On punyetes és Jeonju?: de novembre 2005\nELS DIMECRES D'EXCURSIÓ (HUM... JA NO SÉ QUINA PART)\nTenia deixat una mica de banda aquest tema, potser perquè cada cop em semblava menys interessant. Però el reprenc ara perquè la cosa gairebé ja ha acabat, i ara és una mica diferent.\nRepassant el blog veig que el darrer de què vaig parlar van ser els tambors i el pansori, de manera que només queden dues activitats a explicar: les banderes i els objectes de paper.\n- Banderes: Per les fotos ho veureu més clarament. Es tracta més que res de "jugar" amb unes banderes enormes pintades de colors, i on en algunes hi ha representades escenes fantàstiques de dracs (mireu-ho bé, és el Drac Sheron amb la bola màgica i tot!!!) i altres animals mitològics. Les banderes -menys pesades del que semblen, però déu n'hi do- es fan voleiar o es fan equilibris amb elles (aguantat-les dretes al palmell de la mà o amb el cap). I ja està. Suposo que durant una celebració amb multitud de gent fent això la cosa deu lluir més, però aquí... Va ser divertit, però. Al final fins i tot vam fer curses a la pista d'atletisme carregant les banderes. Els perdedors havien de pagar un gelat als guanyadors, però al final -no sé perquè- vam ser els nois els qui vam comprar gelats per a les noies. Quanta cavallerositat!!\n- Objectes de paper: Són capses, platets, cistells, i altres objectes, fets de cartró i recoberts amb làmines de paper de colors. La nostra tasca era doblegar i enganxar les peces de cartró ja preparades per a aquest efecte, i enganxar el paper amb cola sobre els cartrons. Una mica pringós, però de resultat molt maco (i ideal per a fer regals). Aquí ho veieu.\nCom deia, la cosa s'acaba. Ja hem fet totes les activitats programades, i ara el que toca -durant quatre setmanes més, i en portem dues- és aprofundir en alguna d'elles. S'han format tres grups: un per al paper, on volia anar la immensa majoria de gent, i que és on sóc jo; un altre per a la ceràmica (us en recordeu? És el primer que vam fer), i un tercer que s'ha fet en contra de la voluntat dels seus integrants, que hi han estat col·locats perquè als altres dos grups hi havia masa gent, i que és el de tocar els tambors. Hi va haver una mica de polèmica per això últim.\nEn el meu grup estem fent dues peces grans: una capsa i un cistell. Una miqueta cada dia. Quan estiguin acabats ja els posaré aquí. Allò que us puc ensenyar ara són les meves peces de ceràmica que vam fer al començament i que per fi ens han entregat (després de coure-les) i les de paper que vam fer el dia que hi érem tots.\n"Els ordinadors tenen raons que la raó no pot comprendre". Aquesta frase -que imita aquella que parla dels assumptes del "cor"- la vaig poder llegir a la pissarra d'un dels laboratoris d'informàtica (on estudia en Raphaël), i la veritat que expressa l'he poguda patir aquest cap de setmana. Tot es va conjurar en contra meva per tal que no pogués sentir l'antològica victòria del Barça al Bernabéu fins el diumenge al vespre (hora meva).\nDissabte no hi va haver manera de sentir Catalunya Ràdio en directe a través d'Internet, i el diumenge la connexió no funcionava no sé perquè (ara ja ho fa, però tampoc en sé el motiu...), així que vaig passar tota una odissea fins que vaig poder sentir el partit (després de baixar-lo d'un altre ordinador i portar-lo al meu amb un "pendrive"). I després de sentir-lo no vaig poder enviar cap e-mail, ni trucar els meus pares ni a la fanàtica de la meva tieta per a celebrar-ho! Bé, tant se val, perquè el més important és que el Barça va fer Història, i no m'importa pagar el preu de "perdre-m'ho" per tal que això passi.\nEscric "perdre-m'ho" entre cometes perquè tampoc és que no m'assaventi de res. Escoltar el Barça per Catalunya Ràdio és una cosa que no només faig habitualment a casa, sinó que és plenament satisfactòria. No negaré que m'encantaria veure els gols (per cert, algú sap com podria fer-ho?), però sentir-los narrats pel Puyal és una experiència ja insubstituïble.\nTotal, que estic molt content, i que tot i que per aquí no sembla que es visqui gaire el tema, avui em posaré la samarreta del Barça, encara que no es veurà gaire, perquè com que fa fred ha d'anar per dintre...\nEl "post" d'avui és curt perquè aquesta setmana no hi ha hagut res remarcable, i només volia fer-vos partíceps de la meva alegria per aquest tema.\nBé, sí que hi ha una cosa interessant. Divendres en Raphaël i jo vam sortir per la nit (les nostres respectives parelles no es trovaben gaire bé), i després d'anar a prendre alguna cosa a un bar, vam anar a un "DVD Room". Es tracta d'una mena de vídeoclub en què veus la pel·li allà mateix en una sala privada amb una pantalla enorme i amb un munt d'altaveus. Com un cine privat, vaja (de fet, era tan car com el cine). Com moltes d'altres coses per aquí estan oberts les 24 hores del dia, i això s'explica perquè molta gent aprofita aquests llocs per a fer altres coses a banda de veure pel·lícules en la intimitat que se'ls dispensa... En Raphaël i jo, però, sí que vam anar només a veure una pel·li, que va ser "Pirates of the Caribbean", que jo no havia vist, i que trobo que està força bé. Vam sortir d'allà a les quatre de la matinada.\nposted by Jordi Codó @ 14:57 1 comentaris\nDE MUNTANYA A MUNTANYA, I TIRO PERQUÈ... NO SÉ\nM'adono que han passat força dies aquesta vegada des de l'última actualització del blog. Però és que diversos assumptes m'han mantingut massa ocupat com per a dedicar temps a relatar aquests mateixos assumptes. (I no us penseu que això d'actualitzar la web es fa en un moment, que entre que penses el que has de dir, ho escrius, descarregues les fotos, edites tot plegat i, de vegades, t'enfrontes a incomprensibles complicacions informàtiques, t'hi passes una bona estona) Els assumptes són d'allò més variats, i van des de l'estudi del coreà, a l'escalada de muntanyes; i sí, també la "vida en parella". Sobre la primera qüestió, dir que l'altre dia vam fer un examen i no em va anar gaire bé, així que m'hi hauré de posar més (no sé quantes vegades he dit ja això mateix). Així que acabi d'escriure això, de fet, em posaré a estudiar.\nPel que que fa a les muntanyes, és a allò a què vaig ara. En una setmaneta n'hem visitat dues, i no és estrany si tenim en compte que Corea és un país molt muntanyós, i per tant és una cosa molt típica per a fer. Però no crec que en una bona temporada hi tornem, principalment perquè ara començarà a fer fred i les fulles dels arbres ja estan caient, de manera que l'excursió no seria gaire interessant; però també perquè ara estem força cansats, sobretot després del que vam fer a la primera de les dues muntanyes de les que us parlaré ara. Es tracta de Jirisan (o la muntanya Jiri), el segon pic més alt de Corea, encara que ni tan sols arriba als 2.000 metres (em sembla que en tenia 1.915). No vam arribar, però, fins a dalt de tot, perquè les condicions no eren les millors. Ara ho veureu.\nEl grupet en aquesta ocasió estava format per dotze persones. Nou de les quals eren xinesos i xineses; els altres tres èrem l'Eszter, la Maki i jo. Tot i les previsions de pluja per al cap de setmana, vam decidir que calia anar-hi ja, perquè les fulles dels arbres estaven caient, i del que es tractava precisament era de veure els boscos multicolors. Així que dissabte de bon matí ens vam encaminar cap allà. Es triga cosa d'una hora en autocar, tot i que aquest només ens va portar fins el parc, i després en vam haver d'agafar un altre que ens portés fins a un punt més elevat. Allà vaig descobrir que a Corea també existeixen els "domingueros". Els podeu veure en aquesta foto.\nHi havia molta gent en aquesta part baixa, que era fàcil, perquè només es tractava de pujar per un camí asfaltat. Les dificultats venien després, quan vam començar a pujar pel camins. A tot això cal dir que estava ennuvolat però que no plovia, i que tampoc feia fred. Al principi...\nBé, no sé a quina hora vam començar realment a pujar, però quan vam arribar a un refugi cap allà a les sis de la tarda estàvem que no podíem més, després d'haver caminat uns 10 kilòmetres sota la pluja i entre la boira, cada vegada més sols en aquell fotut camí que estava ple de pedres i de branques, i que poc a poc s'anava enfosquint. En primera instància, en arribar al refugi tan sols podíem veure un borrós llum exterior, tot i que la casa estava a una distància d'uns vint metres.\nPerò la cosa no va acabar aquí. Al lloc en qüestió se'ns va oferir una "habitació" (ho poso entre cometes, perquè allò era més aviat un estable sense palla) d'un 15 metres quadrats (recordem que nosaltres èrem dotze), on ens vam posar a dormir de seguida -a les 18:30h- després que ser proveïts de mantes i futons. Vam dormir durant 12 hores...\nVaja, que a les 6:30 del matí ens vam aixecar, vam menjar uns fideus instantanis envoltats de més excursionistes i en camí altre cop. Crèiem que aquest segon dia seria més relaxat, després d'haver desistit de pujar fins al capdamunt de la muntanya, però ens equivocàvem... En certs aspectes va ser pitjor! No vam caminar tant, però el camí era més dolent. Feia baixada, cosa que el feia més perillós (les pedres relliscaven per la pluja que continuava caient), i per moments va ser realment inclinat, i amb el camí no gaire traçat. D'aquesta part no tinc fotos, perquè no estava la cosa com per a aturar-se a treure la càmera.\nQuan finalment vam arribar a la carretera (no asfaltada) que ens conduiria al poble vam respirar tranquils, i curiosament, a partir d'allà, la sort es va aliar amb nosaltres. En primer lloc perquè va sortir el sol, que no només ens va permetres assecar-nos, sinó també veure el paisatge amb tot el seu esplendor (fins aquell moment gairebé no havíem vist res per la boira i, a més, sense la llum del sol els colors dels arbres no llueixen tant).\nEn arribar al poble ens vam trobar amb una família que aquell dia estava celebrant un gran menjar per a retre culte als seus avantpassats, i ens van convidar a entrar i a menjar. I quan marxàvem ens va regalar una bossa amb... kimchi.\nDesprés d'això tocava buscar un autobús que ens dugués a casa. Encara era aviat, però ja n'estàvem farts i volíem tornar. A la parada d'autobusos d'aquell poble n'havíem d'agafar un que ens dugués fins a l'estació, i resultava que havíem d'esperar-nos un munt. Però, com he dit, la sort estava del nostres costat, i un conductor d'autocar que havia portat a un grup a aquell lloc ens va portar -acompanyat d'una patrulla de policia, que també van voler ajudar-nos- mentre el seu grup estava visitant alguna cosa. De camí cap a l'estació ens vam trobar amb l'autocar que havíem d'agafar, i el van fer aturar-se per tal que nosaltres hi poguèssim pujar. A aquest simpàtic conductor li vam regalar el kimchi :D\nEncara més sort: ens calia fer encara un altre tansbord, i en arribar a l'estació l'autocar que ens convenia sortia en aquell mateix moment. Hi vam pujar i estava força ple, i llavors ens van dir que ens baixèssim, que n'arribava un altre que anava buit, i així vam poder viatjar còmodament.\nEn arribar a la uni eren les quatre, i l'Eszter, la Maki i jo ens vam prendre un gelat abans d'anar a descansar. Aprofito per a apuntar -ja que veieu que precisament nosaltres tres vam acabar sols- que estàvem una mica farts del xinesos. He pogut observar que aquests són bastant diferents dels coreans, i d'allò que em suposo dels japonesos. No és només una cosa que pensi jo, sinó que ho hem comentat força vegades amb els altres no-xinesos, i és un fet bastant generalitzat, de manera que crec no estar cometent una injustícia. Resulta que són -això és el primer que vaig notar- molt sorollosos. Els primers dies a les classes de coreà jo els volia matar a tots, perquè no callen en tota l'estona i parlen a crits (comentant entre ells el que ha dit el professor, intentant parlar en coreà...), i no hi havia manera de seguir la classe. La veritat és que acostumen a ser força excessius en tot: xerren molt, mengen molt, es mouen molt... A l'excursió els vam patir també perquè manen molt, i com que són molts -més que els altres- doncs van a la seva.\nBé, molts d'aquests xinesos són amics meus, així que no vull que sembli que no m'agraden. Però sí que és certs que també poden arribar a carregar.\nSEGONA MUNTANYA: La segona muntanya es diu Moagsan i hi vam anar el divendres passat. No és tan gran ni tan important com Jirisan, i també està més a prop, de manera que només ens hi vam estar un dia -i a les sis ja èrem a casa. Una de les coses bones que va tenir aquesta excursió és que ens va permetre no fer classe aquell dia, perquè havíem convençut els professors per tal que vinguessin amb nosaltres.\nNo hi va haver pluja tot i que també estava ennuvolat, ni va ser tan difícil. Però també va ser cansadet. No hi ha gran cosa més a dir. Les fotos ja us ho explicaran tot.\nA la nit va ocòrrer un fet trascendental... Vaig anar per primer cop al cine!!! Vam anar l'Eszter, en Raphaël, la Maki i jo, i la pel·li va ser "Wallace & Gromit", que no està malament, però la que realment vull anar a veure -segurament ho faré aquesta setmana- és "Corpse Bride". Quines coses, dues pel·lis d'animació amb "stop-motion".\nAh, la pel·li, com que això és un país civilitzat, era en versió original subtitulada. En anglès, vaja.\nDissabte també va tenir la seva tela. Resulta que una amiga colombiana de l'Eva, que està casada amb un coreà i viuen a la Xina (sic) va tenir un mal part i se li va morir la criatura. El fet és que ella també estava malament i la van portar a Corea perquè a la Xina les condicions hospitalàries no eren molt bones. Un cop aquí li van dir que no la podien operar perquè no tenien sang del seu tipus (zero negatiu). Total que van començar a trucar a gent buscant un donant. Fins que em van trobar a mi... Per sort al final no va caldre la meva sang perquè en van trobar, però em vaig passar el dia a l'hospital per si de cas em necessitaven (només tenien dues bosses de sang) mentre durava l'operació -que va anar bé. A l'hospital tot era molt dur i trist, com a tot arreu.\nÚltima curiositat. Va passar el divendres, just abans que anèssim al cine. Jo havia anat a buscar la Maki a casa seva, i en això que arriba una dona que resulta que era la propietària de l'edifici... i també missionera cristiana. Bé, ja us ho podeu imaginar. Va entrar després de donar-nos una bossa plena de menjar de pastisseria (bona forma de convèncer a la gent, sí senyor), es va posar a resar, i després va treure la Bíblia i uns dibuixos que semblaven fets per nens de parvulari en què hi havia representats Adam i Eva, el Cel i l'Infern, i tota aquesta mandanga. Va començar a explicar-nos-ho, fins que es va adonar -després que li repetíssim diverses vegades- que no enteníem res del que ens estava dient, i va marxar. No sense donar-nos abans un parell de caramels a cada un...\nI jo també...! ;)\nposted by Jordi Codó @ 14:51 1 comentaris\nSEÜL (SEGONA VISITA)\nDoncs sí, he tornat a anar a Seül altra vegada. Però aquest cop ha estat molt diferent, tant per la gent amb qui he anat com per les coses que hi hem fet. La companyia en aquesta ocasió han estat tres noies –“y parecía tonto cuando lo compramos”, estaran pensant alguns-: la Yumi, la Maki i la Youn-ok, que és la noia coreana que ens va ajudar a assajar per a la nostra interpretació de l’Arirang.\nEl motiu de la visita són més aviat dues coses, que juntes van servir per a justificar el viatge, perquè amb una de sola no n’hi hauria hagut prou. Resulta, en primer lloc, que a l’ambaixada espanyola ens van dir –ja feia temps, de fet- que ens hi hauríem de passar per a registrar-nos (volen saber qui hi ha i què fa, en cas que passi alguna cosa). I d’altra banda, la Yumi volia anar a la capital a comprar-se roba, perquè diuen que allà és més barata. Jo no tenia massa idea de comprar res (la veritat és que necessito uns pantalosn d’hivern, però no se´ben bé què comprar-me), però tot i així m’hi vaig apuntar. I després ho van fer també la Youn-ok (que és una bona amiga de la Yumi perquè van juntes a classe de taekwondo), i a última hora també la Maki, que tot i que tot just havia estat a Seül dimecres i dijous en unes conferències organitzades per japonesos, va decidir tornar-hi amb nosaltres.\nVam sortir el dimecres en acabar l’examen de coreà que teníem aquell dia (que va anar prou bé). Una mica més i perdem l’autobús, que sortia a les 15:30, per culpa meva, perquè mentre erem de camí a l’estació amb el taxi em vaig adonar que no havia agafat el passaport, que em demanaven els de l’ambaixada que portés per a fer el registre. Així que vam haver de tornar a la Residència, vaig anar corrent a l’habitació (tres pisos, arf, arf), i de camí altre cop. Al final vam poder agafar l’autobús, i encara ens van sobrar… 3 minuts :P\nUn cop allà ens vam dirigir al World Cup Stadium, a prop de qual viu un dels tiets que la Yumi té a la ciutat, i que ens va convidar a sopar en un PizzaHut.\nLlavors va arribar el moment de l’hospedatge. Havíem estat rumiant tres possibilitats. La primera era anar a casa del Pep. No estic segur si us he parlat d’ell, així que diré que és un noi que també estava a l’Autònoma, i que està fent un treball de recerca a una universitat a prop de Seül. Bé, això de “a prop” és una manera de parlar, perquè es triga una hora a arribar-hi, motiu pel qual finalment vam desestimar aquesta opció. La segona opció era la típica d’anar a un Motel, però surt una mica car. De manera que finalment vam optar per una tercera, i aquí ve la part interessant. Vam anar a allò que se’n diu un “jim-jil-bang”. Es tracta d’uns banys públics, però que a més de banys (d’aigua calenta, aigua freda, saunes) consta d’altres, com ara un restaurant, televisions de pantalla gran, una sala per a llegir còmics, una altra per a connectar-se a internet o jugar amb vídeojocs… I està oberts les 24 hores del dia, de manera que molta gent hi va allà a passar la nit. És l’hotel més barat que es pugui trobar, perquè l’entrada només costa 8.000 won (uns 6 euros). L’únic inconvenient és que has de dormir al terra, i està molt dur. Hi ha sales per a dormir, amb matalassos (mot primets), però són petites i és difícil trobar-hi lloc, de manera que la majoria de gent dorm al terra, al primer lloc que pillen –ara ho veureu a les fotos-. Et proporcionen, això sí, mantes i coixins, però tot i amb això a mi em va costar dormir-hi, perquè em feia una mica de mal.\nEn entrar deixes les sabates en un armariet, i la clau d'aquest te la canvien per una altra que s'usa en els armaris que hi ha a l'interior, on hi deixes les teves coses abans d'entrar als banys. Jo vaig entrar amb el cosí de la Yumi als banys per als homes. Al xaval jo no li entenia ni una paraula, però com que ell ja estava avisat la cosa va anar més o menys bé. Jo simplement feia allò que ell feia i el seguia a tot arreu. I déu n'hi do quin nervi el nen aquest, perquè anava "saltant" d'un bany a un altre cada dos per tres: ara un d'aigua calenta, ara un d'aigua freda, ara la sauna, altre cop al d'aigua calenta... Que ja és això, em sembla, el que s'ha de fer, però potser no tant ràpid.\nI un cop acabat això, doncs vas a la zona d'esbarjo.\nAmb les fotos us en fareu una millor idea.\nEl dissabte pel matí ens vam dirigir a l’ambaixada. Ens va costar força trobar-la. Vam estar donant voltes, passant per davant de la de Nigèria, Bèlgica, etc. Fins que finalment la vam divisar. Mai m’hauria pensat que me n’alegraria de veure la bandera espanyola… Allà hi havia l’home que s’encarrega del registre, i que havia anat en dissabte expressament per nosaltres. Suposo que va pensar que ja que havia hagut de treballar un dissabte miraria de treure’n algun profit, perquè es va enrrotllar com una persiana amb nosaltres. Tres hores vam ser allà parlant amb ell! Va estar bé, perquè et sents ben acollit i ens va estar dient coses sobre Corea (ell hi porta nou anys), però les pobres Maki i Youn-ok al final s’estaven morint d’avorriment i de gana.\nDesprés d’anar a un restaurant van començar les compres. Jo, al final –ja ho avanço- no em vaig comprar res. La veritat és que l’únic que necessito són uns pantalons d’hivern, perquè només en vaig portar uns, i tampoc sé ben bé com els vull. A banda d’això hi havia un problema, i és que els grans magatzems i els mercats de roba aquí són d’un barroquisme que em desborda. Hi ha excessives coses en massa poc espai, i de tant que hi ha jo acabava per no veure res. Potser amb aquestes dues fotos podeu tenir una mica la mateixa sensació que jo (la primera és de l’anterior visita a Seül i, de fet, ja la vaig posar al blog).\nA la nit se’ns plantejava altre cop el problema d’on dormir. La Youn-ok s’havia sentit còmoda al “jim-jil-bang”, però per a la Maki i per a mi el terra resultava massa dur, així que vam pensar en buscar un hotel. Però no hi va haver sort. No ens permetien agafar una habitació per a tres, perquè volien nois i noies separats (la Yumi diu que com que jo sóc occidental i elles orientals potser es creien que eren prostitutes…), i agafar-ne dues era molt car. Total, que de tornada als banys públics, que, d’altra banda, són fantàstics, perquè només arribar jo em vaig manyar a les piscines i ho vaig tornar a fer al dia següent, amb la qual cosa se’t treu qualsevol malestar. A més, aquesta nit ens ho vam manegar una mica –només una mica- millor, perquè vam agafar unes quantes tovalloles que ens van fer de matalàs.\nEl diumenge ens vam aixecar una miqueta més tard i vam tornar a anar de compres. Se’ns va afegir un amic de la Youn-ok que viu també a la universitat, però que els caps de setmana va a casa seva a Seül. Aquí ens podeu veure a tots junts davant d’una catedral catòlica que vam visitar (l’única visita turístico-cultural que vam fer). També us ensenyo l’edifici per dintre. Per cert, que aquí els cristians abunden (em sembla que ja ho havia comentat), però els catòlics són una minoria i els altres fins i tot els tracten de no-cristians perquè diuen que adoren a la Verge… Jo d’ells tornaria al budisme o al xamanisme.\nDesprés del “shopping” jo, com he dit, no havia comprat res, ni la Youn-ok tampoc; però la Maki es va comprar un abric (feia força fred, per cert, i li va venir bé) i la Yumi unes samarretes per a ella i per a regalar als seus germans.\nSobre les set vam agafar l’autobús de tornada.\nSort que l’altre dia vaig introduir una opció del weblog per la qual rebo un e-mail cada vegada que algú hi posa un comentari, perquè sinó no m’hauria adonat del “post” del Santi a l’inici de tot, ni dels dos que un “usuari anònim” ha posat allà on parlo de les coneixences i els retrobaments. A aquesta darrera persona l’hi he de dir que tot i que ho he estat rumiant, no aconsegueixo saber qui ets, així que sisplau identifica’t.\nPel que fa a allò que hi dieu:\n- En primer lloc, que quedi clara una cosa que ja m’han preguntat algunes persones. Per Nadal NO tornaré a Barcelona. No tinc gaires vacances i les vull aprofitar per a veure coses per aquí ara que hi sóc. De Nadals a casa ja n’he passat 24, i els que vindran, així que no em resulta indispensable. Però que no es dedueixi d’això que no tinc ganes de veure la meva família i els meus amics!\n- No he anat encara a la frontera, però ho faré. Des de Seül es poden contractar unes excursions organitzades a la Zona Desmilitaritzada. Des ser molt interessant.\nLa veritat és que no he parlat encara amb els coreans del tema Corea del Nord, perquè tot just començo a conèixer coreans ara. Però ja ho faré.\n- El bitllet d’avió d’anada i tornada per un any em va costar 1.000 euros. Imagino que per menys temps la cosa canviarà. Jo els vaig comprar a través de l’agència de viatges que hi ha a la Casa Àsia. Santi, ja et diria amb qui hi pots parlar si vols.\nI a veure si algú més s’ho pensa!!!\nAfegeixo una petita anècdota (o dues) que remarquen allò que us vaig dir sobre la fascinació que un occidental desperta per aquí. L’altre dia se m’acosta un noi coreà i em diu que m’ha vist unes quantes vegades a l’escola d’idiomes (on fem classes de coreà) i que li agradaria convidar-me a dinar. Ja sé el que estaran pensant alguns en aquest moment, però la cosa no va per aquí. Sovint és gent que estudien anglès i volen practicar-lo amb els estrangers, a banda de la gràcia que els pugui fer relacionar-s’hi.\nBé, poc després, tornant cap a la residència, se m’acosten quatre noietes d’uns dotze anys, totes agafadetes del braç i cridant com a histèriques, i em començen a afusellar a preguntes: que si d’on ets, quants anys tens, l’inevitable “you are very handsome”… Ja veieu.\nPerò perquè no us penseu que és sempre així us diré que l’home de l’ambaixada ens va dir que a la seva dona, que és coreana, li diuen puta pel carrer per estar amb un occidental. A Corea hi ha bastant nacionalisme (els motius històrics del qual ja explicaré en una altra ocasió quan ho sàpigue més bé), i amb aquest arriba la xenofòbia. De tota manera és molt diferent a Seül que a Jeonju.\nAfegeixo amb retard aquí una cosa que per cert motius no he volgut apuntar abans.\nEl fet és que resulta que Seül, per la meva experiència, hauria de substituir a París quan es parla de la "ciutat de l'amor", perquè les dues vegades que hi he anat hi he vist el naixement d'una parella. L'anterior vegada -ho recordareu- va ser la formada per l'Eszter i en Raphaël. Aquest cop... m'ha tocat a mi. Els qui em coneguin bé seran conscients de l'exepcionalitat d'aquesta notícia, i em perdonaran també que no m'estengui amb aquest tema (que ja sé que deu resultar molt interessant per als lectors), perquè em provoca cert rubor el fer-ho. Només diré que l'altra part implicada és la Maki, i que tot va començar el dissabte, concretament després de dinar en el restaurant. Diguem que llavors va ser quan ens vam agafar, i ja no ens vam deixar anar.\nBé, no volia deixar de posar-ho aquí, ja que se suposa que en aquest espai he d'explicar, amb la major sinceritat possible, les meves experiències per aquests mons. Em sembla que amb això ja he complert.\nposted by Jordi Codó @ 22:05 0 comentaris


