Tales of Mystery and Imagination: Pere Calders: Coses de la providència\nPere Calders: Coses de la providència\nMe'n recordo molt bé: feia dos anys que hom m'havia comunicat un augment de sou i era ben felic, tan felic que semblava menti da en una època com ara aquella.\nVaig llevar-me tard, i el primer gest de la jornada fou obrir de bat a bat la finestra de la meva cambra i donar una ullada al món, amb el profund convenciment que jo el dominava una mica i el judici clar que, tal cornerà, estava bé.\nEm vaig posar la meva millor roba i em plau de dir que feia goig, emparant-me en el fet que en el temps que som la gent no estima la modèstia fingida. Pot afirmar-se que aquell dia estrenava bigoti, perquè després de la darrera afaitada havia pres forma i lluia amb personalitat.\nNo caldria dir-ho, però vai més deixar les coses ben establertes: feia un mati de sol i ens trobàvem poc més o menys en piena primavera. El carrer va guanyar amb la presència meva, i més d'una noia, en passar a prop meu, es girava per mirar-me el bigoti d'esquitllentes.\nEm sentia poderós, clarivident, entenia una colla de coses que sempre havia trobat obscures i em sembla que, si és que els reis i els emperadors es veuen assistits d'un estat de gràcia especial en la comesa de llur ofici, deu èsser un estat com el que en aquell diumenge m'embellia la vi da.\nSóc minuciós en la descripció d'un moment espiritual tan notable perquè la gent es faci ben bé càrrec que jo no tenia cap preocupació, que em sentia ben normal a la meva manera i que res no feia preveure que m'hagués de passar la cosa realment extraordinària que va passar-me després. La vi da dona capgirells quan hom els espera menys, i això, per més que la filosofia ens ho vulgui fer entendre, ens sorprèn sempre.\nNo tenia pas ganes de perdre'm l'aire lliure aquell dia. Necessitava la tebior del sol i poder clavar els ulls ben lluny i veure forca gent i coses animades. Vaig anar-me'n cap al Pare, a passejar la meva glòria; és gairebé segur que encomanava als altres el meu engrescament, perquè les persones que em voltaven somreien, sense saber bé què els passava.\nFou un bon mati des de tots els punts de vista, que com moltes coses bones va passar de pressa. Las de veure Hors i claror de dia, content d'haver fet passador el captiveri d'alguna fera donant-li les llepolies que el cos li demanava, va arribar-me l'hora de dinar, i ni massa lent ni massa cuitós vaig anar-me'n cap a casa.\nA l'escala vaig palpar-me la butxaca de les claus, amb l'instintiu gest quotidià. I vaig comprovar que no les duia. «Les has oblidades en el vestit de cada dia», vaig dir-me sense patir-hi gens, perquè comptava que la Irene, la serventa vella que tenia cura de mi, m'obriria.\nVaig trucar, i sabeu qui va obrir-me? Em va obrir un senyor de mitja edat, amb patilles, embolicat amb una bata ratllada de blau i de blanc com la que jo usava.\n—Dispenseu—vaig dir—. Dec haver-me equivocat de pis.\n—Aquí somal tercer pis, primera porta —respongué ell—. Se us ofereix quelcom?\nEl tercer pis, primera porta, d'aquella escala era casa meva. Per tant, si en mi no ni havia error, el qui s'errava era el senyor de mitja edat. A mes, mirant de cua d'ull, vaig veure que els mobles del rebedor eren els meus i que el paper de l'empaperat era el que havia escollit jo mateix en una ocasió no llunyana.\nVaig adoptar un posat sever:\n—Qué hi feu, a «casa meva»? Que sou parent de la Irene potser? L'home va sorprendre's i em contesta amb bonhomia:\n—No us entenc de res. D'Irene, no en conec cap, i, pel que fa referencia a aquesta casa, demá passat fará sis anys que hi vise. Us prego que no feu bromes, perqué a vegades no les sé comprendre. En qué us puc servir?\n—Oh, mireu, venia a dinar —vaig dir-li realment desarmat pel seu aire sincer—. Si no puc quedar-me aquí, us asseguro que no sé on anar.\n—Mai no he desates cap foraster que truqui a la meva porta en so de pau. Compartireu la nostra pobresa. Entreu.\nVaig entrar, i aleshores sí que no va quedar-me cap dubte:\n—Bé, vaja: prou. Aixó és casa meva i no seguiré ni un moment mes el fil de la vostra farsa. El senyor va somriure amb malicia, va donar-me un copet a l'espatlla i emdigué: —Ja ho comenco a entendre: vos sou dels plagues que festegen amb la Clara i heu ideat un truc per a entrar aquí. Murri! —Qui és la Clara?\n—Apa, no cal que fmgiu mes. Ja sou aquí i us dono la benvinguda. —I alcant la veu afegí—: Clara, filia meva, vine a veure qui ha vingut.\nDe la porta del menjador, el meu menjador, va sortir una noia que donava bo de veure. L'home de la bata ratllada jugava el seu paper donant a entendre que sabia fer-se carree de les coses i que, posat a fer, no li costava pas seguir una plasenteria de joventut. Allargá les mans a la noia i va preguntar-li: —Coneixes aquest minyó?\nVaig veure que la senyoreta es fixava de seguida en el meu bigoti i que, poc o molt, li plaia. —No, papá, no l'he vist mai.\nMentre ho deia em va fer una rialleta, amb la intenció d'enamorar-me, i a mi, de moment, no se'm va ocórrer altra cosa que tapar-me el bigoti amb el palmell de la má. El senyor cada vegada es divertía mes.\n—Anem, anem No cal que ho allargueu més. No és pas cap delicie que els joves tractin de veure's. Jo, per la meva banda, ja hi vine bé.\nEn aquell moment va presentar-se una dama grossa, procèdent de la cuina, seguida de prop per dues criatures d'edat i sexe indefínits. La senyora va acostar-se amb un aire jovial, eixugant-se les mans amb un davantal de feinejar.\n—La meva muller —digué l'home— i els altres dos filis meus. Son un pareil de galifardeus.\nI, adreçant-se d'una manera especial a la seva dona, afegí:\n—Aquí, el jove, és un prétendent de la Clara.\nVa semblar-me que allô era summament irritant i que si no feia prevaler de seguida els meus furs de propietari potser no hi seria a temps.\n—Ni un moment més de comedia! —vaig dir cridant—. Si no em dieu on és la Irene i per qué us heu installât a casa meva, avisaré la policía!\nAqüestes paraules van causar la desolació de la familia. El qui feia de cap de casa digué:\n—Quina mena d'entestament més particular!\nI la senyora, amb veu prou alta perqué la sentíssimtots, va dir al seu marit:\n—Ernest: aquest jove és foll.\nLa noia també va voler dir-hi la seva:\n—Mama, potser es tracta d'un anunci.\nUn dels dos filis petits, en un to de veu que denotava el cansament de la vida moderna, afegí: —Deu ésser una d'aqüestes endevinalles americanes que agraden tant a segons quina mena de gent...\nVa dir «segons quina mena de gent» donant a entendre que, peí que feia a ell, el passatemps no era del seu gust.\nResoltament, portant l'assumpte enunterreny de violencia, perdria jo. Ho vaig veure de seguida i em vaig disposar a ésser persuasiu, per tal de guanyar-los a les bones.\n—Mireu: jo us sóc un desconegut; segons vosaltres és la primera vegada que poso els peus en aquesta casa. Ara bé com us explicaríeu que jo conegués la disposició de cada cambra i els mobles que contenen, i el que hi ha a cada moble? Oí que no us ho podríeu explicar?\n—Nooo! —van dir tots cinc alhora.\n—Dones pareu atenció. Aquesta porta tancada és la que dona a la sala de visites. La del costat és la del menjador. Aquella d'allà correspon a un dormitori i a 1'esquerra hi ha la del despatx. A la taula del despatx, en el segon calaix començant a comptar per dalt, hi ha els rebuts de lloguer a nom meu...\n—No —interrompe el senyor—, no son a nom vostre. Están fets a nom meu. —Mirem-ho! —vaig dir triomfalment.\nVam correr tots cap al despatx, jo presidint el grup, i vaig obrir el calaix amb l'ànim tranquil, segur que aquella vegada sí que justicia seria feta.\nVaig agafar el plec de rebuts, vaig mirar-los i aleshores va semblar-me que el món se'mfeia petit sota els peus. Perqué heu de saber que anaven a nom d'un tal Ernest de la Ferreria, que era, ja us ho podeu pensar, el senyor de la mitja edat.\nVa venir-me un estrany cobriment de cor, que m'obliga a recolzar-me damunt la taula, i mig d'esma, enpassejar l'esguard per les parets d'aquella cambra, vaig constatar que els mares deis quadros eren els mateixos que jo ja coneixia, però en comptes deis meus retrats de familia contenien fotografíes de personatges que, ara l'un, ara l'altre, s'assemblaven a la senyora grossa o al senyor Ernest. No hi havia dubte que un ale d'estrangeria passava per damunt de cada una de les meves coses i les feia forasteres.\nLa voluntat m'abandona i s'emparà de mi un profund abatiment. El senyor Ernest, que era un bon home de cap a peus, com vaig tenir ocasió de comprovar mes tard, va compadir-se de mi i amb un aire amistós digué:\n—Au, au! No cal que fem durar mes «això». Anem cap a dinar, que ja és hora. Clara: si és que el jove es vol rentar les mans o el que sigui, ensenya-li el carni.\nRecordo que va passar una bona estona sense que tingues esma de badar boca. A taula, on vaig sentir-me conduit per mans amigues, el vapor del primer plat va deixondir-me:\n—On és la Irene? —vaig preguntar amb un fil de veu.\n—Quina llauna! —exclama un dels petits.\nI vaig llegir a cada cara un gest de reprovació tan expressiu que, sense insistir, vaig posar-me a menjar escudella, amb la vista baixa i sense gana.\nCap al segonplat, la Clara es va animar, sollicita l'atenció dels présents i digué:\n—Em feia vergonya explicar-ho, però ara veig que no me'n sabré estar. Aquest matí, en sortir de missa, m'ha cridat l'atenció un gran cercle de gent que voltava un home que duia una gàbia amb un ocell a dins. Pagani deu cèntims, l'ocell sortia a fora i t'allargava un paper amb el bec. En el paper hi havia escrita la bonaventura d'un hom\n—Ja deus haver fet la beneiteria de tirar-hi! —interrompe la mare.\n—Si, hi he tirat, i sabeu qué deia la meva pianeta?\nNingú no va fer acciò d'interessar-s'hi gaire, però ella no s'hi amoïnà pas. Va treure's un petit paper groe de la butxaca i llegi:\n—«L'amor et volta. El princep dels teus somnis es presentara d'una manera inesperada. Estigues amatent per a obrir quan la felicitai truqui a la teva porta».\nLa senyora va mirar severament la Clara i en un to de reny li pregunta:\n—Filia meva, que has perdut el seny? Qué vols insinuar amb això? Qué pensara aquest jove?\n—Oh, ves! —respongué la Clara—. No deu haver vingut pas perqué sí, eli Una força o altra deu haver guiat els seus passos fins aquí... Jo, d'això dels ocells endevinaires, en sé coses molt notables.\nEl pare, amb posât de mal humor i dirigint-se a mi, digué:\n—Aquesta noia cada día es torna mes lirona...\nJo vaig alcar-me.\n—Senyores i senyors: sóc víctima d'una monstruosa maquinado. Si és una broma, confesso que no puc seguir. Si no ho és, tampoc. No entenc res de tot això; si vosaltres ho enteneu i m'ho voleu explicar, me'n recordaré tota la vida. Si no, em tornaré boig i no en parlarem mes.\n«Ja hi torna!», murmuraren tres o quatre veus plegades. I tot d'ulls se'm clavaren a la cara per fer-me veure que obrava torcadament.\nEl senyor Ernest, però, va semblar que comencava a veure el cas des d'un altre punt de vista:\n—Escolteu: que és de debo que no us heu vist mai amb la Clara?\nLi asseguràrem ella i jo que no ens coneixíem de res. I aleshores l'home va agafar-se el mentó amb un gest de capficament.\n—A veure, a veure si això sera cosa de la Providencia... —Qué voi dir? —vaig preguntar amb un cert esverament. Respongué la senyora per eli:\n—Oh, és que a la nostra familia hi ha precedents, sabeu? L'Ernest i jo ens coneguérem d'una manera semblan! Heu de pensar i entendre que, un matí, el qui havia d'ésser el meu marit...\n—Psit! Ja ho explicaré jo, que ho sé explicar millor. Dones vet aquí que un dia de festa, quan jo feia poc que havia celebrai els trenta anys, vaig sortir de casa amb la intenció de visitar l'Aquàrium En aquella època estava lliure de maldecaps i em sentía tan felic com el qui mes ho fos dels meus contemporanis. Tenia algún diner, feia el que em venia de gust i, per dir-ho com el vulgus, no hi havia pas qui m'empates la basa.\n»Vaig sortir de casa tot mudat, amb l'escalforeta interior que em feia veure totes les coses pel costai amable, i em passava allò que, sense que cap perill m'amenaces, em deia constantment que no tenia por de res ni de ningú.\n»Sempre que hi penso m'adono que res no feia suposar que m'hagués de passar el que va passar-me després. Perqué de cop i volta, sortint de veure els peixos, vaig sentir que la meva voluntat sofría una transformado i es subjectava a uns impulsos que no eren pas dictats per l'enteniment que m'era propi.\n»Sota aquell estat especial, que em feia seguir com si una ma poderosa m'empenyés pel dateli, vaig fer unes quantes coses fora d'ús i rao. Vaig entrar en una botiga on venien gel i en vaig comprar una barra gran.\n»—Voi que la hi portem? —em preguntaren.\n»—No, no —vaig respondre—. Me l'emportaré jo mateix.\n»1 davant l'estupefacció d'aquella gent vaig sortir amb la barra al coli, que regalimava aigua i m'anava mullant el vestii, la qual cosa no immutava pas la meva indiferencia.\n»La forca aliena em feia seguir un itinerari que m'era estrany. Tenia clavats a la memòria el nom d'un carrer i el número d'una casa on no vivia cap parent ni cap conegut meu. Però jo m'hi dirigía amb una déria singular, aferrant la barra, que se m'esmunyia de les mans com un peix viu. En arribar a l'adreca que em ballava pel cap en forma d'imatge illusoria, vaig trucar a la porta del pis que em va semblar i m'obrí una senyora que amb el temps havia d'ésser parenta meva.\n»—Bon dia. Vine a portar el gel.\n»Ho vaig dir en el mateix to de veu que hauria usat un obrer del ram, un ram que, cal dir-ho, mai no havia tingut res a veure amb les meves activitats. »La senyora va mostrar-se molt amable:\n»—Jo no l'he encarregat pas. Potser ha estat la meva filia. —I a part, cridant, afegí—: Dolors, que has encarregat gel?\n»De les habitacions interiors va sortir una veu que em roba el cor de seguida, i immediatament es presenta una noia que era, amb una precisió sorprenent, del tipus que emplaia a mi.\n»—No, mamá. Jo no l'he compra! Aquestjove es deuhaver equivocat de pis.\n»Mentre ho deia va mirar-me manyagament i em somrigué. Mai ningú no m'havia somrigut d'una manera tan grata, i alió em va donar forces per a sostenir amb fermesa el meu punt de vista.\n»—Aquest gel és per a aquí, i no tinc intenció de portar-lo a cap mes banda...\n»Aixó fou tot. En aquell moment precís, la rara forca que m'havia conduit fins allí m'abandona i va retornar-me la meva voluntat, feble, esverada, conscient que em trobava en una situació falsa. La barra de gel se m'escapa deis dits, i lliscá per térra, arriba fins al graons i caigué escales avall feta bocins.\n»—Dispenseu —vaig dir a les dues dames—. El que em passa és molt gros. Em sembla que em trobo malament.\n»Sentia que el rostre m'anava canviant de color, alternant el groe real amb el vermell intens. Les dues senyores es compadiren de mi i em donaren assisténcia.\n»Va sortir el pare i dues o tres persones mes que constituien la resta de la familia. El que va passar després, ja us ho podeu imaginar; el pare m'acusa picardiosament d'haver planejat aquella intriga per veure la seva filia, i tots ni vingueren bé amb un posat de divertiment. Jo, com que acceptar la veritat em feia mes por que aquella mentida, no vaig teñir esma de treure'ls la il.lusió. I aquí emteniu casat amb la Dolors, que després de tot és una bona noia...\nLa curta narració del senyor Ernest va anar seguida d'un general silenci, que aprofitárem per a meditar com sovint el destí juga amb nosaltres per posar-nos damunt el camí que ens escau. Jo vaig ésser el primer de reaccionar:\n—Així voleu dir que tot aixó que m'está passant em passa perqué m'he de casar amb la Clara?\nEm contesta la mare, amb una espuma d'agressivitat a la veu:\n—Vos mateix, jove. Amb el destí, no s'hi poden fer filigranes.\nQui consideri fredament el meu cas convindrá amb mi que la Providencia no em deixava gaires alternatives per a triar. A mes, un home és feble i, si la trampa sobrenatural que li paren li parla ais sentits, és molt difícil que se'n surtí. La Clara era bonica i jo era jove i la primavera m'enardia.\nAleshores, próxim a cedir, és quan el senyor Ernest va donar-me proves de la seva lleialtat. Em crida a part en el seu despatx i, un cop sois, em digué:\n—Mireu jove: si no us ve realment de gust, no us ni caseu, amb la Clara. Deixeu-la estar, la Providencia. Jo, sotmetent-m'hi, emvaigbenlluir...!\n—Vos rai! —vaig respondre—. Vos dient que us havíeu equivocat de pis i tornant cap a casa vostra us en sortíeu. Pero jo ja em direu qué he de fer. A mi hom me l'ha feta mes grossa, m'ha subjectat mes fortament les brides i no me'n podré escapar. Perqué amb tot el respecte degut ais vostres drets insisteixo que aquí, fins fa poques hores, era casa meva.\nEmva estrényer el brac i emmirá amb una mirada trista, una mirada que volia dir que comprenia el meu cas.\nL'afer va seguir el seu curs, inexorablement. Fa anys que sóc casat amb la Clara i no m'ha anat ni millor ni pitjor del que acostumen a anar aqüestes coses. Pero m'ha quedat un rau-rau, quelcom que la consciéncia em retreu sovint i em roba hores de dormir. Perqué está bé que la Providencia munti aquests escenaris espectaculars perqué anem allí on hágim d'anar, pero d'aixó a escombrar altres persones perqué nosaltres puguemfer via...! A vegades, a la nit, em despertó i pensó:\n«Qué se'n devia fer, de la pobra Irene?».


