Inici > detall del relat: Usedom\n- 365 Lectures\nEl pecat més antic de tots era present a cada racó del món. No hi havia ningú que pogués escapar d’ell, cruel i sense cap escrúpol, perquè no feia distincions de raça, sexe o classe social. El pecat et prenia el seny en qualsevol moment de la vida, esdevenint els pecadors simples ninots de roba a mercè d’aquell llastre.\nLa llunyana illa d’Usedom no havia de ser diferent. El caprici de la natura la va situar al nord d’Alemanya, en la desembocadura del riu Òder, col·locada per separar una gran llacuna dolça del mar Bàltic.\nEl petit territori, un cop acabada la II Guerra Mundial, va ser víctima d’una irregularitat política. Va ser dividida o mal repartida entre dos països, la República Democràtica d’Alemanya i Polònia. El primer país va ser afavorit amb el vuitanta-cinc per cent del territori, però amb menys de la meitat de la població, i el segon es va quedar amb una petita ciutat, o un gran poble, a l’extrem oriental, que no arribava ni al quinze per cent de la superfície, però amb la majoria de la població.\nEn plena guerra freda, i amb els països aliats tan propers, totes les fronteres i les activitats dels seus ciutadans estaven vigilades en extrem. El pecat més comú sobrevivia en aquest entorn, atacant sense pietat els homes i les dones que intentaven viure en un règim comunista que, en lloc d’alliberar-los, els esclavitzava a portar una vida plena de por i misèria.\nAquest és l’ambient en què l’Anatol i la Jasia, polonesos, vivien a Usedom durant els seus primers anys de matrimoni, cap al 1952. Gairebé tota Europa era grisa, pobra i fosca, l’illa d’Usedom no se salvava d’aquesta xacra.\nTot i les restriccions sobre la població i que els soldats d’ambdós cantons vigilaven que es complissin escrupolosament les normes quant asobre moviment i reunió, els joves de la ciutat trobaven les maneres per reunir-se al vespre o a la nit i poder parlar tant de coses quotidianes com de política, literatura o art.\nLa parella pertanyia a un grup que s’aplegava cada dilluns i dijous, format habitualment per entre set i onze persones. Es reunien gairebé sempre a casa de la Wikta , un apartament amb només dues habitacions, en un petit bloc de pisos d’aspecte trist a causa del formigó gris de les parets exteriors i el mobiliari antiquat de l’interior. La vida, els sous, el criteri dictatorial no donaven per a més.\nLa Wikta era una noia jove de vint-i-tres anys, molt madura i culta a causa d’una fèrria educació. Si a aquestes bondats li afegies que era rossa amb ulls blaus cel extremadament clars i d’una bellesa alemanya difícil d’igualar, tenies la mescla perfecta per fer caure la gent en el pecat més difícil d’evitar no fer-ho , la gelosia.\nL’Anatol s’estimava bojament la seva dona. Ella, no obstant això, notava que quan la Wikta estava davant, ella desapareixia, es tornava invisible i, si donava alguna opinió sobre el tema que estaven debatent, ningú li feia cas. Tots estaven pendents de l’amfitriona, que era qui marcava de forma vehement el ritme i els temes a tractar.\n—Hem de fer un viatge a Leningrad! —va dir la bellesa alemanya.\n—Leningrad? —va preguntar estranyat l’Eryk.\n—És clar que sí, Eryk. Hem de visitar el museu de l’Ermitazh. Podrem veure milers de pintures i escultures.\nTots se l’escoltaven sorpresos per la iniciativa de fer un viatge tan llarg, amb la misèria en què vivien tots.\n—Hi ha obres de Miquel Àngel com el Noi ajupit, de Rubens, de Tiziano, de Velázquez, de Rafael hi ha La Verge i el nen, de Leonardo da Vinci tenen la Madonna Litta, de Canova, l’escultura de les Tres Gràcies, peces del neolític, petròglifs... Una infinitat de coses a les quals no podem renunciar.\n—Jo l’únic que sé del museu —va dir l’Eryk, fent riure a tothom— és que una tsarina va fer que seixanta-cinc gats el vigilessin per allunyar les rates dels manuscrits i les obres d’art.\n—Eryk! Quina cultura que tens! Que no vas anar a l’escola? —va estampar-li una altra companya de tertúlia, l’Adelajda.\n—No tenim per què fer-ho ràpid ni precipitar-nos, però seria una opció per anar-hi un estiu. Des d’aquí, del port de Ṥwinoujṥcie surt un ferri, crec que un cop al mes, fins a Sverdlovsk, on van assassinar al tsar Nicolau II i tota la seva família, un cop allà estem a una hora en autobús fins a la ciutat i el museu.\n—Jo hi tinc uns parents —va dir l’Adelajda—. Els puc escriure, i que ens deixin estar uns dies a casa seva o d’alguns amics.\n—Oh! Això seria fantàstic —exclamà la Wilka.\nTots es van posar a parlar sobre el viatge, visitar l’URSS, el que podrien aprendre sobre arts i tresors desconeguts. La conversa anava pujant de to i excitació, menys per a la Jasia, que només perquè ho hagués proposat la magnífica i perfecta Wilka ja hi trobava totes les pegues que els altres oblidaven.\nCallada, els observava a tots i rumiava. Com creien que deixarien viatjar un grup més o menys nombrós de joves? Amb quins diners comptem? Quan? Doncs tots treballaven a diferents fàbriques de la ciutat. Aquella proposta era inviable, encara gràcies si podien aconseguir algun llibre d’aquest o d’altres museus en la biblioteca de la ciutat i poder-los fullejar.\nEs va aixecar de sobte i tallant a tots la conversa, en què ja es veien passejant per la riba del riu Neva a Leningrad, va dir-los que marxava a dormir, que havia de llevar-se aviat, per segurament fer un torn i mig, i li calia dormir.\n—Anem, doncs —va dir l’Anatol.\n—No, no cal. Queda’t i parleu del viatge, ja vindràs més tard. Casa nostra no està lluny, en cinc minuts em ficaré dins del llit.\nVa esquivar el seu marit, que de bon grat es va quedar a seguir la reunió.\nCertament, no va passar massa estona quan la Jasia es cobria amb gruixudes mantes per poder passar la nit confortablement. Mirant el paper desgastat i ennegrit que recobria les parets de l’estudi on vivien, el cap no la deixava caure en el son. Només pensava en l’estupidesa de la proposició del viatge, en la Wikta i el seu innegable atractiu, en el seu marit i els altres amics anul·lats per uns simples cabells rossos i una mirada, això sí, oceànica. Lentament, els pensaments van esdevenir un cabdell, aquest es va instal·lar entre el ventre i el cor de la noia. El cap era una autopista d’emocions i sentiments contradictoris fins a arribar a aquella línia tan estreta que separa la lucidesa de la bogeria, el normal de l’excepcional, o el bé del mal. Obnubilada per la tardança de l’Anatol i sense cap sensació que la dugués al repòs nocturn, la seva ment malalta i pecadora de gelosia va anar elaborant un pla per venjar-se de la Wilkta, del seu marit i de la resta del grup. Ho veia i ho entenia de forma clara, cap dubte, havia d’acabar amb aquella història del grup i de la líder que li posseïa l’enteniment nuvolat amb irrefrenable gelosia.\nEl marit, ullerós de no haver dormit en tota la nit, va arribar a casa just quan la seva dona anava a llevar-se per anar a la feina.\n—Què fas arribant a aquestes hores? —li va etzibar molesta—. Has passat la nit amb la Wilkta?\n—Sí, amb ella i amb tots els altres companys. Llàstima que haguessis de marxar. Ens hem anat enredant parlant del viatge al museu i gairebé ja el tenim muntat, quan i com anirem, les coses que veurem...\nEl noi seguia parlant sense adonar-se que només feia que deixar créixer la gelosia dins de la seva dona. Tots aquells afalagaments, que ja venien de lluny, convertien la dolça Jasia en un monstre posseït per la gelosia.\nEl pecat li va fer perdre l’enteniment, per una banda, però alhora la va dotar d’una habilitat fora del comú per ordir un pla per eliminar-los, sense importar-li les conseqüències .\nEls següents caps de setmana i les següents trobades furtives a la nit van servir perquè, per una banda, el grup anés dissenyant el viatge a Leningrad i, per altra, que la Jasia seguís maquinant el seu pla maquiavèl·lic.\nAcompanyats d’unes ampolles de vodka van decidir que el millor seria anar-hi a l’estiu, la temperatura i, per tant, els moviments serien més fàcils, tampoc els caldria tant equipatge. Passarien uns quinze dies a la ciutat, més un parell per a l’anada i un parell per a la tornada. Van escriure als parents i amics amb més confiança per confirmar que podien quedar-se a les seves cases i les dates. Pel que fa al museu van elaborar un extens llistat de les obres imprescindibles de veure, també volien visitar la ciutat. Havien d’aprofitar l’ocasió per poder conèixer com es vivia en una gran ciutat i com vivien els russos. Se sentien moltes coses i ells tindrien el privilegi de veure-les en personala realitat .\nViatjar des de la petita illa fins a Leningrad només ho podrien fer un cop a la vida. El cost del viatge era elevadíssim, una fortuna comparada amb els seus sous, però havien d’aprofitar-ho, eren joves, ara o mai. Eren cultes, visionaris, aventurers, agosarats... era clar, era aquell estiu o mai. I ‘mai’ no existia en el seu vocabulari, i més després de diverses copes de vodka.\nLa Jasia seguia el corrent, entusiasmada, no deixava veure cap pista sobre el seu pla alternatiu i definitiu. Alhora anava també elaborant-lo i, sorpresa, s’adonava que no era tan complicat com pensava. Letal sí que ho era, gràcies a la conjuntura de la dictadura comunista en què vivien.\nUn dissabte al matí en què el jove matrimoni esmorzava tranquil·lament, sabent que tenien tot el dia per a ells. La noia mirava, ara ja falsament enamorada, el noi, que, afalagat per la mirada, es deixava estimar.\n—Haig de dir-te una cosa important —va dir la Jasia amb veu acaramel·lada.\n—Què és? —encuriosit, li va respondre.\n—És que no estic segura de si t’ho prendràs bé? —murmurà fingint angoixa.\n—Ei! Ei! Que som una parella i ens estimem. Em pots dir qualsevol cosa, que jo ho entendré. De veritat! Digues!\n—Vols dir? Jo... potser he estat una mica estranya aquests últims mesos. Tot això del viatge m’atabala una mica, no estic tan entusiasmada com vosaltres, potser...\n—No, Jasia, no. Sí que et veia més callada a les reunions, però no passa res. Potser som nosaltres que estem massa excitats.\n—Bé, Anatol, t’haig de dir... Haig de dir-te... No hauria pensat mai que això fos tan difícil.\n—Què m’has de dir? Tranquil·la.\n—Esperem un fill, Anatol.\nLa cara del noi va canviar de la sorpresa a la incredulitat, al dubte i, finalment, a l’alegria, agafant la seva dona encara en pijama i donant voltes sobre si mateix.\n—De veritat? Oh! Jasia, em fas l’home més feliç del món! Quan ho diguem a les famílies no s’ho creuran! Que content estic! I a la pròxima reunió quan ho fem saber als amics, a la Wikta...\nAquell nom va encendre l’interruptor que posava en marxa la maquinària perquè el pla de la noia ja no tirés enrere, fins a aquell moment encara podia haver-hi una possibilitat, però ara ja no.\n—Espera, espera. Deixa’m a terra, que ja tinc prou marejos cada dia.\n—Però et trobes bé? Està tot bé? Has anat al metge? —preguntava el futur pare sense deixar-la respondre.\n—Sí, ja hi he anat, però només per confirmar l’embaràs. Ara haig de començar a fer les visites de rutina.\n—Quan ho diem? Que feliç soc, estimada! No et deixaré sola, anirem plegats a totes les visites, seré un pare modèlic. Com li posarem?\n—Jo que sé, encara no he tingut temps de pensar-hi.\n—Si és nen... Jarek com el meu pare, si és nena... Sylwia com la teva mare. Que et sembla bé? T’agraden?\n—Ja veurem, ja veurem... No penses en res més ara? —va preguntar-li expressament.\n—No! En què he de pensar més si no que seré pare.\n—El viatge, Anatol, el viatge... Jo no puc venir amb vosaltres, és massa arriscat.\nEl rostre del noi va tornar a passar per un munt de gestos que expressaven els seus sentiments. Dubte, contradicció, negació, tristesa, sorpresa... tots van creuar en uns moments per la seva ment.\n—Compten amb nosaltres, amb els nostres diners per fer bossa per a tots. La Wikta...\n—Mira, Anatol —va dir empassant-se el fàstic que li provocava el nom de la fabulosa rossa—, jo no hi aniré, però tu sí que hi pots anar.\n—Et dic que sí, fa mesos que ho preparem i és una oportunitat única per a tu i... per als altres. Seran quinze dies i a mi encara em faltaran un parell de mesos perquè arribi l’hora del part. Tu hi aniràs i prou! T’ho dic de veritat! —deia mentre els sentiments es mesclaven dintre seu.\nNo va ser gens fàcil, però a poc a poc el va anar convencent que era el més raonable. Ell podria gaudir del viatge dels seus somnis i ella esperaria a casa tenint cura de l’embaràs. Ningú sabia si més endavant canviarien les coses i podrien tornar-hi tota la família i ell podria fer-los de guia.\nLa ment és meravellosa i maquiavèl·lica alhora, convivint dins la Jasia els dos vessants al mateix temps, sense interferir-se.\nVa arribar l’estiu i amb ell els preparatius del viatge. Tot va anar més de pressa del que pensaven i, en un vist i no vist, la Jasia preparava l’equipatge del seu marit. La roba, el calçat, els utensilis d’higiene personal i els prospectes i guies de Leningrad i del museu.\nEra el matí d’un dimecres del mes de juliol quan tot el grup d’amics es va embarcar destí Sverdlovsk, al fons de l’anomenat golf de Finlàndia i on hi havia un dels palaus més luxosos dels tsars, amb uns jardins replets d’escultures i fonts. Una cosa mai vista pels integrants del grup.\n—Cuida’t molt, t’enyoraré —li deia l’Anatol a la seva dona.\n—Així ho faré. Aviat estaràs de tornada —li responia ella, sabent que si el seu pla sortia bé, no es tornarien a veure mai més.\nEl buc va destensar les cordes gruixudes que el subjectaven a terra ferma i amb un moviment lent, però decidit, va anar separant-se del moll. La Jasia junt amb altres amics i parents s’acomiadaven de l’afortunat grup fins a ser només una petita figura dins el mar.\nMentre rebia les felicitacions i els comentaris de la gent per l’embaràs, ella se’ls mirava amb cara de compassió, però d’alegria també. Gràcies a ella, la intel·ligent rossa, la meravellosa i perfecte Wikta desapareixeria per sempre de les seves vides, ja podria dormir tranquil·la, criar el seu fill lluny del continu llastre de la gelosia desbocada que li encongia el cor i la tornava boja. Això sí, no estava folla, sabia molt bé el que es feia i per què ho feia; estava tot justificat.\nEl seu pla era perfecte, no tenia cap fissura. S’alliberava i alliberava tots els altres d’aquella gangrena putrefacta que, sense dubtar-ho, destruiria implacablement un munt de famílies si ella no actuava fermament per evitar-ho. Tothom perdria alguna cosa, ella també, però en moltes ocasions les pèrdues, encara que doloroses, obren les portes a noves coses que mai havies sospitat poder-ne gaudir.\nEl grup, a poc a poc, es va anar dissolent, quedant que, si algú rebia una trucada dels parents de Leningrad, ho farien saber a tots.\nUn cop sola va mirar, per última vegada, en la direcció on devia estar el vaixell i es va dirigir cap a una oficina de la policia polonesa. Un cop allà, ràpida com la fiblada d’una serp, va treure un gruixut sobre amb documentació que havia preparat amb molta cura i el va dipositar a la bústia sense cap referència exterior, però amb una mortífera informació en l’interior.\nVa seure en un banc d’un jardí des d’on veia la frontera amb la República Demòcrata d’Alemanya, de fet el límit entre els dos països es veia des de gairebé qualsevol punt de la ciutat. Com és que havia nascut en aquell lloc perdut del món? Com és que pertanyia a un país però el terreny, l’illa, era geogràficament d’un altre? Qui posava les fronteres? Qui havia posat aquella en concret? Per què existien aquestes irregularitats en el món? Com la Wikta, que no deixava de ser una persona en un lloc on no havia de ser. Una irregularitat i punt, res més.\nEl grup de viatgers va fer terra com estava previst i, després d’un altre tram del viatge amb autobús, van arribar fins a la magnífica Leningrad. Només en posar els peus a terra soviètica es van repartir per les cases que els acollien.\nExultants i relaxats van visitar la ciutat durant un parell de dies: l’impressionant riu, els ponts, els palaus, les biblioteques... tot era gegantí comparat amb les dimensions de la seva petita ciutat confinada en un extrem de la llunyana illa.\nEl tercer dia de l’estada tenien els passis per entrar al colossalgegantí Ermitazh, palau d’hivern dels tsars. Ja des de fora observaven meravellats aquell conjunt immens d’edificis amb el seu característic color verd pàl·lid de la façana. Imaginaven tot el que contindrien els centenars de sales i passadissos, no podrien veure-ho tot, ni tan sols recordar una petita part de tots els tresors que hi trobarien. Un museu era el millor destí que podien haver donat a aquell ostentós palau. Un cop morts els Romanov, visca el comunisme. Aquell era un bon exemple per a tothom, una lliçó per a tots els capitalistes del món de com cal aprofitar les coses per al gaudi de tothom.\nQuan ja estaven a punt de travessar la línia d’entrada, un grup de policies els va rodejar i sense cap explicació els van fer entrar en uns furgons blindats. L’Anatol, abans de pujar-hi, li va semblar entendre que parlaven que ja tenien a les seves mans els traïdors de la mare pàtria.\nNingú sabia on es trobaven, aïllats els uns dels altres, van passar els dies. Els parents, desesperats, els buscaven per tota la ciutat infructuosament. Havien desaparegut de sobte, des de l’entrada al museu. a qui sabia on .\nDurant aquells dies de confinament, por i silenci, la documentació que la Jasia havia dipositat a la bústia va fer el mateix viatge que ells.\nUn matí, després de no se sap quant de temps, els van treure de les cel·les i els van portar davant d’un jutge. Era el primer cop que es veien tots en molts dies, tots estaven aterrits, desconcertats, bruts i desmillorats.\nEl jutge parlava en rus, ells havien d’entendre’l, però hi havia un home d’aspecte gris que els traduïa al polonès tot el que s’anava dient des de dalt de l’estrada. El magistrat tenia a les mans tot de papers que havia extret d’un sobre anònim i que provaven sense cap mena de dubte que cada membre d’aquell grup es reunia a la part polonesa de l’illa d’Usedom per conspirar contra el govern, contra l’autoritat comunista, contra el líder absolut de totes les terres soviètiques. Algú els havia delatat i, si s’esbrinava qui havia sigut, se’l condecoraria amb una de les més altes distincions de la república. Pel que feia a ells, no calia judici, amb les proves n’hi havia prou. Serien condemnats a treballs forçats, fins que les forces els mantinguessin vius, en diversos gulags siberians. Un crit fort, que devia ser un: Visca l’URSS! o alguna cosa semblant, i van ser separats, sense veure’s, ni saber els uns dels altres mai més.\nLes famílies, desesperades a Usedom, van rebre una carta del consolat rus a Varsòvia en què se’ls explicava el destí del grup de joves acusats d’alta traïció i els advertia que no fessin cap esforç en buscar-los, ja que estaven a milers de kilòmetres en mig dels freds siberians, on més aviat que tard moririen i així s’executaria la condemna.\nLa Jasia llegia la carta somrient, tot havia sortit més que bé. La Wikta i tots els seus gossos que la seguien bavejant per allà on ella caminava ja estaven tots exterminats.\nAmb una mà gronxava el cotxet on dormia plàcidament el petit Jarek, va mirar amb certa melancolia l’habitació que feia de cuina, menjador i habitació de dormir, tot en una, potser el seu Anatol no era tan mal noi al cap i a la fi.\nEn mirar la taula parada, es va adonar d’una forquilla que no estava alineada perfectament amb la resta de coberts. Va corregir la posició suaument mentre en un sospir inesperat deia:\n—No, Jarek, no pot haver-hi cap irregularitat.