Malgrat suspèn la fira d’atraccions de la Festa Major de Sant Roc | Ràdio Palafolls\nHome Comarcal Malgrat suspèn la fira d’atraccions de la Festa Major de Sant Roc\nMalgrat suspèn la fira d’atraccions de la Festa Major de Sant Roc\nMarc Ferri , juliol 15, 2020\t / 492 0\nEl coronavirus ja fa mesos que està obligant a la suspensió de moltes de les activitats previstes a nivell cultural al territori, i que tampoc aquest estiu es podran celebrar amb normalitat. Mentre que unes s’han pogut readaptar i programar igualment a l’actual calendari, d’altres han acabat caient de l’agenda. Aquest darrer és el cas de la fira d’atraccions de Sant Roc de Malgrat, que l’ajuntament del municipi ha acabat suspenent a causa de la pandèmia del coronavirus.\nSegons asseguren des de la regidoria de Fires, s’ha intentat programar la celebració de la fira fins a l’últim moment, per «intentar donar normalitat» en el moment actual i perquè els més petits i joves tinguessin un espai d’esbarjo. El regidor responsable de l’àrea, Óliver Sánchez-Camacho, ha assegurat que, durant aquests últims mesos, ha estat en tot moment en contacte amb l’organització de la fira.\nEl regidor, però, afirma que per oferir una fira 100% segura s’havien d’aplicar mesures de prevenció i seguretat «molt complicades de dur a terme», i explica que aquest ha estat el motiu per no tirar-la endavant. Sánchez-Camacho assegura que ha estat una decisió «de mutu acord», ja que el mateix argument també el comparteix l’organització de la fira.\nEl consistori malgratenc ha informat que s’han emplaçat amb els organitzadors a poder-la preparar l’any que ve.\nLa Generalitat i Europa ajudaran a recol.locar treballadors del tèxtil al Maresme.\nMarc Ferri, abril 12, 2020\nEl cau de Malgrat s’endú un premi del Festival de Clipmetratges de Mans Unides