Palau de la musica | Historia | Xuletas, chuletas para exámenes, apuntes y trabajos\nEscrito el 4 de Mayo de 2008 en catalán con un tamaño de 3,91 KB\nPalau de la musica: Analisi: Planta: S’emplaça al barri vel de Sant Pere. Havia quedat lliure encaixat dins la trama urbana. Per això la planta es irregular i lleugerament trapezoïdal, amb unes dimensions mes aviat reduïdes. Elemetns de suport: El suport de l’estructura s’aconsegueix mitjançant un entramat metàl·lic i columnes de ferro, ajudat x parets, pilars i arcs. La sala de concerts es concebuda com un espai únic, una capsa de vidre. Es un exemple d’arquitectura de ferro. Es poden estalviar les parets mestres amb unes solucions que semblen inspirades en les estructures gòtiques.Els elements suportats son bigues, revoltons a la catalana i l’enorme claraboia central de vidre. Utilitza sistemes de construcció i materials populars i sovint menystinguts.Espai exterior: La remodelació i ampliació aporta ara perspectiva a través d’una plaça-auditori que mostra una façana oculta durant més de 90 anys, ja que s’ha tirat a terra una església que estava adossada al monument. A la intersecció de les dues façanes hi ha un grup escultòric de Blay, una al·legoria de la musica catalana representada x una figura femenina protegida x Sant Jordi. A la façana principal hi destaca un mosaic que escenifica la Balanguera.Espai inteiror: L’element clau es la gran sala d’audicions, esta construïda amb pilars recoberts e ceràmica vidrada i amb capitells florals, el sostre esta format x elements estructurals vistos.L’escenari, el pati de butaques, i les llotges s’integren en un tot orgànic, sense les separacions típiques d’aquest tipus de construccions. L’arc de la boca de l’escenari desapareix i queda nomes suggerit per dos conjunts escultòrics de Pau Gargallo que representen la musica popular i la musica culta. Al fons de l’escenari unes figues femenines destaquen sobre el trencadís que cobreix el mur. Les figures son bustos esculpits complementats x cossos de mosaics i units x garlandes. La sala es troba coberta d’una enorme claraboia central de vidres multicolors formant dibuixos que confereix a la sala lluminositat.\nAutoria: Arquitecte, historiador, periodista i polític. L’exposició universal de Barcelona de 1888 li dona ocasió de construir les primeres obres. Amb el seu company Antoni Maria Gallisà hi instal·là després un taller de perfeccionament de les arts decoratives aplicades a l’arquitectura. Una de les principals característiques del modernisme a Catalunya es l’esperança historicista x fora i l’ús de nous materials i tècniques a nivell estructural. Està pendent al Palau, la concepció orgànica de l’edifici; l’abundant decoració en que es barregen les arts majors i menors, les belles arts i les aplicades; i en que la inspiració de la naturalesa, particularment vegetal, es molt important. Altres obres: Fundació tapies, Hospital de la santa creu. Interpretacio: En un moment en que la ciutat de Barcelona creix fins a omplir a la pràctica les funcions de capital, el modernisme construirà els primers edificis d’aquest projecte políticocultural. Era un moviment que enllaçava amb l’herència del gòtic nacional dels segles XIV i XV, i que responia a les demandes de modernitat de la burgesia industrial. El palau constitueix un veritable manifest del modernisme i de l’orgull nacionalista. Les referències a la pàtria catalana a traves d’al·legories el van convertir en un dels símbols del catalanisme. Es realment un edifici emblemàtic i de ressonàncies simbòliques i una exaltació del modernisme que assoleix amb aquesta obra la integració de les distintes arts desitjades pel moviment artístic.Fou costejat totalment x les contribucions populars i pels amics de l’orfeó. Funcio: Va ser edificat com seu de l’orfeó català i sala de concerts.\npalau de la musica analisi decoració palau de la musica revoltons a la catalana capitells del palau de la musica palau de la música claraboia palau de la musica: analisi: planta Elements de suport palau de la musica Palau de la Musica Catalana planta trets caracteristics del palau de la musica palau musica elements suport palau de la música analisi palau de la música caracteristiques arquitectoniques del palau de la musica qui va construir el palau de la musica ``palau de la musica´´ qui va ser el seu arquitecte quines figures femenines hi han al palau de la musica palau de la musica llotges palau de la musica, elements de suport comentari el palau de la musica catalana xuletes el palau de la musica les llotges Historia i caracteristiques del Palau de la musica trets del modernisme al palau de la musica catalana palau de la musica interpretacio elements de suport i suportats del palau de la musica palau musica catalana elementa de suport i elements suportats elements de suport palau caracteristiques del Palau de la musica caracteristiques palau de la musica catalana palau de la música dimensions palau de la música característiques


