Les veus dels vius i dels morts | roger costa-pau | El Punt Avui\nLes veus dels vius i dels morts Les veus dels vius i dels morts Les veus dels vius i dels morts Les veus dels vius i dels morts + Les veus dels vius i dels morts E-mail\n2 novembre 2009 2.00 h\nEl riu, com a metàfora de la fusió entre la vida i la mort. JORDI SOLER\nLes veus dels vius i dels morts Les veus dels vius i dels morts Les veus dels vius i dels morts Les veus dels vius i dels morts Les veus dels vius i dels morts E-mail\nAquest cronista es disposa a assajar des d'ara mateix un desdoblament en la seva personalitat. I serà –ja ho és ara!– un acte sincer i plenament conscient. Qui ara els parla no ho farà del tot, d'ara endavant, amb el nom amb el qual acostuma a lliurar-se als amics, coneguts, lectors o detractors, sinó de manera alternada amb el d'Ernest Hyde, difunt i ésser vivent alhora. Sigui dit que aquest mateix exercici de mirar-se al mirall des de la sòlida perspectiva del temps i de gosar narrar una història (la pròpia) o un fragment de la vida viscuda l'han fet com a mínim les trenta-tres persones que ahir van participar en el muntatge teatral Antologia Spoon River, dirigit per Rosa Vilanova i articulat a partir del llibre d'Edgar Lee Masters –deixeble de la poètica Walt Whitman i, com ell, un dels grans poetes nord-americans de la modernitat– i de la versió catalana que han fet del volum els també poetes Jaume Bosquet i Miquel Àngel Llauger.\nLa vida d'aquest Ernest Hyde, igual que la dels altres difunts de Masters, s'emmarca en el desplegat de tota l'essència d'una Amèrica fonda; la realitat humana que el poeta vol esbossar. Però també és cert –així ho considera aquest cronista– que Ernest Hyde i tots els altres habitants o companys de cementiri podrien haver viscut en qualsevol altre indret identificable del vell món nostre. La vida i la mort tenen ales, i per tant la seva magnitud es pot fer sempre extensiva. Talment la fluència de l'aigua d'aquest riu amb què tantes vegades ha estat comparada la vida.\nEl gran Espriu té un poema que fa així: «Aquell riu que sabíem / enllà del gran silenci / del camí ens encalma / de sobre la mirada. / Escollit entre prínceps / captaires, ja en la riba / feliç, pel vespre passo / portant llum de paraules.» També Joan Vinyoli és un poeta que emprèn el viatge cap als orígens de la vida enmig del fluir del món en què ell se sent un riu encès per la il·luminació de la paraula. I Màrius Torres parla del riu com a mirall explícit d'un sentit concret de l'amor: «Sílvia, ¿recordes l'amor vora el riu, entre els verms i l'heura? / I l'aigua que corre, mirall que somriu només que ens hi volguéssim veure! / Barques passaven plenes de cançons. / No les vèiem pas, només se sentien. / Veus d'aigua: Adéu, ens feien, i morien del riu, igual i sempre nou, al fons.»\nSí. Ernest Hyde podria ben ser un poeta que viu una mudança constant, en un trànsit incessant. La veritat que expressa a través del seu poema és una veritat fonda: sap que la ment és un mirall –un retrovisor, primer; prospectiu, després– que consigna una part del món exterior. Amb el temps –el seu és un temps fet d'interrogacions–, l'ànima gosa mixturar allò real i mental. El jo (la subjectivitat) s'allibera del singular i aspira a un determinat concepte de totalitat. Ho fa a través de la fusió amb el llenguatge (la poesia, l'absolut, l'expansió d'allò universal i d'allò progressiu). Hyde no creu tant en la importància de dir-se Ernest com en el valor mateix de ser Ernest: el poeta suggereix, difumina. El poeta despinta. S'estima més el silenci que no pas el crit, més el perfum i el cromatisme que no pas la bafarada; l'estrall més que la calma, la cruïlla com a centre d'adveniments i com a punt d'articulació de sumes més que no pas el camí pròpiament dit. Hyde aspira a ser un poeta que destil·la, que despulla, i coneix bé la suggestió de les imatges i del pensament que aquestes acuiten.\nVius o morts, ens passa que som més preguntes que no pas respostes. La formulació de les quals té a veure amb l'intent sempre intransferible de fusió entre una vida i una mort, en algun riu que devem ser.\nEl Punt. Comarques Gironines 02-11-2009, Pàgina 5


Fase de votació final dels pressupostos participatius Decidim VLC\nArranca la fase de votació final dels pressupostos participatius Decidim VLC\nLa ciutadania podrà votar entre les 281 propostes, que han passat a l’última fase, fins al pròxim 7 de març\n18/02/2021 - Tania López\nEls pressupostos participatius de Decidim VLC ja han entrat en la fase final de votació. Des de hui, 18 de febrer, i fins al pròxim 7 de març, la ciutadania podrà triar entre les 281 propostes que han passat l’estudi de viabilitat tècnica. No obstant això, en aquesta edició, s’introdueix una novetat important: només es podran repartir els 8 milions d’inversió entre projectes d’un mateix districte, que s’haurà de triar abans d’iniciar la votació de les propostes.\nEls únics requisits per a participar en aquesta fase final són estar empadronat o empadronada a València i ser major de 16 anys. Després de registrar-se en la plataforma (decidimvlc.valencia.es), tan sols caldrà triar el districte o poble que vulgues i votar totes les propostes que preferisques fins a esgotar el pressupost disponible.\nTal com ha explicat la regidora de Participació Ciutadana, Elisa Valía, “fins hui, prop de 60.000 persones han participat en Decidim VLC – 40.000 persones més que l’any passat – el que demostra la consolidació d’aquest procés. Es tracta d’un èxit sense precedents, que mostra la gran mobilització de la ciutadania”. I és que aquesta sisena edició dels pressupostos participatius s’ha convertit en la de major implicació ciutadana de totes les realitzades per l’Ajuntament de València des de 2015, i ho ha fet amb més del doble de propostes presentades en els anys anteriors, amb un 50% més de suports que en l’edició anterior i amb un 250% més de suports que en 2018-2019.\nDe les 404 propostes que van passar a la fase de viabilitat tècnica, 281 han passat a la votació final. Sobre aquest tema, Valía ha assenyalat que “aquelles propostes que no han passat s’ha degut bé al fet que l’Ajuntament, per diferents qüestions, no anava a poder assumir l’execució d’eixe projecte, bé perquè la proposta ja està dins de les previsions del consistori”.\nPer districtes, els quatre on més propostes han passat a la fase final són: Quatre Carreres amb 37, Extramurs amb 25, Patraix amb 21 i L’Olivereta amb 19. Respecte als pobles de València, els que compten amb més propostes són Castellar, La Torre i Benimàmet.\nEn línies generals, totes les propostes segueixen la línia de l’Ajuntament de València de crear una ciutat més amable, amb recuperació de l’espai públic i creació de zones verdes, així com l’aposta per una mobilitat més sostenible. De fet, entre les propostes que destaquen es troba la conversió en zona de vianants de la plaça de Patraix o de l’entorn de les Torres de Serrans; la creació de nous carrils bici o ampliació dels existents al districte de Jesús; o la creació de parcs, per exemple, enfront de l’institut de Malilla.\nFinalment, Valía ha remarcat que “en data de hui, ja s’han executat més del 75% de les propostes triades per la ciutadania en les cinc edicions anteriors de DecidimVLC, inversions que són una realitat als nostres carrers i contribueixen a fer de València una ciutat més amable i sostenible”.\nPer l'Horta critica el "baló d'oxigen" del Botànic al pla d'Alboraia que "vol destruir sòl agrícola"\nLa Comunitat Valenciana és la tercera autonomia que més denúncies va registrar per violència masclista en el primer semestre de 2020\nL'Hospital Clínic de València inicia un programa pilot per a monitorar de manera remota a pacients donats d'alta de COVID-19


Mor un motorista de Girona en sortir de la carretera a Caldes - Diari de Girona\neva batlle caldes de malavella 17.05.2017 | 07:11\nEls fets van succeir a l´encreuament del Llac del Cigne. Marc Martí\nUn motorista de 42 anys va perdre la vida ahir a la tarda mentre circulava per la GI-673 a Caldes. Va sortir de la via mentre conduïa un vehicle de dues rodes d'alta cilindrada per causes que es desconeixen a l'altura de l'encreuament de la urbanització Llac del Cigne.\nEls Mossos ho investiguen i la trajectòria del vehicle indica d'entrada que la moto va xocar contra la barrera de seguretat, de rebot va topar contra un cotxe i, després, va sortir de la via.\nEls serveis d'emergències no van poder salvar-li la vida. La víctima, Salvador Ros M., era veí de Girona, tenia 42 anys i nacionalitat espanyola.\nAmb aquest sinistre de trànsit mortal, ja en són 14 les persones que han mort en accidents de trànsit des de principis d'any a Girona. L'accident de Caldes d'ahir va tenir lloc pels volts de tres quarts de tres de la tarda i va obligar a tallar la carretera GI-673 prop d'una hora.


0 euros per a compra de documents per a les biblioteques públiques també al 2013 | bibliotecaris per la independència (ANC)\n0 euros per a compra de documents per a les biblioteques públiques també al 2013\nPublicat el 22/10/2012 per bibliotecaris2014\nAl 2013, i per tercer any consecutiu, la inversió del Ministerio de Cultura a Catalunya per a la compra de fons bibliogràfics serà de zero euros. Tal i com es recull als pressupostos generals de l’Estat per a l’any vinent, la partida corresponen als convenis amb les Comunitats Autònomes per a la compra de documents bibliogràfics ha estat cancel·lada, zero euros. És coneguda la sensibilitat de l’actual govern espanyol envers la cultura, de fet, hom pot afirmar que per al govern espanyol la cultura és una forma més d’entreniment, d’aquí que es pugui pujar l’IVA del sector i sigui possible no invertir ni un euro en compra de documents per a les biblioteques públiques.\nAquest desinterès per al món de les biblioteques no és nou, i afecta especialment a Catalunya ja que 2013 serà el tercer any consecutiu que les biblioteques catalanes no reben ni un euro del Ministeri de Cultura per a la compra de llibres. El 2011 malgrat que altres Comunitats Autonòmes van tenir aquests diners, Catalunya va ser “castigada” pel govern espanyol de Zapatero perquè no cumplia els objectius de dèficits. Per aquest any, tot i que hi havia una partida econòmic prevista, finalment tampoc s’ha executat.\nNo consta, però, que en paral·lel a la reducció de la inversió a Catalunya, s’hagi reduït l’aportació dels catalans a les arques estatals, i, encara més greu, la situació de dèficit fiscal continua inalterable…\nL'entrada va ser publicada el Biblioteques, Economia de la independència, Ministerio de Cultura, Subvencions i etiquetada Biblioteques, economia, fons bibliogràfics, inversió per bibliotecaris2014. Guarda l'enllaç permanent.