Implementació en Robòtica Col·laborativa. Curs Presencial/Online - Fundació Eduard Soler\nCoursesOnlineImplementació en Robòtica Col·laborativa. Curs Presencial/Online\nImplementació en Robòtica Col·laborativa. Curs Presencial/Online\nIndústria 4.0, Online\nLa indústria avui necessita tècnics especialitzats en implementació de noves tecnologies amb la polivalència necessària per a la seva integració amb garanties i focalitzant la millora de processos.\nEt permetrà conèixer l’evolució de la robòtica industrial, les últimes tendències i els beneficis de la robòtica col·laborativa i aprendre tots els elements organitzatius que et permetran implementar aquesta tecnologia de manera satisfactòria a la teva organització.\nResponsables de producció, Responsables de manteniment, Responsables d’operacions, Caps d’equip, Responsables de mètodes, Responsables d’innovació, Caps de planta, Enginyers de mètodes,…\nInici: 14 de maig 2021\nFinalització: 4 de juny de 2021\nDivendres de 16:00 a 19:00h.\nNo es requereixen.\nCertificat d’assistència i al curs.\nM01 Cèl·lula Robòtica. L'aplicació col·laborativa\t0/5\nEl Robot. Característiques, selecció d’equips, instal·lació, configuració, manteniment.\nEines. Garres, elements de vuit, aplicacions de qualitat, com configurar la millor opció per a cada procés.\nMecànica. Elements a modificar per robotitzar el procés\nComunicacions. La comunicació amb equips externs afegeix valor al procés. Tecnologies més usuals. Comuniquem els robots amb altres equips (PLC’s, Ordinadors,…)\nSeguretat. Avaluació de riscos en aplicacions col·laboratives.\nOperacions auxiliars de fabricació Mecànica\nMecatrònica amb arduino online amb tutor (inclou Kit Arduino + enviament)\nSoldadura per elèctrode revestit MMA (SWAW) 100% subvencionat per a treballadors