Vora el barranc dels Algadins - Endrets - Geografia Literària dels Països Catalans\nObra:Bestiari (p. 231-233)\nFa uns mesos vaig anar al barranc dels Algadins. el nom d'aquest barranc fa brollar immediatament al cor dels valencians els versos apassionats de Teodor Llorente: "Vora el barranc dels Algadins, / hi ha uns tarongers de tan dolç flaire / que, per a omplir d'aroma l'aire, / no té lo món millors jardins". Potser per això aquell barranc se'm manifestava com un lloc nimbat i arrebossat de naturalesa, amb una captivadora energia, que com inesgotable ullal marjalenc coronat de brosses i lliris, extreia del seu interior, a borbollons, les més belles formes de la vida i la poesia més inefable. el barranc dels Algadins resumia, en fi, en les meues precàries esquematitzacions, el paradisíac "jardí" de les terres riberenques del Xúquer.\nNo fou fàcil trobar el barranc dels Algadins, al terme d'Algemesí ningú l'anomena ja així. El barranc dels Algadins amb aquella facilitat que té la nostra llengua per a empobrir-se, ha passat a dir-se, en una antonomàsia microlocal, "el barranc". Alhora aquest ha estat transformat en camps de cultiu, i on abans hi havia aigües, canyissar i cudols, ara es troben tarongers i favars. Ja no hi ha ànecs silvestres, com anunciava Llorente, i el mas del poeta ("Allí hi ha un mas, i el mas té dins / volguts records de ma infantesa / per ells jo tinc l'ànima presa / vora el barranc dels Algadins" ) es conserva tan sols en part.\nTanmateix, pel barranc encara corre l'aigua d'una sèquia, clara i viva. Vaig passar gran part de la vesprada jugant amb aquelles aigües, on botaven les granotes i on les serps s'esmunyien entre les brosses, amb reflexos iridiscents i de plata. en la vegetació aquàtica vaig descobrir unes extraordinàries sangoneres, que guaitaven el pas d'una presa. Segurament, aquelles sangoneres eren l'última deixa d'aquells arrossars que es trobaven vora el mas ("Vora el barranc dels Algadins / l'aigua corrent los camps anega; / en sos espills lo sol llampega, / i trau l'arròs verdosos brins"). Aquelles sangoneres, associades al cultiu de l'arròs i que deixaven les cames dels treballadors sangonoses, havien sobreviscut en aquella sèquia al pas del temps. Vaig pescar-ne una i vaig estudiar com evolucionava el seu cos afuat, en un moviment anacrònic i ja del tot oblidat pels homes. A poc a poc una estranya tristesa es va apoderar de mi mentre badava amb l'estira i arronsa de la sangonera. Em va entristir comprovar de nou la indiferència dels valencians davant del seu patrimoni: l'oblit absolut en què romania el mas de Llorente i com aquell màgic barranc havia estat quasi per complet destruït. I així, la meua ànima presa es va dessagnar lentament de tristesa, amb les últimes escorrialles del capaltard, vora el barranc dels Algadins.


Fòrum Setembre-Octubre 2012 | Quatretonda Informació\n05/09/2012 Fòrum, Totes les categories 17 Comentaris\nActualment hi ha "17 comentaris" en aquest article:\n16/09/2012 a les 23:30\nGràcies a l’equip de govern del nostre Ajuntament, ja ens coneixen per tot arreu. Com dia algú l’altre dia en un comentari, “ja ens han posat al mapa” i en aquest cas no és menys i és que som la burla generalitzada en les xarxes socials amb la famosa foto. Jo ja estic pensant en dir que no sóc de Quatretonda quan vaig per ahí.\ndinar ha dit:\n18/09/2012 a les 20:15\nHe trobat aquesta pel facebook, però potser aquesta no interessava publicar-la, era millor l’altra per tal d’armar “ruido”, però be allà cadascú. Tambe he preguntat un poc (que no costa tant) i m’he enterat que d’aquestes hi havia mes penjades pel poble que de les que tenien les faltes i tambe va ser proporcionades per l’ajuntament.\n18/09/2012 a les 12:14\nTranquil no el penses si dir-ho o no, simplement no vingues al poble i deixans a tots els que si que estem orgullosos de ser-ho tranquils. Eixa es el tipus de publicitat que aneu fent per ahi per desprestigiar a l’ajuntament (l’ajuntament som tots els veïns), però el que feu es tirar per terra a tot el poble, per una herrada que pot passar. Prova a preguntar al teu avi o al teu pare o a algun germà a vore com ho escriu… i ja ens seguixes contant!!!\nTanca el traductor de català i escriu a veure cuantes faltes fas tu mateix, pot ser et sorprengues.\nAnim i seguiu així que serem famosos a tot arreu.\n18/09/2012 a les 14:03\nPrimer que res, jo no faig res per desprestigiar l’Ajuntament, ell s’ho fa soletes, de fet jo no vaig penjar ni me se va passar pel cap fer-ho, aquesta foto al facebook. Jo el diumenge per la nit quan vaig obrir el facebook i vaig veure que aquesta imatge l’havia compartit 39 de les meves amistats, que més de 20 eren forasteres i els comentaris que posaven, senzillament només em va entrar que pena.\nDesprés, dir que l’Ajuntament som tots…, vas molt enganyat, puc recordar-te un parell de coses molt actuals, les carrosses de Quatretonda: Primer passa que als troyans no els doneu premi, perquè són qui són, tal qual. Després pengen les fotos de les carrosses al facebook i casualitat de la vida, falta una carrossa, no afí al govern clar.\nPer acabar el tema de l’avi, el pare, el fill i l’esperit sant…, això és com si vas a l’hospital a operar-te d’apèndix i es confonen de pacient i et tallen un braç, per tant vas a reclamar i el director de l’hospital et contestara “Que t’opere el teu avi o el teu pare a veure com quedes”. Et recorde que el de la foto és un comunicat oficial de l’Ajuntament amb la seva capçalera, no un escrit d’un veí.\n18/09/2012 a les 20:29\nVigila les amistats, perquè en amics aixina no fan falta enemics.\nGràcies per confirmar una de les meves teories sobre les carrosses, pel que jo tenia entés abans i ara el jurat de les carrosses era gent anònima del poble i no depenia de l’ajuntament (sols triaven varies persones amb diferents característiques), però ara ja tinc clar que almenys abans el jurat era l’ajuntament (no fa falta que et recorde qui perque suponc que ho saps), i ells donaven els premis a qui els rotava.\nPer això els toyans en 4 canyes i una disfressa de compra s’enportaven any rere any el primer premi i altres que tenien més feina ni un clau, perquè? perque eren del govern afí com be dius. Ara al menys estan provant la seva mateixa medicina i pareix que no els agrada, una llèstima perque als altres segurament tampoc els agradaria.\nL’altra carrossa no afí sin comentarios, dos banderes de plàstic anticonstitucionals, molt bé.\nHe gastat traductor????\n19/09/2012 a les 12:35\nNo entenc quina cabuderia la teva amb defendre el indefensable, pel que fa a les faltes de l’escrit crec que no hi ha més debat, el tema cau pel seu propi pes.\nPel que respecta al tema de les carrosses, jo no recorde masa qui guanyava tots els anys, sols puc dir-te que no eren els mateixos, i el que ha passat aquest any no té precedents, per la necessitat que ha mostrat l’ajuntament per fer que no tingueren premi el troians i per tal de repartir el premi de la categoria de carrosses el més equitatiu possible per no descontentar a ningú i quedar bé en tots, només han aconseguit fer una xapuça i el revolt que han alçat ha sigut gran, perquè en general la gent se n’ha adonat de la manera partidista que ha actuat l’Ajuntament.\nPel tema de la carrossa que no apareix a les fotos de l’ajuntament, veig que estàs assabentat i que ràpidament t’has donat per entès, d’aquesta forma confirmes que l’ajuntament censura directament aquells veïns que no comulguen amb ells, típic del PP.\n19/09/2012 a les 19:54\nNo fa falta ser un ser superior per saber qui son, sols en entrar al facebook de l’ajuntament i buscar les fotos de les carrosses ho veus de seguida, i per si acas no ho pilles veus qui escriu els comentaris de baix i tambe pots imaginar la carrossa quina es.\n22/09/2012 a les 13:22\nDinar, crec que eres una persona molt propera a l’ajuntament, tant propera que crec que estas dins, no tingueu por i poseu el nom, no passa res, per alusions als meus amics i l’anterior corporació municipal:\n-El jurat de les carrosses sempre ha tingut polèmiques, però estos dos anys ha sigut exagerat, em diràs que clar, jo que tinc que dir. Mai ha sigut la gent de l’ajuntament, i el cap del teu partit va ser jurat en aquestos anys.\n-estas justificant que segons qui mana tindrà o no premi, llavors confirmem els nostres dubtes\n-nosaltres no hem guanyat mai un primer premi, no tens ni idea\n-quan hem guanyat premis ho hem merescut\n-l’any passat, per a mi i per a molts que ens ho van dir, la millor i ni premi, i enguany hem quedat darrere de uns que anaven en un llençol al remolque i quatre maraques, quan quasi tots ens feien segons o tercers\n-et vull recordar que hi han hugos que vos han votat a vosaltres, i em pareix patètic mesclar la política amb estes coses, açò deuria ser FESTA,\nSalut amic, i lo millor de festes que son les carrosses o fem algo o acabaran mal.\n23/09/2012 a les 15:43\nAhir quan tornava al poble, al entrar al camí del cementeri venint per la pobla em vaig trobar amb la ratlla aquesta, el primer que vaig pensar és que si que m’havien afectat les cerveses. Però resulta que no havia begut. Així que vaig parar un poc el cotxe i em vaig delitar en aquesta obra d’art, mai havia vist una ratlla divisòria d’una calçada amb tanta personalitat, aquestos traços que semblen donar-li vida i alegria, el que del contrari només seria una mera ratlla damunt de l’asfalt.\nUn 10 per l’ajuntament de Quatretonda, que fa tot el possible per a que els veïns tinguem de que parlar totes les setmanes.\nÚnica puntualització, resulta difícil seguir la ratlla amb el cotxe.\nmonedero ha dit:\n24/09/2012 a les 16:06\nQue bons que sigueu!!!! Olé olé i olé!!! Quant vosatros feeu coses mal fetes ben mal que vos sabia que vos heu digueren, i n’haveu fet prou!!!\nTingueu raó. l’ajuntament ho ha fet molt mal, l’alcalde anaba pintant la ralla i li se va escapar. Jajajajajajajajajajajajajajajajajajajajajajajaja!!!!!!!!!!!!!!!!!!!\n25/09/2012 a les 14:31\nQuan dius “vosatros” exactament a qui et refereixes?\nJo no voldría preocupar-te però no tinc, ni he tingut res que vorer amb l’alcalde actual ni amb els exalcaldes. No obstant sembla que per a tu, tot aquell que dona una opinió crítica és perquè es tracta d’un “dels altres” i no és mereix cap consideració. Típic de la dreta més rància, el que heu fet sempre i el que continueu fent, només governeu per als vostres, per a robar i per aprofitar-se personlament!!!\nPD: també governeu per a donar que riure!!! en aquestes dos últimes setmanes ho heu demostrat,\n26/09/2012 a les 12:55\nQuant vos critiquen, heu fa la derecha rancia. Vosatros sigueu molt democratics que tacheu enseguida de derecha rancia a qui vos diu que no hagueu fet algunes coses be. I para la teua informacio el dire que no soc ni de dretes ni tinc res a vore en el alcalde o anjuntament actual. Pero segons tu que eres el deu totpoderos, soc de dretes…jajajajajajajajajajajajajajajajajajajajajajajajajajaja.\n16/10/2012 a les 19:11\nAcabe d’entrar al facebook de l’ajuntament i m’ha sorprès molt (pot ser no m’hauria de sorprendre tant) que han penjat un enllaç del diari ABC (com no) en que el titular és: Austria busca 5000 camareros y cocineros españoles. Sueldo, 1800 euros.\nQue volen, que ens n’anem? El que haurien de fer des del govern, tant valencià com estatal, és fer polítiques per a generar ocupació, principalment entre el joves, ja que un de cada dos joves en voluntat de treballar està a casa.\nA més, sembla que volen que ens anem en condicions precàries, ja que ofereixen un sou de poc més de 1500 euros bruts (no el que diu el titular), mentre que la mitjana entre els cuiners austriacs està en 2295€.\nTot açò és el que ens ofereixen els nostres governants? Que ens anem i deixem enrrere la nostra terra i la nostra gent??\nOn està tot eixe treball que es prometia en campanya electoral? I els que havia de donar l’alcalde? Jo encara no els he vist.\n23/10/2012 a les 22:06\nVolia dir unes quantes coses.\nPrimer que res ho escric ací perquè no trobe el fòrum d’octubre.\nHe vist al facebook de l’ajuntament que han posat l’enllaç de les guies dels PNMs (Paratges Naturals Municipals) de València.\nQuan he vist la guia de Quatretonda, de repent m’ha arribat un augment d’indignació, no se vosaltres si heu vist aquesta guia, (al final del comentari pose l’enllaç). El que més m’ha indignat a banda de la manca d’informació en general, és per exemple que vas a “Sugerencia Comer” i sols apareix Restaurante Ricardo, sembla que a aquest poble no hi ha més bars, ni restaurants, ni res. Després he volgut indagar respecte a aquesta guia, he vist que es va presentar en juliol, i he trobat el vídeo que adjunte, podem veure al nostre alcalde amb el seu “garbo”, cap al minut 4:42. Per cert també em sembla que falta a “sugererencias dormir”, la Casa de la Bastida, la qual és municipal i no dóna informació per poder contactar. Tot això sense entrar a comentar moltes altres coses.\nPer acabar, en teoria està traduïda al “valenciano” però no sé on l’han penjada, perquè a la xarxa no hi ha ni rastre de la versió valenciana, segurament l’han guardada per a que no es desgaste.\nl’enllaç de la guia:\n24/10/2012 a les 18:40\nA partir d’ara teniu a la columna de la dreta el tauler de notícies de l’Ajuntament de Quatretonda. Amb l’última informació penjada a la pàgina oficial de l’Ajuntament.\n25/10/2012 a les 12:09\nEl tema de la basura serà per a que anem obrint boca i preparant la cartera, perque si és veritat que ens van a doblar les taxes… Ens van llevant tots els serveis i cada volta paguem més, i ja no és qüestió de pagar es que doblen el preu!!!\n30/10/2012 a les 18:23\nLa Generalitat acaba de fer una crida a l’ajuda, demana la solidaritat de tots els valencians en estos moments tant difícils. Han donat un número de compte per a que feu ingressos per a poder comprar ciris i llinternes per a les conselleries afectades pel tall injust de subministre elèctric. Ens recorden des del govern valencià, que en esta companyia eléctrica, no és la que està Aznar i que tots els treballadors son un tall de “rotxos”. El conseller d’hisenda està fent una investigació respecte estos successos i pareix concloure que tota la culpa la te zapatero, per aixo demana que els valencians ara més que mai hem d’ajudar en el que puguem, del contrari, els catalans possiblement ja estan pensant una invasió de la Comunidad Valenciana aprofitant que estem a fosques i com diuen per ahí “de nit tots els gats són pardos”\nJo estic buscant la dinamo de la bici i uns quants ciris per enviar-ho.\nPer seguretat, per enviar el comentari has de calcular la següent operació. cinc − = tres