Sant Cugat Cinema - Studi Goves\nEn aquest projecte, redistribuïm tota la planta del pis eliminant passadís, distribuïdors i guanyant amb això metres útils. Es connecta entrada amb menjador amb unes lames de fusta verticals que insinuen l’espai interior. Ampliant amb això l’espai comú del pis.\nEs rehabilita i amplia espai de cuina deixant un gran espai per fer vida en ell i es projecten de nou els banys. A la obra es fan servir materials nobles, como la fusta en el terra i parets combinat amb colors clars como els blancs pedra il·luminant els espais.\nSi t’ha agradat el que has vist i vols una informació mes complerta, contacta amb nosaltres per una atenció mes personalitzada


Rahola s’ho veu a venir - Notícies Política - Notícies Política - e-notícies\nPolítica · 9 d'Octubre de 2018. 21:43h.\nLa periodista veu “l’inici de la trencadissa”\nLa periodista Pilar Rahola ha afirmat que el desacord entre Junts per Catalunya i Esquerra sobre la fómula per delegar el vot dels diputats processats és “l’inici de la trencadissa” i “ens portarà a un trencament definitiu”. “No puc ni em veig amb cor de trobar cap element d’optimisme”, ha manifestat aquest dimarts al programa de TV3 Tot es mou, on ha afegit que la situació viscuda al Parlament és “una bomba que fa petar tot l’escenari”.\nRahola ha considerat que l’acord entre les dues formacions que sostenen el Govern és “difícilment reconduïble” perquè “el nivell de desconfiança és ja absolut”. “Com governaran a partir d'ara? Com aconsegueixes la unitat quan acabes de treure-li el vot a Puigdemont?”, ha preguntat la comentarista política, qui ha conclòs que “no s’ha rebentat una veneta, s’ha rebentat l’aorta”.\nLa periodista ha retret a ERC que hagi votat a la Mesa del Parlament juntament amb el PSC per “treure-li el vot al president Puigdemont” i a la resta de diputats processats per l’1-O. “ERC ha avalat amb el PSC el ‘no’ a Puigdemont”, ha criticat la tertluiana, alhora que ha lamentat “amb tota la tristesa del món que tot el procés de repressió, tot el que ha significat el 155, el Llarena i companyia, té més pes al Parlament que la majoria parlamentària que va emanar de les urnes”.\n“Per què un poder econòmic com és el senyor Rosell, de Foment, que va avalar el 155 i el discurs espanyol contrari a l’independentisme… per què se'n va a veure Junqueras? Perquè el vol avalar amb el seu poder econòmic. ERC s’ha de preguntar per què determinats poders fàctics el volen avalar”, ha reblat Rahola.\n"És una bomba que fa petar tot l’escenari"\nParlament, Govern, ERC, Pilar Rahola, Junts per Catalunya\nEl sobiranisme tem perdre la majoria


Edifici La Nau - La fundació del estudi general - Cultura - Universitat de València\nEdifici La Nau - La Fundació de l'Estudi General\nLa fundació de l’estudi general\nButlla de Sixt V, Bulla Copiosus in Misericordia Dominus, 1585\nTot i que des del segle XIII hi hagué a València cases d’estudis superiors, només a principi del segle XV s’aconseguí agrupar-los en un Estudi General amb estatuts aprovats (1412) pel govern municipal i el bisbe Hug de Llupià. Es van establir en uns locals al costat de l’església de Sant Llorenç, encara que la llibertat d’ensenyament que es contenia en els Furs va permetre la continuïtat d’escoles en uns altres llocs.\nA la darreria de segle, la rica i puixant societat valenciana de l’època desitja elevar aquests estudis al rang d’universitat i així, el 30 d’abril de 1499, els jurats redactaven unes constitucions que preveien l’obtenció del poder de conferir graus acadèmics. En una butlla del papa Alexandre VI Borja del 23 de gener de 1501 es reconeixia la nova universitat i es disposava que l’arquebisbe en fos el canceller per atorgar els graus de batxiller i doctor en nom de l’autoritat pontifícia. En una segona butlla, encarregava a l’ardiaca major i al degà i capítol catedralici l’aplicació d’aquestes disposicions. El 16 de febrer de 1502, Ferran el Catòlic confirmava aquesta fundació.\nConfigurada com una universitat municipal, segons el model arrelat a la Corona d’Aragó, el Consell General de la ciutat va demostrar el seu poder sobre l’Estudi General assumint-ne el patronat o dret de nomenament dels components, ja que carregava amb el finançament de salaris i despeses.\nRetrats d'Alexandre VI i Ferran el Catòlic, Paranimf de la Universitat de València\nUn dels primers rectors de la Universitat va ser Lluís Navarro (1521), el qual havia fundat un benefici a la capella universitària de la Sapiència, la va remodelar i en sufragà el retaule amb la imatge de Maria entre sant Lluc i sant Nicolau, obra del pintor Nicolau Falcó (1517).\nQuan es va fundar la Universitat, dominava a Europa l’humanisme italià i les tendències nominalistes que venien de París i Oxford. El nomenament, l’any 1525, de Joan de Salaia com a rector perpetu fins al 1558, va absorbir els fons de diverses càtedres que van ser suprimides, cosa que va produir l’empobriment i la reducció de l’Estudi i va reforçar el poder del rector en la designació dels professors i el manteniment de la disciplina exterior. El seu antierasmisme manifest encetà un període de decadència.\nEn aquest temps, fou la Facultat de Medicina la que adquirí més relleu amb els ensenyaments de Lluís Alcanyís, autor de l’obra pionera sobre sanitat pública Regiment preservatiu e curatiu de la pestilència. Alcanyís havia fundat el 1462 un col·legi de cirurgians. Les disseccions anatòmiques de Pere Ximeno i Lluís Collado, deixebles d’Andreas Vesalius, i la càtedra d’“Herbes”, en la qual destacaria Joan Plaça, creador d’un hort botànic per a les pràctiques, van convertir València, que arribà a tenir set càtedres de medicina en la segona meitat del segle XVI, en una avançada de l’humanisme mèdic europeu.\nVerge de la Sapiència, capella de la Universitat de València. Nicolau Falcó, 1516


Món de Llibres | Sempre ens quedarà Montaigne\nSempre ens quedarà Montaigne\nFAUSTO | 27 Octubre, 2011 07:00\nEn certa manera, podríem dir que creem les nostres vides, que les anem construint en funció del significat que atribuïm als fets. El nostre comportament està condicionat per aquesta atribució de significat que, per la seva banda, s’articula en un discurs del que desapareixen determinats fets per tal que la narració que construïm conservi una certa coherència. Necessitem sentir que estem segurs i, per això, de forma inconscient deixem de banda determinada informació i donem per suposat que no hi haurà grans canvis en la nostra vida, en el nostre món. Entrem en el que Taleb en el seu llibre El cisne negro denomina la fal.làcia narrativa i creem estructures explicatives i predictives que, en el fons, l’únic que fan és ocupar el nostre espai mental amb el que pensem que passarà, sense tenir idea real del que passarà en realitat.\nEl cisne negro és una obra publicada abans de la gran crisi del 2008 (però amb una reimpressió del 2011) i que ens avisava que les eines que utilitzàvem en el món financer es basaven en la idea de que els grans canvis són una cosa estranya, poc probable i que, per tant, es poden obviar. Suposàvem que havíem arribat al punt en què qualsevol cosa del món econòmic o social era susceptible de modelitzar i, per tant, de preveure. Segons l’autor, estàvem en el punt en el que havíem confós el mapa amb el territori.\nEls humans caiem contínuament en la trampa de pensar només en el que ja sabem i de filtrar la informació que quadra amb el que pensem. Sembla com si donéssim per suposat que si el nostre discurs està ben documentat i és molt coherent serà evident que som millors coneixedors del món real. Sempre construïm el passat, donem sentit al que ha passat, pensant, a posteriori, que era evident que passaria el que ha passat. No ens adonem que la nostra narració dels fets és només això, una narració que, per tal de conservar la coherència i la credibilitat, deixa de banda dades que podrien generar discursos alternatius. El que sorprèn, diu Taleb, no és la magnitud dels nostres errors de predicció, sinó la nostra falta de consciència sobre ells. És semblant al que ens mostrava Malcom Gladwell en el seu llibre La intel.ligència intuïtiva.\nSom animals que cerquen explicacions, que busquen les causes identificables de les coses i que consideren que la que més destaca és sobre la que s’ha de construir el discurs. Agafem les persones que han tingut èxit i decidim que el que les distingeix són determinats trets que hi veiem presents; no tenim en compte que moltes persones amb els mateixos trets no van arribar mai enlloc. Però això ens fa sentir millor; ens deixa seguir pensant que tenim el control, que l’aleatorietat no és tan important, que si ho fem bé tot anirà bé.\nEns agraden les anècdotes. No ens manegem gaire bé entre les dades abstractes o les estadístiques. Com diu l’autor:\n“Nos encantan lo tangible, la confirmación, lo palmario, lo real, lo visible, lo concreto, lo conocido, lo visto, lo vívido, lo visual, lo social, lo arraigado, lo que está cargado de sentimientos, lo destacado, lo estereotipado, lo enternecedor, lo teatral, lo romántico, lo superficial, lo oficial, la verborrea que suena a erudición, el pomposo economista gaussiano, las estupideces matematizadas, la pompa, la Académie Française, la Harvard Business School, el Premio Nobel, los trajes oscuros del hombre de negocios con camisa blanca y corbata de Ferragamo, el discurso emotivo, lo escabroso. Y sobre todo, somos partidarios de lo narrado.\nPor desgracia, en la edición actual del género humano no estamos fabricados para entender asuntos abstractos: necesitamos el contexto. La aleatoriedad y la incertidumbre son abstracciones (…) somos superficiales por naturaleza, pero no lo sabemos”\nTot això, sembla més perillós en un món atapeït d’informació i quasi bé totalment globalitzat. Al final, les històries que ens conten el mitjans, tenen tendència a homogeneïtzar-se i a acumular anècdotes i elements escabrosos per tal de provar la seva idoneïtat per explicar el món i preveure el futur pròxim. Compte amb els experts que basen la seva argumentació en elements narratius, diu en Taleb. Hauríem de ser més conscients de les nostres limitacions: només així seria possible estar preparats pel que es va presentant i per aprofitar les oportunitats.\nI després d’aquesta presentació del sistema cognitiu com un creador de mapes hipotètics que arribem a confondre amb la realitat i que gairebé mai serveixen per preparar-nos pel que realment ve, quina salvació possible tenim? I aquí apareix el que ell denomina “la humilitat epistèmica”, la capacitat de posar en dubte els propis coneixements, i el principal exponent filosòfic d’aquesta postura és Montaigne (i que ara està representada de forma empírica pel camp de la psicologia de la presa de decisions).\nMontaigne, ens diu Taleb, ens assenyala que només serà efectiva aquella filosofia que tingui en compte els límits de la nostra racionalitat, els errors que ens fan ser el que som, ésser com som. Tots, des de la nostra pròpia història, estem convençuts de tenir raó, de la superioritat de les nostres solucions, de les nostres conviccions i de les nostres prediccions. I, abans de nosaltres, molts havien pensat el mateix. Montaigne ens convidaria a suspendre el judici i a considerar com a mínim com a sospitosa aquesta fermesa dels nostres punts de vista.\nSarah Bakewell, en el seu recent i magnífic Cómo vivir o una vida con Montaigne ens apropa, de forma entretinguda, al que Taleb denomina l’epistemocràcia. Ens introdueix al pensament i a la vida de Montaigne, a les situacions que el van marcar, a les respostes a la pregunta de “com hem de viure”. Ens recorda que no podem escapar de la nostra perspectiva: “només podem caminar amb les nostres cames i asseure’ns amb el nostre cul”. I, amb el repàs a vint respostes que troba en els seus assajos a la pregunta de com viure, ens presenta un Montaigne que reflexiona, que té en compte les visions contraposades d’una mateixa cosa, que és capaç d’observar els altres amb perplexitat i pensar que els altres també l’observen de la mateixa manera. Montaigne ens recorda que necessitem un espai personal per arribar a viure bé, prestant atenció al que passa i gestionant fins allà on ens sigui possible. Ens proposa viure amb atenció plena, amb una actitud oberta, plena de curiositat, dubtant del que hem après i sense pressa per arribar a conclusions. Ser conscients de la pròpia fal.libilitat és l’únic camí possible cap a la bona gestió de la nostra vida.\nBakewell ens mostra els trucs que Montaigne aplicava seguint als estoics i als epicuris per tal d’aconseguir el “control” del les emocions (avui parlaríem de regulació emocional) i viure amb atenció plena. I, per això, hem d’acceptar les coses tal com són; només així podrem respondre de forma adequada i no ser esclaus de les nostres pròpies reaccions. Però aquesta missió la nostra pròpia naturalesa la dificulta; tal com exposa Taleb no només categoritzem, reaccionem i prenem partit de forma automàtica, sinó que no ho veiem. Tots ens sentim carregats de raó, amb les nostres categories platòniques. Ser conscient d’això, de la nostra irracionalitat automàtica, és un dels camins més difícils que ens queden encara per recórrer i és el que ens dóna l’oportunitat de viure de forma satisfactòria.\nEncara que sempre ens quedarà Montaigne.