Bonnie & Clyde: de gener 2010\nPublicat per Bonnie & Clyde a 21:52 20 comentaris:\nAquesta entrada va dedicada al senyor Criteri.\nQuin percentatge dels insults nostrats que es diuen en aquesta cançó coneixeu.\nPublicat per Bonnie & Clyde a 12:30 6 comentaris:\nAquest post va dedicat a la Tània, perquè descansi de polítiques, blocaires i pseudo-escriptors grassonets amb alopècia.\nProu de xerrameca, avuí va un post multimèdia. Per veure i per escoltar. Ja us vaig parlar un dia d' aquests grups però avuí vull decorar el bloc amb els videoclips que curiosament estan tots fets per la mateixa mà. La de la Marta Puig a.k.a Lyona. Aquesta noia d'Esparraguera no es considera directora, la veritat és que la Marta fa moltes coses i totes bé. És dissenyadora, fotògrafa, realitzadora de videos i fins i tot s'ha atrevit amb el merxandatge de la banda de pop Love of Lesbian. Per a aquests també ha creat tota la vessant visual del seu últim treball, "1999, o como generar incendios de nieve con una lupa apuntando a la luna", des del llibret fins els videoclips que, com tot el disc, segueixen el fil argumental d'una relació de parella des de l'inici fins el seu declivi durant el penúltim any del segle passat.\nI és que la Lyona no necessita gaire pressupost per fer un videoclip que et deixi sense alè. Mireu quin video va fer per al grup Los seis dias amb una bona càmara, una paret blanca, dos cantants i una bona cançó.\nA la Marta li agrada la cosa manual, gaudeix retallant amb les seves propies mans, dibuixant, manipulant.\nllavors queden coses tan divertides com aquesta:\nO com aquesta de l'últim disc de The new Raemon , "la Dimensión Desconocida"\nSi us han agradat no dubteu a visitar el perfil de la Lyona a Youtube, allà hi podreu trobar més videoclips que la Marta Puig ha fet per grups com Sidonie o l' Anna Roig.\nEn properes entrades musicals us explicaré com l'ESCAC ha deixat de ser una escola de cinema per convertir-se en el planter de molts dels grups de música que triomfen en el panorama Indie barceloní.\nTambé parlarem d'una parella meravellosa, en Pau Vallvé i la Maria Coma.\nPublicat per Bonnie & Clyde a 12:35 1 comentari:\nPublicat per Bonnie & Clyde a 10:47 4 comentaris:\nPublicat per Bonnie & Clyde a 21:16 8 comentaris:\nPublicat per Bonnie & Clyde a 12:09 6 comentaris:


Activitats de lleure i drets de les persones consumidores | Informació i educació per al consum\n← Què és el consum responsable?\nL’economia col·laborativa i les persones consumidores →\nEs pot aplicar el règim de protecció de les persones consumidores a les activitats que presten les associacions sense afany de lucre?\nEn el cas que no es tingui la condició de persona associada, el codi de Consum és plenament aplicable, però quan els serveis es presten en la qualitat d’associat, els drets i deures es regulen a la normativa sectorial de les associacions i les reclamacions també s’han de presentar davant dels òrgans competents de la Generalitat de Catalunya en les matèries específiques (no de consum)\nMirem-ho una mica amb més de detall.\nLes associacions també poden prestar serveis i poden ser considerades com a empreses\nL’article 111-2.d) de la LLEI 22/2010, del 20 de juliol, del Codi de consum de Catalunya defineix com a empresari o empresària, qualsevol persona física o jurídica, pública o privada, que, en l’acompliment d’un negoci, un ofici o una professió, comercialitza béns o serveis o, de qualsevol altra manera, actua en el marc de la seva activitat empresarial o professional.\nAquesta definició és molt important, perquè el mateix article de la llei, en el seu apartat m) , defineix la relació de consum com qualsevol relació establerta entre, d’una banda, empresaris, intermediaris o l’Administració com a prestadora de béns i serveis i, d’altra banda, les persones consumidores.\nAquesta relació comprèn la informació, l’oferta, la promoció, la publicitat, la comercialització, la utilització, la venda, i el subministrament de béns i serveis, i també les obligacions que en derivin.\nL’article 121-1.2 del Codi de Consum estableix que les relacions de consum que es desenvolupin al territori de Catalunya es regeixen pels preceptes pel Codi de Consum, llevat dels casos en què la regulació sectorial específica dispensa una major protecció als drets de les persones consumidores.\nPer tant, és estrictament necessari, per aplicar el Codi de Consum de Catalunya, determinar si les associacions presten, en algunes ocasions, serveis a les persones consumidores.\nL’article 311-2 de la Llei 4/2008, de 24 d’abril, del llibre tercer del Codi civil de Catalunya, relatiu a les persones jurídiques estableix que les entitats subjectes a les disposicions d’aquest codi adquireixen personalitat jurídica per mitjà de la voluntat manifestada en l’acte de constitució i del compliment, si escau, dels requisits que la llei estableix a aquest efecte i l’article 312-2 , en el seu apartat primer, estableix que els òrgans de les persones jurídiques, en allò que no està regulat per la llei, es regeixen per llurs estatuts, per les regles de règim intern, si en tenen, o per les que els mateixos òrgans hagin establert per regular llur funcionament.\nD’acord amb l’article 321-1 de la mateixa llei, les associacions són entitats sense ànim de lucre, constituïdes voluntàriament per tres o més persones per a complir una finalitat d’interès general o particular, per mitjà de la posada en comú de recursos personals o patrimonials amb caràcter temporal o indefinit.\nAquestes associacions poden dur a terme activitats econòmiques accessòries o subordinades a llur finalitat si els rendiments que en deriven es destinen exclusivament al compliment d’aquesta.\nPer tant, les associacions són entitats sense ànim de lucre, amb personalitat jurídica que poden exercir una activitat empresarial o professional accessòria o vinculada a la seva finalitat.\nDit això, ens podem trobar que els serveis que es prestin per part de l’associació es prestin a les persones associades o bé que es prestin a terceres persones alienes a l’associació.\nEn el primer cas, no parlem de dret del consum, mentre que quan hi ha relació amb terceres persones si i per tant, serà plenament aplicable la legislació de consum.\nEl Decret 121/2013, de 26 de febrer, pel qual es regulen els fulls oficials de queixa, reclamació i denúncia en les relacions de consum, estableix que –article 1.2- totes les persones físiques i jurídiques que a Catalunya comercialitzin béns o prestin serveis directament o com a intermediaris a les persones consumidores han de disposar de fulls oficials de queixa, reclamació i denúncia, i les entitats sense afany de lucre, que es relacionen amb tercers, no hi queden pas excloses quan tenen relacions amb terceres persones.\nD’acord amb l’article 312-14 de la Llei 4/2008, de 24 d’abril, del llibre tercer del Codi civil de Catalunya, relatiu a les persones jurídiques, les persones jurídiques responen pels danys que l’òrgan de govern, els membres d’aquest o altres representants causin a terceres persones, per acció o omissió, en el compliment de les funcions que tenen encomanades, sens perjudici de la responsabilitat directa i solidària, per fet propi, de la persona o les persones causants del dany.\nEls drets específics de les persones associades\nMalgrat no tractar-se de dret del consum, a continuació transcriuré literalment els articles de la Llei 4/2008, de 24 d’abril, del llibre tercer del Codi civil de Catalunya, relatiu a les persones jurídiques que regulen els drets i deures de les persones que tenen la condició d’associades.\nAdquisició de la condició d’associat – Article 323-1 –\nAportacions al patrimoni de l’associació – Article 323-2 –\nDrets de participació – Article 323-3 –\nDret d’informació – Article 323-4 –\nDret a rebre serveis – Article 323-5 –\nDeures dels associats – Article 323-6 –\na) Comprometre’s en les finalitats de l’associació i participar en llur assoliment.\nb) Contribuir a pagar les despeses de l’associació amb el pagament de quotes i derrames i amb les altres aportacions econòmiques que estableixin els estatuts i que s’aprovin d’acord amb aquests.\nc) Respectar i complir els acords vàlidament adoptats pels òrgans de l’associació.\nRègim disciplinari – Article 323-7 –\nOn denunciar l’ incompliment d’aquests drets?\nLa Sub-direcció General de Dret, Entitats Jurídiques i Grups d’Interès, de la Direcció General de Dret i d’Entitats Jurídiques del Departament de Justícia de la Generalitat de Catalunya, realitza la supervisió de les actuacions orientades a garantir el correcte exercici dels drets d’associació i fundació i el compliment de les obligacions legals per part de les entitats.\nPodeu sol·licitar informació a: Carrer de Pau Claris, 81 1a planta (Casal Sant Jordi), 08010 Barcelona. Telèfon 93 316 41 00 Fax 93 316 41 33.\nMoltes de les activitats esportives les porten a terme els clubs o associacions esportius, que d’acord amb l’article 5 del Text únic de la Llei de l’Esport, aprovat pel Decret legislatiu 1/2000 de 31 de juliol són qualsevol entitat privada amb personalitat jurídica i capacitat d’obrar, formada per persones físiques, els objectius bàsics de la qual són el foment, el desenvolupament i la pràctica continuada de l’activitat física i esportiva, sense cap afany de lucre.\nD’acord amb l’article 7 de la mateixa llei, el règim jurídic dels clubs o les associacions esportius s’ha d’adaptar a les normes determinades per reglament. A les entitats esportives federades els són aplicables subsidiàriament les normes reguladores de les federacions esportives catalanes que siguin compatibles amb la mateixa organització.\nEn qualsevol cas, els estatuts dels clubs o associacions esportius han d’ésser aprovats per l’Assemblea General amb la finalitat de poder-se inscriure al Registre d’Entitats Esportives de la Generalitat de Catalunya.\nEls presidents dels clubs o les associacions esportius han d’exercir la representació legal d’aquests clubs o associacions i n’han de presidir els òrgans, llevat dels supòsits que legalment o estatutàriament es determinin.\nSecretaria General de l’Esport i Consell Català de l’Esport. Av. dels Països Catalans, 40-48 08950 Esplugues de Llobregat. Tel. 93 480 49 00 Fax 93 480 49 10\nD’acord amb l’article 64.b) del Text únic de la Llei de l’Esport, aprovat pel Decret legislatiu 1/2000 de 31 de juliol, les funcions d’inspecció esportiva, que corresponen a la Secretaria General de l’Esport, mitjançant el Consell Català de l’Esport, comprovar els fets que siguin objecte de reclamacions o denúncies dels usuaris, i les comunicacions de presumptes infraccions o irregularitats.\nLes associacions que realitzen activitats d’educació en el lleure on hi participen menors de 18 anys\nEl DECRET 267/2016, de 5 de juliol, de les activitats d’educació en el lleure en les quals participen menors de 18 anys regula les activitats d’educació en el lleure organitzades o promogudes per persones físiques o jurídiques, públiques o privades, en les quals participin més de quatre menors de 18 anys i que es desenvolupin a Catalunya. En concret, les següents activitats:\nLes rutes que s’iniciïn o acabin a Catalunya han de complir amb el contingut d’aquest Decret els dies en què transcorrin dins del territori català.\nQueden excloses les activitats següents:\nc) Les pràctiques esportives habituals, les competicions, els entrenaments, les jornades de tecnificació, la formació de tècnics d’esport i qualsevol altra manifestació o esdeveniment esportiu que no s’ajusti o s’assimili a les activitats que anteriors que duguin a terme la federació esportiva catalana corresponent o una entitat esportiva degudament federada.\nObligació de disposar d’assegurances\nL’article 5 del Decret estableix que l’entitat organitzadora o l’entitat promotora de l’activitat ha de contractar, per a totes les persones participants, una assegurança d’accidents personals amb les cobertures següents: per despeses d’assistència sanitària, un mínim de 6.000 euros; per defunció, un mínim de 5.000 euros, i per invalidesa permanent, un mínim de 6.500 euros. En el supòsit de defunció d’una persona menor de 14 anys, l’assegurança s’ha de destinar a cobrir les despeses de sepeli.\nL’entitat organitzadora o l’entitat promotora ha de contractar una assegurança de responsabilitat civil per cobrir els riscos derivats del desenvolupament de l’activitat amb uns límits mínims d’indemnització de 300.000 euros per víctima i 1.200.000 euros per sinistre.\nEn cas que l’entitat organitzadora o promotora de l’activitat estigués federada o formés part d’un moviment o associació, poden ser aquestes federacions, moviments o associacions els que formalitzin els contractes d’assegurances.\nEn el cas dels casals esportius, de les estades esportives o campus esportius i de les rutes esportives, les obligacions en assegurances són les que preveuen el Decret 56/2003, de 20 de febrer, pel qual es regulen les activitats fisicoesportives en el medi natural, i el Decret 58/2010, de 4 de maig, de les entitats esportives de Catalunya.\nL’article 11 del Decret estableix que són obligacions de la persona responsable de l’activitat:\nb) Vetllar perquè es faci la notificació de l’activitat si aquesta és preceptiva i, si escau, perquè es comuniqui al departament competent en matèria de joventut, abans de l’inici de l’activitat, la seva anul·lació o les modificacions que s’hagin produït després de la presentació de la notificació.\nf) Vetllar perquè les persones participants respectin les propietats, les instal·lacions i el medi natural del lloc on es dugui a terme l’activitat, i establir prou controls per tal d’evitar qualsevol risc d’incendi forestal.\nI l’article 13 estableix que la responsabilitat per l’incompliment de les obligacions recau sobre la persona responsable de l’activitat i subsidiàriament sobre l’entitat promotora i l’entitat organitzadora de l’activitat.\nL’article 16 del Decret estableix que quan a les activitats que regula aquest Decret hi hagi participants amb discapacitat, prèviament a la realització de l’activitat, l’entitat organitzadora ha de valorar els casos per tal d’ajustar la ràtio de l’equip dirigent, si escau, i establir si cal algun suport addicional.\nLes entitats promotores o organitzadores de les activitats que regula aquest Decret, han de garantir progressivament les condicions d’accessibilitat suficients en la comunicació perquè les persones amb discapacitat física, sensorial o intel·lectual puguin comprendre-les, gaudir-ne i participar-hi, si escau.\nSi voleu presentar alguna reclamació en relació a aquest tipus d’activitats heu de saber que, d’acord amb l’article 14, correspon al departament competent en matèria de joventut verificar el compliment d’aquest Decret i fer les visites de comprovació i seguiment corresponents, per tal de garantir la qualitat pedagògica de les activitats i vetllar per la seguretat dels participants.\nIgualment, el Consell Català de l’Esport, en l’exercici de les seves competències, pot fer visites als casals esportius, a les estades o campus esportius i a les rutes esportives, verificar el compliment de la normativa corresponent i assessorar les entitats organitzadores i promotores.\nEl departament competent en matèria de joventut i el Consell Català de l’Esport han de vetllar perquè les activitats donin suport a les polítiques educatives destinades a fomentar la formació en els valors dels drets humans, la cohesió social, la coeducació, la igualtat entre dones i homes i la no-discriminació per qualsevol condició i circumstància personal o social.\nServei d’Associacionisme i Educació en el Lleure de la Direcció General de Joventut del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies de la Generalitat de Catalunya. Carrer de Calàbria, 147 08015 Barcelona.\nPosted on 30 Mai 2017, in ACTIVITATS D'OCI and tagged ACAMPADES, ACTIVITATS, ADVOCAT, assessor, ASSOCIACIÓ, ASSOCIACIONS, CAMPAMENTS JUVENILS, CAMPS DE TREBALL, CAMPUS ESPORTIUS, CASALS, CASALS ESPORTIUS, COLÒNIES, CONSUM, CONSUMIDORS, DENÚNCIES, DIRECTOR, EDUCACIÓ, ENTITATS, ESPECIALISTA, ESPORT, ESPORTIVES, ESTADES, EXPERT, FULLS DE RECLAMACIÓ, INFANTIL, JUVENIL, LLEURE, MENORS DE 18 ANYS, MONITOR, PERSONES JURÍDIQUES, QUEIXES, RECLAMACIONS, RUTES, RUTES ESPORTIVES, SENSE AFANY DE LUCRE, VACANCES, VACANCES ESCOLARS. Bookmark the permalink.\tDeixa un comentari.