Ana Rosa defineix Rociíto i Antonio David i l'audiència esclata: "Repugnante"\nBarcelona. Dilluns, 29 de Març 2021. 17:03\nAna Rosa Quintana porta uns dies confinada a casa. Potser opinar des de la tranquil·litat del seu menjador li fa dir més bajanades que quan és a plató, i mira que n'ha dit de l'alçada d'un campanar des dels estudis de Telecinco. Vaticinem que cada dilluns, la presentadora en dirà alguna de grossa que farà indignar bona part de l'audiència. Com a mínim, fins que deixin d'emetre programes de Rocío: contar la verdad para seguir viva el dia abans.\nNova entrega del testimoni de Rocío Carrasco explicant l'infern que va haver de patir al costat d'Antonio David Flores, amb acusacions de maltractaments i confessions d'intents de suïcidi després de patir durant els anys que va conviure amb l'exguàrdia civil i després, ja separats, i omplint-li el cap a la filla en comú en contra de la seva mare.\n'El programa de Ana Rosa' / Telecinco\nDos nous capítols de la sèrie documental on la filla de la Jurado posa la pell de gallina amb les seves declaracions i que generen que a la cadena de Vasile en parlin a tots els programes. Evidentment, a Sálvame, però a El programa de Ana Rosa no es queden curts. Especialment, amb una AR que pixa fora de test cada vegada que obre la boca, com ja va passar la setmana passada.\nAra, arran del que explicava Rociíto del seu segon embaràs ple d'atacs d'ansietat i pànic en saber de les infidelitats de la seva parella i en patir situacions com la que descrivia, amb ell dient-li "boja" i acusant-la de que anava a "malparir a su hijo", esdevenint en violència física a la vora d'una finestra un dia que va arribar a les tantes del matí i ella li va dir que era un "sinvergüenza": "él me cogió en volandas por el camisón... La habitación tenía un ventanal muy grande y a la izquierda había una ventana, y entonces me agarró del camisón y me sacó medio cuerpo fuera por la ventana, y la barriga me estaba dando en el borde", explica Carrasco. "Giré la cabeza como pude y le dije: 'Procura que cuando llegue abajo me haya matado'... En ese momento él tomó conciencia de lo que estaba haciendo, de lo que quería hacer, y me soltó rápidamente".\nEsgarrifós. Només imaginar-se la situació, posa els pèls de punta. A tothom, menys, a jutjar pel seu lamentable comentari, a Ana Rosa Quintana. La presentadora ha analitzat aquest dilluns el que va dir Rociíto ahir, però l'impacte que va provocar en els espectadors, en el seu cas s'ha resumit amb un penós: “Bueno, es la historia de un matrimonio con muchos problemas”... Reduir una agressió d'aquest calibre a muchos problemas, justificar un maltractament amb un muchos problemas, ha omplert la xarxa de muchos missatges clamant al cel:\nLa misèria moral no s'atura. Queden capítols i hores de televisió a T5 sobre aquest tema. La vergonya aliena que provocaran alguns presentadors i tertulians pot ser difícil de digerir.\nFamosos La dura foto de Rocío Flores que enfadarà molt a la seva mare, Rocío Carrasco Arnau Vila\nTelevisió Xavier Sardà presenta la seva filla Helena, presentadora de TV als 27 anys Marc Villanueva\nTelevisió Rociíto acusa María Patiño de tapar l'infidel Antonio David: la de T5 respon Jokin Buesa\nTelevisió Telecinco pren una dràstica decisió amb Jorge Javier Vázquez: cancel·lat Jokin Buesa


La parròquia del Prat recupera un dels vestigis artístics més antics del delta del Llobregat\nLa talla romànica de sant Pau, restaurada amb el suport del Museu Diocesà i el MNAC, s'exposa a l'església de la vila després que la família que l'ha custodiada durant segles la donés\nARA / ACN El Prat de Llobregat Actualitzada el 29/08/2012 12:16\n260x366 Detall del Sant Pau del Prat Detall del Sant Pau del Prat\nUn rostre "amb ulls ametllats i perfilats, nas prominent i boca fina, amb el mentó destacat" guaita des de l'altar de l'església de Sant Pere i Sant Pau del Prat: són les faccions de la talla de sant Pau que aquesta parròquia ha recuperat, i corresponen a una figura de finals del segle XIII, "un moment de transició entre les velles formes del romànic i les noves del gòtic que comencen a introduir-se al país", segons ha establert la conservadora del departament d'Art Romànic del MNAC , Montserrat Pagès.\nPagès, una estudiosa del romànic al Baix Llobregat, ha escrit un text en què data la figura després de la seva restauració, la darrera estació en un llarg periple abans d'arribar a l'altar de l'església de Sant Pere i Sant Pau del Prat, on ara s'hi exposarà definitivament.\nUn sant Pau que s'estava en un mas del delta\nLa figura de sant Pau ha perviscut fins als nostres dies lluny de les mirades dels feligresos de qualsevol església, gairebé desconeguda, en un mas del delta: cal Marc de l'Ixo. L'han custodiat diverses generacions de la família Vilà.\nNo se sap ben bé com la talla va anar a parar a aquest mas, documentat des del 1283 i anomenat antigament de Sant Pau, però la tradició assenyala que la talla havia estat abans en una ermita propera, també de Sant Pau, a cavall entre Sant Boi i el Prat, que era similar a la que encara existeix a l'altre marge del Llobregat, l'esquerre, al barri de Bellvitge de l'Hospitalet.\nLa història d'aquest temple revela per què ha estat difícil la persistència de vestigis històrics al delta: la primera menció escrita de l'ermita és del 1010, una època en què la plana deltaica, plena de llacunes i, per tant, mosquits transmissors de malalties, era una terra inhòspita i poc habitada. L'ermita va ser reconstruïda molts cops després de patir diverses riuades fins al 1617: aquell any una de les pitjors sortides de mare del Llobregat documentades va malmetre l'edifici. Aquest cop els pratencs, que poques dècades abans, a finals del segle XVI, havien erigit la seva església parroquial −destruïda durant la Guerra Civil−, no la van tornar a reconstruir.\nPotser ha estat des de llavors que la família de Ca l'Ixo ha conservat la figura. En tot cas, els Vilà no tenen memòria d'una generació que no l'hagués custodiada. De fet, el sant Pau estava tan lligat a aquesta nissaga que una de les àvies es va oposar a cedir-la a l'Ajuntament o a la parròquia. Quan la dona va morir, es va produir la cessió a l'església.\nAra, la parròquia de Sant Pere i Sant Pau ha restaurat la talla amb la col·laboració del Museu Diocesà i el MNAC.\nParròquia del Prat