Corrector ortogràfic online\nHome Solucions Reducció dels costos d'atenció al client Millora de l'atenció on-line al client Augment del tràfic SEO Millora del rati de conversió Gestió E-mail Monitorització de Xarxes Socials Productes Web Self Service Semantic Search Engine FAQ Dinàmica Assistent Virtual Connector per GSA Inference Engine OneBox Natural Language Search Online Spell Check Customer Management Monitorització Mitjans Social Media Management Gestiò E-mail Xat Zendesk Integration Traffic Acquisition Eines SEO Pàgines d'Aterratge Clients Banca Assegurances Transport Telecomunicacions Serveis Públics Administració Pública Immobiliàries Grans Marques Mobile Platform App Veure tots els clients Qui som Llenguatge Natural Meaning-Text Theory El nostre Blog La Nostra Empresa Les nostres oficines Silicon Valley Barcelona Brazil France Investigació Projectes R+D+I Àrees de Recerca Pràctiques per a estudiants Partners Ocupació Contacte Productes Web Self Service Online Spell Check\nCorrector ortogràfic online\tReviseu la gramàtica i l'ortografia al moment amb el corrector ortogràfic d'inbenta.\tEscriure textos sense faltes d'ortografia mai fou tan senzill. El corrector d'inbenta, un servei en línia, permet revisar l'ortografia amb només un clic.\nEl corrector està disponible en anglès d'Estats Units i Gran Bretanya, castellà i 12 idiomes més. La base de dades del corrector inclou més d'1.000.000 d'entrades, per tant podeu detectar un major nombre d'errors de sintaxi i paraules incorrectes. Amb el corrector d'inbenta, podeu evitar els errors simples i els més complexes i redactar còmodament textos sense faltes. Si necessiteu contestar un correu o redactar documents de negoci importants, el nostre corrector us ajudarà a detectar errors comuns. El corrector és l'últim pas i el punt més important a l'hora de construir un text ben redactat. Quan necessiteu la paraula correcta, el nostre diccionari integrat ofereix 88.000 entrades al vostre abast per tal d'ajudar-vos a expressar qualsevol cosa de manera precisa. A les empreses, el corrector es pot utilitzar com a eina corporativa per proporcionar coherència i unitat a la comunicació amb els clients. El corrector també proporciona un sistema centralitzat per gestionar el diccionari comú que comparteixen els usuaris, així que tindreu disponible nous suggeriments o termes específics del vostre negoci per a tothom que treballi a la vostra empresa. Oblideu-vos de correctors locals, navegadors o implementacions complicades: utilitzeu el corrector d'inbenta per obtenir resultats impecables a l'instant.


Venedor prefabricat barat de la Xina per a la venda - Preus - Hongshengda\nGraner prefabricat Descripció El graner prefabricat de metall es pot utilitzar com a cobert d'aparcament, garatge per a cotxes, graner cavall i coberta de metall. Es presenta en 3 línies de sostre diferents i en diferents configuracions de mida diferent. Algunes de les opcions disponibles inclouen una carport obert inclinada, una amb el seu centre tancat amb ...\nGranit prefabricat Descripció\nEl graner prefabricat de metall es pot utilitzar com a cobert d'aparcament, garatge per a automòbils, graner cavall i coberta metàl·lica. Es presenta en 3 línies de sostre diferents i en diferents configuracions de mida diferent. Algunes de les opcions disponibles inclouen una carport obert inclinada a, una amb el seu centre tancat amb la inclinació a obrir, completament tancat o com es mostra en aquesta imatge, el centre obert i el inclinat a tancat.\nLa inclinació és sempre de 12 'd'ample amb la part central de 12', 18 ', 20', 22 'o 24' d'ample. Les longituds disponibles són 21 ', 26', 31 ', 36' i 41 'de longitud. Podeu passar més de 41 anys. Simplement es tracta de connectar dos extrems fins a finals.\nHi ha molts avantatges de tenir un magre a l'edifici. Sigui quina sigui la forma que es necessiti, un edifici protegit protegeix el que hi ha sota de diverses condicions meteorològiques. Per exemple, assegureu-vos que els cotxes protegeixen cotxes, camions, equips agrícoles, campistes i molts altres tipus de vehicles del vent, la pluja i la neu. No és sorprenent que un vehicle que es mantingui en aigua o que pateixi moltes tempestes és propens a l'oxidació. Les persones que compren des de la nostra selecció de cotxes fins a cotxes i inclosos en els kits d'accessoris tenen una forma pràctica de refugi per als seus valuosos vehicles.\nUna de les avantatges de tenir un magre al garatge és la possibilitat de mantenir valors segurs del robatori. L'aparença d'un magre al garatge serveix com un efectiu dissuasiu per als lladres. Naturalment, les persones amb cotxes o cotxes clàssics que són extremadament valuosos volen mantenir-los segurs. La nostra selecció de magatzems al garatge té moltes opcions per a un propietari de vehicles que busca un element addicional de seguretat.\nEl nostre inventari d'accessoris per a carport és atractiu per a les persones que volen una forma convenient d'emmagatzemar els seus vehicles. Manté la pluja i neva els cotxes i els camions sense mantenir-los darrere de les portes tancades. Una carcassa magre és fàcil d'accedir i no requereix un conjunt de claus. Les persones que vulguin un mètode d'emmagatzematge fàcil i còmode per als seus automòbils poden voler veure el nostre inventari magre al carport. Ens hem recolzat en els kits de transport per adaptar-se a les necessitats de molts propietaris.\nMolts propietaris de cavalls veuen els avantatges de la nostra selecció magre a granel. Ells volen un lloc per mantenir el seu cavall que no està completament tancat. Potser vulguin una estructura que permeti als seus cavalls passejar i sortir a l'oci. A més, alguns propietaris de cavalls contemplen la nostra selecció de magre a granel quan volen disposar d'una estructura per als cavalls que es mantenen en un camp. Si plou o comença a nevar, els cavalls poden anar a la magrana al graner per refugiar-se. En comprar un magre al graner, un propietari d'un cavall pot proporcionar un refugi per al seu cavall sense construir un estable elaborat amb totes les guarnicions.\nAlguns disseny de graner prefabricat\nMetal Horse Barns Lean To Buildings: Total Size 42'x21 'Center is 18'x21'x9' with (2) 12'x21'x6 'Inclinació a cada costat amb 4 tancaments tancats i 2 laterals tancats amb 2 puntes engabiolables.\nCarolina Barn Lean To Carport: Total Size 42'x21 'Center 18'x21'x12' with (2) 12'x21'x7 'inclinat cap a, (6) acabats de guarda, (2) panells addicionals de 21' i 2 costats tancats .\nCarolina Barn Metal Lean To: Tamany total 44'x21 'Centre 20'x21'x12' amb (2) 12'x21'x8 'inclinat a tancar completament tots els revestiments verticals amb (2) 1/2 panells, (1) Garatge 9x8 Porta i marc de garatge de 9x8 amb tall de 45 graus.\nEl garatge metàl·lic es dirigeix a Carolina Barn: Total Size 48'x66 'amb Center 24'x66'x12' amb (2) 12'x66'x9 'inclinat a. Totalment tancat amb una porta de garatge 10x10, dues portes de 36 "i 6 finestres\nGaratge metàl·lic lleuger a Seneca Barn: Tamany total 44'x31 'Centre 20'x31'x10' amb (2) 12'x31'x7 'inclinat a. 4 portes tancades, portes de 2 a 20 polzades de tancament tancat, 6 portes de garatge i 2 a 9x8.\ngraner prefabricat :: Dimensió total 36'x36 'El centre és 12'x36'x9' amb (2) 12'x21'x6 'Inclinat a cada costat amb 4 tancaments tancats i 2 costats tancats amb 2 extrems enganxables.\nImatge interior de graner prefabricat\nPanell sándwich de Kenya Prefab Knockdown Steel Stru...\nUna història de cases de contenidors prefabricades p...\nContainerized ISO Containerized Unit 40 Unitat d'Hab...\nPrefabricats de contenidors de 20 peus de l'habitaci...\nPrefabricats per a mòbils a l'aire lliure 10 paquets...


Conferència: El Valor d’Emprendre i els Mitjans Socials – Creat360º\nLa importància d’emprendre i en què ens poden ajudar els mitjans socials a consolidar el nostre projecte emprenedor van ser els eixos en que es va basar la conferència realitzada per en Santi Rius, director de Creat360 i assessor de Màrqueting on-line de la Cecot, als alumnes d’emprenedoria de 3r d’ESO i de 1r de Batxillerat delCentre d’Estudis GRESOL.\nCal aprendre a “utilitzar amb prudència els nous mitjans socials i fer-ho atenent als criteris que ens marquin els objectius que ens hem plantejat que volem assolir i a més fer-ho aplicant una estratègia i unes tàctiques adequades en cada cas”. F ins i tot quan emprenem una simple excursió ens cal tenir un objectiu clar: a on volem arribar? I per fer-ho ens cal unes estratègies: triar bé el calçat, disposar d’un mapa del lloc, saber quin temps farà, etc, per acabar aplicant unes tàctiques: escollir un ritme adequat, hidratar-nos, calcular el temps, etc. que ens permetin no només assolir l’objectiu marcat, sinó a més poder tornar a casa sans i estalvis, que és com aquell que té un objectiu empresarial i s’oblida que si no el finalitza bé i es preocupa de les seves conseqüències potser no podrà tornar a marcar-se’n cap més.\n“La veritat es troba en la senzillesa i no en la complexitat i la confusió de les coses i la creativitat és una de les eines que ens ajuda més a trobar aquesta senzillesa”.\nCategories conferencies, creativitat, emprenedoria, noticies, xarxes socials Etiquetes cecot, Centre d’Estudis GRESOL, creat360, Creativitat, emprenedoria Navegació per les entrades