Problemes amb les targetes de contractació de l’empresa\nMoltes organitzacions permeten als seus empleats utilitzar targetes de crèdit personals per comprar béns i serveis per compte de l'empresa, per la qual cosa se'ls reemborsarà. Aquest enfocament presenta un risc per als empleats, ja que l’empresa pot optar per no reemborsar-los, o bé si una crisi d’efectiu pot endarrerir el reemborsament. Un nivell més alt de sofisticació que evita aquest problema és emetre targetes de contractació de l'empresa a alguns empleats, cosa que els permet fer certs tipus de compres que pagarà directament l'empresa.\nSi es permet qualsevol d'aquests mètodes de compra, els empleats poden comprar gairebé qualsevol cosa a qualsevol persona, cosa que pot evitar les regles de compra de l'empresa per tractar amb una llista curta de proveïdors preferits. A més, les targetes d'adquisició normalment només es distribueixen a un petit grup d'individus, cosa que deixa a la resta sense un mètode de compra fiable per a articles més petits, que no sigui el reembossament de l'empresa.\nLa targeta fantasma\nUna tercera opció de compra que evita els problemes que presenten les dues primeres opcions és la targeta fantasma. Una targeta fantasma és simplement un número de targeta de crèdit específic per a cada departament de l’empresa, per a qualsevol ús d’aquest departament. Les compres realitzades en cadascuna d’aquestes targetes es tornen a carregar al departament al qual s’ha emès la targeta.\nEl concepte de targeta fantasma facilita l’assignació del cost dels articles comprats a departaments específics, alhora que dóna accés a més empleats a aquesta opció de compra. Aquest enfocament també accelera el ritme al qual l’empresa es fa conscient de les compres dels empleats; de vegades les despeses enviades per a la devolució no es reenvien als comptes a pagar durant mesos.\nFins i tot es pot emetre una targeta fantasma a proveïdors seleccionats. Aquests proveïdors simplement carreguen el número de targeta de cada compra de l'empresa que es realitza a través d'ells, cosa que redueix els tràmits que normalment estarien associats a cada compra individual.\nFinalment, el proveïdor de targetes fantasma hauria de ser capaç de transportar les dades de les compres realitzades directament al sistema de comptes de comptes corporatius, de manera que no sigui necessària l’entrada de dades per part del personal a pagar.\nUn desavantatge de la targeta fantasma és que els antics empleats encara poden intentar utilitzar-la; aquest no seria el cas si se'ls hagués emès una targeta de contractació específica, ja que aquesta targeta es retiraria i es desactivaria el seu número quan sortiren de l'empresa.


L’obra ens relata com aquesta xicota, una jove bella i intel·ligent que té el projecte d’escriure una novel·la sobre el gravador venecià del XVII Piranesi, rep en herència els béns de la seua tia Laura, que inclouen la gran casa amb jardí on vivia. L’habitatge disposa de personal de servei i d’una biblioteca fascinant. Adriana, atreta pel lloc, decideix quedar-s’hi a viure. La narració és l’intent de la noia de fer seua la residència de mica en mica. La casa, al seu torn, també influirà sobre la vida de la jove, i la transformarà a pleret (p.103),fins a alterar les seues relacions.\n(Dalt, retrat de Gainsborough. Ací, gravat de Piranesi.)\nOlga Xirinacs 20 de desembre de 2014 a les 1:58\nEl temps ens juga males passades. Com ara no haver vist aquesta magnífica i il·lustrada ressenya que vas fer del meu llibre "Enterraments lleugers". Gràcies, moltíssimes gràcies i perdona el retard.\nA vegades comento que l'oblit és la mort. Però dels fons d'alguna llibreria de vell o parada de mercadet un títol ens recorda que encara, encara, tenim un alè de vida que algú recull, i tan bellament.\nGràcies pel temps que hi has dedicat, i espero que, llegint, siguis feliç.\nToni 28 de desembre de 2014 a les 15:50\nMolt agraït per les teues paraules i per l'atenció. La veritat és que el llibre m'agradà molt i a més a més em va fer arribar a artistas que desconeixia: per tant, perfecte. Et desitge també molta felicitat.