To access the full text documents, please follow this link: http://hdl.handle.net/2117/26800\nUniversitat Politècnica de Catalunya. Departament d'Enginyeria Química; Universitat Politècnica de Catalunya. Departament de Projectes d'Enginyeria; Universitat Politècnica de Catalunya. Institut de Ciències de l'Educació; Universitat Politècnica de Catalunya. SETRI - Grup de Tècniques de Separació i Tractament de Residus Industrials; Universitat Politècnica de Catalunya. GIIP - Grup de Recerca en Enginyeria de Projectes: Disseny, Sostenibilitat i Comunicació; Universitat Politècnica de Catalunya. TERFIQ - Grup de Termodinàmica i Fisico-Química; Universitat Politècnica de Catalunya. DMAG - Grup d'Aplicacions Multimèdia Distribuïdes


Assumpta Montellà: La Solidaritat en temps de supervivència\nLa Solidaritat en temps de supervivència\nAhir, a la Marató de TV3, malgrat la crisi i el moment de penúries econòmiques per a molta gent, va recollir una suma importantíssima de donatius per la causa.\nEl fet va fer-me recordar una conversa que vaig tenir amb Elisabeth Eidenbenz fa ja uns quants anys, quan tot just començàvem a posar les peces del trencaclosques de la Maternitat d'Elna.\nJo, li explicava un fet, un retall de memòria d'un exiliat, que relatava com havia pogut agafar un tros de pa dins aquell infern d'Argelers. Se'l va menjar d'amagat, sol, en un racó d'aquella platja...\nJo ho explicava a l'Elisabeth, i quasi justificava aquell comportament, el legitimava.\n...En temps de crisi, tot s'hi val...quan t'hi va la supervivència s'entén l'egoisme... deia jo.\nL'Elisabeth Eidenbenz es va enfadar amb mi. Va dir-me que si pensava així, mai entendria el que era la paraula Solidaritat.\nVa explicar-me amb vehemència com havíem d'educar als nostres fills:\n... dins la Solidaritat i no en la llei de la Supervivència...aquella en la que tot s'hi val, en la llei del més fort, el que millor s'adapta als canvis, en definitiva, en la llei de Darwin...\nPel contrari, hem de saber educar en la Solidaritat, que serveix per combatre l'egoisme que neix de la supervivència... Va sentenciar.\nJo, l'escoltava sorpresa davant d'aquella reacció tan abrandada del mot Solidaritat.\nVa continuar dient-me:\n...imaginem que hi ha un naufragi, i les persones afectades han estat educades pels criteris de la supervivència. Aquests s'agafaran amb les dues mans al tauló, enmig del naufragi, i no ajudaran a ningú més que a si mateixos. Aquests, no se'n sortiran.\nPer contra, si les persones del naufragi són les educades per el valor de la Solidaritat, aquestes s'agafaran només amb una ma al tauló, i amb l'altra ma, ajudaran a més persones a salvar-se. Aquests se'n sortiran!\nLi torno a repetir, la Solidaritat és per combatre l'egoisme que neix de la supervivència.\nVa ser tota una lliçó de com portar la teoria dels valors a la pràctica. Ahir, amb la Marató de TV3, va passar el mateix. Ser solidari en temps d'abundància, no té massa mèrit. El que realment ens fa grans és donar quan tot escasseja.\nEls temps han canviat des d'aquell exili al camp d'Argelers, però els valors per continuar ajudant són els mateixos, perquè en cada petit trosset de món nostre tenim l'oportunitat de portar-los a la pràctica. Com per exemple, ahir, a la Marató.\nPublicat per Assumpta Montellà i Carlos a 19:49


10 pistes que indicaven que 'Operación Palace' era un fals documental\nEl programa està ple de dades deliberadament inversemblants i 'gags' delators\n4 min. Barcelona 24/02/2014 01:53\n651x366 Imatge del discurs del rei d'Espanya, que apareix al fals documental d'Évole | LA SEXTA Imatge del discurs del rei d'Espanya, que apareix al fals documental d'Évole | LA SEXTA\nEl periodista Jordi Évole ha presentat aquest diumenge un fals documental, imitant el model d' 'Operació Lluna' – 'Dark Side of the Moon' en la versió en anglès– amb 'Operación Palace', en què es 'revelava' que el cop d'estat del 23-F de 1981 va ser una escenificació pactada pels partits amb el suport del rei i dirigida pel cineasta José Luis Garci.\nUna observació atenta del programa permetia trobar pistes per descobrir que 'Operación Palace' era un fals documental. Es tracta d'afirmacions, petits detalls, especialment inversemblants, alguns dels quals fins i tot són autèntics gags.\nD'entre aquestes pistes, us en proposem 10:\n1. Diversos dels testimonis, començant per l'exdiputat Eduard Bosch, expliquen que Josep Maria Flotats va ser una de les opcions com a director d'escena per dirigir el fals cop d'estat, proposat per Minoria Catalana. Afegeixen que el van descartar perquè no era prou conegut i sobretot perquè a més a més era "un català afrancesat", i ho rematen dient que Alfonso Guerra s'hi va oposar frontalment i va proposar Manolo Summers. Al final, diuen, el cap de la Casa del Rei va optar per José Luis Garci, per evitar que fos un català o un andalús.\n2. Es diu que els Estats Units van donar suport a Espanya amb tot el muntatge del cop d'estat fals a canvi del seu ingrés a l'OTAN.\n3. S'assegura que el colpista, que acabaria sent Antonio Tejero, no sabia que el cop d'estat era fals. Els testimonis sostenen que va ser Milans del Bosch, que estava al cas de tot, qui el va convèncer i li va fer creure que el cop era real. "No n'haurien trobat un de millor en un càsting", etziben.\n4. S'assegura que es va fer un assaig general al cop d'estat, el dia abans (22 de febrer), a l'aula magna del Col·legi de Metges de Madrid.\n5. S'explica que calia diferir el discurs del rei, que no s'emetria fins la matinada del 24 de febrer. Garci va proposar que s'emetés la pel·lícula clàssica La princesa y el pirata  , en que el pirata representa els colpistes i la princesa la monarquia. \n6. Per justificar el fet real que Fraga –que suposadament formava part de la 'conxorxa'– va voler sortir del Congrés poc abans que s'acabés el que anomenen "la funció", els testimonis recorden els seus crits i afirmen que no van entendre per què va muntar aquell numeret. El més esperpèntic és el que diu Jorge Verstrynge (Alianza Popular), que aventura que Fraga "tenia gana".\n7. Garci, un dels testimonis que participen en el documental, diu sense posar-se vermell que va fer sortir els guàrdies civils per la finestra del Congrés com a homenatge a La finestra indiscreta: "Les finestres sempre han sigut millors que les portes", puntualitza.\n8. S'afirma que va ser Santiago Carrillo qui va proposar l'escenari per al fals cop, el Congrés. I complicant encara més les coses s'arriba a dir que, a proposta de Felipe González i Alfonso Guerra, Suárez va dimitir per tenir garantit que l'hemicicle estaria ple, en una sessió tan important com la de l'elecció del nou president.\n9. Cap al final, el to humorístic ja és descarat quan el narrador repassa el guió de 'Volver a empezar', de la qual s'afirma que va rebre l'Oscar no per la seva qualitat sinó com a agraïment a Garci pels "serveis prestats". I es comenten diversos moments de la pel·lícula que suposadament són "picades d'ullet" i "homenatges a l'Operació Palace".\n10. El misteri sobre la capsa blanca que el rei tenia al seu costat quan llegeix el discurs la nit del 23-F. És l'últim gag. La veu del narrador lamenta no haver pogut resoldre el misteri de la "capsa blanca" que apareix al costat del rei en la seva declaració del dia del cop. I aquesta capsa blanca apareix en diverses fotos del rei en els anys posteriors... inclosa en la imatge de l'elefant caçat a Botswana.\nJordi Évole posa a prova la xarxa amb un fals documental sobre el 23-F\nÉvole rebenta audímetres amb 973.000 seguidors a Catalunya i 5,2 milions a Espanya


Colau demana sortir de la crisi amb una sanitat pública "més enfortida" i emplaça els ciutadans a la corresponsabilitat La República\nACN Barcelona.-L’alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, ha reivindicat la necessitat de sortir de la pandèmia de la covid-19 amb “una sanitat pública més enfortida” i que compti amb els recursos […]\nACN Barcelona.-L’alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, ha reivindicat la necessitat de sortir de la pandèmia de la covid-19 amb “una sanitat pública més enfortida” i que compti amb els recursos suficients. En el pregó virtual de la Festa Major de Gràcia 2020 celebrat aquest divendres, l’alcaldessa ha emplaçat els ciutadans a ser corresponsables per combatre el virus. Colau ha instat en posar en valor el personal sanitari, però també el de neteja i seguretat, i aquelles persones que s’encarreguen que hi hagi menjar a taula, “especialment els que treballen al camp, alguns en condicions d’explotació i maltractament”, ha dit. Davant d’això, ha reivindicat un canvi “en una llei d’estrangeria injusta”.\nHa citat també l’àmbit de les cures, protagonitzat especialment per dones en situació precària: “Cuidar-nos és recordar i posar la vida al centre, que puguem aprofitar la crisi per aprendre”, per exemple, que no s’ha de tornar a la normalitat, segons ella, de la precarietat, els desnonaments i la contaminació, sinó a una vida en la que canviï allò que abans no funcionava, ha dit.Colau ha remarcat que la crisi ha obligat a adaptar-se a situacions inimaginables, però ha assegurat que és “molt important que no s’aturi la vida”. Ens hem d’adaptar, hem de portar mascaretes, mantenir les distàncies i evitar les aglomeracions”, ha reblat. L’alcaldessa ha subratllat que cal que la vida segueixi i que la cultura no es pot aturar, i ha remarcat: “La cultura és segura si entre tots ens coresponsabilitzem”.L’alcaldessa de Barcelona ha destacat que el virus no és culpa de ningú, però sí que cadascú hi té una responsabilitat pel que fa a l’actitud amb què enfronta un moment tan difícil: “Si una cosa hem d’aprendre, és que ens hem de cuidar. Cuidem-nos en diversos sentits”, com per exemple ajudant-se entre veïns, ha precisat.Una edició dedicada a les víctimesLa presidenta de la Fundació Festa Major de Gràcia, Carla Carbonell, ha assegurat que es fa estrany no poder veure la cara dels veïns i ha desitjat que tothom gaudeixin d’una festa, organitzada de manera “minimalista” i amb una programació que recull el que hauria de ser una programació de festa major. A més, ha dedicat l’edició d’enguany a les persones que han mort a causa de la pandèmia, i al col•lectiu sanitari per la feina feta i per la que seguirà fent per a que la societat se’n surti.Per la seva banda, el president del Consell Municipal del Districte de Gràcia, Ferran Mascarell, ha destacat que la festa és vida, i ha demanat especialment que aquest any se celebri amb alegria i més responsabilitat que mai, i ha dit: “Preparem el terreny perquè l’any que ve la pandèmia hagi estat batuda i la puguem fer”.El regidor del Districte de Gràcia, Eloi Badia, ha pronosticat que aquesta festa major “acompanyarà i omplirà els buits de molta gent”, amb un programa en línia per a tots els gustos. “La festa ha volgut apostar per la cultura, i no donar-li l’esquena”, ha reivindicat Badia, que ha ressaltat que la celebració busca recordar les persones estimades.”Tot allò que fa salut i que cura és la comunitat”La infermera del Centre d’Atenció Primària (CAP) Vila de Gràcia – Cibeles Maria Teresa Fabregat ha recordat els pitjors moments de la pandèmia: “Hem patit amb vosaltres a peu de carrer i a cop de telèfon els estralls de la malaltia”. La infermera ha remarcat que durant aquestes jornades són molts els que han conegut veïns de l’escala que no tractaven: “Mantingueu aquestes relacions i cuideu-les”, ha recomanat. “Els equips d’atenció primària us volem dir que tot allò que fa salut i que cura és a la comunitat”, i que només l’esforç comú pot aconseguir vèncer la malaltia, ha dit.La infermera Xènia Sist, adjunta a la Direcció d’Infermeria de l’Hospital de la Santa Creu i Sant Pau, ha suggerit: “Si ens haguéssim preguntat si donaríem pas a les festes de Gràcia haguéssim dit que no, però aquí estem”. Tanmateix, ha cridat a la responsabilitat per evitar nous contagis.Ha destacat la soledat que afecta la gent gran: “Hi ha gent vulnerable i el confinament ho ha agreujat”, i ha considerat que la societat ha de fer una reflexió en aquest sentit, ja que els grans són la memòria: “Faig una crida a la responsabilitat. Que amb el nostre comportament siguem exemplars”.Una cursa d’anysLa metgessa anestesista de l’Hospital de l’Esperança i vicepresidenta del Col•legi de Metges de Barcelona, Elvira Bisbe, ha recordat com el sistema sanitari es va bolcar en l’atenció als pacients. “Vam aprendre a vestir-nos i desvestir-nos d’astronautes”, ha apuntat, i ha celebrat que aleshores va néixer una complicitat entre tot el personal sanitari. Ha avisat que la lluita contra la covid-19 és una cursa d’anys, i que s’haurà de seguir practicant el distanciament “que tant costa els mediterranis”, i recuperar, en canvi, el plaer de gaudir de les petites coses. “Per a mi qui millor representa aquesta essència són els Stay Homas”, per la seva frescor i positivitat, ha subratllat, i ha cantat el fragment interpretat per la Judit Neddermann de la cançó ‘Gotta Be Patient’.