PUBLICACIONS EDUARD NOGUES: ¿PERQUÈ LA INDEPENDÈNCIA DE CATALUNYA? . El mapa d'Europa ha guanyat 22 nous països en els últims cent anys En 1906 hi havia 24 estats, avui ja hi ha 46 (47 si incloem a Turquia). L'últim a néixer, Montenegro. «Hi ha lloc per a més» segons experts en història contemporània i dret internacional.\n¿PERQUÈ LA INDEPENDÈNCIA DE CATALUNYA? . El mapa d'Europa ha guanyat 22 nous països en els últims cent anys En 1906 hi havia 24 estats, avui ja hi ha 46 (47 si incloem a Turquia). L'últim a néixer, Montenegro. «Hi ha lloc per a més» segons experts en història contemporània i dret internacional.\nLa independència pot definir-se com l'estat d'una persona o cosa que no necessita d'una altra per a la seva realització, i implica enteresa, fermesa de caràcter, i l'autonomia de la pròpia conducta.\nSer independent vol dir que no es depèn d'un altre per fer alguna cosa, o que no es vol dependre, cosa que no vol dir que no es necessiti o es vulgui als altres.\nLa independència en el seu sentit més general implica la llibertat, i per això en una cultura de pau és indispensable que tots siguin lliures, homes i pobles, de manera que la independència ha de ser un valor molt important a desenvolupar en tots els països, ja que només quan tots són independents pot haver-hi una veritable pau.\nEl nen quan neix és un ésser totalment desvalgut que moriria irremissiblement sense l'ajuda dels altres, per tant, no té independència, i és solament poc a poc i en el transcurs del seu desenvolupament evolutiu que va adquirint un cert nivell d'independència que li possibilita fer les coses per si mateix sense l'obligatorietat de recórrer als altres.\nÉs així que a finals de la primera infància s'ha d'haver format en el nen un nivell d'autonomia, i confiança en les seves pròpies forces, que li possibiliti realitzar per si mateix la majoria de les accions de la seva vida quotidiana, tot i que encara requereixi de la cura del adult per al seu desenvolupament més apropiat.\nDe la manera que el nen no neix independent, el procés educatiu ha d'organitzar de manera que de mica en mica vagi adquirint aquesta qualitat, mitjançant diverses activitats que van possibilitant tal assoliment, i que poden ser molt diverses: el joc, treballs, accions d'autoservei, formació d'hàbits i altres accions educatives que van promovent un grau cada vegada més gran de validismo i autonomia.\nSol ser un error dels adults, particularment dels pares, el coartar les possibilitats d'independència dels nens, sent sobre protectors i impedint que facin el que puguin fer per si sols, és per això que l'escola infantil es converteix en un mitjà idoni per possibilitar aquests fins d'assolir una formació apropiada de la independència en els nens.\nPublicat per Eduard Nogués a 14:35


Les assegurances de vida tenen dues vessants amb objectius diferents:\nCobrir el risc de mort de l’assegurat: de manera que s’entregarà l’import del capital assegurat al beneficiari en cas de defunció. Hi ha la possibilitat de contractar el doble de capital per mort per accident i el triple capital per mort per accident de circulació.\nCobrir el fet que l’assegurat arribi en vida a una data predeterminada: de manera que se li lliurarà l’import del capital al propi assegurat en cas de supervivència, o bé una renda vitalicia o temporal. Com que es tracta d’un producte d’estalvi, ens permet de demanar un rescat, un avançament, o fins i tot es pot optar per deixar de pagar primes una vegada hagin passat els dos primers anys, amb la corresponent reducció del capital assegurat.\nHi ha moltes modalitats d’assegurança de vida i tal com passa en altres rams, el millor és estudiar cada cas en particular per veure quina és la més aconsellable.\nAlguns dels motius més freqüents de per què es contracta són:\nPer protegir econòmicament la nostra família en cas de que nosaltres faltem.\nPer pagar els estudis dels nostres fills, per fer-se càrrec de despeses mèdiques o fins i tot per pagar l’enterrament.\nPer poder liquidar un deute hipotecàri o crèdit.\nPer poder cobrar en cas d’una invalidesa o d’una malaltia greu.\nLes assegurances de vida tenen avantatges fiscals i és per aquest motiu que tant particulars com empreses opten per contractar-lo. Així doncs es pot contractar de forma individual o de forma col.lectiva, posant com a prenedor de l’assegurança l’empresa i els treballadors com assegurats.


L’Hospital Sant Rafael, el Districte d’Horta-Guinardó i el CAP Sant Rafael inicien una prova pilot per a la prescripció mèdica d’exercici físic - Germanes Hospitalàries\nL’Hospital Sant Rafael, el Districte d’Horta-Guinardó i el CAP Sant Rafael inicien una prova pilot per a la prescripció mèdica d’exercici físic\nL'Hospital Sant Rafael, el Districte d'Horta-Guinardó i el CAP Sant Rafael de l'Institut Català de la Salut han iniciat una prova pilot per a la prescripció mèdica d'exercici físic. L'objectiu és empoderar els pacients crònics perquè tinguin cura de la seva salut practicant exercici físic de forma regular i controlada, i prevenir, així, possibles complicacions de la seva malaltia. Per aconseguir-ho, el CAP Sant Rafael i el CEM Olímpics han arribat a un acord perquè les persones amb recepta del centre d'atenció primària tinguin facilitats a l'hora d'accedir al centre esportiu municipal.\nLa regidora del Districte d'Horta-Guinardó, Rosa Alarcón, assegura que “es tracta d'una iniciativa per tal de millorar la salut dels veïns de la zona”. Alarcón ha afirmat que “aquesta prova pilot respon a la necessitat de promoure accions de prevenció i promoció de la salut en l'àmbit comunitari per fer front a un dels principals reptes de futur del sistema sanitari: l'atenció al malalt crònic”.\n“El que busquem és que la persona sigui corresponsable de la seva salut i això implica ajudar-la a adquirir hàbits que li permetin tenir-ne cura fora del sistema sanitari”, explica del doctor Àlex Pasarín, coordinador del Servei de Rehabilitació de l'Hospital Sant Rafael. “Però, alhora, volem que el pacient se senti acompanyat en tot moment i que el professional sanitari tingui tota la informació necessària per a un abordatge integral i personalitzat de la malaltia”.\nPer això, en el marc d'aquest projecte, s'ha promogut un acord entre el CAP Sant Rafael i el CEM Olímpics, i finançat pel Districte, pel qual els pacients a qui s'ha prescrit exercici físic al centre d'atenció primària tenen avantatges a l'hora de fer ús del centre esportiu municipal. En concret, no se'ls fa pagar la matrícula i se'ls apliquen tarifes reduïdes. A més, el Districte Horta-Guinardó fa un seguiment de l'adherència a la prescripció a través de la figura de la coordinadora del projecte, una metgessa que comprova si els pacients s'han inscrit al centre esportiu, si hi assisteixen i amb quina freqüència.\nLa prova pilot s'està centrant, sobretot, en pacients crònics, per als quals l'exercici físic regular és clau per evitar complicacions de la malaltia. Persones amb hipertensió o altres malalties cardiovasculars, i aquelles que pateixen artrosi o problemes d'esquena són els principals candidats a qui prescriure exercici físic.\nEl projecte s'ha iniciat gràcies a la col·laboració dels metges de família del CAP Sant Rafael, que ja han començat a prescriure exercici físic entre els seus pacients. Tanmateix, des de l'Hospital Sant Rafael es pretén que la iniciativa s'estengui a altres especialitats, com ara reumatòlegs o endocrins. “La lluita contra el sedentarisme s'ha d'abordar des de diferents disciplines i els professionals hem d'abandonar actituds paternalistes perquè el pacient s'impliqui activament en el seu tractament”, assenyala Pasarín.