Mandal escrivia a la seva obra Homo Sedens (1985): "S'ha de saber tenir cura de la columna vertebral, perquè només en tenim una i ens ha de durar tota la vida". Els hàbits de vida actuals, però, no ens hi ajuden. Ens passem bona part del dia asseguts, cosa que comporta que cada cop hi hagi més gent amb mal d'esquena.\nJa en l'edat escolar s'inicia el patiment de les zones cervical i lumbar. Es calcula que un alumne passa un miler d'hores cada any assegut a l'aula\nBona part de les consultes que els metges atenem estan relacionades amb el dolor lumbar o cervical de persones que estan "esclavitzades" en despatxos. Tant és així que alguns autors, com Grandjean, han observat que "el personal que treballa en llocs informàtics presenta una freqüència de dolor al coll i a les espatlles 13 vegades superior a aquells que treballen en un despatx tradicional" (entenem per tradicional el que no utilitza ordinador). Això és perquè quan treballem amb l'ordinador hi estem "enganxats pels ulls" i ens concentrem sobre un punt molt concret, la qual cosa no ens permet pensar en la resta del nostre cos fins que la molèstia no és excessiva.\nSeure o, fins i tot, la cadira ens és tan familiar que no ho identifiquem com una acció o un objecte que ens puguin ocasionar problemes. En canvi, els riscos de dolor lumbar poden ser tan nocius com els que patim si aixequem una càrrega pesada, acció de risc clarament reconeguda i de la qual coneixem bé les mesures preventives.\nQuan seiem en una cadira tradicional es produeix una marcada pèrdua de la corba lordòtica fisiològica de la zona lumbar, la qual cosa posa en tensió els lligaments de la columna i les fibres posteriors dels discos intervertebrals, els quals en resulten perjudicats. I, malgrat que descansen, les extremitats inferiors transmeten totes les forces cap a la base de l'esquena.\nEl risc dels escolars\nJa en l'edat escolar s'inicia el patiment de les zones cervical i lumbar i les consultes per mal d'esquena són cada cop més freqüents. Les causes són diverses. D'una banda, es calcula que un alumne passa un miler d'hores cada any assegut a l'aula i cal tenir en compte que el mobiliari escolar no sempre s'adapta prou a una personeta que està en transformació constant a causa del creixement.\nUn bebè passa de ser una personeta de cap gros i d'extremitats molt curtes i en rotació externa (la qual cosa li resulta molt còmoda per llepar-se els dits dels peus) a ser un nen/a petit/a a qui els ossos se li allarguen de cop, els músculs se li tornen més rígids i els peus se li allunyen. Durant la pubertat, en canvi, el creixement es produeix més pel tronc (6cm de tronc per cada 2cm de fèmur, aproximadament). I, per si tot això fos poc, el ritme de creixement no és el mateix per a tots els infants i joves de la mateixa edat.\nD'altra banda, des de ben joves s'inicien en el coneixement, ús i moltes vegades abús de l'ordinador, la consola de videojocs o la televisió.\nAlguns estudis també indiquen com a causes dels dolors els impactes en saltar en monopatí, les "passejades" en bicicleta de muntanya o la pràctica cada vegada més intensa d'esports de competició.\nEn l'edat adulta, les activitats que s'associen al mal d'esquena són la feina al despatx, el fet de passar-nos moltes hores asseguts conduint o viatjant (tren, avió, cotxe, autobús, camió...) o fer llargues passejades en bicicleta.\nTotes s'han estudiat àmpliament, de la mateixa manera que grups d'experts han investigat les múltiples causes que s'associen al mal d'esquena i al seu tractament, encara que moltes vegades no s'arriba a saber l'origen del dolor.\nL'ergonomia en el lloc de treball\nSegons el Diccionari enciclopèdic de medicina d'Enciclopèdia Catalana, l'ergonomia és la "ciència que tracta de l'adaptació del treball a les condicions psicològiques i anatomicofisiològiques de l'home, a fi que el binomi home-màquina assoleixi la més gran eficàcia possible".\nAixí, els ergònoms i altres professionals de la salut (terapeutes ocupacionals, fisioterapeutes o bé metges del treball) s'ocupen de modificar els llocs de treball segons les característiques físiques de cada persona, tenint en compte, entre altres factors, un estudi de les necessitats gestuals.\nEn el cas de la cadira, aquests estudis ergonòmics assenyalen que, si en tenim una de ben dissenyada i d'adaptada a les nostres necessitats, no serà còmoda per a una altra persona. I, s'hi s'ha dissenyat per desenvolupar una activitat concreta, no té per què ser-nos còmoda per a una altra activitat. Fins i tot si tenim la cadira ideal no és recomanable utilitzar-la durant gaire temps.\nPer altra banda, els fisioterapeutes aconsellen que, si ens hem d'estar gaire estona asseguts, introduïm canvis de ritme en la feina i que hi intercalem períodes de marxa i de descans.\nClaus per adaptar el nostre lloc de treball\n- Adaptable a l'usuari i a la tasca\n- Regulable (alçada del seient i del suport lumbar i inclinació del respatller)\n- Base estable, com a mínim amb cinc suports a terra\nSeient: entapissat amb material transpirable i amb un farcit ferm de 2-3cm d'espessor, una profunditat de 40 a 44cm, una inclinació ajustable (entre -5 i +8 graus) i amb la part davantera en forma de corba suau.\nRespatller: convex en vertical i còncau en horitzontal, més tou que el seient. Ha de permetre el recolzament ferm de la zona lumbar. En el cas d'una taula amb ordinador, ha de permetre que l'esquena s'hi recolzi del tot.\nReposabraços: longitud menor que la del seient, per poder acostar-se a la taula.\nLa taula: Alçada adequada a les mides de l'usuari. Tot i que seria ideal tenir taules regulables, una solució parcial és una taula alta, cadires regulables i reposapeus per a les persones més baixetes.\nTauler inclinat: ens permet postures més favorables per llegir o escriure.\n4 hores 9 minuts ago.\n11 hores 13 minuts ago.\n12 hores 14 minuts ago.\n2 dies 13 minuts ago.


DE LA VALL D'ALBAIDA ESTANT: de setembre 2013\nUN ESCRIT DEMANA AUXILI PER A EIXIR DE LA PENOMBRA\nFa un parell de setmanes vam celebrar el naixement del meu nét, Joel. Va ser exactament, dilluns dos de setembre, que casualment va coincidir amb el dia del seu natalici, fa cinc mesos. Per a la celebració es vam ajuntar la família més propera, per bé que la festa era en dilluns, i el ple no va estar al cent per cent, molt sovint difícil d'aconseguir. Per a tal ocasió, alguns dels presents vam escriure unes paraules per desitjar-li al festejat les millors coses possibles en aquesta vida que tot just acaba de començar. Del meu escrit vaig fer unes quantes còpies que vaig repartir als assistents i me'n vaig quedar una, la que havia de llegir.\nFa uns dies, ma mare em va dir que una veïna de casa li havia demanat el full per fer-se una fotocopia. Sembla que l'escrit que li havia mostrat, li havia agradat, i casualment també tenia algun afer similar a la vista.\nLa veritat és que el vaig escriure a corre cuita, perquè em van avisar de l'esdeveniment amb poc temps d'antelació. D'haver-ho sabut amb temps, haguera insistit per altres camins, però com que no tenia massa dies per fer-lo, vaig optar per transmetre en l'escrit les sensacions que vaig tenir el dia en què Joel va vindre al món. Acabat el text i amb una posterior relectura em va semblar un pèl sentimental tocat d'un poc de sensibleria. Pero... que dimonis!, si sóc així, que passa que de tant en tant una part de mi guaite cap enfora?\nCom tants altres escrits, aquest ja havia anat a parar a una carpeta de l'ordinador i poca cosa més. Però després del comentari de ma mare i d'uns dies de reflexió, he pensat que si li ha fet paper a una avia, com jo, que també va ser mare, com jo, també li podrà fer paper a algú altre. Quin sentit té deixar el document a l'ordinador, amagat, condemnat a la penombra de per vida?.\nAquest no és el meu nét, però li té una aire.\nA LES MARES. A MA MARE. I A LA TEUA, ROSANA.\nA LES QUE ENS HAN PRECEDIT I A LES QUE EN VINDRAN.\nFeia poques hores del naixement de Joel. De visita com estava, vaig voler afegir-me a la invitació que la llevadora va fer a les mares i els seus fills que, com Rosana, aquell dia es trobaven en la planta de nounats de l'hospital de Dénia. Com una més, vaig asseure'm en l'aula per escoltar les explicacions i els consells de les matrones que parlaven de les primeres relacions entre mares i fills, i, en concret, de l'alletament. Mentre la comare parlava tot explicant els símptomes que aniríeu tenint, de sobte, se'm van fer presents un munt de sensacions que em van eriçar la pell. Se'm van obrir les portes del bagul dels records. Uns records catalogats i col·locats a bon recer durant molts anys, com aquell qui diu, tota una vida. Que havent passat, com que són tan personals i subjectius semblen no importar ja a ningú. Records que només estan endormiscats, fins que, de sobte, el mínim detall d'unes paraules els desperta i tornen a reviure. Tot ix a la llum. El dos d'abril de 2013 va ser Joel. Fa anys, uns quants, van ser Andreu i Diego. I abans, molt abans vaig ser jo, i ma mare com a protagonista, i així podríem recular moltes generacions. Tot canvia i evoluciona, però el naixement d'un fill és sempre el mateix, perquè els sentiments que genera no coneixen les noves tecnologies. Encara és lluny que els aparells electrònics tinguen els mateixos sentiments que tenim els humans. Tot arribarà, però no a hores d'ara.\nPublicat per Mercè Lloret a divendres, de setembre 20, 2013 Cap comentari:\nAquest estiu per a molta gent ha estat molt bo. Una calor continguda i amb mesura. No dic que no, però si confiava que el bany se m'allargaria tot el setembre, com altres anys, m'equivocava. Ja veníem d'un juliol no massa calorós. I a més d'una primavera plujosa que el camp agraeix, però el meu cultiu hortolà anava una miqueta endarrerit per l'època que tocava.\nEm ve al cap que tots els anys en arribar mitjan agost ma mare sempre em diu el mateix refrany, “la Mare de Déu en el llit, prepara-li la jupa al teu marit” i crec que enguany potser tinga raó, les darreres tempestes han refrescat el final d'agost. Ja sé, que a tots els llocs no ha plogut igual, però, pam dalt pam baix, tots anem saturats d'aigua. Però si les tomaqueres i els alficossos no han pogut resistir tanta pluja, ho han agraït les cols, les flor-i-cols i els porros. Però el mes de setembre continua plujós, fa dies que passa un núvol i en tan sols uns minuts deixa caure un ruixat impressionat. M'estalvia un rec, i això haguera vingut bé a l'horta en compte de tanta aigua de colp com van tindre. Però l'oratge tan previsible per als que ens interessem pel temps que farà, en resulta imprevisible la quantitat que pot caure. De sobte he recordat uns versos dedicats a la pluja de Gaspar Jaén i Urban que no fa molt llegia aTestament (Sonets de l'hort de les palmeres) que diuen\n!Com tremolen les fulles sota l'aiguat que cau!\nAl sud la pluja és rara i ve com un miracle,\nompli d'aigua amb estrèpit els aljubs de les cases,\ns'infiltra dins la terra, fa florir l'herba als camps\ni prepara la vida dels animals i els homes.\nLa veritat és que tret d'alguns cultius que els toca anar acabant el seu cicle i s'assequen ben de pressa, la resta de plantes estan exuberants, verdes, tendres i plenes de flors, amb aquest setembre que ve a ser com l'abril i el maig primaveral, i una de les que trobe més bonica i florida és la flor de nit. Curiosament mentre altres flors es tanquen en anar-se'n el sol, el mirabajà les obre en fer-se fosc fins l'endemà que el sol torna a eixir i és quan desprenen el seu perfum característic. He recordat que fa anys vaig escriure uns versos que he hagut de buscar i treure'ls les teranyines. També perquè sense adonar-me'n he penjat en l'encapçalament del blog la fotografia de la flor de nit que creix ací i allà pel jardí.\nNomés la nit en què el Llevant mou,\nm’arriben glopades flairants i embafoses\nde les flors de nit.\nÉs la nit en què evoque altres nits.\nLes que foren de la meua infantesa\namb la mar per protagonista.\nCom un caragol (de mar),\nresseguisc llastres de perfums\nsalobres a vora platja.\nOlors de menjars - olis refregits –\nde cuines improvisades al ras.\nSentors de bars.\nContemple el pas lent de les dunes,\ni espie les callades roderes\nd'escarabats piloters a ple sol,\ni els seus amagatalls secrets.\nGuaite rogles de xiquets en la fosca\ni freda arena.\nEm venen remor de converses\nque se’n fugen i\nel mormoleig de l’onada infinita\nmentre s’engul els camins sinuosos\nde les nostres petjades.\nPer les butxaques sempre duc\nllavors de mirabajà.\nInstants en ambre/2005/2006 (inèdit)\nPublicat per Mercè Lloret a dilluns, de setembre 16, 2013 2 comentaris:\nHUI, ESTELLÉS FA ANYS. CELEBREM-HO\nHui, 4 de setembre de 2013 Vicent A. Estellés fa 89 anys.\nM'ha agradat molt aquesta imatge d'Estellés que m'he permés prendre prestada, assegut en un banc i observant la gent que passa.\nCançó de bressol és un dels primers poemes que vaig llegir d'Estellés. Des de llavors m'agrada rellegir-la perquè, casualment, aquest també va ser el meu any de naixement i sempre he pensat que haguera pogut ser mon pare.\namb va i amb mi se'n ve.\nLa nit, dins Obres Completes 1: Recomane tenebres.\nPublicat per Mercè Lloret a dimecres, de setembre 04, 2013 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Burjassot, Vicent Andrés Estellés


Els Jardinets de Gràcia es consoliden com l’espai dels il·lustradors | Gràcia TV\nLa Lea té un dels seus llibres preferits dedicat amb un dibuix de la il·lustradora. Aquesta és la màgia de la Trobada d’Il·lustradors de Sant Jordi, veure com els creadors fan els seus dibuixos.\nAlbert Urgell i Sandra González : “Venim cada any i aquest era un any molt especial, perquè venim amb ella, que li encanta aquest conte que es diu ‘De quin color és un petó’ i com venia la il·lustradora hem vingut a que ens el signi.”\nLa Rocío Bonilla és l’autora del llibre de la Lena i explica que és molt especial signar amb companys il·lustradors i que els petits vegin el procés de creació.\nRocío Bonilla, il·lustradora: “Ells, pensa, que ja veuen el producte acabat i moltes vegades no fan aquesta connexió de saber, de coneixement que darrere d’un llibre hi ha una persona i hi ha una feina d’il·lustració i es queden bocabadats sempre quan dibuixen.”\nMaria Ballester i Laura Sacristán, professores Escola Reina Violant: “Ens agrada molt venir a veure els il·lustradors, els dibuixos, els nens els apassiona com estan il·lustrats els llibres i aquí venim a que vegin com neixen aquests dibuixos.”\nTot i la pluja de les primeres hores, a mig matí ja hi havia cua per tenir una signatura. A més, aquest punt s’ha convertit en una cita obligada per moltes escoles del barri que aprofiten per renovar les biblioteques. Fa 12 anys que l’espai de la Trobada d’Il·lustradors va començar gràcies a la llibreria Casa Anita.\nOblit Baseiria, llibreria Casa Anita: “Quan nosaltres vam començar a fer-ho, realment, era un sector que no se’l tenia molt en compte o se’l barrejava amb moltes coses diferents i a vegades, penso que pot ser que tinguin un espai dedicat que només sigui seu.”\nUna desena d’il·lustradors han passat durant tot el dia pel pla de Nicolás Salmerón i han deixat la seva petjada en forma de dibuix.