El recompte nocturn de persones sense llar, una oportunitat per prendre consciència d’una realitat molt propera | Catalunya Religió\nEl recompte nocturn de persones sense llar, una oportunitat per prendre consciència d’una realitat molt propera\nPer Catalunya Religió. Dll, 10/10/2011\n(Càritas Barcelona) Càritas, juntament amb la Xarxa d’Atenció a Persones Sense Llar de la ciutat de Barcelona i l’Ajuntament de Barcelona, duu a terme el Projecte de recerca “Diagnosi de Persones al Carrer 2011”. La iniciativa té el suport de l’Obra Social “la Caixa”.\nUna de les accions d’aquest projecte és el recompte nocturn de persones que dormen al carrer a Barcelona, que pretén tenir un major coneixement de la quantitat i característiques de la població en situació de sense llar que dorm al carrer, per tal d’obtenir una informació clau per a la millora del treball que es realitza per ajudar aquest col·lectiu.\nAquesta iniciativa consisteix en recórrer els carrers i parcs de la ciutat per comptar les persones que hi dormen, i per tirar-la endavant es necessita tant la col·laboració de professionals de l’àmbit social com de persones voluntàries.\nAquesta pot ser una oportunitat privilegiada per prendre consciència d’un problema que massa sovint passa desapercebut, aliè i estrany a la nostra mirada, malgrat que quotidianament sigui ben present als nostres carrers.\nEl recompte es farà la nit del 8 al 9 de novembre. Es farà per tota la ciutat, distribuïda en zones que seran cobertes per equips de 4-5 persones, cadascun coordinat per persones amb experiència en el treball social amb aquest col·lectiu.\nQuan es confirmi la inscripció, es comunicarà a cada persona la seva zona i equip i, posteriorment, la convocaran a una sessió formativa obligatòria. El mateix vespre del recompte tots els participants es trobaran a la Seu Central, ubicada a Les Cotxeres de Sants, on es farà una xerrada explicativa prèvia, es distribuiran els equips i els materials i es compartirà un pica-pica.. A través www.diagnosi2011.org s’anirà informant als voluntaris inscrits dels detalls dels preparatius.\nvoluntaris, solidaritat, sense sostre, Càritas


Apartments Papi Nin Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nApartments PapiApartamentFrankopanska 20, Vrsi, Vrsi City Center, Nin, Croàcia, 23000 - Veure al mapaExcel·lent8,4Basada en4comentarisApartments PapiVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 25 fotosExcel·lent ubicació 9,4Veure al mapa9,4Ubicació\nSobre l'allotjamentDescripcióDissenyat tant per oci com per negoci, Apartments Papi està situat idealment a Nin; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Apartments Papi és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. L'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, transport hotel/aeroport, habitació familiar, servei de llançadora per garantir el més gran comfort possible als seus clients. L'ambient de Apartments Papi es reflexa en cada habitació. aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, cuina americana, nevera, articles de tocador són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com jardí que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Nin, el Apartments Papi és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaparell de televisióestris de cuinasala d'estararticles de tocadorneveraTV satèl•lit/cableempolles d'aigua de cortesiaplat de dutxa Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar més


Un centenar de vols del cap de setmana cancel·lats al Pra...\nUn centenar de vols del cap de setmana cancel·lats al Prat per la vaga del personal d'Iberia\nper ACN 29 d’agost de 2019 19:50\nUn centenar de vols de diverses aerolínies ja han estat cancel·lats per la vaga d'aquest divendres i de dissabte del personal de terra d'Iberia a l'aeroport del Prat. Vueling n'ha anul·lat 92 entre els dos dies i Iberia n'ha cancel·lat sis més. Fonts de British Airways han explicat a l'ACN que també es veuen afectats per les aturades però no han concretat el nombre de vols cancel·lats a Barcelona. D'altra banda, fonts de LEVEL han assegurat que no han anul·lat cap vol de llarga distància. Tanmateix, la vaga podria causar retards en els vols tal com va passar en les anteriors aturades. El personal del 'handling' d'Iberia gestiona l'assistència del 65% de vols que aterren a l'aeroport del Prat i realitzen les tasques de facturació, embarcaments de passatgers i càrrega i descàrrega d'equipatges. La Generalitat calcula que 30.000 passatgers es poden veure afectats per la vaga. Els serveis mínims per l'aturada són els mateixos que en l'anterior vaga del 24 i 25 d'agost.\nEl ministeri de Foment va decretar uns serveis mínims del 53% per als vols peninsulars i estrangers on l'alternativa de transport públic suposi un recorregut de cinc hores o més. En el cas de vols peninsulars amb un recorregut inferior a cinc hores els serveis fixats són del 32% i en la connexió amb les illes es garanteixen el 100% dels vols. De la mateixa manera, estan garantits tots els vols dedicats a tasques d'emergència com ambulància, incendis, transport d'òrgans per a transplantaments, protecció civil o rescats.\nEl trànsit previst per Aena a l'aeroport del Prat abans de les cancel·lacions d'algunes companyies era de 1.100 vols divendres i de 1.000 vols dissabte. Entre els dos dies l'oferta de places s'apropa a les 400.000, dada que no equival al nombre de passatgers, segons han concretat. La gestora aeroportuària ha recomanat als usuaris que consultin les possibles afectacions dels seus vols abans de desplaçar-se a l'aeroport.\nMalgrat les cancel·lacions i els retards, no va haver-hi incidències greus en les dues jornades de vaga de la setmana passada ni es van veure llargues cues a les terminals de l'aeroport. Tanmateix, el conflicte entre el personal de terra d'Iberia i la direcció de la companyia continua encallat. Després de la darrera mediació, responsables del Departament de Treball van alertar que la solució estava "més lluny" per culpa d'Iberia i no descartaven que els treballadors convoquessin més vagues.\nLa vaga de personal de terra d'Iberia d'aquest cap de setmana també afecta l'aeroport de Madrid. Iberia hi ha cancel·lat 98 vols. De fet, els vols cancel·lats per Iberia a Barcelona són connexions amb l'aeroport de Barajas.\nCoincideix amb la vaga de Renfe\nLa primera jornada de vaga del personal de terra al Prat coincideix amb les aturades parcials convocades per la CGT a Renfe. Entre les 12 i les 16 hores i entre les 20 i les 24 h només circularan el 40% dels trens de Rodalies a Catalunya. Durant la resta de la jornada es prestarà el servei normal. A banda, circularà el 78% dels trens de llarga distància AVE i el 65% dels Avant, segons els serveis mínims del ministeri de Foment i del Departament de Treball. També hi ha vaga el dia 1 de setembre.\nVaga de tripulants de cabina de Ryanair\nDiumenge 1 de setembre també comença una vaga de tripulants de cabina de Ryanair a l'Estat, que protesten pel tancament de bases de l'aerolínia, entre les quals la de Girona. Ryanair ha cancel·lat sis vols el dia 1 i vuit el dilluns 2 a tot l'Estat, segons un comunicat de la companyia, que ha instat els treballadors a desconvocar la vaga. Té uns serveis mínims del 100% dels vols no peninsulars, el 60% dels peninsulars i internacionals amb desplaçaments iguals o superiors a les 5 hores, i el 35% dels vols peninsulars de menys de 5 hores.\nEs manté la vaga després que fracassi la reunió entre Iberia i els seus treballadors del Prat


El Museu del Ferrocarril estrena un vagó per a visites de grups | Diari de Tarragona\nEl Museu del Ferrocarril estrena un vagó per a visites de grups\nL’Associació per a la Preservació del Patrimoni Ferroviari també ha restaurat un vagó cisterna de l’any 1957, que podrà formar part del tren turístic ‘Lo Caspolino’ per transportar combustible\n29 de Mayo de 2018 - 11:31 hs\nEls escolars de Móra la Nova que van estrenar ahir el vagó de transport. FOTO: Joan Revillas\nEl projecte del Museu del Ferrocarril de Móra la Nova creix amb nous elements. Ahir es va presentar un transport que, emulant els antics vagons de carbó, servirà per fer recorreguts per als visitants dins dels 350 metres de vies que formen part de les instal·lacions del museu. El nou vagó s’anomena Tro, nom escollit a través d’un concurs amb escolars; i precisament van ser alumnes de l’Institut Escola 3 d’abril de Móra la Nova els que van estrenar-lo amb un primer passeig.\nEl vagó és de nova construcció a partir del xassís d’una dresina motoritzada; no està cobert i compta amb bancs amb capacitat per a 25 persones, segons detalla Jordi Sesplugas, president de l’Associació per a la Preservació del Patrimoni Ferroviari Industrial de Móra la Nova (APPFI), entitat que gestiona el Museu.\n«La intenció és oferir recorreguts per dins les instal·lacions amb aquest vagó i una petita locomotora, i d’aquesta manera fer les visites més dinàmiques i atractives per a escoles i famílies», explica.\nLa construcció d’aquest nou vagó s’ha dut a terme en els darrers quatre mesos a les cotxeres que formen part del Museu, on també es poden visitar antics equipaments ferroviaris recuperats com ara l’enclavament, el pont giratori o les locomotores i vagons ja restaurats per l’APPFI.\nEl vagó cisterna\nAhir també es van donar a conèixer els treballs de restauració que es van dur a terme a finals de l’any passat sobre el vagó cisterna PRfhv52045 de l’antiga Campsa. Aquesta cisterna fou cedida per l’empresa CLH SA al Museu. Es va transportar des de Tarragona i s’ha restaurat amb el suport del Centre de Béns Mobles del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya.\nLa cisterna pertany a una sèrie que es va començar a construir l’any 1957 i que, en aquesta versió, té un volum de 22.500 litres per al transport de combustible, concretament fuel oil.\nLa voluntat és que pugue formar part dels combois del tren turístic Lo Caspolino, que preveu posar-se en marxa aquest proper 2019. L’APPFI ja té reformats dos cotxes de viatgers, un furgó de mercaderies, i dues locomotores per fer-lo realitat.\nLa feina seguirà fins a enllestir una tercera locomotora elèctrica i tres vagons de passatgers més. També es treballa per homologar el magatzem de manteniment, la nau cotxera, ja que és un requeriment «indispensable» que ha posat el Ministeri de Foment per poder posar a funcionar el tren turístic.\nAquest nou tren turístic permetre fer un recorregut des de les poblacions de la Costa Daurada fins al Baix Aragó, passant per les comarques interiors del Baix Camp, el Priorat i la Ribera d’Ebre. Així, fins a dinou municipis participen en aquest ambiciós projecte, que pretén ser un revulsiu per al turisme d’interior. «Ho serà, com ha passat en altres llocs amb crisi econòmica i social a Europa, on ha estat una eina per tirar endavant, un motor de desenvolupament per al territori», va defensar ahir Jaume Perarnau, director del Museu de la Ciència i la Tècnica de Catalunya, en l’acte de presentació dels nous actius ferroviaris a Móra la Nova.\nPer la seva banda, l’alcalde del municipi riberenc, Francesc X. Moliné, va posar en valor la feina que dia a dia es fa des del Museu del Ferrocarril, mentre que el director dels serveis del Departament de Cultura a l’Ebre, Ferran Bladé, va posar aquesta iniciativa com a exemple de «lideratge de la societat civil en projectes que han de ser avalats des de les institucions».