La noia s'ha fet passar per estudiant i ha fet un seguit d'observacions i requeriments que posaven en qüestió la informació sobre el procés sobiranista que s'havia exposat en la conferència\n19/10/2016 - 00.01 Actualitzat 19/10/2016 - 15.45\nUna consellera de l'ambaixada espanyola a Brussel·les ha intentat boicotejar una conferència del Diplocat a la Nova Universitat de Lovaina. La noia s'ha fet passar per estudiant i ha fet un seguit d'observacions i requeriments que posaven en qüestió la informació sobre el procés sobiranista que s'havia exposat en la conferència.\nEl moderador li ha demanat que concretés la seva intervenció amb alguna pregunta, però la noia ha continuat en la mateixa línia: ha volgut desautoritzar el representant de la Generalitat a Brussel·les, Amadeu Altafaj, dient que ella representava el 52% dels catalans. Finalment, ha reconegut que era diplomàtica, la qual cosa ha provocat la reacció dels assistents.\n— Diplocat (@Diplocat) 18 October 2016\nIntents de boicot com aquest s'han produït en anteriors actes organitzats pel Diplocat. A finals del 2014, per exemple, l'ambaixador espanyol a Roma va repartir un text a favor de la unitat d'Espanya en un dels seus actes.\nPorten 200 roses de Sant Jordi a la presó d'Alcalà Meco per a Forcadell i Bassa\nIntenten boicotejar un acte del Diplocat\nAltafaj: "El que va passar a Lovaina són actuacions que no deixen en bona posició la diplomàcia espanyola"\nUna diplomàtica espanyola intenta boicotejar una conferència de Diplocat a Brussel·les


Saïm edita “Fràgil”, una col·lecció d’himnes punk-rock – underground.cat\nLes illes ens segueixen portant bones notícies, en un món condicionat per les circumstàncies, rebre una glopada d’aire fresc sempre ens alegra el dia. I qui ja conegui als Saïm, ja sap de què parlem. Una de les bandes que saben transmetre més l’essència de l’underground, l’essència de fer el que et surt dels ovaris, l’energia litúrgica d’un punk-rock, hardcore melòdic, que t’entra per la vena grossa. Això és el que sentim amb aquest nou disc “Fràgil”.\nQualsevol diria que madurar és aprendre a acceptar que la derrota forma part de la teva vida com una mena de remor de fons. No es tracta de grans fracassos, sinó de petites pèrdues, de les renúncies del dia a dia i de com vas comprovant, a poc a poc, que la teva llista de coses pendents abans de fer-te gran encara continua sumant ítems men-tre el teu marge de dur-les a terme disminueix a un ritme vertiginós, perquè el temps passa més aviat a mesura que et fas gran i ningú t’ho havia contat —o si t’ho varen contar, no escoltaves. I ara se suposa que ets una persona adulta, que no hauries de malgastar el teu temps en somnis inútils i esperances vanes, que ja has de tenir una casa en propietat, un cotxe, una família pròpia, obligacions, crèdits, projectes a llarg termini, però no tens res de tot això.\nFràgil by Saïm\nFràgil, dels Saïm, és un disc sobre intentar construir alguna cosa a partir dels bocins romputs de les promeses traïdes. De les que ens varen fer i de les que ens vàrem fer a nosaltres mateixos. De tot el dolor i els plors que hem deixat enrere, tant els que hem provocat i com els que hem patit. És un esforç per intentar treure de les runes alguna certesa, per petita que sigui, i trobar una pedra fitera sobre la qual sostenir encara que sigui només un gram d’honestedat.\nPerò més enllà de les cançons i el so, el que deixa clar aquest nou disc de Saïm és que l’ambició de parlar de temes personals i que ens toquen a tots no resta ni una busca de compromís amb una manera d’entendre el rock’n’roll i la música que, en uns temps en què tot tendeix a la frivolitat, suposa un compromís ètic quixotesc amb una aventura incerta que tots sabem com acaba.\nSaïm no són artistes. Saïm toquen en un grup de rock. I tocar en un grup de rock és, i més ara, una manera d’estar en el món, una manera de donar sentit a la derrota quotidiana, de ser fràgil i no esquerdar-te. Una manera d’errar bé.\nAquest divendres 5 de febrer surt a la venda el nou disc dels Saïm, “Fràgil”, a través de BCore Disc, Bubota i Saltamarges. El podeu adquirir avui mateix a través del bandcamp. Les primeres comandes sortiran divendres mateix.\nCrèdits / Gravat per Santi García i Borja Pérez als Ultramarinos Costa Brava i per Michael Mesquida als estudis FAvela entre el 2019 i 2020. Mesclat per Santi García. Masteritzat per Víctor García. Fotografia de la portada i de l’interior de Josep Castejon. Disseny gràfic de Joan Roig. Trompeta a Celobert per Pep Garau. Saïm som Natàlia Gómez, Daniel Gómez i Joan Roig.\nImatge de la capçalera de n’Albert de quan gravat durant un video pel desert de Felanitx DC.


Consell Plenari Extraordinari del Districte de Sants-Montjuïc | EL3 - Portal de notícies de Sants-Montjuïc\nSala de plens de la Seu del Districte de Sants-Montjuïc\nDate(s) – 19/09/2018\nEl Grup Municipal Demòcrata, el d’ERC i el del PSC han demanat la celebració d’un plenari extraordinari en què la regidora del Districte informi de forma detallada de les partides d’inversió i de despesa corrent que es puguin veure afectades a causa del menor volum d’ingressos que està liquidant l’Ajuntament de Barcelona en relació als pressupostats.\nSegons la proposició presentada pel Grup Municipal Demòcrata, el Grup Municipal d’ERC i el Grup Municipal Socialista, el Consell Municipal del Districte de Sants-Montjuïc acorda:\nInstar la regidora del Districte de Sants-Montjuïc a informar en aquest Consell Plenari de forma detallada de les partides d’inversió i de despesa corrent que es puguin veure afectades a causa del menor volum d’ingressos que està liquidant l’Ajuntament de Barcelona en relació als pressupostats.\nQue tota aquesta informació sigui lliurada a tots els grups, una setmana abans de la celebració del Consell Plenari extraordinari mitjançant un document on es trobin detallades cadascuna d’aquestes partides, indicant el seu grau d’afectació.\nEn tots els consells plenaris del Districte ordinaris, fins a la finalització del present mandat, constarà un punt en l’apartat d’informes de govern, el seguiment de les partides d’inversions i despesa corrent.\nQue en els propers consells de barri a celebrar en el Districte s’informi als veïns i veïnes d’aquestes afectacions.


El Xef- Alta cuina Hotel Mim 4* Sup Sitges\nPassió per la cuina Innovació constant Matèria primera de qualitat Sabors vibrants Treball en equip\nDevoció pel producte mediterrani i l'experimentació amb tècniques modernes\nEl nostre equip és el motor que mou un complex però exitós engranatge, enfocat a la millora constant dels nostres serveis i la total satisfacció dels nostres clients. El Xef de l'Hotel MiM Sitges us permetrà disfrutar de l'inqüestionable i deliciós sabor de cadascun dels plats servits a l'Sky Bar i al Restaurant de l'Hotel.\nEl Xef plasma la seva devoció pel producte mediterrani en el seu estat de qualitat més pur a cada menú, carta o plat. La recerca constant de la innovació i l'experimentació amb tècniques modernes i la utilització de la millor matèria primera nacional marquen l'escena culinària dels nostres espais gastronòmics.\nAl nostre Hotel la premissa és que el comensal mana, per la qual cosa les propostes de carta, menús per a esdeveniments, menús per a ocasions especials i de tota la restauració en general estan estretament lligades a cada preferència, gust i emoció dels paladars dels nostres clients.\nReservi al restaurant aquí


Remodelació en tres fases del Tanatori Municipal | La Guia De Reus\nInici Actualitat Remodelació en tres fases del Tanatori Municipal\nRemodelació en tres fases del Tanatori Municipal\nL’Ajuntament de Reus remodelarà les instal·lacions del tanatori municipal per tal d’ampliar i millorar els espais d’ús comú, per una banda i, alhora, crear noves àrees on familiars i amics puguin realitzar un comiat més íntim als seus difunts. El pressupost del citat projecte serà d’aproximadament 1,5 milions d’euros.\nEl projecte integral de remodelació del tanatori es portarà a terme en tres fases i es desenvoluparà en el propers anys. En la primera fase, aquest 2021, remodelació i modernització de l’actual sala de cerimònies. A la segona, al 2022, ampliació de la sala de cerimònies. Un cop executades les dues primeres fases, s’ampliarà el hall actual gràcies al trasllat de les oficines del personal de la primera a la planta baixa. Aprofitant aquest espai, es crearà una nova sala o espai de retrobament.\nArticle anterior‘L’obra parla d’aprofitar el moment ja que demà no saps que pot passar’\nArticle següent‘El punt de vista de May Kasahara’ de Pere Galera


Lackner aposta perquè el Govern reguli els preus dels apartaments turístics\nDimecres 19, Juny de 2013 00:10 Versió impresa\nCodi: Please wait...\tBondia.ad és propietat de La Veu del Poble S.A., Na Maria Pla i Ciutat de Consuegra, AD500 Andorra la Vella, Principat d'Andorra. Contacte a 00376808888 o per email a bondia@bondia.ad\tLackner aposta perquè el Govern reguli els preus dels apartaments turístics\nNacional\t- Societat\tEscrit per M. S. C.\tDijous 16, Agost de 2012 18:32\tTwitterSocButtons v1.5\nSi des de fa un temps el sector hoteler es veu immers en una guerra de preus, aquesta pràctica ha aparegut ara entre les empreses d’apartaments turístics.\nDavant d’aquesta nova realitat, la presidenta de l’Associació d’Empreses d’Allotjament Turístic (AEAT), Valérie Lackner, creu que seria interessant que l’executiu establís una regulació de les tarifes. “Que el Govern estableixi un mínim, ¿per què no?”, va subratllar.El fet és que fins ara “hi havia molt bona sintonia” entre els afiliats, però des de l’hivern passat s’ha desencadenat una situació de forta competència. Lackner va destacar que aquest és el primer any en què es dóna un context d’aquest tipus “i vol dir que tothom està buscant el client”. El fet és que al si de l’associació que reuneix les empreses d’apartaments turístics ja s’ha plantejat la unificació de les tarifes. La seva presidenta va recordar que “jo era partidària de tenir les mateixes temporades i els preus fixats en funció de cada categoria”. Així, els allotjaments tindrien un preu mínim i un altre de màxim en funció de la classificació. Aquesta proposta, però, no s’ha pogut dur a terme ja que, tot i que tothom afirma estar-hi d’acord, “el dia següent mires a la web i ja és un 20% o 30% més barat que el veí”, va lamentar.Aquesta competència per atraure els turistes que vénen a Andorra porta a una rebaixa dels preus però també a un empitjorament de la relació entre els negocis del sector. Per aquest motiu Lackner no veu amb mals ulls que el Govern fixi unes tarifes mínimes.La guerra de preus també ha posat en perill un dels principals projectes que tenia l’associació en cartera. Es tracta d’una central de reserves dels apartaments turístics d’Andorra. El projecte ja estava embastat i disposaven d’una empresa encarregada de gestionar-lo. Tot i que encara està per decidir si s’acaba materialitzant o no, el cert és que hi ha empreses que no estan d’acord amb la iniciativa.Lackner va afirmar que aquesta central de reserves seria una plataforma interessant ja que oferiria la garantia de l’associació per als clients, cosa que voldria dir que els apartaments que pertanyen a l’entitat estan condicionats i en bon estat.A més, Lackner va exposar que el context econòmic també està debilitant l’associació. De les tretze empreses que formen l’AEAT es preveu que una se’n doni de baixa i una segona també en podria acabar sortint. El motiu és el fet que pertànyer a l’entitat representa una despesa afegida en un moment complicat, tot i que s’ha rebaixat la quota. La presidenta de l’associació va lamentar que decreixi, perquè com més afiliats més projectes es poden impulsar.\nLa Sdadv fixa les tarifes i ara haurà de negociar acords de reciprocitat\nDemanen 48 mesos per obligar un menor a masturbar-lo\nCISA- CASA PAIRAL A ESCALDESHabitatges - Casa Pairal reformada a la zona de Sa Calma en un entorn privilegiat. 200m2 en 3 plantes. Vigues de ...CISA - ÀTIC A LA MASSANAHabitatges - Àtic de recent construcció al poble de la Massana. Tres dormitoris dobles, un bany amb banyera i l...CISA - APARTAMENT A LA MASSANAHabitatges - Apartament en bon estat a Erts, és exterior amb bones vistes. Actualment té 2 dormitoris però pod...Publica el teu anunciMés\tEnquesta de la setmana