Kilian Jornet mostra en un vídeo el seu primer ascens a l'Everest - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nKilian Jornet mostra en un vídeo el seu primer ascens a l'Everest\nHi explica la ruta i les dificultats que va patir per pujar al cim més alt de la Terra\n07/06/2017 - 12.41\nKilian Jornet ha tancat els rumors que l'acusaven de fer trampa durant la seva primera ascensió a l'Everest. Un article del diari francès "Libération" s'hi afegia i qüestionava que el català hagués coronat el cim, ja que no en va publicar cap fotografia i no hi havia dades de GPS.\nAra, Jornet ha publicat un vídeo on explica com va pujar a l'Everest, amb imatges extretes d'un tracker que mostren el seu recorregut des del monestir de Rongbuk (Tibet) fins que va arribar al punt més alt.\nKilian Jornet narra el seu camí. Diu que va anar corrent fins al camp base avançat, on va descansar-hi una hora. Els problemes pel corredor de muntanya van arribar a partir dels 7.500 metres: "Vaig començar a tenir problemes d'estómac, vòmits... Així que va ser un camí dur cap a la cimera, on hi vaig arribar a mitjanit."\nEncara que el camí fos complicat, però, Jornet explica al vídeo que "va ser una sensació increïble arribar per primer cop al cim de l'Everest, a mitjanit, sense ningú al meu voltant".


Persones grans: Malalties extingides?\nEns informen de la volta de malalties que crèiem extingides com el tifus, el xarampió, la varicel·la, les galteres, la febre groga, el dengue, la malària, etc. etc.\nSón diverses les opinions que poden llegir-se en els diferents mitjans de comunicació: uns diuen que si és a causa dels mosquits que són importats a les rodes dels camions, altres que són transportats pels 60 milions de turistes que rebem o pel milió de turistes espanyols que viatgen a països tropicals.\nHi ha qui diu, que és causa de la gran quantitat de persones que no es protegeixen, en tenir l'opinió que ens són necessàries les vacunacions, perquè les vacunes, causen símptomes més greus que les malalties que es volen prevenir, altres per deixadesa.\nS'entesten a fer-nos creure que la culpa és de tot menys de la immigració, que els immigrants són les víctimes dels virus que tenim entre nosaltres, agreujat per les males condicions de vida en què viuen.\nEl cas és que l'epidèmia va en augment. Molts espanyols estan immunitzats perquè van patir la malaltia quan eren petits, a més hi ha la moda del rebuig a la medicina oficial. Són moltes les persones que s'inclinen per la medicina naturalista. I no serà una barreja de tot?, Mosquits, turistes, immigrants, deixadesa, medicina natural, pobresa ...\nCrec que el govern, sanitat, etc., Haurien de prendre la decisió definitiva d'acabar amb aquestes epidèmies per evitar que els espanyols pateixin més del que ja estan patint amb la "crisi".\nLa vacunació obligatòria\nPublicat per persones grans a 9:08


Vídeo xat Shuiche - sales de xat a Altres ciutats a guangdong sheng - Guangdong sheng - Xina - Kangaroochat\nPàgina d'inici › Per país › Xina › Guangdong sheng › Altres ciutats a guangdong sheng › Vídeo xat shuiche\nVídeo xat shuiche Altres ciutats a guangdong sheng > Guangdong sheng > Xina\nPer veure la cara i escoltar la seva / la seva veu és possible en Kangaroochat. En primer lloc, xatejar amb un grup de persones presents a la sala de xat Vídeo xat Shuiche i després pot fer clic al nom d'un usuari i convidar a ell / a per unir-se a un xat privat amb vídeo i àudio. A més, és possible compartir fotos i qualsevol altre tipus d'arxiu.\nEn Shuiche hi ha una població de 0 habitants, on es pot buscar pel seu gran amor. Si voleu esbrinar si, va tenir èxit en la seva recerca de l'amor, accedir ara a Vídeo xat Shuiche, una divertida xerrada plena de gent interessant i divertida.\nAvui pot ser el teu dia de sort per trobar un veritable amic. Vídeo xat Shuiche és un punt de trobada de gent interessant i potser algú valor segur amb possibilitats. Deixar d'esperar i mirar al seu voltant: accedir al xat d'una vegada per totes i gaudir-ne.\nLlista d'usuari al costat de Shuiche


Cap Vermell - Mallorca, un amor alemany\nMallorca, un amor alemany\n"ZDF History" explica la història de 100 anys de la història "alemanya" de Mallorca.\nEine deutsche Liebe. Documental. Notable presència de Capdepera\nPer a milions de turistes alemanys, el paradís té un nom: Mallorca. Però, un turista no coneix la història dels 100 anys dels alemanys a l'illa de les Balears,\nMallorca i els alemanys: aquesta és una saga de l'amor i la mort, la felicitat i el desastre, el vol i la passió pels viatges. Al principi, van ser els alemanys rics els que van somiar amb l'illa paradisíaca, més tard l'illa va oferir refugi per als perseguits pel règim nazi. Finalment, van arribar els turistes.\nJa en la dècada de 1920, molts alemanys viuen a Mallorca, artistes i bohemis, decidits a mai més abandonar l'illa dels seus somnis. Després de la presa del poder pels nacionalsocialistes el 1933, molts alemanys van arribar a l'illa com a refugiats polítics.\nPerò la influència del règim de Hitler arriba allà també. En el supòsit paradís, hi ha molts compatriotes que segueixen l'esperit dels temps i esdevenen partidaris del NSDAP. L'esclat de la Guerra Civil espanyola destrueix les il·lusions de molts emigrants que esperen una vida en llibertat. La seva existència està amenaçada. Fins a 1939, Mallorca és també la base del "Còndor de la Legió" alemany. Els seus avions bombardegen ciutats, vaixells i posicions republicanes.\nNo va ser sinó fins a la dècada de 1950 que Mallorca es va convertir en una destinació turística de nou. Inicialment, només hi ha uns pocs turistes adinerats d'Alemanya, que després van vendre paquets, gràcies als baixos preus. Els pensionistes passen l'hivern sota el sol del sud. El turisme massiu dels anys 70 va canviar l'aparença de l'illa sostenible. Mentrestant, els vilatans lluiten amb vehemència contra la imatge de "Ballermann".


Mor als 86 anys l'històric i polèmic dirigent del PNB Xabier Arzalluz - Diari de Girona\nVa ser president de l'Executiva del Partit Nacionalista Basc durant més de 20 anys i va exercir com a diputat al Congrés\nXabier Arzalluz, en una foto d'arxiu. europa press\nXabier Arzalluz, en una foto d'arxiu.\nL'expresident del PNB Xabier Arzalluz va morir ahir als 86 anys, segons va confirmar el seu partit en un comunicat. La formació nacionalista va mostrar en la seva comunicació el seu lament perquè «ens deixa una persona, un jeltzale i un abertzale exemplar».\nArzalluz es va afiliar al PNB el 1968 i va ser triat diputat estatal per Guipúscoa a la legislatura constituent de 1977, càrrec en el qual va ser reelegit als comicis de 1979. Va ser nomenat president de l'Executiva del partit en el període 1980-1984 i va tornar al càrrec el 1987, en el qual es va mantenir fins el 2004, quan va ser substituït per l'actual conseller delegat de Repsol, Josu Jon Imaz.\nLa seva primera formació va ser religiosa, ja que va estudiar a la Companyia de Jesús, amb la qual es va ordenar sacerdot el 1967. Va deixar els jesuïtes el 1970, amb un títol de Dret cursat a Saragossa i un altre en Teologia a Alemanya. La seva primera militància es va produir a la clandestinitat, en una situació molt delmada per la persecució de la dictadura i amb l'escissió interna de la qual naixeria l'organització terrorista ETA. Ja a la transició, va esdevenir una figura clau en la recuperació del PNB al costat del mític Joan Ajuriagerra i el lehendakari Leizaola, que acabaven de tornar de l'exili.\nLa seva dialèctica i facilitat de paraula el va convertir en un gran orador i en un temut adversari en qualsevol tribuna política. Les seves opinions van ser moltes vegades polèmiques en assumptes com la seva poca claredat pel que fa al terrorisme d'ETA o en qüestions com la raça i el supremacisme basc. Va quedar per a la història la frase «prefereixo un negre, negre, que parli euskera que un blanc que l'ignori». A Euskadi va ser molt polèmic el suport del PNB que va dirigir a la primera investidura d'Aznar (1996), però a canvi va aconseguir el traspàs d'algunes transferències de competències importants i de millora del Concert Econòmic. Casat i amb tres fills, portava 15 anys retirat de la política.


Es tracta d'un espectacle que vol fer "una crida a la consciència dels espectadors respecte del nostre entorn"\nClimàtic al teatre Principal de Palma. Teatre Principal\nPalmaL’espectacle de música, llum, dansa, teatre i projeccions Climàtic 3.0 arribarà el pròxim dissabte al teatre Principal de Palma. Segons el director i compositor Miquel Àngel Aguiló, es tracta “d’un espectacle més que d’un concert, molt impactant en sentit estètic i visual, perquè de vegades la música pot reflectir millor les coses que les paraules”.\nEn un comunicat asseguren que el muntatge “vol fer una crida a la consciència dels espectadors respecte del nostre entorn, però sense renyar ningú, sinó amb un punt d’esperança”. L’obra, que s’inspira en textos de Francesc d'Assís (Càntic a les criatures), arrenca mostrant els elements de la natura en estat pur com l’aigua, el sol i la lluna. Però aquest discurs canvia radicalment a partir de la irrupció de l’home a la natura amb la Revolució Industrial.\nProp de 30 persones estan implicades en aquest muntatge, que és una evolució del Climàtic 2.0 que es va poder veure a l’església de Sant Francesc. A la roda de premsa hi ha assistit, a més del director i compositor, l’il·luminador Andrés López, el responsable de so, Paco Seguí, i el dissenyador i creador Pedro Oliver. També hi participaran, entre d’altres, l’artista de jazz Mery Lambourne, l’actor Nadir Jiménez i ballarines com Mar Aguiló.\nTeatre Principal obra de teatre