La pandèmia fa créixer el 37% els usuaris als serveis socials de Calafell | NacióTarragona\nLa pandèmia fa créixer el 37% els usuaris als serveis socials de Calafell\nL’Ajuntament crea ajuts d’urgència, amb un procediment simplificat i ràpid\nper Nació Digital , Calafell, 20 de maig de 2020 a les 15:30 |\nSeu dels Serveis Socials de Calafell | AC\nLa pandèmia de la Covid-19 ha disparat el nombre d’usuaris als serveis socials de Calafell. Concretament en un 37%. Des de la declaració de l’estat d’alarma, el 14 de març passat, s’han obert 500 nous expedients d’atenció a unitats familiars. A més, 417 expedients anteriors han requerit assistència, perquè la situació de les famílies usuàries s’ha vist agreujada.\nEn aquest període, s’han fet 2.517 actuacions relatives a aquests expedients en marxa, ja que cada expedient ha requerit diverses actuacions. I això, amb els serveis socials atenent només els casos urgents, ja que, com a tot l’Ajuntament, es van prendre mesures excepcionals per protegir ciutadans i treballadors municipals.\nSegons explica la tinent d’alcalde d’Igualtat i Drets, Helena Rubio, “ens estan arribant moltes persones que mai no havien estat usuàries dels serveis socials, ni pensaven trobar-se algun dia recorrent a ells”. Rubio afegeix que “són usuaris de tres tipus, malgrat que tots comparteixen el fet d’haver perdut els ingressos per la situació”.\nLa primera onada correspon als que no tenien coixí financer o estalvis. La segona és la dels que han exhaurit aquesta reserva. “I els tercers són els que quan venen a serveis socials és perquè fins i tot han contret deutes per sortir del pas”, subratlla la regidora.\nLa principal demanda és el suport alimentari, així com solucions per fer front al lloguer, els rebuts de subministraments de casa... Per donar resposta a aquestes situacions d’emergència, l’Ajuntament ha aprovat un nou tipus d’ajut d’urgència, amb imports d’entre 90 i 300 euros. Són ajuts compatibles amb altres ajuts que pugui rebre la persona o unitat familiar. Però el més important és que s’ha habilitat un procediment excepcional per simplificar el tràmit i que sigui ràpid, de forma que els usuaris puguin rebre l’ajut a la màxima brevetat possible.\nEntre aquestes mesures excepcionals, hi ha, per exemple, que la documentació de la sol·licitud es pot enviar escanejada o fotografiada per correu electrònic. Els diners s’ingressen per transferència bancària i la justificació de la despesa, es fa posteriorment, amb els tiquets de compra dels productes de primera necessitat o dels rebuts abonats.\nRecordem que, des d’aquesta setmana, els serveis socials tornen a fer atenció presencial, amb cita prèvia i mesures de seguretat. Per demanar cita, cal trucar al telèfon 977 69 90 09 (extensió 773) o enviar un correu electrònic benestar@calafell.org.\nGeneral, Serveis Socials, Calafell, coronavirus


Les diferències entre la coca cola i el cafè - Cafès Cornellà\nDiferències coca-cola i cafè\nEl cafè i la coca-cola són dues de les begudes que moltes persones beuen diàriament. Totes dues són deliciosos i amb cafeïna, fet que moltes persones recorren a elles de forma regular. També tenen una història entrellaçada. A continuació, veurem diferents similituds i diferències entre el cafè i la coca-cola.\nEl cafè té més cafeïna que la coca-cola\nEls nivells de cafeïna en el cafè són significativament més alts que els de la coca-cola. La soda cafeinada típica té entre 25 i 50 mil·ligrams de cafeïna. En comparació, una tassa de cafè aràbica de 180 ml té al voltant de 100 mil·ligrams de cafè, mentre que una dosi de cafè espresso conté aproximadament 70 mil·ligrams. El cafè robusta té el doble de cafeïna que el cafè aràbica.\nA vegades, pot semblar que els refrescos et donen més energia que una tassa de cafè. Això és principalment perquè la coca cola també té molt més sucre, que no té el cafè.\nEl cafè té més beneficis per a la salut que la coca-cola\nEncara que alguns proveïdors de salut diuen que és correcte consumir refrescos amb moderació, pràcticament no té beneficis per a la salut. En el millor dels casos, la coca-cola sense calories té efectes neutres per a la salut. En el pitjor dels casos, les calories de la coca cola són carregades de sucre i tenen conseqüències devastadores en els sistemes cardiovasculars i en la cintura de les persones.\nQuan es consumeix amb moderació, el cafè té molts beneficis per a la salut. Beure’n massa, donarà lloc a una dependència de la cafeïna i interferirà amb la son. Amb moderació, molts estudis han demostrat que el cafè:\nRedueix el risc d'una malaltia cardiovascular\nRedueix el risc d'un accident cerebrovascular\nRedueix el risc de càncer de fetge i malaltia hepàtica\nRedueix el risc de la malaltia de Parkinson\nPot protegir contra la malaltia de l'Alzheimer\nAquests són només alguns dels estudis dels beneficis per a la salut que s'han trobat. Per descomptat, aquests beneficis només estan vinculats amb el cafè negre.\nEl cafè i la coca-cola tenen una relació inversa\nQuan la popularitat d'un ha disminuït, l'altre ha augmentat. Les principals companyies de cafè del món van començar a produir cafè de baixa qualitat després de la Segona Guerra Mundial. Importaven grans de cafè robusta i cafè soluble, així com escurçant els temps del torrat, afegint aigua als grans de cafè i reintroduint la palla en el cafè torrat per augmentar la seva rendibilitat. Alhora, els soldats que tornaven de l'estranger es passaven a la coca cola i a poc a poc van anar apreciant i aconseguint el gust que tant ens agrada.\nDurant la dècada de 1970, la qualitat del cafè va seguir disminuint. Moltes persones van seguir als soldats i van canviar el cafè per la coca cola. A la dècada dels 80, però, va començar una revolució que ha continuat fins avui. És en la dècada de 1980 que la cultura del cafè va començar a ressorgir.\nA mesura que la cultura va créixer, més i més persones van ser introduïdes per primera vegada a consumir un gran cafè. Durant el mateix temps, els investigadors i metges van criticar els efectes nocius per a la salut de la coca cola i van començar a estudiar els beneficis positius del cafè.\nDes de l'any 2000, el canvi de refrescs a cafè ha estat especialment freqüent. Entre 2000 i 2012 (quan es van actualitzar les dades), el consum de refrescs va caure un 38% i el consum de cafè va augmentar un 24%.\nEl cafè és millor que la coca-cola\nSi estàs intentant reduir el consum de Coca-Cola, potser el cafè seria la beguda a la qual hauries de canviar. Després de tot, moltes persones han fet el canvi recentment. A més, el cafè a nivell de beneficis per a la salut, posseeix una major avantatge sobre la coca-cola.