La cançó iberoamericana, protagonista del Barcelona Festival of Song | Barcelona Cultura\nLa cançó iberoamericana, protagonista del Barcelona Festival of Song\nEntre el 25 de juny i el 4 de juliol la cançó en portuguès, castellà i català afina el to a la ciutat\nArriba una nova edició, i ja en són dotze, de l'únic festival del món dedicat a l'estudi i la promoció del repertori vocal de la península Ibèrica i de Llatinoamèrica, una mostra, per tant, que com a idiomes dominants compta amb el portuguès, el castellà i el català. La mostra gira al voltant d'un significatiu Curs d'història i interpretació vocal d'aquest tipus de repertori, una formació que s'adreça fonamentalment a cantants, pianistes, guitarristes i musicòlegs.\nNo obstant això, per al públic en general, el festival té com a programació nou recitals públics que inclouen alguns noms de referència internacional. Aquests concerts es realitzaran a diversos espais de Barcelona entre el dia 25 de juny i 4 de juliol del 2016. La programació musical d'aquesta edició servirà per homenatjar el compositor i músic Enric Granados quan es commemora l'aniversari de la seva mort. Conferències, classes magistrals i, sobretot, concerts serviran per recordar aquesta important figura de la música a tot el món.\nEntre les cites destacades en format concert trobem el recital 100 anys de cançó amb la soprano Patricia Caicedo i Nikos Stavlas, piano, al CaixaForum (25 de lluny); o l'Homenatge a Granados amb la mezzosoprano Marisa Martins i el pianista Mac MacClure a la Biblioteca de Catalunya (27 de juny), o el Comboio de corda de cançó brasilera, amb el tenor Lenine Santos i el pianista Achille Picchi també a la Biblioteca de Catalunya (1 de juliol). El concert cloenda (4 de juliol) suposarà la participació de tots els intèrprets a una sessió irrepetible a l'Arxiu Joan Maragall.\nData de publicació: Dimecres, 22 Juny 2016


Marta Pascal denuncia que hi ha por a Puigdemont dins del...\nActualitat Poders Marta Pascal denuncia que hi ha por a Puigdemont dins del PDECat\nL'excoordinadora general del partit hereu de CDC afirma que JxCat fa "antipolítica"\nPoders 04/02/2020 11:08\nPuigdemont i Pascal\nLa qui va ser coordinadora general del PDECat, Marta Pascal, denuncia que hi ha molta gent dins del partit hereu de Convergència Democràtica que té por de discrepar de l'expresident de la Generalitat, Carles Puigdemont. En una entrevista a l'Ara, Pascal assegura que "durant aquest temps he parlat amb molta gent i t'adones que el que et diuen en privat difereix molt del que diuen en públic. I, al final, sigui perquè et poden insultar per Twitter o perquè molta gent del PDECat té por de discrepar de figures polítiques importants, com el president Puigdemont, doncs no ho fa. Però són més dels que semblaria a priori".\nDe fet, Marta Pascal, que està promocionant el seu llibre Perdre la por, lamenta que ella va pagar les conseqüències de discrepar públicament de Puigdemont. Pascal afirma que "costa molt. Ho vaig fer i ho vaig pagar car". En aquest context, l'excoordinadora general del PDECat diu que en el seu llibre ha volgut demanar perdó per com es va liquidar CDC: "Bé, jo demano perdó. Sentia que ho havia de fer. Més d'un 30% dels militants van dir que no estaven disposats a extingir CDC, però ningú va agafar aquesta bandera. I crec que va ser un error de plantejament. Hi havia moltes lluites internes, moltes famílies confrontades...".\nPascal també explica la necessitat de la creació d'un espai polític de centre en el qual el tema identitari català no sigui un impediment per fer política d'una manera pragmàtica. Pascal denuncia la manera que JxCat fa política, assegurant que "és evident que JxCat està fent un plantejament a partir del bloqueig, l'antipolítica, la confrontació. I això és incompatible amb ser un partit que creix i, per tant, al final el PDECat haurà de triar".\nPascal negocia un nou partit amb exconvergents\nTorra respon Pascal que Catalunya es governa "des del Palau de la Generalitat"\nCarles Puigdemont Marta Pascal PDECat JxCAT


ERC nega l'acord per a la investidura d'Artadi\nLa Guàrdia Civil suggereix que s'investigui Artadi\nQuins càrrecs de la Generalitat fan el doble joc?\nElsa Artadi se la juga\nEl govern espanyol destaca el suport "eficaç" d'Artadi al 155\nLa portaveu del grup parlamentari de JxCat ha reiterat que l'únic candidat és Carles Puigdemont\nElsa Artadi, durant un acte de campanya | Foto: Junts per Catalunya\nLa portaveu del grup parlamentari de JxCat, Elsa Artadi, ha insistit aquest dijous a mantenir el seu cap de llista, Carles Puigdemont, com a únic candidat a la investidura.\n"Puigdemont és el nostre candidat i, sobretot, el del Parlament", ha dit sortint del seu despatx del Parlament al ser preguntada per la possibilitat que ella o un altre diputat del seu grup acabin ostentant la presidència de la Generalitat, informa ACN.\nLa resposta d'Artadi es produeix enmig de les negociacions entre els independentistes i poc després de saber-se, per un document de la CUP, que JxCat podria obrir-se a noms alternatius si la investidura de Puigdemont acaba no sent viable.\nLa notícia ha estat avançada per RAC1 aquest matí. Després, des d'ERC s'apunta que el nom d'Artadi no se'ls ha posat sobre la taula de negociacions entre republicans i JxCat per trobar una sortida a la investidura del president de la Generalitat.


Travessa Pirineu 42 : Sara - Hendaye\nLEHENBIZKAI (Sara) – LARUN (900m) – coll - ZIZKUITZA (704m) – LARUN TXIKI (698m) – ZUBIRIA (568m) – DESKARGAKO LEPOA – COL ABEILLES – COL IBARDIN – COL DES JONCS – PITARE - OSINGO LEPOA – XOLDOKO GAINA – ROCHER DES PERDIX – LARRETXEKOBORDA – GARLATZ – MIGELXOEN BORDA - HENDAYE(platja)\nSortida: Lehenbizkai (Sara). Des d'aquest barri agafem un pista que acaba en un dipòsit d'aigua (on la carretera no continua), que està uns 100m de desnivell per sobre el barri. La pista la seguim durant 1,5 kms. Just abans del dipòsit, arribem a un punt que hi ha una mica de zona d'aparcament al costat de la pista i un rètol indicador que posa Col de Cols. Sortim d'aquest punt.\nArribada: Hendaye (platja).\n1470m de pujada i 1700m de baixada\nEstem en la darrera etapa de la Travessa del Pirineu i aquesta vegada l'hem platenjada força més llarga.\nPrevient que l'etapa serà dura, a la sortida de Lehenbizkai hem intentat guanyar una mica d'alçada i reduir la distància amb els vehicles de logística.\nSortim de l'inidicador de col de Cols, abans comentat, no hi ha ni indicadors clars, ni marques. Seguim fletxes blanques ocasionals. El camí però està molt fresat, i de fet, trobem una brigada d'esbrossament que ens ajuda a entendre-ho.\nAl primer coll hi trobem una borda en ruïnes i deixem les fletxes blanques. Seguirem direcció NW per arribar al pic Larun.\nA dalt del Larun hi arriben uns trens cremallera que surten de Sara. No és d'estranyar doncs, que hi trobem gran quantitat de turistes.\nA Larun hi arriba una pista més o menys transitable per cotxes 4x4, però cal que tinguin un permís especial.\nMirem les vistes que encara tenim des del Larun i esmorzem una mica separats de la gent (parada de 45 minuts).\nDel pic baixarem per la pista fins a arribar a un coll, llavors tenim opció de fer els pics Zizkuitza, Larun Txiki i Zubiria que estan molt seguits. Tots els pics es podes esquivar sinó venen de gust fer-los. Nosaltres els fem.\nLa tornada al camí principal des del pic Zubiria la fem pel mig de falgueres i bardissa...(potser havíem d'haver reculat).\nDesprés del Zubiria, hi ha una forta baixada que passa per un collet on hi ha un restaurant anomentat Yasola. En el collet seguirem direcció Nord i anirem a Deskargako lepoa on trobarem el GR-10 i el camí ben marcat.\nSeguirem el GR-10 per arribar a Ibardin. Tot i que aquest perd una mica d'alçada i potser és més llarg, creiem que al final és la millor opció, ja que a part de ser més maco, no cal superar una altra pujadeta per fer el pic Okalarre (aquesta seria una altra variant). Encara quedaria una darrera opció per anar de Larun a Ibardin que seria seguint la pista que fan servir els cotxes amb permís especial, però aquesta no la recomanem.\nArribats a Ibardin, ja ho tenim tot tapat per boira i la xafogor és espectacular. Parada de 30 minuts per dinar.\nAl principi d'Ibardin trobem un rètol que posa que la platja d'Hendaia està a 17,5 kms. Pensem que aquest rètol hauria de posar 15 kms.\nContinem pel carrer de botigues asfaltat (que teòricament és GR-10) i arribem a l'aparcament del darrer restautant Elizalde, des d'on seguirem pel camí que passa a prop del repetidor. Aquí ja tornem a tenim bones vistes.\nHan canviat el recorregur del GR-10 respecte la darrera vegada. De fet creiem que fa una marrada innecessària. Pensem que la millor opció és seguir els indicadors del Mont del Calvari i allà tornar a agafar el GR.\nL'arribada a Hendaye seguint les marques del GR-10 continua siguent perdedora, tal com ho va ser fa 14 anys, hi ha poques marques i es van perdent els carrers finals quan ja s'està al mig de la ciutat.\nL'etapa ha tornat a ser molt dura i hem tornat a passar molta calor. Dues bones decisions que hem pres durant la caminada: la primera és fer un habituallament amb begudes isotòniques i coca-coles al coll d'Ibardin, la segona és la banyada a l'oceà Atlàntic, una vegada finalitzada l'etapa.