Literatura jugada | Oriol Ripoll\nL’any 1969, l’escriptor estadounidenc Edward Packard va escriure un llibre que portava per títol The Adventures of You on Sugarcane Island i que tenia una estructura força especial: la història s’anava construint a partir de les decisions que anava prenent el lector. El llibre va veure la llum pocs anys després publicat per l’editorial Vermont Crossroads Press. Al nostre país les seves obres, i tot el gènere, i va arribar de la mà de Timun Mas.\nLes obres de Packard no són les primeres on el lector pot triar l’ordre de la història. Borges, per exemple, ja ho va intentar en un dels seus relats.\nAquesta nova forma de llegir va suposar una revolució per tota una generació de lectors que tenien la percepció que jugaven amb les històries escollint el seu desenvolupament. De fet només cal gratar una mica en la forma com han estat generats per descobrir que no hi havia gaire eleccions a fer, només una sèrie d’històries lineals posades una al costat de l’altra.\nA principis dels vuitanta, el creador de jocs anglès Steve Jackson va donar una volta més a aquell tipus de literatura i va generar una col·lecció de jocs que portaven per títol Sorcery! (a casa nostra van tenir un parell d’edicions diferents; la darrera, feta per Devir Iberia, tenia per títol ¡Brujería!). El lector d’aquests llibres ja tenia més accions a fer: generava un personatge, i gràcies a tirades de daus podia lluitar i fins i tot morir a mitja aventura.\nLa aparició de les aventures gràfiques va suposar un avançament de la relació entre la narració de les històries i els jocs. Ara, gairebé mig segle després de la creació del primer Tria la teva aventura, hi ha un ressorgiment del gènere gràcies a les aplicacions mòbils i a l’aparició de jocs de taula amb una narrativa molt potent.\nM’apropo al gènere de la literatura jugada amb una doble intenció. Per una banda vull veure com ha evolucionat aquesta forma d’explicar històries i per l’altra, no puc evitar-ho, per veure si també ho ha fet el concepte de joc que hi ha al darrere.\nLa feria tenebrosa de Cubus Games és un dels llibre-joc fets al nostre país.\nComenço el viatge pels clàssics i amb productes de quilòmetre zero. Llegeixo tres històries d’aventures: El destino de ámbar creat per Ecnaris Games i La feria tenebrosa dels igualadins Cubus games (ja tenen quatre títols al mercat) i una actualització del Sorcery de Jackson editat per Inkle, un petit estudi anglès. En tots els casos hi ha un respecte pel format i les històries tenen el mateix regust que les clàssiques. Però em queda la sensació que han substituït el paper per les pantalles i han afegit la música i l’animació que el dispositiu els permetia.\nPer anar una mica més enllà em deixo portar pel hype (permeteu-me l’anglicisme però m’ha semblat apropiat per descriure la barreja entre la publicitat i un pèl de “hipsterisme”) i m’aboco a 80 days, una nova forma de viure la història a Jules Verne. L’estètica està molt cuidada i el lector va prenent decisions contínuament. A més cadascun dels trajectes que es trien tenen com a referència el que han fet altres lectors.\nEls quatre títols resulten de molt d’interès per a un lector que només busca un gir a la seva forma de llegir. Però la meva mirada de jugador fa que se’m quedin curts, que siguin (i això no és necessàriament dolent) més llibres que jocs.\nEl joc és un repte\nPer tal d’aconseguir una sensació més profunda de joc de he viatjar a Suècia, on l’estudi Simogo ha creat Device 6, una història força surrealista on el desenvolupament de la història es veu reforçat per una forma molt especial de disposar el text: una filera llarga de paraules mentre s’està seguint un passadís, girs de 90º en la disposició de les línies que provoca que calgui girar la pantalla contínuament, o l’ús de petites imatges mòbils i sonores per enriquir el text.\nPerò el joc no és aquí. Quan el lector arriba al final d’un capítol es troba amb una pregunta, un repte que està respost en el que s’acaba de llegir o veure.\nD’aquesta forma tan simple, el lector esdevé protagonista de la història i sap que si no interactua amb ella no podrà continuar llegint. Llavors les imatges, les tipografies especials i els girs de pantalla prenen un nou un significat per al lector que ha de resseguir tot el text a la recerca d’una resposta.\nEm trobo més còmode amb aquesta petita juguesca literàrio-intel·lectual. Però malgrat tot, trobo que encara té una estructura lineal i m’endinso una mica més en el gènere a la recerca d’una forma diferent d’explicar una història que doni més protagonisme al lector.\nFa poc temps que he fet un reapropament a Lovecraft gràcies al projecte de Wake up Cthulhu! i des d’ell vaig explorar el món de la literatura gòtica i les seves derivacions. Gràcies a aquesta recerca em vaig topar amb The last door, un projecte molt interessant de The game kitchen, un estudi sevillà que presenta el seu joc com si fos literatura de fulletó.\nEl lector en aquest cas no es trobarà amb una història lineal, sinó amb un text esmicolat en mil petits fragments que anirà agafant poc a poc, i on tindrà el poder d’escollir veritablement l’ordre i el nivell de profunditat al que vol arribar.\nEl joc passa a un segon nivell. Es tracta d’una aventura gràfica i tota la vivència de joc es queda relegada a intentar saber on és la clau que obre la porta que permetrà agafar el fragment de diari d’un personatge concret.\nUna cosa semblant passa amb Extinction: Zombie Survival, un joc per telèfon intel·ligent on cal matar tots els zombis que es posin pel camí. Però alguns dels zombis van deixant anar fragments de diaris que permeten descobrir una història molt interessant. Quan es troba el primer fragment, emergeix una nova forma de viure una partida i el joc pot passar a ser el pretext per continuar sabent més del que pensen i senten els personatges que ens ataquen.\nEl camí per les literatures jugades pot ser tan llarg com vulguem. Però potser el plaer més gran que pot tenir un jugador és trobar-se davant d’una gran quantitat d’elements literaris a partir dels quals generar una història i, després de la partida, poder-la explicar als amics.\nEdge és una editorial de jocs de taula especialitzada en jocs que tenen una gran càrrega narrativa. Entre els seus títols hi ha una col·lecció dedicada especialment a Lovecraft. A Mansiones de la locura, un dels títols més emblemàtics d’aquesta col·lecció, hi ha un jugador que prepara una casa amb diferents personatges de l’univers Lovecraftià, els altres jugadors cooperen per explorar la casa i anar descobrint i eliminant els monstres.\nCada personatge té un referent literari. D’aquesta forma el fan el reconeix, se’l fa seu i el controla. I quan acaba la partida ha generat una nova història que podrà explicar. A través del joc, el lector passa a ser autor.\nHem fet una passejada per una sèrie de títols de forma que hem vist diferents maneres d’explicar una història utilitzant la vivència de joc (curiosament les mateixes que Jakub Majewski mostra en el seu treball Theorising video game narrative.\nSempre hi ha camí per a aprofundir més o, com en una bona història, per trobar nous camins. Així que a mode de cloenda he preparat tres camins per continuar invenstigant. Bon viatge!\n– Inklewriter és una petita aplicació per crear històries amb un format “tria la teva aventura” que ha generat la productora de llibre-jocs Inkle.\n– Fa pocs mesos va sortir a la llum el primer Tria la teva aventura a través de Twitter. El seu autor és Terence Eden i va necessitar uns quants centenars de comptes de twitter per escriure’l. Per començar només cal anar a aquest compte.\n– Moonbots studios és una productora que genera projectes transmèdia amb històries que passen del paper a la pantalla del videojoc o del cinema. El seu títol més reconegut és The Fantastic Flying Books of Mr. Morris Lessmore, amb el que va guanyar Oscar com a millor curtmetratge animat.


Maraini Resort Lugano Suïssa - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nvia Massagno 36, Lugano Centre, Lugano, Suïssa, 6900 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Maraini Resort\nAl visitar Lugano, vosté es sentirà com a casa a Maraini Resort, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Maraini Resort és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix magatzem d'equipatge, servei d'habitacions, instal·lacions per a reunions i banquets , habitació familiar, restaurant.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, balcó/terrassa, telèfon, TV satèl•lit/cable, cuina americana per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Maraini Resort.\nLa recepció obre de 7:30 a 20:00 de dilluns a dissabte i fins a les 18:00 els diumenges i festius. Si arribeu més tard, podreu recollir les claus a la caixa de claus situada al costat esquerre de la porta de la recepció. Els 3 últims dígits del vostre número de reserva són el PIN que necessiteu per accedir a la caixa de les claus. Cal que informeu el Maraini Resort de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.


- Club del 2CV i Derivats de Girona - CABRES BOGES: Fotos Última Trobada de l'any 2011\nFotos Última Trobada de l'any 2011\nAquí us deixem alguna foto de l'última trobada de l'any que va organitzar el Club 2CV Girona. Va ser una trobada molt agradable on va participar gent del Club 2CV Girona, gent del Foro Bicilindrics, uns amics del Club Donosti Bizaldi i altres companys dels 2CV. El temps va acompanyar i va ser una trobada de gran companyerisme entre gent amant dels bicilindrics. Esperem que es vagi repetint. Si teniu més fotos ens les podeu fer arribar al correu del club 2cvgirona@gmail.com\nAquí podeu veure unes fotos de alguns companys de la Colla 2CV bicilindrics:\nPublicat per 2CV Girona a 10:39\nEL CLUB 2CV GIRONA US DESITJA UN BON NADAL, BON AN...\nGimcana 2CV, 20è Aniversari Bar Prize, Festes de S...\nDyane 6 Capra\nCavalcada de Reis Mags, Vidreres 2012


Curs d'esquí de muntanya Regió VIII (Centre Excta. Borges Garrigues) - FEEC - Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya\nCurs d’esquí de muntanya Regió VIII (Centre Excta. Borges Garrigues)\nGarrigues Esquí de muntanya Cursos de promoció\n15 de març 2021 / 28 de març 2021\nCatalunya s/n 1r (Poliesportiu Francesc Macià) 25400 Les Borges Blanques\nFins a exhaurir les places. Enviar a: eligin@hotmail.com\nNIVELL ESPORTIU – NIVELL 2\nEs demana un nivell d’esquí alpí de viratge en paral·lel i coneixement de la muntanya hivernal. Haver fet el curs de nivell 1 o tenir pràctica. Poder fer un mínim de 1000 metres de desnivell positiu.\nAquests coneixements és valoraran en la primera sortida pràctica. En cas de no tenir el nivell mínim exigit no es tornarà l’import de la inscripció.\n-Esquís amb fixacions de muntanya, pells de foca i ganivetes.\n-Botes d’esquí de muntanya, grampons i piolet.\n-Roba adient per l’època hivernal, sac de dormir o màrfega.\n-Casc, ARVA, pala i sonda són obligatoris.\nPart d’aquest material es pot llogar a les ENTITATS i/o botigues, o bé demanar-lo a la FEEC mitjançant la direcció del curs.\n-Caldrà tenir el carnet federatiu anual de la FEEC any 2021, tipus D, o tramitar un carnet temporal pels dies del curs (aprox. 5 € x dia).\n-Els viatges, àpats i pernoctacions, inclòs el refugi, aniran a compte de l’alumne.\n15 Presentació del curs i sessió teòrica. (Aquesta sessió es farà per videoconferència). De 20h a 21:30h.\n20 i 21 Sortides teòrico-pràctiques: Lloc a determinar.\nTècniques de progressió, seguretat i orientació en pujada. Elecció de la traçada. Recerca amb ARVA, pala i sonda.\nPrimers auxilis. Tècniques avançades d’orientació i GPS, preparació d’una sortida.\nTècniques alpines aplicades a l’esquí de muntanya.\nTècniques de descens. Pernoctació en refugi.\nPrograma “Dona i esport”: es retornarà aproximadament el 20% de la inscripció a aquelles dones amb carnet federatiu anual FEEC i que omplin correctament la documentació.\nL’Esquí de Muntanya és el mitjà que ens ajudarà a moure’ns per l’alta muntanya hivernal.\nAmb el curs ampliarem els coneixements per aplicar-los de la millor manera possible, fet que ens permetrà gaudir de l’esquí i alpinisme amb més seguretat.