Mans a l’obra per millorar els Camins Escolars | Ajuntament de Palau-solità i Plegamans\nMans a l’obra per millorar els Camins Escolars\nLa Diputació de Barcelona presenta a les AMPA les conclusions de l’estudi sobre la mobilitat dels alumnes de les escoles públiques\nL’Ajuntament de Palau-solità i Plegamans ja ha efectuat algunes de les actuacions urbanístiques que es proposen a l’Estudi i proposició de Camins Escolars, que ha elaborat la Diputació de Barcelona per al consistori. Va ser encarregat durant el mandat anterior i analitza l’adaptació i millora dels itineraris escolars a les escoles públiques de primària: J.M. Folch i Torres, Can Cladellas, Can Periquet i Palau.\nEl Camí Escolar, tal com es defineix en el propi estudi, és una iniciativa educativa, urbanística, de mobilitat i accessibilitat que comprèn actuacions en diversos àmbits amb l’objectiu de promoure que els nens i nenes puguin anar a l’escola en modes sostenibles i de manera autònoma i segura. Té el propòsit de promoure i facilitar que els nens i nenes puguin fer-ho preferentment a peu o en bicicleta. Així, l’estudi proposa millores urbanístiques i vinculades a la seguretat viària i accions educatives per promoure el canvi d’hàbits. S’ha elaborat amb l’objectiu de garantir l’accés dels escolars als centres amb les màximes condicions de seguretat i minimitzar els efectes en la mobilitat que els seus desplaçaments puguin comportar a l’entorn de les escoles.\nEn la presentació que es va fer el 6 juny sobre l’estudi dels camins escolars per a representants de les AMPA, l’Alcaldessa del municipi, Teresa Padrós, va manifestar “la necessitat d’ampliar-lo perquè només analitza la mobilitat dels alumnes de les escoles públiques de primària”. Padrós va concretar que, tot i la utilitat del document, “cal incloure la mobilitat dels alumnes que van al centre concertat la Marinada, a l’Institut Ramon Casas i Carbó i a les escoles bressol”.\nPer la seva banda, la Tinenta d’Alcaldia de Territori i Medi Ambient, Àngels Marcuello, va destacar que “es tracta d’un document molt complet que ens dóna moltes eines però que hauríem de mirar d’ampliar-lo per tal que els camins escolars siguin segurs també fins a les urbanitzacions”. Sobre les actuacions que preveu el document actual, va anunciar que es faran esforços “per ampliar les inversions en aquest punt en el proper pressupost municipal”. Tant Marcuello com el Tinent d’Alcaldia d’Educació i Cultura, Joan Carles Tinoco van coincidir en destacar que el projecte de Camins Escolars va molt més enllà de les actuacions urbanístiques perquè implica també un canvi d’hàbits en la mobilitat. En aquest sentit, Tinoco va destacar que “hi ha un gran ventall d’actuacions sobre les quals treballar-hi, des de la conscienciació sobre l’ús del cotxe a projectes vinculats al voluntariat per millorar la seguretat dels escolars”.\nPau Avellaneda, doctor en Geografia i un dels integrants de l’equip redactor de l’estudi, va reflexionar sobre el fet que els alumnes de més edat puguin anar a l’escola sense anar acompanyats d’un adult. “Entre les coses positives hi ha la millora de la seva autonomia, el fet de compartir el camí amb les seves amistats i descobrir el seu entorn”. En canvi, va continuar, “la part negativa és la por, i això no es resol només amb actuacions urbanístiques sinó treballant pel canvi d’hàbits en la mobilitat, sobretot dels adults”. “En resum, es tracta de microactuacions que sumades ajudaran a millorar la seguretat dels alumnes, la seva mobilitat i la de l’entorn dels centres educatius”, va concloure Avellaneda.\nEl document proposa una sèrie de millores urbanístiques per millorar la seguretat i així facilitar els desplaçaments a peu. Joan Carles Tinoco, considera que, entre les actuacions urbanístiques proposades, “hi ha coses molt senzilles com repintar passos de vianants i d’altres que tenen molta més envergadura, com millorar l’absorció de les aigües per part del clavegueram”. Per això, segons el regidor, “s’han establert prioritats i s’han iniciat les actuacions tenint en compte la seva rellevància i la disponibilitat de finançament per dur-les a terme”.\nEn concret la regidoria de Via Pública ja ha efectuat les següents actuacions:\n- Adaptació de les voreres --per fer-les més segures i accessibles-- a l’encreuament dels carrers Folch i Torres i St. Miquel (accés a l’Escola Bressol Patufet, l’Escola J.M. Folch i Torres i Escola Marinada)\n- Adaptació de les voreres a l’encreuament del carrer Colom i av. Diagonal (accés a l’Escola Bressol Patufet, l’Escola J.M. Folch i Torres i Escola Marinada)\n- Adaptació de la vorera al passeig de la Carrerada a l’alçada de la plaça de la Sardana (accés a l’edifici del pg. de la Carrerada de l’Escola Folch i Torres)\n- Delimitació de passos de vianants als carrers Camí de Sta. Magdalena, Templers, Jaume I i ptge. Can Cladellas (accés a l’Escola Can Cladellas)\nEn paral·lel, “s’han projectat altres actuacions que es preveu executar en aquest any per un import de 23.470,20 euros”, tal i com va comentar la regidora de Via Pública, Carme Sanz, a la mateixa presentació. La previsió de l’Ajuntament és efectuar una quarantena de millores en aquest exercici. A banda de les obres, es preveu fer també actuacions en la senyalització vertical i horitzontal que estan contemplades al pla de millora de la mobilitat.\nL’estudi sobre els Camins Escolars inclou estadístiques sobre els hàbits de mobilitat dels alumnes de les escoles públiques de primària per anar o tornar dels centres. Les dades mostren que el 19,5% dels alumnes de 4t, 5è i 6è de primària van sols o acompanyats per amics o germans, mentre que el 80,5% va acompanyat pels pares o els avis.\nPel que fa al mode de desplaçament, el 62,6% hi va en cotxe; el 34,1%, a peu; el 2,3%, en bicicleta; el 0,4%, en bus urbà; el 0,4%, en moto; el 0,1% en bus interurbà; i el 0,1% restant utilitza altres modes de desplaçament. Resulta significatiu que el 60,5% dels alumnes declara predisposició a canviar de mode de desplaçament, mentre que el 39,5% prefereix continuar igual. La bicicleta és el mode de desplaçament més desitjat (34,2%), seguida de prop pels desplaçament a peu (32,9%). En tercera posició, apareix una opció inexistent al municipi, el bus escolar (16,8%), mentre que el 9,7% prefereix el bus urbà.\nLes xifres globals sobre el mode de desplaçament utilitzat varien sensiblement segons l’escola. Per exemple, el 86,4% dels alumnes de Can Cladellas va en cotxe, i només hi van a peu el 9,3%. En canvi, Folch i Torres és la que compta amb una proporció més alta de nens i nenes que hi van a peu: el 54,8%, mentre que en cotxe hi van el 43,7%. Can Periquet té també una alta proporció d’alumnes que hi van a peu: el 40%. Aquesta escola té, a més, l’índex més alt d’alumnes que hi van en bicicleta: el 9,1%. L’Escola Palau és la que té una proporció més semblant a l’estadística global del municipi: el 59,6% hi va en cotxe i el 38,6%, a peu.\n120611 caminsescolars milloravoreraavdiagonal\n120611 caminsescolars presentaciopadros\n120611 caminsescolars presentaciomacuello\n120611 caminsescolars presenaciotinoco\n120611 caminsescolars presentaciosanz\nPresentació estudi Camins Escolars


L'Estany Clar i els Casals conserven la seva Estrella Michelin de cara al 2018 - Aquí Berguedà\nL’Estany Clar i els Casals conserven la seva Estrella Michelin de cara al 2018\nL’Estany Clar, de Cercs, i els Casals, de Sagàs, conserven l’estrella Michelin que fa anys que els reconeix com dos dels restaurants de referència la país. La gala que va servir per renovar la llista d’estrellats es va celebrar aquest dimecres a l’Hotel The Ritz-Carlton Abama de Tenerife.\nEl famós xef manresà Jordi Cruz va ser qui va aconseguir l’estrella Michelin per a l’Estany Clar. Cruz va deixar el restaurant cercorí l’any 2007 i des d’aleshores Josep Xandri s’ha encarregat de mantenir el nivell i l’estrella. Precisament Cruz ha estat un dels grans noms de la gala de les estrelles d’aquest 2017. El seu restaurant ABaC, de Barcelona, és un dels nou triestrellats (3 estrelles), juntament amb l’Aponiente, de Cadis, amb Ángel León al capdavant de la cuina. Tant l’ABaC com l’Aponiente se sumen a Lasarte, Akelarre, Arzak, DiverXO, Martín Berasategui, Quique Dacosta i El Celler de Can Roca com a portadors dels tres astres.\nA banda, hi ha quatre nous restaurants amb dues estrelles pel proper 2018. Es tracta del Cabaña Buenavista, el Disfrutar, el Dos Cielos i el Maralba. També hi ha 17 establiments que han aconseguit per primer cop una estrella.\nEls CasalsEstany Clarestrella Michelinguia Michelin\nBerga impulsa una campanya per acabar amb les actituds sexistes en els locals d’oci nocturn de la ciutat\nGironella posa en marxa la recollida porta a porta d’orgànica en restaurants, supermercats i botigues


La Conselleria de Cultura, Participació i Esports signarà un conveni de col·laboració entre l'Institut Balear de la Joventut (IBJove) i el Museu de Mallorca en el marc del programa Carnet Jove per a l'elaboració del Pack Jove 2019, que inclourà avantatges com el lliurament d'entrades gratuïtes en el Museu per als titulars del Carnet Jove.\nSegons ha informat la Conselleria, aquest descompte s'aplicarà amb la prèvia presentació del Carnet Jove i el DNI juntament amb el lliurament de l'original del val de descompte que s'inclou en el Pack Jove 2019, i que s'obsequiarà a cadascun dels titulars de Carnet Jove.\nAquesta promoció és vàlida fins al 31 de desembre de 2019 i no acumulable a altres ofertes o promocions. La vigència d'aquest Conveni queda establerta des del moment de la seva signatura i fins al 31 de desembre de 2019, tots dos inclosos.\nEl Programa Carnet Jove és un servei que ofereix el Govern, a través de la Conselleria de Cultura, Participació i Esports i per mitjà de l'Institut Balear de la Joventut, l'objectiu del qual és contribuir a millorar la qualitat de vida dels joves de la comunitat a través de l'oferiment i la promoció d'avantatges i descomptes en diferents àmbits.\nPretén contribuir a promoure noves polítiques de joventut que incentiven la participació social, el foment de la cultura, la mobilitat i l'emancipació dels joves en condicions assequibles i dignes.\nActualment, Carnet Jove té més de 32.000 titulars a les Balears. El Pack Jove 2019 recollirà 95 vals de descompte i avantatges en les categories d'allotjaments i viatges, cultura, oci, esports, formació, cursos, salut, bellesa, serveis, compres i menjar.


La concursant de 'La isla' ha estat gravada amb un altre noi en actitud afectuosa\nper Tamara Rodríguez diumenge, 16 de febrer 2020 - 21:10h\nAndrea, concursant de 'La isla de las tentaciones' | Telecinco\nEn l'últim capítol de 'La isla de las tentaciones' sortia a la llum com era la relació actual d'Andrea i Ismael. Després de l'emissió, la jove havia decidit allunyar-se del murcià per a començar una relació amorosa amb Óscar, un dels seus temptadors.\nAndrea assegurava sentir-se molt bé al costat del seu nou amor, i fins i tot és habitual veure-la compartir publicacions i 'històries' al seu perfil d'Instagram on deixa entreveure una nova vida de somni amb la seva nova parella. No obstant això, aquesta felicitat podria ser fingida, ja que 'Socialité' acaba de revelar un vídeo on es veu a la expretendienta de 'MYHYV' coquetejant amb un altre noi en una discoteca de Madrid.\nGravada sortint d'una discoteca amb un altre noi\nEn el vídeo, gravat per un dels clients de la discoteca, es podia veure com la jove parlava amb un noi que no era ni Óscar ni Ismael i que fins i tot hi havia moments en els quals es passejaven per la discoteca agafats de la mà. A la gravació es pot veure com ambdós abandonen la discoteca junts i pugen a un taxi que estava fora esperant-los. Sens dubte, Andrea podria haver tornat a caure en una nova temptació però, aquesta vegada, fora del programa.


Sentmenat.com - Tot a punt per la Pujada i Baixada a Guanta - Esports\ndiumenge, 26 maig de 2013 | 01:31h\nAmb 159 lectures. 24.05.2013\nTot a punt per la Pujada i Baixada a Guanta\nEsports dissabte, 03.novembre.2012. 11.40 h\nDemà se celebra la Pujada i Baixada a Guanta. La popular cursa, que enguany arriba a la vint-i-setena edició, destinarà enguany un percentatge de les inscripcions a tasques solidàries de Creu Roja Sentmenat, que aprofitarà l’esdeveniment per muntar un estand per recollir fons per a la compra d’aliments.\nDemà Sentmenat acollirà la 27a edició de la Pujada i Baixada a Guanta, la popular cursa de cross que compta amb un recorregut de 12,3 km amb 215 metres de desnivell. La cursa, que té la sortida i arribada al nucli urbà de Sentmenat, transcorre per diferents paratges del nostre terme municipal en un itinerari de camins forestals en un 90%; zones de gran riquesa natural, històrica i paisatgística, com el Castell de Sentmenat, Can Fruitós, el paratge de Guanta i la Serra Cavallera. Enguany la cursa es revesteix de caràcter solidari, doncs l’organització ha previst que un percentatge de l’import de les inscripcions es destini a les tasques que Creu Roja Sentmenat està desenvolupant al nostre poble. La mateixa entita sentmenatenca tindrà una presència destacada a la cursa amb un estand a la plaça de la Vila per recollir fons per a la compra d’aliments per a les famílies més necessitades de Sentmenat. Per motius organitzatius, enguany, no es faran les curses infantils coincidint amb la pujada a Guanta. Més informació: Pujada i Baixada a Guanta Cartell de la 27a Pujada i Baixada a Guanta\n© Club Atlètic Sentmenat\npujada i baixada a guanta, solidaritat, cursa, cross, guanta\tComparteix\n1192 lectures Cap comentari