Culrojos pel món - Vilafamés: d’abril 2010\n28 d’abril de 2010\nEntrene 50km: II Volta al Terme de Vilafamés\nL’any 1998, l’associació de joves de Vilafamés, va organitzar diverses activitats esportives. Una d’elles va ser fer una marxa de 50 km pel terme de Vilafamés. Aquella va ser la primera i única vegada que es va fer aquesta marxa.\nAra, 27 d’abril de 2010, 12 anys després, Santi i jo, ens hem decidit a tornar-la a fer en la seua totalitat.\nHem eixit de la plaça de la Font a les 16 hores i després de 6 hores i 30 minuts, hem tornat a arribar a la mateixa plaça de la Font, a les 22.30 hores.\nLa nostra intenció era realitzar un entrenament similar al que podem fer durant la primera mitat del Trail Maestrat Extrem (12 i 13 de juny), almenys això creem i eixa és la intenció que tenim. Després ja vorem el que passarà.\nPer tant, sempre que el terreny ascendeix anem caminant i quan el perfil és pla o cap avall, agafem un trotet suau. Hi ha de tindre en compte que portem les motxiles amb tot el material obligatori. Això vol dir que amb els bidons plens, la motxila fa entre 4 i 5 kg de pes.\nDurant les primeres hores del recorregut ha fet molta calor, sobretot en el tram de la rambla fins la Basseta, on no corria gens l’aire. Després ja s’ha suavitzat la temperatura, lógicamente també, perquè s’anava ponent el sol i la nit estava pròxima. De fet hem tret els frontals de la motxila a la ctra. de la Pobla i els haurem utilitzat durant l’última hora del recorregut aproximadament.\nVolem agrair a Cristian l’aigua fresqueta que ens ha portat a la Bassa i també el tros de recorregut que ha compartit amb nosaltres, doncs almenys eixa hora i pico se’ns ha fet més distreta.\nAcí us deixem unes fotografies del recorregut i si en voleu vore alguna més entreu a l’àlbum web de culrojospelmon.\nPublicat per Nunivak 2 comentaris:\n26 d’abril de 2010\nMarxa nocturna: Balneari de l'Avellà - Albocàsser\nAquest dissabte 24 d’abril, a les 23.30hores de la nit, els organitzadors del Trail Maestrat Extrem han preparat una eixida nocturna per mostrar-nos els últims 32 km dels 118 km totals de que consta la prova que es realitzarà el proper 12 i 13 de juny.\nArribe a Albocàsser al voltant de les 23 hores i només aparcar em trobe a José Luis. Ens saludem i ens anem a prendre un café que de bén segur ens farà falta. Ja anirem pràcticament junts durant tot el recorregut. Poc després ja ens està esperant l’autobús que ens pujarà al balneari de l’Avellà. Així que agafem la motxila i cap a l’autobús.\nArribem a l’Avellà a les 00.25 hores i després de passar llista comencem el recorregut de 32 km que ens tornarà de nou a Albocàsser. Som 36 participants els que ens he apuntat a fer la ruta.\nLa primera part del recorregut, fins Catí (1h 21m), és pràcticament el mateix que la "Volta de Catí" que es fa al setembre, llevant que no es puja a “l’infern” i se li dona un rodeig.\nDesprés de Catí pujem per pista, a l’ermita de Sant Vicent (1h 49m), el ritme és bó i en arribar dalt tenim d’esperar-nos per reagrupar a la gent.\nContinuem per una senda avall, plena de pedres i roca, on no es baixa còmode i hi ha de tenir compte de no tropessar. Prompte acaba la senda i arribem a una pista molt bona on ens decidim a trotar. Aquesta pista ens durà fins a Tirig (3h 15m), on aproximadament estem a mitad del recorregut. A la plaça de Tirig parem un poc i aprofitem per menjar i reomplir els bidons d’aigua.\nTot seguit comencem la pujada a Santa Barbara (3h 37m), primer per pista i després per una senda molt bonica on es pot apreciar la filera de les llums dels frontals.\nA partir de Santa Bárbara continuem, tot per pista, fins el barranc de la Valltorta. Abans, creuem la carretera de Les Coves-Tirig (4h 15m).\nUna vegada dins del barranc de la Valltorta, comencem, a bon ritme, una forta pujada per senda, però que poc a poc es va suavitzant fins que arribem a la pista.\nQueden 3 ó 4 km per arribar a Albocàsser i el dia comença a clarejar. Tot i que no estem excesivament cansats, ja tenim ganes d’arribar i es que les hores sense dormir es fan notar, tot i que no he tingut sensació de son durant tot el recorregut.\nPer fi arribem a Albocàsser en 6 hores 03 minuts. Em despedisc d’alguns companys i de José Luis, desitjant-nos sort per a la Marató i Mitja i de quedar les setmanes posteriors per fer algun reconeixement del terreny d’aquesta superprova de 118 km. Em canvie la roba que porte més suada i cap a Vilafamés a gitar-me un ratet que demà tinc que plegar caramels al bateig d’Oriol i Júlia.\nGracies a l’organització del Trail Maestrat Extrem per oferir-nos aquesta marxa nocturna.\n24 d’abril de 2010\nEntrenament Mim 2010: Castelló - Les Useres (Test)\nCom estava previst avui dissabte 24 d'abril tocava fer un test de carrera i el Sr. Bak i jo hem sortit del Castalia a les 7 del mati, hi ha començava a menejar-se la gent per tant no érem els únics bojos per eixos tossals.\nBueno pues ací vos deixem els parcials per si ha algú li serveixen.\n1er parcial es de Borriol.\n2on parcial es de La Pedra.\n3er parcial es de la Carretera Moro.\n4rt parcial es de La Bassa.\n5nt parcial es de La Rambla\n6 i ultim es de Les Useres (davant del cementiri).\nNosaltres desprès de haver esmorçat i en els peus en terra hem decidit d'anar a fer la MiM en 8 h. 3o min. i creiem que es factible. La veritat es que hem arribat a Les Useres en molt bones sensacions i molt contents, ara falta vores que farem el dia 15 però jo estic convençut de que complirem.\nAh !!! vull agrair-li al meu pare el pegar-se la matinada per portar-nos a Castelló, al Sr Nunivak gracies per el cartell d'anim i la botella d'aigua de la Rambla i a la Sra. Bak GRACIES per vindre ha arreplegar-nos a Les Useres i per portar-nos l'esmorzar. Quin Bocadillet mes bo !!!!\nPublicat per Rocalaguela 3 comentaris:\n21 d’abril de 2010\nX Volta a peu de Cabanes\nBueno, ja estic ací, en faltaba la classificació per a contar la meva crònica de la cursa:\n_ Dissapte 17/04/2010 em vaig alçar a les 5:45h. em vaig menjar per desdejunar dos trossos de coca de xocolate que li varen donar a la meva dona, i a més a més un sandwich de Nocilla, vaig quedar fart com una tarrana. Vaig surtir de casa a les 6:45h. En arribar a Cabanes encara no estaven preparats ni els que repartissen els pitrals. El temps estave un poc marejadot i no sabía que fer si correr en tirant o ficar-me alguna camisa vaig, mentres m'ho pensave emb vaig trobar a Eva, una veïna meva que tambe s'havie apuntat a la cursa, vam replegar els pitrals i vam anar a pendre un café junts. Ja toca calentar, queden uns 25 minuts per les 8:00h, decidisc posar-me una camiseta de manega llerga fineta vaig de la de tirant, crec que ho vaig encertar.\nComence la cursa: tiren el coet i eixim tots escopetejats en direcció a La Ribera de Cabanes, a uns 500 metros comence la primera rampa, ja hi ha gent que s'apare a caminar, claro, al principi molta gent es pensa que s'ha d'acabar el mon i corren com si estaren bojos. Jo agafe un ritme fort però al mateix temps comode i bó de portar, em trobe amb bones sensacions, a uns 2 kilometres més o menys comencem a baixar per una senda molt bonica però plena de fang i tolls, rellisque com la mare que ho va parir. Continuem baixan a esbarons i patint, però sense desanimarnos i mantenint un ritme constant, arribe al kilometre 5 en 30 min i 21 segons, pense, aço va de categoría. Continue direcció a La Ribera de Cabanes, baixant hi ha alguna que altra costa, les puje totes trotan. Arribe al kilometre 10 i porte 57 min i 43 segons, i pense, a redeu com es nota que va costa avall, comence a ploure, però no molesta , al contrari s'agraeix molt, molesta mes el fang, però es el que hi ha, "el que no vullga pols que no vatja a l'era," comensa la primera rampa important en un desnivell considerable, tot i aixó en puje gran part al trotet. Després d'estar quasi 10 kilometres baixant, arribe a la famosa "Ferradura" (kilometre 15) amb un temps de 1 hora i 31 minuts. Ahi mateix hi ha un control, els faig una pregunta, quant quede d'aci a Cabanes?, en contesten, 1 hora més o menys, vaig pensar, al ritme que vaig faré un tiempaso, en 2 hores i mitja o un poc més ja estaré a meta...\nAixó em va motivar molt i en va donar força per pujar la "Ferradura" hasta el put de quan hi havie un descansillo per menut que fore el feie trotant. Ja estem dalt aço ja no puje més, comencem a baixar de nou, passem pel kilometre 18 i pense, aço ja ho tením!, les sendes segueixen estant plenes de fang i tolls però ja en portem tant de rato d'apegat als peus, que ja ens em acostumat a correr amb eixe pes de més. Arribem a l'ultim control, un xic que corre al meu costat, saluda "Supertakito," llavors jo li pregunte, que tu estas en el "FORO" de A4pelat?, i ell en contesta, si, soc "Vistor29," i soc de Vilarreal, jo li dic que soc "Elbakdelcentena," anem correns junts i xarrant fins els ultims 500 metres, allí es piquen "Vistor29" i "Supertakito,"al final entre Vistor29 en 2:35:52, Supertakito en 2:35:59 i jo en 2:36:01, per a mi un carrerón. La veritat que m'agradat molt el recorregut, es practicament tot senda i a més a més corredora, no descarte el que l'any que ve la repetisca.\nTambe vullc fer un agraiment. A les persones que van vindre a bore l'arrivada a meta tot i que estave plovent, la meva dona Zenaida, els meus fills, Cristian i Aleix, i el meu germà Abel.\nPublicat per Elbakdelcentena 1 comentari:\nEntrene MiM 2010: Useres - Lloma Bernat - Useres\nAquest dissabte dia 17 d’abril estava planificat en el calendari fer el recorregut: Les Useres - Lloma Bernat - Les Useres. Aquest itinerari ja el teniem vist del dia, millor dit de la nit, que vam fer Vilafamés - Xodos, però avui feiem compte de reconèixer millor el terreny per allò d’anar de cara al dia. Però per a decepció nostra, l’oratge ens va donar un dia de boira i pluja fina durant quasi tot el camí.\nAixí que cap a les 7.30h del matí arribem, Santi i jo, a Les Useres i després de no saber ben bé quina roba posar-nos, eixim cap a Sant Miquel de Torrocelles en mànega curta i un paravents per damunt. A Cristian el tenim per Cabanes, doncs avui coincideix en la marxa de muntanya que fan allí.\nA la miqueta de moure ja ens vam donar compte que no eixiria el sol, doncs la boira feia acte de presència sense deixar vore més allà de 20 mts.\nAbans d’arribar a Sant Miquel (1h 7m), Santi va notar una punxada a l’esquena. Vam pensar que no seria res i continuem endavant. A mitat Lloma ja sentiem les esquelles de les vaques que per allí pasturaven. Pujem trotant fins el Mas d’Aicart i d’allí, caminem fins la pista de formigó de dalt de la Lloma (1h 50m).\nEn arribar dalt, fem trago d’aigua i girem enseguida, doncs fa fred i la pluja sembla que siga més forta. Baixem ràpids, sense parar en cap lloc i això fa que passem per Sant Miquel en 2h 16m. Allí parem i agafem aigua de la cisterna. Li comente a Santi que en poc més d’una hora estem a Les Useres, però ell es resenteix de l’esquena en cada escalonet que baixa, cosa que ens fa anar en més compte i poc a poc.\nDesprés de Sant Miquel, ens queden les 3 pujadetes de rigor, on el fang ja està present de forma continua i les sabatilles pesent prou més del que toca.\nArribem a l’ultima baixada. D’ahí a Les Useres són 5km el que queda i tots cap a avall. Fem trago d’aigua i un tros de barreta i continuem. Ja tenim ganes d’arribar i no tant pel cansament, sinó perqué la pluja no ha parat i ja estem banyats fins els calçotets, cosa que fa gelar-nos i agafar fred.\nAl poc ja veem el campanar de Les Useres i en uns 5 minuts aprox. arribem al cotxe.\nTemps total: 3h 27 minuts – 28,9 km\nAixí que satisfets pel temps que hem fet i més en les condicions climatològiques que ens havíem trobat, ens canviem de roba baix d’un perxet del poble i ens posem a esmorçar el que ens havíem guanyat, amb 2 cervesetes fresquetes i un bon plat d’olives trencaes.\nEsperem que el contratemps de Santi no siga res i es recupere de cara al pròxim entrenament.\nPublicat per Nunivak 1 comentari:\n14 d’abril de 2010\nÀlbums de fotografies en "Picasa"\nHem obert una nova secció dedicada a fotografies. Aquesta ferramenta que ens ofereix "Google" la insertarem, com ja podeu vore, a la barra lateral d'enllaços del bloc. De moment s'han habilitat diferents àlbums de les diverses curses en que hem participat aquest any 2010: 10000 H2O - Mitja Marató de Benicàssim - 15000 Xilxes - Marató de Barcelona - Pujada Nevera Atzeneta\n9 d’abril de 2010\nI Sortida Nocturna "Vilafamés Xodos"\nDimecres 7 d'abril a les 21,30 hores comença l'aventura de 39,700 km nocturns. Abans de sortir vam passar a saludar al Sr Bak que ja se'n havia anat a treballar, de totes formes vam saludar a la Sra. Bak i a la resta de la família i moguérem cap a Xodos.\nA les 2 h. 10 min. ja estabem a Les Useres vam omplir d'aigua i ens vam fer una foto en el Pelegrí, que per cert hi havia una dona estenent la roba a les dotze de la nit que deguera pensar "estos estan majaretes" provablement no anava mal encaminada, peró com no fem mal a ningú que pense el que vullga.\nSeguim cap amunt i arribem a Sant Miquel en 3h.35min. que no esta gens malament.\nAl eixir de Sant Miquel de les Torrocelles, ens va cridar al movil el Sr. Bak i deia "VIVA SANT MIQUEL" Que tió tu !! controla el temps inclús estan treballant.\nA mitat pujada de la lloma comencem a tindre un poc de fret i decidim parar a ficar-nos el paravents i els guants i a seguir que la pujadeta se les porte. Arribem a Xodos en 5 hores 20 minuts i fa un fret del "copon".\nVam acabar bullits però molt contents !!!\nFins la pròxima.\nPublicat per Rocalaguela 5 comentaris:\n7 d’abril de 2010\n1r entrenament - MiM 2010\nEl dia 3 d'abril estava programat el primer entrenament llarg per preparar la X edició de Castelló - Sant Joan de Penyagolosa.\nAixí que a primera hora del matí, per no dir que encara era de nit, doncs vam quedar a les 7h, rocalaguela, elbakdelcentena i jo mateix, vam començar l'itinerari que podeu vore amb aquest gràfic.\nVam tindre molt bon dia i vam acabar contents d'aquest primer contacte en el recorregut de la MiM.\nPer rematar-ho vam fer un esmorçar com Déu mana sentats a l'ombra de l'olivera de Sant Miquel.\nEntrenament Mim 2010: Castelló - Les Useres (Test)...