IES Martí l'Humà (Montblanc) | FaPaC - Portal comunitari AMPA\nInici › IES Martí l'Humà (Montblanc)\nL’IES Martí l’Humà neix de la fusió dels dos Instituts de la Vila de Montblanc: IES de F.P “Pere Berenguer” i l’IES de Batxillerat “Montblanc” . Tot seguit farem una breu història dels inicis fins als nostres dies.\nA la província de Tarragona es va dur una tasca d'implantació d'aquest nou ensenyament de la mà del Coordinador Sr. Francesc Magaroles. Amb l'obertura de tres centres en poblacions molt significatives com la Vila de Montblanc, El Vendrell i Cambrils l'any 1975. Atès que a la província solament existien quatre centres històrics com el de Tarragona, Reus,Tortosa i Valls.\nEl mes d'octubre de 1975 es va crear a la Vila un nou centre educatiu, La Sección de Formación Profesional , adscrita al Centro Nacional de Formación Profesional de Valls. Els estudis que s’hi impartien eren de Primer Grau de Formació Professional, amb dues especialitats: Administratiu i Electricitat. Era el primer centre educatiu de secundària de titularitat pública al llarg de la més recent història educativa de la nostre Vila, des de la famosa Llei Moyano de 1857 que regulava l’ensenyament i molt concretament el públic.\nL’edifici, propietat de l’Ajuntament de la Vila, era l'antic Col·legi de les Germanes Carmelites. Ubicat a la plaça Poblet i Teixidó, 10. L’estat de conservació era molt deficient. L’alcalde d’aquell moment – el Sr. Josep Gomis- va fer un gran esforç per millorar les precàries condicions de totes les instal·lacions. També va tenir una intervenció en aturar, l’any 1979, el tancament de la Formació Professional de la Vila per problemes de manca de matriculació, segons l’administració central.\nEl Curs 1978-79 es va renovar quasi tot el professorat, per trasllat, el nou Professor Delegat fou en Santiago Cabrerizo . El Curs 1979-80 va augmentar considerablement la matrícula i es van dur tasques de remodelació i reformes de l’interior de l’edifici. Ampliant tallers, menjador, aules etc... A partir d’aquests anys els objectius eren augmentar matrícula, per consolidar l’FP, augmentar l’equipament didàctic i de tallers i sobretot un nou edifici.\nLa inauguració del nou edifici tingué lloc el 23 de desembre de 1984 amb l’assistència del Molt Honorable Jordi Pujol . Aprofitant aquesta fita el Departament d’Ensenyament de la Generalitat ens va concedir el 2n Grau d’ensenyaments de Formació Professional en les branques Administrativa i d’Instal·lacions i Línies Elèctriques. L'edifici nou es traslladà a l'avinguda Dr. Folch s/n.\nA partir del curs 1996/97 s’inicia la fusió dels dos centres d’Ensenyament de Secundària de la Vila, l’Institut de Batxillerat "Montblanc" i l’Institut de Formació Professional "Pere Berenguer".\nEl nou centre passà a denominar-se IES "Martí l’Humà" i el seu director és en Santiago Cabrerizo. La ubicació del nou centre era a l’avinguda Dr. Folch s/n. Ocupant altres espais curriculars: Edifici antic IES “Montblanc”, locals del CEIP de “Les Muralles” i Aules habilitades.\nEl 2 de febrer de 2001 és inaugurada l'ampliació de l'IES Martí l'Humà per la Consellera d'Ensenyament Carme Laura Gil\nCONCERT A CÀRREC DE L'ORQUESTRA I GRUP DE VENT I INSTRUMENTAL DE L'ESCOLA MUNICIPAL DE MÚSICA DE MONTBLANC\nEl curs 2000-2001 es commemorà el 25è aniversari de l'ensenyament pública a la Vila de Montblanc amb tota una sèrie d'actes: jornades de portes obertes, dia de l'alumne, encontre de futbol amb l'infantil del Barça, sessió de màgia a càrrec del Mag Magú, sopar de cloenda etc.\nA destacar conferències d'Eudald Carbonell, Baltasar Porcel, Toni Soler.


El Racó del Detall: de març 2019\nSHIRIN YOKU (primera part)\nArriba el Shirin yoku, la tècnica japonesa per abraçar la natura i ser més feliços\nJa està demostrat científicament que abraçar arbres, passejar o estar a prop d'ells, influeix en la nostra salut i té un efecte beneficiós sobre el nostre cos físic, les nostres emocions i la nostra ment. L'emprenedor i investigador Matthew Silverstone afirma, que els arbres ajuden a disminuir la depressió i l'estrès i que abraçar un arbre té beneficis saludables com reduir el mal de cap.\nD'altra banda, la Universitat de Stanford, Estats Units, va assegurar, en un estudi dirigit pel científic Marc Berman, d'estar en contacte amb la natura és eficaç per tractar la depressió, incrementar l'atenció i millorar la memòria. És per això que alguns especialistes dedicats a treballar en la ment i l'ànim de les persones, recomanen visitar entorns verds per millorar la creativitat.\nCal pensar que molts dels nostres problemes provenen d'haver-nos allunyat d'una vida simple que és rica i feliç per si mateixa i una de les majors mancances que tenim avui dia els éssers humans és haver-nos allunyat dels entorns naturals.\nEn les tècniques orientals, hi ha una postura que es diu "abraçar l'arbre". Aquesta posició estàtica alinea tots els ossos de la manera més eficaç possible. Per als occidentals pot semblar una mica ridícul, però, cada vegada més naturòpates ho recomanen. És una forma gratuïta de sentir-se en comunió amb la natura. Quan caminem entre els arbres en un parc o un bosc, podem arribar a sentir l'energia que desprenen\nEls celtes creien que cada arbre posseïa un esperit savi i que els seus rostres es podien veure en l'escorça dels seus troncs i les seves veus escoltar-se en el so de les fulles movent-se amb el vent.\nAquest es el meu savi\nEls arbres, en emetre ones vibratòries com qualsevol altre àtom que compon l'univers, generen efectes en el pla fisiològic de l'ésser humà. El tacte és un xoc vibratori, és a dir, transferència d'energia. En el llibre de Silverstone es fa referència a un estudi especial en nens que prova que, tant la part emocional com la cognitiva, es veuen potenciades de forma positiva en abraçar arbres.\nTots recordem com els nens els hi agrada enfilar-se als arbres i es quedàvem sobre les seves branques abraçats en aquest moment es sentíem feliços, el meu fill li encantava fer-ho. Per això la ciència ha confirmat una evidència com tantes hi ha en la nostra vida si estem atents. Abraçar als arbres altera la nostra freqüència vibratòria.\nEstudis en nens han mostrat una millora psicològica i fisiològica significativa en la seva salut quan estan involucrats amb plantes i arbres. Algunes investigacions van mostrar també que els nens funcionen millor i són més creatius en entorns verds naturals.\n"Els espais verds poden ser tan eficaços com els medicaments receptats en el tractament d'algunes malalties mentals." Han explicat científics de la Universitat de Stanford.\nLa Naturoterapia es basa en l'ús de substàncies naturals com l'aire, l'aigua, la llum, la calor i el massatge per ajudar el cos a curar-se. També usa productes herbaris, nutrició, acupuntura i aromateràpia com a formes de tractament.\nD'altra banda, moltes cultures i filosofies com la budista tibetana o la pràctica de Ioga també atorguen un lloc essencial a aquesta experiència dins de les seves activitats.\nEn qualsevol cas els arbres són robustos, forts i protectors amb grans qualitats energètiques. Bons amics als quals acudir quan s'està en baixa forma física o en situacions de baix estat d'ànim, ansietat o inseguretat ja que la seva energia ens ajuda a transformar-los en actituds més positives i segures.\nAbraçar arbres és una teràpia, divertida, original i de baix cost ... a què estàs esperant?\nGandhi deia que "La natura proporciona prou per satisfer les necessitats de cada ésser humà", i la ciència busca comprovar-ho una vegada i una altra.\nespero que us hagi agradat, gràcies per ser-hi\nPublicat per Julia a 2:43 15 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Abraçar arbres


The Nook Chathill Regne Unit - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 18 allotjaments a Chathill.\nWandylaw, Chathill, Regne Unit - Veure al mapa\nMés informació sobre The Nook\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Wandylaw, no busqui més enllà de The Nook. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Wandylaw. Aparcament de cotxes són només algunes de les comoditats que fan que The Nook sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, aparell de televisió, nevera, renta vaixelles, plat de dutxa per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses jardí, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, The Nook no troba competidors en cap categoria.


Tsunami judicial - Diari de Girona\nfernando lacaba sánchez 11.11.2018 | 06:00\nTsunami judicial Diari de Girona\nLa sentència del TS sobre qui ha de pagar l´IAJD ha desencadenat una ira furibunda contra la Justícia, personificada en l´alt tribunal. Els ciutadans, a través dels mitjans de comunicació, assisteixen a una mena de curset sobre organització i funcionament dels tribunals, i així, es parla de: seccions, plens, deliberació, advocació al ple, jurisprudència, vots particulars, president de sala, president del Tribunal Suprem, etc. Tothom sap d´organització de tribunals i tothom opina sobre el funcionament d´un òrgan judicial col·legiat. Tertúlies, debats, notícies en línia, estan plenes d´opinadors amb aires de catedràtics d´universitat, com si ho sabessin absolutament tot del sistema judicial, d´influencers que ajuden a afermar la postveritat, que és un neologisme inventat per camuflar la mentida i fer-la passar per veritat.\nEl debat sobre l´IAJD al qual assisteix el ciutadà, a la meva manera de veure està desenfocat per diverses vessants.\nEs criminalitzen els bancs, quan el debat està situat entre el ciutadà que sol·licita una hipoteca i les hisendes autonòmiques encarregades de recaptar l´impost, si bé la qüestió afecta la banca en tant que intermediaris entre el ciutadà i l´hisenda. Recordem que les comunitats autònomes porten 23 anys cobrant entre el 0,5% i l´1,5% del valor de les hipoteques per adquirir habitatges\nEl que ha passat al Tribunal Suprem amb una inicial sentència en què es feia responsable del pagament de l´impost a la banca i la definitiva, que diu el contrari i situa l´obligat al pagament en el ciutadà, no és un debat que afecta els consumidors, com se sosté molt sovint, ja que afecta únicament un impost, és un debat exclusivament fiscal i en absolut relatiu al consumidor, ja que la decisió final no afecta exclusivament aquells, sinó qualsevol préstec amb garantia hipotecària que sol·licités un ciutadà, una societat, bé per adquirir un habitatge o per crear un negoci. No s´estava discutint, com es diu, únicament sobre el préstec del consumidor per adquirir el seu primer habitatge habitual, n´hi havia prou amb modificar la norma afectada, com ha fet aquest dijous el Govern de Sánchez. Potser si ho hagués fet abans, no ens veuríem en aquesta situació d´odi al Tribunal Suprem i, el que per a mi és més greu, de descrèdit de l´estament judicial. La crítica sobre la politització de la justícia, que ja havia calat en amplis sectors de la societat, a partir de dimarts passat ha acabat per qüestionar el nostre sistema judicial i, sobretot, el més alt dels nostres tribunals.\nEl debat sobre qui ha de pagar l´IAJD, suposa qüestionar que el préstec hipotecari ha suposat un model d´accés a l´habitatge dels ciutadans que no disposaven de diners per a la seva adquisició; és veritat que aquest model va acabar en certs abusos per part de la banca i en un «trágala» respecte a les condicions dels préstecs, que ha acabat amb la situació de «bogeria hipotecària» en què ens trobem.\nEncara que no ho sembli, el debat del Tribunal Suprem ha partit de considerar el dret a un habitatge digne que proclama la Constitució espanyola i sobre la interpretació del terme «interessat» de l´art. 68.2 del RD 828/1995, precepte que va resultar anul·lat en la primera de les sentències, sense al·ludir per res a la retroactivitat, que és el tema fonamental.\nSense al·ludir a la mala imatge que el Tribunal Suprem ha donat a la ciutadania, i al perdó demanat pel president del Tribunal Suprem i del poder judicial, i sense ometre tampoc la mala gestió de la qüestió, per la necessitat d´un pronunciament inicial de tota la Sala Contenciosa Administrativa, no tota la culpa recau sobre l´estament judicial, el legislatiu i l´executiu hi tenen molt a veure, malgrat les seves crítiques al Tribunal Suprem.\nM´estic referint a la no transposició a l´ordenament espanyol de la Directiva 17/2014 «sobre contractes de crèdit amb consumidors per a béns immobles d´ús residencial», pendent de la seva conversió en llei espanyola des del mes d´abril de 2016. Aquesta Directiva va dirigida a proporcionar als jutges un ancoratge més segur en les seves decisions, per imposar amb caràcter obligatori solucions que fins ara simplement venien contemplades en codis de conducta; i per harmonitzar normes prudencials del sistema bancari i financer, tot i que, malauradament, això últim no sembla ser una prioritat a Espanya.\nEn definitiva, una qüestió que és tècnica i de difícil solució per culpa de la poca claredat del legislador en redactar l´obligat al pagament de l´impost, ha acabat per afectar el sistema judicial, amb oblit de la classe política, que lluny d´assumir alguna critica en l´assumpte, aprofita l´ocasió per obtenir avantatges o rèdits electorals.\nResulta molt injust sentir parlar els polítics de manca d´independència dels jutges per les sentències de les hipoteques, de preteses trucades de la banca perquè canviïn el criteri. S´arriba a qüestionar el sistema de nomenament dels jutges del Tribunal Suprem quan això depèn d´un Consell General del Poder Judicial, designat exclusivament per la classe política, i la renovació el mes que ve es realitzarà com sempre, és a dir, sense participació de cap dels jutges als quals governarà.\nÉs lícit qüestionar-se la solució donada finalment pel Tribunal Suprem, però un mínim de prudència imposa esperar a conèixer el contingut concret abans d´enviar-la al bagul dels records. Pot resultar estrany que la decisió final hagi estat presa per 15 magistrats a favor i 13 en contra, com si es tractés d´un resultat d´handbol. Això no és més que la demostració de la dificultat d´interpretar una norma gens clara quan això tenia un fàcil remei, l´adoptat aquest dijous pel Govern espanyol en canviar la llei per dir clarament qui ha de pagar l´impost.