Melita Norwood: l'espia perfecta\nArriba al cine la sorprenent història de la funcionària britànica que va treballar per a la KGB\nQuan Melita Norwood es va aixecar del llit l’11 de setembre de 1999, al jardí de casa seva ja hi havia periodistes de tot el món fent guàrdia. «Es va acabar el joc», va pensar la jubilada, mentre baixava les escales per preparar-se l’esmorzar. Per als seus sorpresos veïns de Bexleyheath (Londres), Norwood era només una fràgil àvia de 87 anys. Per als seus supervisors de la KGB a Moscou, que la coneixien amb noms en clau com ara Hola i Tina, era una cosa molt diferent: un dels espies més longeus que mai havien tingut al seu servei –va estar en actiu entre 1937 i 1973– i la dona responsable de proporcionar a la Unió Soviètica tots els secrets relatius al programa atòmic britànic.\nCom ella mateixa va confessar quan el seu historial va sortir a la llum, no ho va fer per diners, sinó perquè era una fervent defensora de les millores socials que l’experiment soviètic prometia, i perquè pensava que era inacceptable que Occident tingués un avantatge tan gran respecte a l’URSS com la possessió exclusiva d’armes nuclears. La seva vida i les seves motivacions han sigut la inspiració essencial de 'L’espia roja', el drama protagonitzat per Judi Dench que arriba dijous vinent als cines.\nJudi Dench, en el seu paper de Melita Norwood.\nComunisme per les venes\nCom aquell qui diu, el comunisme corria per les venes d’aquella dona des de la infantesa. Nascut a Letònia, el seu pare era un deixeble de Tolstoi que s’havia convertit en bolxevic i havia treballat tant amb l’ideòleg de l’anarquisme Peter Kropotkin com amb dos dels espies més importants de Lenin. La seva mare era defensora militant de l’utopisme, i va convertir el domicili familiar en el punt secret de contacte entre la seu del partit comunista britànic i els seus camarades moscovites. Va ser ella que va introduir la seva filla al món de la contraintel·ligència.\nUn any després d’afiliar-se al partit, Norwood va començar a treballar com a secretària en l’Associació Britànica d’Investigació de Metalls No Ferrosos, un organisme de nom anodí que, no obstant, coordinava la investigació sobre armes nuclears. Les dades confidencials que ella va proporcionar a la NKVD, la xarxa d’espionatge antecessora de la KGB, van permetre a la Unió Soviètica tenir a punt la seva bomba atòmica el 1949, diversos anys abans del que s’hauria pogut permetre.\nElla era, en molts sentits, l’espia perfecta, l’última persona de la qual un sospitaria; res a veure amb James Bond. Portava una vida aparentment plàcida amb el seu marit, Hilary Norwood, un professor de matemàtiques i química que compartia la seva ideologia comunista –però que desaprovava en silenci els seus vincles amb els russos–; les seves principals ocupacions eren l’atenció al seu jardí i l’educació de la seva filla Anita. Ningú imaginava que, en les seves hores d’oficina, es dedicava a extreure documents de la caixa forta del seu cap i fotografiar el seu contingut per passar-lo al seu contacte soviètic. Quan les reunions nocturnes amb la KGB l’obligaven a tornar a casa més tard del previst, donava la culpa al trànsit; i el seu marit acceptava l’excusa amb resignació.\nEn qualsevol cas, resulta sorprenent que Norwood aconseguís burlar el servei d’intel·ligència britànic (MI5) durant les quatre dècades que es va dedicar a robar informació. Malgrat que va arribar a ser investigada fins a sis ocasions, i que el 1965 els serveis de seguretat van rebre un informe que la catalogava com un risc potencial, en realitat ningú hi va fer res. Llavors ja havia sigut guardonada amb l’Orde de la Bandera Roja pels seus serveis a la Unió Soviètica. Quan es va retirar, la KGB li va atorgar una pensió mensual de 20 lliures.\nMés sorprenent encara és el fet que, després de ser desemmascarada públicament, no s’emprenguessin accions legals contra ella. Oficialment, el motiu era que no tenia sentit enviar a la presó una octogenària; el cert és que la cúpula del MI5 no tenia cap interès a fer seure Norwood davant un jutge i arriscar-se així que sortissin a la llum detalls compromesos sobre la seva negligència al permetre que una comunista hagués tingut una feina tan propera als secrets d’Estat.\nPer la seva part, l’àvia no va permetre que el descobriment de la seva traïció alterés la seva vida gens ni mica. Va continuar comprant diàriament 32 còpies del diari socialista 'Morning Star' per ficar-les a les bústies d’amics i veïns, cuidant les seves plantes i preparant melmelada. Fins al dia de la seva mort, el 2005, ni una sola vegada va flaquejar en la seva convicció que havia fet el que era correcte, i que no dubtaria a tornar-ho a fer.\nTemes: Regne Unit Cine Espionatge


Pere Coll encara no sap què es farà pel 2000\nEl regidor de Festes, Pere Coll, ha confirmat a aquesta emissora que l'Ajuntament no té projecte per celebrar l'arribada de l'any 2000 i que a última hora s'haurà d'improvisar. El regidor diu que els comerciants volien fer una rebuda del nou mil.leni massa cara, i que l'Ajuntament no ho pot assumir.\nPer la seva banda, els comerciants estan completament sorpresos per les declaracions de Pere Coll.Tal com asseguren, ells no havien demanat cap festa, sinó que va ser el mateix alcalde qui va dir que s'havia de fer una gran rebuda al 2000 amb una gran festa sota una carpa. Els comerciants van valorar la idea de manera molt positiva, i van suggerir que es podria aprofitar aquesta mateixa carpa per fer diferents actes de la Christmas Race. És per aquest motiu que no entenen com ara el regidor de Festes, Pere Coll, els digui els botiguers volien fer una cosa cara.Tal com diu el regidor de Festes, Pere Coll, els botiguers tenien intenció de fer una cosa molt cara, que no es podia assumir econòmicament per l'Ajuntament. Tal com diu Coll, finalment s'haurà de fer una activitat més senzilla i discreta. Així ho expressava el regidor.\nPer la seva banda, els botiguers s'han indignat en sentir aquestes declaracions. Per ells, qui va voler fer una gran festa pel 2000 va ser l'alcalde, i no pas el sector dels comerciants. En nom d'ells així ho expressava Joan Bonillo.


L'Ajuntament obté la inclusió del nou col·legi El Somi en el Programa Edificant | Alacant Extra\nL'Ajuntament obté la inclusió del nou col·legi El Somi en el Programa Edificant\n[L’Ajuntament obté l’acceptació de la Conselleria d’Educació per a la inclusió del nou col·legi El Somi en el Programa Edificant:]\nLa portaveu de l’equip de govern de l’Ajuntament d’Alacant i regidora d’Educació, Mari Carmen de España, ha informat que la conselleria d’Educació ha remés l’acceptació de la proposta municipal per a la construcció del nou centre d’Educació Especial El Somni dins del Pla Edificant. Aquest centre es troba provisionalment en instal·lacions del Centre Dr. Esquerdo en l’avinguda de Dénia i dóna atenció a alumnes amb diversitat funcional de 12 i 21 anys.\nD’Espanya visitarà hui a la comunitat educativa per a anunciar-los l’acceptació i traslladar-los que ja s’ha encarregat que s’adapte la memòria valorada a les necessitats plantejades per la Conselleria com a pas previ a l’aprovació definitiva d’aquesta, la consignació pressupostària, redacció del projecte, licitació i construcció.\n“Cal agrair a la conselleria que haja atés finalment la sol·licitud de l’Ajuntament d’Alacant amb la qual donarem una solució definitiva a un centre d’Educació Especial els alumnes de la qual es trobaven en una situació insostenible compartint aules del col·legi d’Educació Infantil i Primària Gloria Fuertes i als quals vam haver de donar una solució provisional en instal·lacions del Centre Dr. Esquerdo gràcies al suport de la Diputació d’Alacant” ha comentat la regidora d’Educació.\nL’Ajuntament va elevar per a la seua inclusió en Edificat una memòria tècnica inicial, que una vegada supervisada ha sigut acceptada i que ara haurà d’ajustar a les necessitats educatives plantejades per la Conselleria d’Educació.\nSegons aquestes necessitats, el nou centre escolar ocuparà una parcel·la cedida per l’Ajuntament que està situada entre l’avinguda Illa de Corfu i el PAU2 de 10.659 metres quadrats. La Conselleria d’Educació preveu que el nou centre compte amb 12 aules per a donar cabuda a 100 llocs escolars, més els programes formatius de qualificació bàsica.\nLes 12 aules hauran de comptar amb 30 metres quadrats, un recinte de descans annex de 20 metres quadrats i condícia. També s’habilitaran altres quatre aules per a grups -una per cada mòdul o grup d’aules-.\nA més, el nou centre que construirà l’Ajuntament amb el finançament de la Generalitat a través del pla Edificant, comptarà amb despatx de direcció i de prefectura d’estudis, secretaria, sala de personal del centre, biblioteca, infermeria, sala de visites, sala de l’AMPA, consergeria, menjador, sala d’usos múltiples, despatxos de psicopedagogs amb zones de treball personal, orientació i d’aïllament amb embuatat de parets i sòl.\nTambé s’habilitaran un despatx per a un tècnic en Treball Social, aula polivalent, taller d’activitats domèstiques, sala d’equips de cicle, magatzems, condícies i sales d’instal·lacions tècniques, entre altres. En total, 3.495 metres construïts. En l’exterior comptarà amb zona de jocs, horta, zona enjardinada, estacionament i superfície per a possibles ampliacions futures.\nLa construcció d’aquest nou col·legi serà finançat pel pla Edificant.\nEl Somni compte en l’actualitat amb alumnes amb diferents discapacitats: autisme, síndrome de Down, Asperger, entre altres. Amb aquesta base, el centre aspira a treballar en la «inclusió plena» dels seus alumnes en la societat. Per a això, se centra en la formació sociolaboral dels joves per a enfocar el seu futur cap a branques de la Formació Professional com l’hostaleria, el turisme, les infraestructures o la cura personal.