eduquem caminant: LA FORMACIÓ METODOLÒGICA...UN REPTE!\nDes del Diari de l'Educació, un espai digital, compartim aquest interessant article d'en Peter Birch on parla de la formació metodològica del professorat com un dels reptes de futur. Us oferim un resum del treball de l'articulista Pau Rodríguez, a sota trobareu l'enllaç a l'article sencer. Diu així:\nPeter Birch és coordinador d’anàlisi de polítiques i sistemes educatius a la Eurydice Network de la Comissió Europea. Ha estat aquesta setmana a Barcelona, convidat per la Fundació Jaume Bofill, per presentar i desgranar les claus de l’informe The teaching profession in Europe, un estudi que partint d’una sèrie de treballs previs dibuixa una completa radiografia de les polítiques educatives i de professorat d’una trentena de països, entre ells els europeus.\nL’informe és un recull exhaustiu de les polítiques de professorat avui a Europa. Què en destacaria?\nUn dels missatges més clars que es desprenen de l’estudi és que els mestres es consideren molt ben preparats pel que fa al contingut d’allò que han d’ensenyar, però no tant en la manera com ho han d’ensenyar. Això es deu moltes coses. En primer lloc, a com se’ls forma, sobretot la formació inicial i els seus aspectes pràctics. Si un va a la facultat per ser mestre i el que rep és una classe tradicional i magistral el que farà és perpetuar aquest model. Si volem que innovin, hem d’assegurar-nos que a les facultats s’està proposant una docència innovadora més enllà de la teoria. També en la formació continuada al llarg de la carrera docent. Els proveïm de formació sobre assignatures, continguts curriculars, coneixements, mentre que el que diuen que necessiten són eines per individualitzar l’aprenentatge, per ser disruptius, per aprendre a utilitzar les tecnologies de la informació, per adquirir competències transversals com la resolució de problemes, la cerca d’informació fiable… Aquestes són les competències que reclamen les noves generacions.\nActualment a Espanya hi ha un encès debat sobre com ha de ser la carrera docent i els incentius que rep al llarg de la seva trajectòria. Què és el més habitual en els països europeus?\nEn aquesta àrea encara hem de treballar-hi molt, pel que fa a comparació de sistemes. Hem de crear una trajectòria docent amb flexibilitat pel que fa a les entrades i sortides de la docència. Hem de procurar que la trajectòria docent sigui atractiva. No podem imaginar-nos que una persona entra avui en dia als 30 anys en aquesta professió i 30 anys després segueix fent el mateix. Hem d’assegurar-nos que els mestres tenen carreres que tenen interès no només per si soles, sinó perquè l’educació i el sistema en la seva globalitat -la classe, l’escola- potser aprofitaran més un mestre que ha marxat un temps en altres espais de la societat, per veure com funciona l’Administració o una empresa en concret. Hem de crear itineraris més flexibles i connectats amb la societat. La paraula clau és obertura: l’escola ha d’estar connectada a l’entorn, i amb això vull dir que la societat hi ha d’entrar, hi ha de participar: les ONG, les entitats, la gent…\nI al revés.\nL’escola ha de sortir, ha de connectar amb l’entorn, ha d’interpel·lar les empreses i entitats, ha de connectar amb altres escoles, establir xarxes.\nUn altre aspecte que recull l’informe és la percepció del professorat. La societat té en alta estima la professió de mestre, però els propis docents tenen la sensació que no se’ls valora. A Espanya només un 8,5% dels mestres creu que la societat li reconeix la feina. Per què?\nAquest és un resultat que prové de l’informe TALIS de l’OCDE. Sí, molts pocs mestres tenen la sensació que la seva feina és valorada. Hi ha moltes raons, algunes de les quals estan relacionades amb la transformació de la societat -que no analitzaré-, però hi ha factors que tenen lloc a l’escola. El feedback, amb el seu significat de retorn als mestres, té un impacte en aquesta percepció. El feedback és necessari per millorar la feina, el positiu i el negatiu, i dóna la percepció d’importància. També és important la col·laboració i participació dels mestres en la vida de l’escola, en el procés de decisions… Si només els dius què han de fer, quan, com i durant quant temps, llavors no formen part de la presa de decisions i se senten poc valorats. La seva opinió no compta per a res i són ells els que fan la feina. Això ens passa sempre! En molts llocs parlem de la docència i els mestres no hi tenen l’oportunitat de parlar.\nPotser podríem pensar altres formes no econòmiques de donar feedback: reconèixer-los la tasca amb formació, temps per a la renovació, prestigi, mobilitat… Molts mestres asseguren que la seva motivació no té res a veure amb els diners.\nÉs una qüestió de confiança. Hem de saber delegar la nostra confiança en els mestres, i això tindrà un impacte en el seu sentit de la responsabilitat. Ensenyar és d’aquelles professions que encara són escollides per raons vocacionals. Ells volen ser mestres, senten aquesta contribució a la societat, al futur i al món, però quan comencen es topen amb uns controls duríssims. Pensem en Finlàndia, que sempre és citada i té també defectes, però en aquest cas han aconseguit coses impresionants. Han delegat al nivell de la docència i de l’escola part del currículum. No tot, però el mestre pot decidir què ensenyar i què no del currículum, també com. Hem de reconèixer que no necessitem que tothom conegui el mateix, el món està fet de diversitat.\nSovint concedim autonomia als mestres, però acte seguit dissenyem unes proves externes per controlar bé el resultat de la seva feina.\nL’autonomia de les escoles es contrarresta amb tests estandaritzats. Amb aquest discurs et diuen que et donen autonomia en com vols organitzar-te, però els resultats de l’aprenentatge fruit de la teva acció han de ser aquests o aquells. I això per a totes les escoles del païs. L’efecte, reconegut en moltes parts del món, és que un sistema educatiu que hauria de formar les noves generacions es limita a preparar per superar exàmens, sobretot en països on els resultats d’aquests tests tenen un impacte en els mestres, en les escoles i en el seu finançament.\nEtiquetes de comentaris: formació, reflexió


Núria Gómez i Francesc Pérez\nMolins de Rei - Viernes, 21/02/2020 - 05:45\nLa Generalitat de Catalunya ha engegat darrerament una campanya sobre el Carnet Jove per donar visibilitat als nous descomptes dels quals poden gaudir els joves, que es pot veure en diferents mitjans audiovisuals. És curiós observar, però, que sembla que els joves amb diversitat funcional no existeixen.\nEn cap de les seqüències dels anuncis està reflectida aquesta realitat. Tanmateix, són joves que també van als museus, es treuen el carnet de conduir, porten ulleres, juguen a videojocs, van a classes de ioga, paguen les seves despeses... Són joves que també formen part de la nostra societat i tenen el mateix dret a beneficiar-se dels descomptes del Carnet Jove.\nÉs més, la Convenció Internacional sobre els Drets de les Persones amb Discapacitat reconeix que els estats han d'implementar mesures per garantir els drets d'aquest col·lectiu amb igualtat de condicions amb les altres persones.\nSembla que les paraules del president de la Generalitat, quan deia que les persones amb discapacitat seran una prioritat, no han arribat a alguns dels seus departaments.