Llibres, i punt!: de juny 2013\nEscriu en XeXu a les 20:00 21 comentaris\nEscriu en XeXu a les 15:26 8 comentaris\nEscriu en XeXu a les 16:35 13 comentaris\nEditorial, any: Grans Èxits, 1994\nLa periodista Isabel Clara Alabern viatja a Florència per seguir el judici d'un misteriós crim perpetrat sobre L'Al·legoria de la Primavera de Botticelli. L'acusat, Domenico Guarini, sembla desequilibrat i els motius que l'han portat a atemptar contra el quadre no queden massa clars. En un moment complicat de la vida de na Isabel Clara, retorna a una terra amb la que té molts vincles, i també amb el quadre en qüestió, per això se'n vol encarregar. Mentre escriu articles sobre el judici, anirem descobrint els esdeveniments de la seva vida i els canvis interiors que li portarà aquest viatge, més important per ella que el fet de cobrir un esdeveniment periodístic. A més, s'enfronta a una decisió cabdal, caldrà que aquesta escapada italiana l'ajudi a posar les coses a lloc.\nEl llibre està dividit en tres parts i un epíleg a mode de resolució. La primera és curta i poc comprensible, narra el seu viatge cap a Itàlia. A la segona hi ha el seguiment del judici, i la tercera se centra en el passat de la Isabel Clara i permet entendre les coses que quedaven penjades al llarg del llibre. Es tracta d'una història trista i el judici i l'atac a l'obra d'art no són més que una petita part relacionada amb la vida de la protagonista, cosa que a mi particularment no m'ha fet gaire gràcia. Cadascuna de les parts és diferent fins i tot en la forma, però duran tota l'estona calla més coses de les que expliques, cosa que no ajuda a centrar la història fins cap el final. Especialment la primera part i alguns fragments de la resta estan escrits amb un vocabulari tan rebuscat i enrevessat que talla la fluïdesa lectora com la llimona a la llet.\nUn altre clar exemple d'un llibre que no és dolent, d'una història intensa, soferta, difícil que pot agradar i impressionar a molta gent, però que a mi no m'ha agradat. A estones la trama es torna més interessant, però quan ja se centra en la història de la protagonista, explicada a salts temporals constants, per mi ha perdut l'interès. Simplement l'he trobat depriment i no ha aconseguit atrapar-me. Insisteixo que potser llegida en un altre moment l'hauria valorat diferent, però ara per ara no la puc recomanar.\nEscriu en XeXu a les 21:46 11 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Carme Riera, Narrativa, Ressenya 2013\nEscriu en XeXu a les 20:52 13 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Humor, Ressenya 2013, Terry Pratchett\nTítol original, idioma, any: Solar, 2010\nTraductor: Emili Olcina\nQui no admiraria tot un Premi Nobel de Física? Doncs Michael Beard no és un home massa admirable, que diguem. Oportunista i faldiller, va tenir el seu gran moment quan va formular la Combinació Beard-Einsten que li va valer el premi, i des de llavors viu d'aquella aportació sense haver avançat ni una mica en les seves investigacions, ni estar gens al dia del que es cou al món de la Física. A dia d'avui viu bàsicament preocupat perquè el seu cinquè matrimoni trontolla. La seva dona Patrice li posa les banyes, i això no ho pot tolerar, tot i que ell ho ha fet incomptables vegades. Amb la cinquantena complerta, una calvície incipient i una bona panxa, Beard encara té èxit amb les dones i gaudeix de cert respecte en el seu camp, però ell és una persona que ha perdut el nord i que se sent de tornada de tot. Veurem com evoluciona la seva vida del 2000 al 2009, encara li falten coses per fer.\nEl llibre està separat en tres parts (i un apèndix), ambientades als anys 2000, 2005 i 2009, al llarg dels quals veurem què passa a la vida de Beard, dins el seu cap, i coneixerem el seu passat a través de records. Cada part és llarga i no té subdivisions. El llibre no té cap mena de ritme i l'escriptura és monòtona i pesada, ni quan passen coses sembla que està passant res. La història podria semblar atractiva inicialment, però a mi m'ha avorrit molt. No és que estigui mal escrit, però és que aconsegueix que no m'interessi en absolut el que està passant ni el que ha de passar, i així és difícil avançar. Se'n salven algunes escenes que el dignifiquen, però són poques. Se m'ha fet molt llarg. A més, se li pressuposa un toc humorístic que no he trobat per enlloc.\nDos, i cap més. Aquesta és la meva segona lectura de Ian McEwan i en tinc prou i de sobres per saber que no tornarà a caure a les meves mans. L'escriptor gaudeix de certa fama i sé que agrada, i molt, a molta gent, però senzillament no és per mi. Si l'he de descriure amb una paraula, aquesta seria 'pesat', i me'n venen altres al cap que no són pas millors que aquesta. No puc recomanar-lo, segur que pot agradar, però amb la sensació d'avorriment que m'ha deixat no em veig amb cor de passar el testimoni.\nEscriu en XeXu a les 22:17 11 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Ian McEwan, Narrativa, Ressenya 2013


Ajuntament de Mollet del Vallès - El renovat Consell de Ciutat impulsa dos grups de treball\nEl Consell de Ciutat, màxim òrgan participatiu de Mollet del Vallès, s'ha reunit aquest dimecres renovant en gairebé la meitat els seus representants. Durant la trobada també s'ha decidit crear dos nous grups de treball i s'han presentat els processos participatius que s'estan duent a terme aquest 2017.\nEl Consell ha renovat els seus membres, 15 dels 33 són molletans i molletanes que per primera vegada formaran part del principal òrgan de participació de la ciutat. En la primera sessió plenària, celebrada al Museu municipal Joan Abelló, ja s'ha posat en funcionament dos grups de treball: una centrada en l'autoavaluació del propi Consell amb el propòsit de millorar el seu funcionament i, l'altra, impulsada per l'Oficina del Síndic Personer, centrada en projectes per combatre els rumors contra col·lectius de la ciutat.\nJustament, el Consell de Ciutat forma part de la Xarxa Antirumors de Barcelona, i segons el regidor de Participació i Transparència, Josep Ramon Bertolín, "li donem una màxima importància a lluitar contra un fenomen que, entre altres prejudicis, pot arribar a malmetre la convivència i la cohesió social".\nAl marge de la creació d'aquests dos grups de treball, el Consell també ha debatut sobre els processos participatius que en aquests moments estan en marxa a Mollet amb l'objectiu d'atorgar major protagonisme a la ciutadania en la gestió dels assumptes públics i reforçar les polítiques de transparència.\nEs tracta dels processos oberts entorn a les millores que es poden fer a l'espai públic, al Pla Local de Joventut i al pla de millora dels Polígons d'Activitat Econòmica (PAE).\nEl Consell de Ciutat és el màxim òrgan participatiu de Mollet i està format per representants dels grups municipals, dels consells municipals sectorials, del teixit associatiu de la ciutat, de les organitzacions sindicals, professionals i empresarials més representatives, per persones d'especial rellevància ciutadana. Enguany s'ha renovat 15 dels seus 33 membres, el que representa gairebé la meitat dels representants que conformen aquest òrgan\nLa seva creació la va aprovar per unanimitat l'Ajuntament de Mollet l'any 2012.


Cinc llocs de la Costa Brava per perdre-s’hi. Cales de somni.|Blog Imagin\nCinc llocs de la Costa Brava per perdre-s’hi. Cales de somni.\nOCI I VIATGES 27 July 2017\nEstiu. Cinc lletres i tantes coses per venir… Si ets dels que passa nou mesos somiant amb aquesta estació de l’any tan especial, ha arribat el teu moment. L’estiu ja és aquí i arriba amb una llarga llista de plans i to do lists a l’agenda. L’estiu és temps de música, esport, amics, celebracions, riures i, sobretot, relax.\nI no hi ha cap escenari millor per relaxar-se que una platja paradisíaca poc habitada per perdre-s’hi. De platges n’hi ha moltes, però de platges que recordis, no tantes. Per això t’hem volgut preparar una selecció de platges que, si no coneixes, hauràs de visitar. Es troben a la Costa Brava, una zona sacsejada per les onades que han creat platges de característiques molt diverses: platges de pedres, cales de roques, platges de sorra gruixuda o de sorra més fina, platges amples, cales estretes… A la Costa Brava trobaràs platges i cales per a tots els gustos. Aquí us passem la nostra selecció:\nÉs una de les millors cales de la Costa Brava per diversos motius. En primer lloc, s’hi pot accedir fàcilment, per la qual cosa pots arribar a un lloc màgic sense gaire esforç. Evidentment, si hi vas a ple estiu serà difícil que trobis aparcament a prop, cosa habitual en qualsevol destinació turística. La cala d’Aiguablava té unes dimensions ideals. És petita, però d’una certa amplada, i la travessa el Camí de Ronda. Aquest camí ofereix una ruta per gran part de la costa i es pot fer a peu. A Aiguablava, a més, hi ha un restaurant, el Toc al Mar, on es pot menjar una bona paella i peix molt fresc gairebé arran de platja. Les vistes des de la cala són espectaculars, ja que queda encaixada entre dos petits trossos de terra que l’aïllen de la resta.\nAquesta petita cala és un d’aquests racons perduts per anar-hi quan vulguis tranquil·litat. Envoltada de pins i penya-segats, és una cala totalment salvatge que respira natura. Per accedir-hi, ho hauràs de fer a peu des de la localitat de Tamariu a través d’un petit camí. Quaranta metres de cala t’estan esperant. En aquest espai amagat, els teus millors records quedaran guardats entre roques i pins que gairebé acaronen el mar.\nLa platja de la Gola del Ter és especial i molt diferent a la típica platja de la Costa Brava. Situada a Torroella de Montgrí, està formada per dunes de sorra fina, ofereix unes àmplies vistes de les illes Medes i està declarada reserva natural protegida, motiu pel qual has de ser molt respectuós amb l’entorn. Es troba a la desembocadura del riu Ter i té l’encant d’estar al costat d’una llengua d’aigua que acaba morint al mar. Una platja que contrasta amb tot el que puguis trobar a la Costa Brava i és ideal per als qui busquen un racó bonic per perdre-s’hi, tot i que conserva la típica estampa de platja ampla i gran.\nEl Cap de Creus ens regala aquesta cala entre masses rocoses que permeten un entrant d’aigua. Situada a Cadaqués, hi pots arribar caminant. Recorda dur calçat resistent per poder superar determinats trams de roca. És una de les cales més espectaculars de la Costa Brava ja que, malgrat l’enclavament agrest, té una sorra que s’endinsa suaument al mar i permet que els infants s’hi puguin banyar sense que l’aigua els cobreixi immediatament.\nSi t’imagines la típica cala d’anunci de televisió –íntima, amb personalitat i poc concorreguda–, et ve al cap la cala S’Alguer de Palamós. S’hi arriba a peu després de recórrer uns 300 metres. Propera a la platja del Castell, és una caleta d’uns 70 metres d’amplada i amb sorra de grava gruixuda. La decoren unes casetes de pescadors que cada any renoven els colors cridaners de les seves portes a causa del desgast constant que pateixen, i també les barquetes dels mateixos pescadors. Gràcies a l’aspecte pintoresc, a l’estat excel·lent de conservació i a l’elevat valor paisatgístic, va ser declarada l’any 2004 bé cultural d’interès nacional.\nLa major part d’aquestes cales no disposen dels serveis habituals que una platja concorreguda pot tenir, però això és el que fa que tinguin encant. Són platges perfectes per perdre-s’hi i són espectaculars en temporada baixa, quan hi pots respirar la sensació de soledat. Si ets dels que pensen que l’estiu és un bon moment per descobrir nous indrets i incorporar-los als records inoblidables, afegeix aquestes cales a la teva llista d’imprescindibles. I recorda que per pagar a qualsevol restaurant que et trobis pots fer servir una polsera contactless com les que trobaràs a imaginBank i amb què et pots banyar sense cap problema.\nConeixes alguna altra cala de la Costa Brava que consideris un lloc especial?