Ana Afonso de Leão - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nAna Afonso de Leão (nascuda vers 1625- morta abans de 1710) fou una reina de Nkondo qui controlà els territoris de Lemba i Matari, així com els situats al llarg del riu Mbidizi al regne del Congo.\n1710 (<1710) (84/85 anys)\nNascuda en 1625 Ana Afonso de Leão era germana del rei Afonso Garcia II, i esposa del rei temporal Alfons II del Congo i Nkondo.\nDurant la guerra civil entre els kanda Kinlaza i Kimpanzu que va sacsejar el regne del Congo entre 1665 i 1709, Ana Afonso de Leão establí un principat regional gairebé independent que aplegava els marquesats de Nkondo i Mpemba i el Ducat de Mbamba. Els territoris que controlava cap a 1682-1714 són anomenats "Els Països de la Reina".\nVídua des de 1669, s'havia retirat a Nkondo entre Ambriz i Nkusu on es considerava la Matriarca del kanda Kinlaza, en emprendre la lluita entre 1682 i 1693 el rei Manuel I. Fins 1691 Manuel I i els seus aliats Soyo van envair Nkondo i van perseguir la reina Ana Afonso. Pedro Valle de Lagrimas, primer duc de Mbamba i cosí de la reina, va anar al seu rescat però fou derrotat al maig de 1692.\nDesprés de l'eliminació de Manuel I, dos nebots de la reina Alexis Afonso, el nou duc de Mbamba i Pedro Constantino de Silva, Marquès de Wembo, ordiren un complot contra ella per expulsar-la del poder. Va fugir i es va establir en diversos llocs, notablement a Ngandu. En setembre de 1696, dos dels seus capitans, Antonio Afonso Mpanzu a Kivasi i D. Garcia Makunga, lliuren batalla contra Pedro Constantino i recuperaren Nkondo, l'antiga residència de la Reina.\nA causa de la seva ascendència reial, l'autoritat de Dona Anna va ser gran i va participar activament en negociacions encaminades a restablir la unitat del regne. En 1696, hi havia dos competidors principals Pedro IV Água Rosada rei a Kibangu i João II del Congo que van prevaler a Lemba-Bula. Les preferències de la Reina Ana anaven al seu parent João II i el març de 1696 va enviar com a ambaixador a Lemba al Pare Luc Caltanissetta João II es va negar a acceptar les condicions que es consideraven essencials per garantir una pau definitiva: la restitució de Kiowa Kia Nza, que havia pres al comte Soyo, i l'ocupació de l'antiga capital São Salvador.\nReina Ana acceptà donar suport a la candidatura d'una altra dels seus parents del kanda Kinlaza D. António Leão de Mapnzu Kinvangi, fill del rei efímer Àlvar VII del Congo. No obstant això, en la insistència del pare Francis de Pavia  Finalment es declara a favor del rei de Kibangu, Pedro IV. Gràcies a la seva autoritat, els principals caps del país van jurar fidelitat a aquest rei. que va ser coronat a São Salvador en 2 d'agost de 1696. No obstant això, l'ambició d'uns pocs potentats fou un obstacle per a la seva restauració que no es va produir finalment fins al 1709.\nLa data de la mort de Dona Ana és desconeguda, la reina encara vivia en 1707 quan el papa Climent XI li va enviar una correspondència datada d'aquest any.\nA més dels seus nebots Alexis Afonso, Pedro Constantinho da Siva i el mig-germà d'aquest darrer, el futur rei Manuel II del Congo els seus familiars també inclouen al seu fill D. Daniel marquès de Mpemba, el seu altre nebot D. Alvaro duc de Mbata a qui tractà d'imposar com a rei Nkondo entre 1700 i 1707 i la seva neboda dona Catarina, la filla de la qual, Ana, governaria el ducat d'Owando després de la mort del seu marit D. Climent.\n↑ missioner caputxí italià missioner. Arribà a Luanda en 1690, residí a Soyo i després viatja al regne del Congo. A l'octubre de 1701, va ser nomenat Prefecte de la Missió i va morir a Luanda el novembre de 1702.\n↑ Un altre missioner caputxí italià. Va fer la seva primera visita a Luanda en 1680-1688. Va tornar a Europa i va ser nomenat Prefecte de la Missió en 1693. Després va viatjar pel regne, intentant promoure l'elecció d'un sol rei.\n↑ membre del clan Kinlaza (Nlaza Kanda) pel seu pare.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Ana_Afonso_de_Leão&oldid=29293137»\nDarrera modificació: 21 gen 2022 a les 11:34\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 21 gen 2022 a les 11:34.


Cap Vermell - Crònica de volei. 21 desembre 2019\nCrònica de volei. 21 desembre 2019\nPartit molt emocionant on el Parque Nereida Suites Hotel se’n va dur una ajustada victòria.\nDissabte 21 de Desembre 2019\nParque Nereida Suites Hotel, 3 - CVS Sebastian Pastor CB Sóller, 2\nJugadores: Lena Torremocha, Marta Muñoz, Marta Rodriguez, Clàudia Adrover, Mariona Fullana, Ainhoa Navarro, Lena Rocha, Ainoa Pérez, Neus Garau, Paula Lorenzo, Aina Alzamora, Elena Navarrete.\nS’enfrontaven dos equips molt igualats en la classificació. En el primer set l’equip gabellí va dominar el marcador arribant a tenir punts de partit, col·locant-se 24-20, però la pressió va jugar una mala passada i el set va ser a favor de l’equip visitant, 25-27.\nEl segon set, va ser practicament igual, tornant tenir pilotes de set, 24-18, i no va ser fins el 31-29 que aconseguiren guanyar, finalment, el set. El tercer set fou idèntic al segon, tornaven tenir pilota de set 24-20 i es va tornar a perdre el set per falta de concentració i errades garrafals.\nEl quart set el dominà l’equip local i es va poder veure el bon joc de les nostres; un joc fluït i continu.\nFinalment encetàvem el cinquè set arribant-hi per primera vegada en tota la temporada. Un set on les nostres van sortir amb molts de nirvis i por. El canvi de camp es va fer amb un 8 a 11 a favor de l’equip visitant. Després d’un temps mort, que simplement es va demanar per donar confiança a les jugadores, van poder reaccionar a temps i la victòria de set va ser un ajustat 15-13.\nGran partit el jugat pel nostre equip de Capdepera, on van fer vibrar i gaudir del volei a tot el públic assistent.\nA les reflexions finals vam poder extreure dues conclusions: la impotència de no haver donat la cara als punts decisius i que van gaudir molt de jugar aquest partit tant competit.\nAcabam l’any de la millor manera, i el Volei Capdepera vos vol desitjar unes bones festes i feliç any nou!


Com hem arribat fins ací - directa.cat\nCom hem arribat fins ací\nA partir de la notícia de la reobertura del Centre d'Internament d'Estrangers (CIE) de València, l'autor reflexiona sobre el repunt d'agressions i violències amb component racista que s'està produint durant els últims mesos. Una escalada que considera simplista atribuir només a l'increment de la presència de l'extrema dreta a les institucions i els mitjans de comunicació, ja que és conseqüència de "les polítiques repressives contra la migració i les persones migrants dels diferents governs espanyols" durant els últims trenta anys. Aquest article forma part de la sèrie de col·laboracions d'opinió i anàlisi que la ‘Directa’ posa a disposició de diversos espais i col·lectius socials\nFa escassos dies de la reobertura del Centre d’Internament d’Estrangers (CIE) de Sapadors, a València, després que romanguera tancat poc més d’un any. Primer, pel buidament decretat davant la impossibilitat d’executar deportacions en un context de tancament de fronteres internacionals i, després, a causa d’unes obres de reforma que pretenen l’impossible, a saber, convertir aquestes presons racistes en espais respectuosos amb els drets humans. Dies abans de la reobertura de Sapadors, alguns xics joves que viuen al carrer després d’haver sigut tutelats i abandonats a la seua sort en arribar a la majoria d’edat, ja començaven a notar un augment de les identificacions policials per perfil racial en la via pública. Tornen a la ciutat, si és que alguna vegada se’n van anar, les batudes racistes i els procediments sancionadors que, ara sí, després de mesos d’aparent treva, acabaran en sol·licituds d’internament, en tancaments i en deportacions forçoses.\nEn els últims mesos, segons dades oficials, s’ha produït un augment dels discursos i els delictes d’odi. Concretament, en les últimes setmanes, s’han succeït diversos atacs racistes entre els quals es compta l’assassinat d’un jove marroquí de tres trets. La gran part de les interpretacions sobre les causes d’aquests incidents racistes coincideixen a assenyalar l’entrada dels partits d’extrema dreta en les institucions, l’emblanquiment que d’ells fan els mitjans de comunicació i com, en conseqüència, s’ha instal·lat el seu discurs antiimmigració entre la ciutadania. No obstant això, existeixen causes més profundes que l’auge de l’extrema dreta en aquesta creixent escalada d’odi: les polítiques migratòries espanyoles i europees de la dreta i de l’esquerra en els últims trenta anys han plantat la llavor perquè, temps després, aquests atacs puguen produir-se sense que existisca una gran contestació social que els rebutge. El tancament, externalització i militarització de les fronteres, les identificacions per perfil racial, la privació de llibertat en els CIE i les deportacions forçoses han creat durant anys les condicions que fan possible que hui succeïsquen aquests fets dels quals ara tots semblem lamentar-nos.\nLes polítiques migratòries espanyoles i europees de la dreta i de l’esquerra en els últims trenta anys han plantat la llavor perquè, temps després, aquests atacs puguen produir-se sense que existisca una gran contestació social que els rebutge\nDes de fa trenta anys, per no remuntar-nos a segles enrere, les polítiques repressives contra la migració i les persones migrants dels diferents governs espanyols, han contribuït a criminalitzar a les poblacions del sud global que, per diferents raons, intenten travessar les fronteres europees. Els mitjans de comunicació, per part seua, a través d’un tractament sensacionalista dels esdeveniments que mai es dirigeix a assenyalar les responsabilitats de l’Estat i fent un ús de la imatge que ens insensibilitza i anestèsia cada vegada més davant el dolor alié, han contribuït a la deshumanització de les persones migrants.\nEn un estat que es diu democràtic i de dret, es pressuposa que la policia i la resta de les autoritats no actuen de manera arbitrària, sinó que ho fan per a prevenir situacions delictives. Cada vegada que la policia identifica un grup de xavals magrebins en la via pública davant els ulls de qualsevol vianant, cada vegada que una persona racialitzada és privada de llibertat en un CIE, cada vegada que es persegueix a la carrera a un grup de manters pel centre de la ciutat o cada vegada que es nolieja un vol de deportació forçosa, s’està contribuint a criminalitzar i deshumanitzar a les persones migrants: “Alguna cosa hauran fet”. Hem decidit que hi ha certes persones, aquelles provinents del sud global, a les quals és lícit deixar morir en la mar, amuntegar en presons racistes sense que hagen comés cap delicte o deportar de manera forçosa. I això té conseqüències. Ho expressava de manera precisa fa algunes setmanes la periodista Olga Rodríguez: “Si des de l’oficialitat es menysprea a les persones sense papers, si se’ls neguen drets, si es realitzen devolucions en calent, si se’ls aplica la màxima explotació laboral, si se les tanca en centres d’internament per a estrangers, per què pensarà la gent que mereix un tracte digne?”\nSi els discursos d’odi no són innocents, les polítiques a la calor de les quals aquests s’han anat forjant, molt menys. Hi ha un fil que uneix les polítiques repressives contra les persones migrants amb els assassinats racistes ocorreguts en les últimes setmanes: el que s’ha anat teixint de criminalització i deshumanització durant els últims trenta anys. Podem lluitar contra els discursos d’odi de l’extrema dreta, però si no ens decidim a canviar radicalment les polítiques migratòries que els fan possible estarem posant un pegat que en qualsevol moment es pot trencar.\nCIE CIE Sapadors racisme Ultradreta València\n« “Bolsonaro ha demostrat que no està a favor de la vida”\nDel cubell de brossa a la cistella de verdures »