«L'esport femení és igual d'atractiu que el masculí» - Diari de Girona\n«L'esport femení és igual d'atractiu que el masculí»\nOlga Praderas, coordinadora de la Jornada de l'Esport Femení que es farà diumenge a Girona, promou la igualtat i vol trencar els estereotips\njordi roura 08.03.2018 | 11:18\nOlga Praderas, coordinadora de la Jornada de l´Esport Femení, ahir al centre de Girona. jordi roura\nOlga Praderas és entrenadora de bàsquet des dels 16 anys. Ara en té 51 i exerceix de directora tècnica de la Unió Maristes Vedruna i impulsa, des d'en fa sis, juntament amb Ruth Espuche, la Jornada de l'Esport femení de Girona que pretén trencar estereotips i visualitzar la necessitat d'impulsar la pràctica esportiva entre les dones. Durant tot el matí d'aquest diumenge (de 9.30 a 13.30) a les places Salvador Espriu i Calbet i Rubalcaba, nenes, noies i dones podran iniciar-se i practicar fins a 21 disciplines diferents. Des de les més conegudes (futbol, bàsquet, patinatge, vòlei, hoquei, gimnàstica, handbol, atletisme o tennis) fins a aquelles menys conegudes (marxa nórdica, Jiu Jitsu, paleotraining). «Les noies poden fer l'esport que vulguin», assegura Praderas amb contundència, afegint que «l'esport femení és igual d'atractiu que el masculí i això ho hem de transmetre a la societat».\nPraderas fa xerrades als instituts (aquest curs ha arribat a 1.700 alumnes) exposant les desigualtats que encara hi ha entre l'esport que practiquen els homes, i el que fan les dones. Ha vist de tot. Des d'un noi que quan era petit feia ballet «i la seva àvia el va desapuntar per inscriure'l a futbol», fins el que passava amb el kick-boxing en anteriors jornades de l'esport femení: «era una disciplina que tenia molt d'èxit, les nenes feien cua i quan els preguntaves si els havia agradat deien que sí. Però després, el deies si s'hi apuntarien, i deien que no. Que els havia agradat però que no s'hi apuntarien. I això era perquè no està ben vist socialment que una noia faci aquesta disciplina».\nAixí, a partir de la seva experiència personal com a entrenadora, va adonar-se que «perquè les noies poguessin fer més esport era necessari que hi hagués una major acceptació de la seva pràctica esportiva per part de les families, de la societat i d'elles mateixes. Calen diverses actuacions i una és visualitzar-ho a la resta de la societat. Per això no fem les jornades en un espai tancat i les portem al centre de Girona, i impulsem més d'una vintena de disciplines, no només aquelles que semblen destinades a les noies». Praderas considera que «les noies tenen molt baixa autoestima quan s'enfronten a la pràtica esportiva» i això sovint provoca que acabin abandonant-la. Una de les explicacions que hi dona és que «quan son petites i van creixent constantment les estem sobreprotegint, els hi diguem que no es moguin perquè poden caure. I a l'hora de la veritat, l'Edurne Pasaban és capaç de pujar els 14 8.000 del planeta», afirma.\nPraderas considera que les anteriors edicions de la Jornada de l'Esport femení han servit per «trencar el gel» a l'hora de llançar nenes, noies i dones a fer esport. «Hem millorat en aquest sentit i també en la sensibilització social», destaca. L'any passat la jornada va reunir 1.500 persones i l'objectiu, diumenge, és intentar superar aquesta xifra perquè tothom qui ho prova «vol tornar i repetir l'experiència». «El més bonic és que la nena petita, l'adolescent i la mare facin activitats i que, per un dia, el pare les acompanyi», afageix la promotora de l'esdeveniment d'aquest cap de setmana.\nOlga Praderas no amaga que l'objectiu és que arribi un dia en què no sigui necessari organitzar una Jornada com la de diumenge. «Esperem que arribi el moment que no calgui perquè que hi hagi igualtat per accedir a fer una activitat esportiva, que en el fons, serveix per inculcar valors i formar persones», admet. Ara mateix, però, els números assenyalen que la desigualtat és important. Mentre en l'esport escolar hi ha una proporció del 40-60% entre nenes i nens, en el federat només el 23% de les llicències són femenines.\nAbans de la Jornada de diumenge, Praderas intervindrà demà (19.00), a l'Aula Magna de l'Euses de Salt, en la Trobada de debat «Dona un pas per l'esport: trencant estereotips», amb la conferència L'esport de nena a dona. Tot seguit es farà un debat amb la presència de Noemí Jordana, Laura Garcia (organitzadora de la cursa de la dona), Bernat Juliol (professor d'Educació Física), Adrià Martín (director del grau en CAFE de l'EUSES) i Coral Vila (entrenadora del GEiEG de rugbi i professora d'Educació física).


15a Diada de les Telecomunicacions de Catalunya 2016 | Benvinguda\nEVOLUCIÓ I REVOLUCIÓ DIGITALS\nFacin la prova. Quan agafin el metro, estiguin a una sala d’espera o vagin pel carrer calculin les persones que consulten el seu mòbil i les que no. No cal dir quines són majoria.\nPagar apropant la targeta de crèdit o el mòbil al datàfon, així com conèixer i relacionar-se amb altres persones a través de les xarxes socials i aplicacions especialitzades és el pa de cada dia.\nLa societat està viva, evoluciona i es digitalitza. Però, quins són els efectes d’aquesta transformació digital? Què passa amb la seguretat, la privacitat i la pròpia personalitat de l’ésser?\nD’una banda, som testimonis de la Quarta Revolució Industrial i l’inici de la producció intel·ligent, tot economitzant els recursos i tenint més en compte la protecció del medi ambient. El desenvolupament i la integració de la connectivitat, la personalització i la interacció dels objectes mitjançant elements que incorporaran la robòtica també ha obert un ampli ventall d’oportunitats; suposa un avenç en infinitat de camps, sobretot en sanitat i educació, i alhora reclama un nou perfil de professional TIC.\nContrasta tot allò connectat i, en teoria segur, amb molts ciberatacs a persones, empreses o administracions. El fàcil accés a Internet dels menors, la fragilitat dels sistemes informàtics i l’especialització del hackers en la intromissió en xarxes alienes augmenta la vulnerabilitat de la societat en general, que cada vegada depèn més de la tecnologia.\nSi això només és el principi, fins a on arribarem? Cal posar-ne límits? Si és així, com fer-ho?\nA la Diada de les Telecomunicacions d’enguany ens centrarem en les oportunitats i impactes de la transformació digital però també en els seus efectes a curt i llarg termini.\nAvaluarem el paper de l’Administració pública i l’empresa privada en la digitalització dels serveis a la ciutadania i reflexionarem en les sinèrgies establertes entre ambdós actors.\nNo ens oblidarem de la tecnologia en l’àmbit de l’oci així com el nou perfil de consumidor en totes les seves dimensions: turisme, moda, gaming i entertainment.\nEn definitiva, aprofundirem en com la revolució social es trasllada a la revolució digital, encara que l’ordre dels factors no afecta a una realitat indiscutible: l’evolució de l’ésser humà necessita elements disruptors per poder avançar i donar un pas més enllà.\nEsperem que aquesta 15a edició de la Diada de les Telecomunicacions torni, una vegada més, a complir les vostres expectatives i que gaudiu al màxim d’aquesta gran festa de les telecomunicacions.\nPresident de l’Associació GrausTIC


Compromís pregunta al Consell si el secretari general de l’Ivaj ha demanat dia lliure per anar de caravana amb NNGG – Coalició Compromís\nEl diputat de Compromís Fran Ferri ha registrat este matí una pregunta i una petició de documentació per a saber si el secretari general de l’Ivaj, Juan Carlos Caballero, ha demanat dia d’assumptes propis per absentar-se del seu lloc de treball tot el dia i participar així en la caravana de NNGG, que es tracta d’un acte privat d’una formació política.\nSegons Ferri, “tal i com ha fet públic el propi Juan Carlos Caballero mitjançant els seus perfils a les xarxes socials, en el dia de hui, 11 de setembre de 2013, dia laborable al nostre territori, el Secretari General de l’IVAJ es troba celebrant una activitat privada de la seua formació política i, per tant, no es troba desenvolupant tasques del seu càrrec pel qual rep una retribució pública de 45.395 € a l’any”. Per eixe motiu, el parlamentari valencianista ha preguntat a la consellera de Benestar Social, cap directa de Caballero, si existeix constància de la petició de dia d’assumptes propis.\nA més, Ferri també ha fet una petició oficial de documentació perquè la conselleria lliure una còpia de la sol·licitud de Caballero, demanant el dia d’assumptes propis, i una còpia de l’autorització per part del cap del president de les NNGG valencianes per a tindre el dia lliure.\nSegons Ferri, “volem màxima transparència i si no s’ha seguit eixe procés, demanarem responsabilitats, perquè una persona que desenvolupa un càrrecc públic i cobra de l’erari públic, no pot abandonar quan li done la gana el seu lloc de treball per a participar en un acte de partit”. També, el parlamentari de Compromís considera que, encara que haja demanat el dia lliure i el tinga atorgat, “no dóna una bona imatge que un alt càrrec de la Generalitat estiga en un dia laborable, en horari de treball, participant en un acte propagandístic de partit, perquè no toca i perquè la seua responsabilitat és treballar per la joventut valenciana, cosa que no està fent en el dia de hui”.\nDes de Compromís han recordat que el càrrec de secretari general, “no té una funció definida ni cap competència activa en l’organigrama de l’Ivaj i sembla que és un treball fet a mesura per al president de NNGG. És lamentable que tinguem milers de joves que han de fugir del País Valencià per a trobar un horitzó de vida digna i el Consell encara no ha estat capaç de fer un pla jove, malgrat tindre molts directius a sous que haurien d’estar treballant sense descans en eixe tema”, segons Ferri.\nbalafiament ferri transparència


galopaquegalopa: MITJA MARATO DE MUNTANYA DE BERGA\nMITJA MARATO DE MUNTANYA DE BERGA\nEl diumenge passat vaig córrer la mitja marató de muntanya de Berga, en diuen mitja però a mi em van sortir 27 km, que amb els seus 1700 de desnivell positiu em van deixar tou i baldat. La primera intenció era córrer la marató sencera però a quinze dies de l’ultra de Rialp no volia forçar tant la màquina, que llavors ja se que passa, més val menjar poc i pair bé.\nLa cursa en si no va anar ni bé ni malament, una més, de tantes que he fet, amb els seus moments bons i amb d’altres de dolents, amb les seves rampes, i el seu final que es fa llarg. No entenc que em va passar exactament però les sensacions no van ser massa bones. La calor potser?, falta d’entrenaments, de tirades llargues, de desnivell? No ho sé, potser anava mentalitzat per córrer pim pam i no, els km s’han de fer igualment, encara que siguin pocs.\nPerò de fet, ara mateix, tot em sembla massa, els 82 km de la Rialp matxicots em semblen inabastables, tot i que ja els vaig córrer fa dos anys, la marató em sembla una barbaritat i els 27 de diumenge deu ni doret...\nNo sé que m’està passant, estic perdent l’esperit i la filosofia ultra. Potser ja he cremat una etapa? Ja he fet tot el que havia de fer amb l’ultra distància?, no ho sé, ara mateix no tinc la motivació d’altres vegades i tot i que estic entrenant bé, em falta aquell no sé que, que fa falta per encara proves d’aquesta envergadura.\nEm volia passar de l’ultra a la marató, però he anat esperant i ara ja es massa tard. Faré aquests 82 kilòmetres encara que no ho veig clar, potser seran els últims que faci per muntanya, tinc ganes de canviar de registre, de provar altres coses, altres distàncies, altres esports... ja veurem.\nAmb tot, van ser 27 km aprofitats, si mes no, com un bon entrenament, vaig quedar el 25e, 6e de veterans, però això tan es.\nEtiquetes de comentaris: curses de muntanya, mitja marató, ultra


Apartments Mary Sveti Filip i Jakov Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nRovanj 306a, Sveti Petar, Sveti Filip i Jakov, Croàcia, 23207 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Apartments Mary\nConvenientment situat a Sveti Filip i Jakov, Apartments Mary és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Apartments Mary asseguren una estada plaentera als seus clients. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix habitació familiar, instal.lacions de barbacoa.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, balcó/terrassa, cuina americana, nevera, plat de dutxa per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Apartments Mary és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Sveti Filip i Jakov.