Avui dilluns 28 de juny commemorem el Dia Internacional per l'Alliberament Lèsbic, Gai i Transsexual (LGT) per recordar que aquest mateix dia de l'any 1969 va néixer el moviment d'alliberament LGT.\nDes de l'Esquerra Independentista dels Països Catalans es reivindica aquest dia com una jornada de lluita contra la repressió, l'homofòbia i la transfòbia i en favor dels drets de totes les persones lesbianes, gais i transsexuals. Fins a la total equiparació dels drets de les persones amb independència de la seva opció o identitat sexual. Per tot això el dia 26 hi ha convocada una manifestació a Barcelona.\n25/06/2010 10:27 Gènere\nLa CUP crida a participar als actes pel 28 de juny, dia internacional per l'Alliberament Lèsbic, Gai i Transsexual\nA Girona, La CUP participarà a la manifestació organitzada per la Comissió Unitària 28 de Juny de Girona\nDavant d'una nova celebració del dia internacional per l'Alliberament Lèsbic, Gai i Transsexual, el proper 28 de juny, la CUP vol manifestar que cal que aquesta segueixi essent una jornada de mobilització del conjunt de la ciutadania per continuar avançant en la consecució de les llibertats per a lesbianes, gais i transsexuals. Així mateix, diu Anna Pujolàs, portaveu de la CUP: “Volem alertar del perill que suposa pensar que ja s'ha aconseguit tot el que calia, doncs res més lluny de la realitat: Malgrat els avanços legals cap a l'equiparació de drets formals, l'homofòbia i la transfòbia segueixen, per desgràcia, ben vives”.\nLa CUP vol animar a tots els gironins i a totes les gironines a participar a la manifestació que organitza la Comissió Unitària 28 de Juny de Girona. Tindrà lloc el proper dilluns 28 de juny, a les 20h, des del Pont de Pedra de Girona. Durà per lema Pel dret al propi cos. De la mateixa manera, la CUP convida a tothom a participar a la resta d'actes que es faran a la ciutat al voltant de la diada del 28 de juny.\nDavant d’un nou 28 de juny, dia internacional per l’Alliberament Lèsbic, Gai i Transsexual (LGT), el MDT vol fer arribar un seguit de consideracions:\nEndavant (OSAN), COS, Maulets, CAJEI, SEPC\n28 de juny, dia per l'alliberament lèsbic, gai, trans i intersex\nSÓC TRANS, NO ESTIC MALALTA!\nUn any més arriba el 28 de juny, dia per l'alliberament lèsbic, gai, trans i intersex. I enguany,des de l'Esquerra Independentista hem volgut centrar-nos en la lluita trans per cridar ben fort que la transsexualitat no és cap malaltia! I que lluitem per la diversitat dels nostres cossos i l'alliberament de les nostres sexualitats.Ja fa molts anys que des de l'activisme trans i altres moviments socials es denuncia la psiquiatrització de les identitats i es lluita per la despatologització de la transsexulitat.\nEl 2012 està previst que l'Organització Munidial de la Salut es plantegi retirar la transsexualitat de la seva llista de malalties, per això, és ara quan hem d'intensificar la lluita per acabar amb el diagnòtic de 'transtorn de la identitat sexual o de gènere'. Així com també cal acabar amb la violència que s'exerceix sobre les persones intersexuals mitjançant els procediments mèdics vigents.\nActualment, es tracta la transsexualitat com un trastorn mental perquè vivim sota l'opressió del patriarcat on les institucions mèdiques i psiquiàtriques actuen de forma ferotge contra els cossos no normatius i les identitats que es troben al marge de l'ordre dominant.\nSe'ns imposa el binomi home/dona fent passar aquesta postura excloent per una realitat natural i vertadera i associa un comportament específic a cada un d'ells (masculí o femení). I alhora, es promou l'heterosexualitat com l'única relació possible entre ells.\nEls efectes socials d'aquest dogma polític són la transfòbia, la intersexfòbia i l'homofòbia. És a dir, la invisibilització i patoligització de les opcions al marge de l'heteropatriarcat així com l'estigmatització i persecució d'aquestes quan pretenen fer-se visibles.\nUn exemple colpidor del que expliquem, és quan s'intervenen mèdicament nadons intersexuals (nadons amb genitals ambigus funcionals) amb violents tractaments ‘normalitzadors’ per tal de no deixar existir aquests cossos i vetar l'existència de les diferències.\nEl patriarcat doncs, desplega tot el seu arsenal polític, mèdic i psiquiàtric per la normalització binària i entrabanca l'autodeterminació de les persones.\nEl problema no és la transsexualitat sinó la violència social que s'exerceix sobre qui no s'adequa a les normes de gènere. I és que la transfòbia és aplicada pels mateixos estats, institucions mèdiques i psiquiàtriques que asseguren preocupar-se pel que anomenen 'problemàtica transsexual'. I la transsexualitat no és cap problema ni cap malaltia! El problema és la patologització de la transsexualitat que pretén assegurar l'ordre establert amb falses solucions disfressades de polítiques d'igualtat.\nEstem fartes del seu control, de la seva normalització binària, del calvari d'haver de passar per les Unitats d'Identitat de Gènere, dels cruels tractaments a nadons intersex, de la manipulació dels medis fent de la transsexualitat un espectacle, de les sentèncie del tipus ‘no és una tia perquè encara té polla' o ‘no és un tio perquè encara té cony’...\nPer això, fem una crida a lluitar per tal que la transsexualitat sigui retirada dels manuals de malalties mentals. Hem de reivindicar el nostre dret a decidir lliurement si volem o no modificar els nostres cossos i poder dur a terme la nostra elecció sense impediments burocràtics, polítics o econòmics, i fora de qualsevol tipus de coacció mèdica. Volem que els sistemes sanitaris es posicionin en front el trastorn d’identitat sexual, reconeixent la transfòbia actual que sosté la seva classificació, i que replantegin el seu programa d’atenció sanitària a la transsexualitat fent de l’ avaluació psiquiàtrica un pas innecessari i de l’acompanyament psicoterapèutic una opció voluntària. Exigim també que s’aturin les operacions als nadons intersex.\nDenunciem l’extrema vulnerabilitat i les dificultats en l’accés al mercat laboral de les persones trans. Exigim que es garanteixi l’accés al món laboral i posada en marxa de polítiques específiques per acabar amb la marginació i la discriminació vers les persones trans. Exigim, a més, condicions de salut i seguretat en el desenvolupament del treball sexual i la fi del setge policial a aquestes persones, així com del tràfic sexual.\nAquesta situació de vulnerabilitat s’accentua en el cas de les persones trans immigrades, que arriben al nostre país fugint de situacions d’extrema violència. Exigim la concessió immediata d’asil polític en aquests casos, mentre que reivindiquem la plena equiparació de drets de les persones migrants. No a la llei d’estrangeria!\nAl mateix temps que les persones trans cridem que no som víctimes sinó éssers actius i amb capacitat de decisió sobre la nostra pròpia identitat, volem recordar també totes les agressions, assassinats i també els suïcidis de les persones trans a causa de la transfòbia. Assenyalem el sistema com a culpable d’aquestes violències. El silenci és complicitat.\nAcabem amb l’extrema rigidesa amb què s’imposa el binomi home/dona, com a opció única i excloent, binomi que és construït i per tant, pot ser qüestionat. L'existència de persones trans demostra la falsetat d’aquests pols oposats i assenyala cap a una realitat plural i diversa. Diversitat que avui, cal dignificar.\nQuan la medicina i l’Estat ens defineixen com a trastornades posen en evidència que les nostres identitats, les nostres vides, trastornen el seu sistema. Per això, diem que la malaltia no està en nosaltres sinó en el binarisme de gènere.\nNo a la patologització de la transsexualitat! Ni transfòbia ni homofòbia, llibertat sexual! Dret al propi cos.\nEI Vilafranca del Penedès\nL'esquerra independentista de Vilafranca ha organitzat diversos actes al voltant del 28J, dia per l'alliberament lèsbic, gai, trans i intersex.\nEnguany, han volgut centrar-se en la lluita per l'alliberament transsexual. I és que així com l'alliberament lèsbic i gai és una lluita que en els darrers anys s'ha aconseguit posar en primera línia, la lluita trans encara es troba en un segon pla i és per això, que aquest any s'insistirà en què la lluita contra la transfòbia és cabdal en la lluita per l'alliberament sexual.\nEl lema que engloba el programa d'actes és prou clar 'La transsexualitat no és cap malaltia! Ni transfòbia ni homofòbia, llibertat sexual!' i com a novetat s'ha creat un blog on es podrà consultar el programa d'actes i trobar-hi informació àmplia de cadascuna de les activitats.\nEls actes començaran el diumenge 27 a partir de les 7 del vespre al Casal Independentista El Cep on Endavant i l'Assemblea de Joves han organitzat la xerrada-taller 'Qüestionant i desafiant la cultura de la monogàmia' amb l'Arcadi Bages, activista de l'assemblea antipatriarcal Brot Bord i membre del col·lectiu llibertari Negres Tempestes.\nEl següent acte és la concentració del dilluns 28 a les 8 del vespre a la plaça de la vila. En acabar, es farà un pica-pica i es projectaran vídeos d'activisme contra l'homofòbia i la transfòbia al CI El Cep.\nEl diumenge 4 de juliol, també al Cep, la CUP ha organitzat una sessió de cinema amb crispetes a les 7 del vespre amb la projecció del film 'El vicari d'Olot'.\nEls actes seguiran el dijous 8 amb una presentació de llibres organitzada per l'Assemblea de Drets Socials que començarà a les 8 del vespre a l'Escorxador. Miquel Missé, activista de Trans-Block i Gerard Coll, activista gai, ens parlaran dels llibres 'El gènere desordenat' i 'La voluntat i el desig'.\nI per acabar, la CUP organitza al Cep una segona sessió de cinema amb crispetes pel diumenge 11 de juliol a les 7 del vespre amb el film '20 centímetres'.\nTambé, les tres organitzacions fan una crida a participar el proper dissabte 26 de juny al bloc independentista de la manifestació per l'alliberament lèsbic, gai, trans i intersex que sortirà de la plaça Universitat de Barcelona a les 18:30 sota la proclama 'Sóc trans, no estic malalta!'.\nAquest 28 de juny continuem lluitant per l'alliberament de lesbianes, gais i transsexuals, intersexuals i transgèneres..\nLluitem contra la idea que tot està assolit, que ja tenim drets i que només ens queda sentir-nos orgulloses, consumir i adaptar-nos al sistema patriarcal. A nosaltres, en tot cas, l'orgull ens ve de la nostra lluita, de continuar lluitant contra les discriminacions i per les llibertats sexuals.\nMalgrat que la igualtat legal de drets ha estat és una fita important irrenunciable, a la qual la jerarquia eclesiàstica i els sectors de dretes s'han oposat durament, no volem que el fet de casar-nos o tenir criatures i formar famílies amb hipoteca, ens divideixin en lesbianes o transsexuals bones i dolentes.\nL'acceptació de la nostra opció sexual no pot estar condicionada al fet que ens adaptem al sistema capitalista heteropatriarcal. Nosaltres no ens venem. I menys encara en un moment de crisi en què moltes persones no surten de l'armari per no córrer el risc de ser acomiadades de la feina, o no poden expressar obertament la seva opció en entrevistes de treball, al seu barri, o als espais d'oci, inclosos els alternatius.\nDes de les institucions es vol donar aquesta imatge d'integració i es dediquen diners a campanyes on es promou la idea que tot està fet i només queden parts residuals de discriminació. Es subvencionen les associacions despolititzades, els jocs olímpics per gais, gimcanes per lesbianes, o dies per famílies completes i felices però en versió homosexual. I tot per donar una falsa imatge de normalitat i amb un missatge mercantilista, que intenta buidar de contingut reivindicatiu la diada i dóna cabuda a la part empresarial que vol fer negoci amb el tema. En aquest sentit es fan campanyes com el gai friendly, des d'una òptica purament comercial i amb el lema de "s'accepten gais", com si fóssim animals de companyia. I amb tot, de passada s'invisibilitza les lesbianes.\nPosa un amic gai a la teva vida, un polític gai al teu partit, i un personatge gai a la sèrie televisiva de moda!\nPerò malgrat tot n'hi ha que apostem per una lluita combativa que no ens faci viure sota la imposició de l'heteronorma, per una lluita que acabi amb la discriminació i la homofòbia a la feina, a l'escola (sovint amagada sota el nom de bullying) i al carrer. N'hi ha que també celebrem, amb plomes i carrosses, tota la feina feta; però no oblidem que encara ens en queda molta per fer en la lluita per un alliberament real de les sexualitats. I que aquest alliberament no té sentit en un sistema capitalista que explota les immigrades, les prostitutes, les lesbianes, les transsexuals o les joves.\nPer això, un any més, reivindiquem el 28 de juny.\nH2O vol que el 28 de juny onegi la bandera de l’arc de Sant Martí a Reus i Tarragona\nPresentació dels actes del 28J a Vilafranca del Penedès\nUna desena de joves de la CAJEI realitzen una acció a l’Hospital Clínic de Barcelona\nBrot Bord explica a València la campanya internacional per la despatologització dels trans\nReivindiquen a Barcelona que la transsexualitat deixi de ser considerada una malaltia


Durant tota la segona meitat de l’any, els beneficiaris eren més de 800, que equival a 300 unitats familiars\nDissabte, 6 març 2021. 03:00. Redacció AnoiaDiari.\nEls efectes socials de la COVID-19 i l'impacte que ha tingut la pandèmia en el manteniment de les famílies en situació més precària encara són ben presents. Tot i que el juny passat es va arribar als 1.000 beneficiaris, encara no s'ha tornat a les xifres d'abans de la pandèmia.\nEl mes de febrer, un total de 278 famílies d'Igualada va rebre productes del Banc de Queviures, el servei municipal per garantir la cobertura de necessitats bàsiques d'alimentació en la població més vulnerable. Aquestes 278 famílies representaven un total de 737 beneficiaris. Una xifra que encara és superior als 659 del febrer de l'any passat. Un cop va esclatar la COVID-19, amb el confinament perimetral, la casuística d'unitats familiars que depenien del Banc de Queviures a Igualada es va disparar. Es va arribar al miler de beneficiaris.\nDes de l'estiu, amb la finalització del primer confinament, la xifra d'unitats familiars i de beneficiaris es va mantenir primer i després ha anat a la baixa. El setembre, els beneficiaris eren 875, l'octubre 896, el novembre 879, el desembre 835 i, els dos primers mesos d'aquest any s'ha baixat del llindar dels 800. El gener eren 789 i el darrer mes 737.\nHi ha més homes que dones entre els beneficiaris (incloent infants en les dues categories), en una proporció lleugerament superior, segons les dades que aporta l'Ajuntament. Dels 875 beneficiaris del setembre, 445 eren homes i 430, dones. El novembre, van ser 470 homes per 409 dones. El darrer mes, pels 383 homes beneficiaris, hi va haver 353 dones.\nIgualada planteja un Casal de Nadal davant la dificultat per fer el Saló de la Infància\nEl projecte Reciclos enceta una col·laboració amb el Banc de Queviures d'Igualada\n2 L'incendi de Santa Coloma-Bellprat ja afecta unes 1.000 hectàrees 2838 lectures\n7 Alcaldes i Bombers demanen a pagesos de Tous i Miralles que llaurin els camps per parar el foc 1062 lectures