Els alumnes del CEIP Riudarenes se sumen als tallers de robòtica durant l'hora de menjador escolar - El Gerió Digital\nSe suma als altres 30 centres educatius de la comarca que ja ho fan\nDijous, 5 d'abril de 2018 00:00h\nSalvador Balliu visitant un dels tallers a Riudarenes\nEl president del Consell Comarcal de la Selva ha visitat els alumnes que participen en el taller de robòtica durant l’horari de menjador escolar de l’escola Joaquim Boada de Riudarenes. L’AMPA de l’escola de Riudarenes ha incorporat aquest curs 2017/2018 un taller de robòtica que es realitzen durant l’horari de menjador gràcies a la subvenció que ha rebut del Consell Comarcal de la Selva.\nAquesta activitat, que es coordina amb l’escola, es fan durant l’horari de menjador escolar dos dies a la setmana amb un grup de vint alumnes. Des de la seva posada en funcionament, aquesta iniciativa ha tingut una molt bona acollida entre els alumnes.\nPer això, el president del Consell Comarcal de la Selva, Salvador Balliu, ha volgut visitar in situ el menjador d’aquesta escola i conèixer de primera mà com està funcionant aquest projecte en el seu primer any de funcionament.Salvador Balliu, ha recordat que “l’escola l’Escola de Riudarenes, a l’ igual que 30 centres educatius més de la comarca, es van acollir a la convocatòria que varen obrir a finals del curs passat i que anava destinada exclusivament a finançar despeses o inversions que repercuteixin directament en el servei de menjador escolar.”\nAixí, d’una banda, es financen aquelles inversions en instal•lacions a la mateixa escola o en diferents tipus d’equipaments, sempre que estiguin relacionats amb activitats que es duguin a terme durant l’horari escolar; i, de l’altra, els projectes d’educació social i en el lleure durant l’horari de menjador escolar, que comportin la necessitat de subcontractar professionals o empreses per desenvolupar-los o la necessitat d’adquirir material o equipaments necessaris per dur-los a terme. En el cas de l’escola Josep Boada de Riudarenes va presentar un projecte de treballar les competències emocionals de l’alumne.\nBalliu ha volgut incidir, una vegada més tal com ja va fer quan es va fer la presència d’aquest projecte, en el fet que “s’exclouen totes aquelles despeses que comportin només la contractació de monitoratge durant l’horari de menjador sense que hi hagi un projecte consistent al darrere, així com la inversió en materials i utillatge relacionats amb la prestació del servei de cuina i menjador, que han d’anar a càrrec de l’empresa adjudicatària.” I és que, tal com ha recordat Balliu, aquests diners provenen del cànon de l’empresa que presta el servei de menjador escolar a les escoles gestionades pel Consell Comarcal. Aquest cànon són uns diners que, tal com assegura Balliu, “revertiran íntegrament a aplicar millores a aquest servei que té delegat el Consell Comarcal”.\nLes escoles el menjador de les quals és gestionat pel Consell Comarcal de la Selva han pogut accedir a una dotació màxima de 5.000 euros per escola i curs. A cada curs s’invertiran un total de 120.000 euros, i, per tant, el total de les convocatòries d’ajuts per al curs passat, l’actual 2017-2018 i el pròxim 2018-2019 serà de 360.000 euros.\nAixí, el Consell Comarcal de la Selva destinarà un total de 360.000 euros a projectes per als menjadors escolars en els propers tres anys. Aquesta convocatòria anual de subvencions anirà destinada a les AMPA de les escoles usuàries del servei de menjador del Consell Comarcal de la Selva.


Espores - Bojos pels calçots!\nTatuatge de calçots d'Abel Edo http://www.calsots.com/fotos-de-calcotadas-comentarios.html\nTendres i sucosos per dins, i ben torrats per fora, així són els calçots! Els brots d'una varietat de ceba dolça, típica de Tarragona, que cada vegada guanya més adeptes en tot el mediterrani. Acompanyats de la seua inseparable salsa romesco, aquestes hortalisses s'han convertit en tota una experiència gastronòmica que fins a té una festa popular pròpia en la localitat de Valls, on van sorgir les tradicionals calçotades i on trobem l'IGP (Indicació Geogràfica Protegida) del "Calçot de Valls" Us animeu a provar-los?\nEls calçots són cebes sí (Allium cepa), però amb una forma, sabor i procés de cultiu una miqueta curiosos. Com us dèiem, són cadascun dels brots tendres que creixen en una ceba blanca i que es van “calçant”, és a dir, cobrint de terra en la seua base, conforme van creixent D'ací el seu nom! I para què? Doncs per que el bulb, la part carnosa, s'estire a la recerca de la llum i romanga blanc sota terra fins a la seua recol·lecció, si no seria impossible de menjar.\nPerò no serveix qualsevol ceba, ha de ser ceba blanca i la varietat més utilitzada per a produir calçots és la ‘Blanca Gran Tardana de Lleida’ que destaca per la seua dolçor i pel nombre i grandària dels brots, de 4 a 7. Allò més normal és comprar ja el bulb de la ceba, perquè es tarda un any a aconseguir-la des de la llavor. Si no també podem comprar planter que plantarem en l'horta al febrer i recol·lectarem ja en els mesos de juny i juliol. Després, les guardarem fins que passe la calor de l'estiu perquè es conserven molt mal i tenen tendència a grillar-se.\nD'una forma o una altra, una vegada tenim ja les cebes mare, podem començar a plantar-les a principis o mitjans de setembre al nostre hort i començar a produir calçots. Per a açò, primer llaurarem la terra per a deixar-la esponjosa i poder treballar-la millor. Després farem els solcs de plantació, en cada filera haurien d'haver-hi uns 30 cm entre ceba i ceba. Després omplirem d'aigua cada solc perquè siga més fàcil introduir els bulbs.\nSegons la cultura popular, abans d'enterrar les cebes és convenient tallar la part superior, un terç aproximadament, perquè els calçots vagen creixent més separats. Encara així no està demostrat que d'aquesta manera s'aconseguisca un rendiment o qualitat majors, així que ho deixem a la vostra elecció. Una vegada la ceba comença a grillar-se (traure els brots), els deixarem créixer unes 3 o 4 setmanes aproximadament, que és quan aconseguiren els 20 cm d'altura.\nI ja està! Ara només queda la millor part, la degustació. Només recordar-vos que el cultiu del calçot és propi de comarques pròximes al mar i amb un hivern suau, condicions que es donen en tot el litoral i prelitoral mediterranis. Així que, si és el vostre cas, enhorabona i mans a la feina! I si no teniu un trosset de terra on conrear-los, sempre podeu comprar-los directament i en eixe cas, com sempre des d'espores, us recomanem apostar per productors locals que els distribuïsquen.\nI si el que voleu és provar l'autèntic "Calçot de Valls" en aquest enllaç trobareu tots els productors de les zones que estan certificades per a produir-lo: Alt Camp, Baix Camp, Tarragonès i Baix Penedès. Calçots que caldran passar un procés de qualitat molt selecte que inclou unes qualitats organolèptiques, dimensions i forma de cultiu molt concretes.\nSi bé és cert que les cebes es poden cuinar de mil i un maneres, rostides, fregides, bullides, a la planxa... els calçots no. No és que no puguem fer-ho en sentit estricte, sinó que per a poder assaborir-los al màxim hi ha tot un protocol a seguir quant al seu cuinat, acompanyament i fins i tot vestimenta, que no podem ignorar i que té nom i tot, la calçotada!\nPer a començar, primer tallarem una mica les fulles verdes dels calçots però deixant les arrels, per a després cuinar-los a la graella sobre llenya de sarments de vinya fins que la part exterior estiga totalment socarrada. El millor és col·locar-los en fileres enfrontades de manera que es toquen per les arrels. Durant la cocció, haurem d'esforçar-nos perquè el foc estiga ben repartit i caldrà girar-los un a un, el menys dues o tres vegades, perquè es facen de forma uniforme. Ja negres per fora, sabrem que els calçots estan al punt una vegada la punta estiga blana i comencen a eixir els sucs de la tija.\nUna vegada rostits, es col·loquen ràpidament en paper de periòdic per a mantenir-los calents i es presenten en la taula, encara embolicats si no vas a menjar-los de seguida, sobre la part còncava d'una teula a manera de plat. Els menjarem pelats i per a açò haurem d'anar llevant les capes torrades amb les mans. Truc!, mentre agafem amb una mà l'extrem on estan les fulles, pessigueu amb els dits de l'altra mà la punta i estirareu suaument cap a avall, i així aconseguirem que isca sencer i perfecte per a banyar en salsa i portar-lo directament a la boca. Aqueixa és la tècnica, res de guants ni de ganivet i forqueta, fer-vos a la idea que cal embrutar-se les mans de negre, que també té la seua gràcia. Açò sí, el pitet no solament està permès sinó que és part imprescindible de l'abillament si voleu ser puristes i no tacar-vos la roba.\nA més, els calçots es serveixen acompanyats de la coneguda salvitxada o salsa romesco, i una mica de pa per a poder sucar clar. Per a elaborar la salsa necessitarem (ingredients 4 persones): 100 g ametles torrades, 30 g d'avellanes torrades, 4 o 5 tomaques roges de branca, 1 cap d'all, 80 cl d'oli d'oliva, 1/2 gotet de vinagre blanc, 1 pebrot sec o nyora, i un polsim de sal, julivert i pebre roig dolç.\nPrimer rostirem al forn (200ºC, 30 min) les tomaques amb les dents d'all i els deixarem refredar. Després, en un got de batedora posarem les ametles i les avellanes i les picarem fins que estiguen totalment triturades. Finalment, afegirem el pebrot, les tomaques i els caps d'all, juntament amb l'oli i el vinagre, i seguirem batent fins que quede una crema espessa que rectificarem de sal i pebre, i a la qual li podem afegir una mica de julivert picat si us ve de gust.\nÉs important que la salsa quede espessa i no degote a l'excés perquè s'impregne ben el calçot. L'ideal, és fer-la d'un dia per a un altre i traure-la de la nevera una mica abans de començar la calçotada. Normalment es menja dempeus i uns 25-30 calçots per persona, llevat que aprofites les mateixes brases per a cuinar costelles de be, llonganisses i botifarra, com fan a Catalunya Versió no apta per a vegetarians!\nA més del seu sabor, el millor de les calçotades és l'experiència de poder gaudir-la a l'aire lliure amb amics i família. Així que si no sou dels afortunats que té una terrassa o una caseta o xalet en el camp i pot preparar-la pel seu compte, tranquils perquè hi ha més opcions.\nLa millor de totes és la de participar en la “Gran festa de la calçotada de Valls”. Una autèntica festa gastronòmica que té lloc en aquesta xicoteta localitat de la comarca de l’Alt Camp a Tarragona (Catalunya). Una cita imprescindible per als amants dels calçots i amb la qual arranca la temporada (finals de gener/intervinguts d'abril) a través d'un programa d'activitats entorn d'aquestes hortalisses.\nDegustacions populars, música i concursos de tot tipus com el de l'elaboració de salses, del millor calçot conreat o el més esperat, el de menjadors de calçots, amb un rècord de 275 unitats. I com no, multitud de graelles per a gaudir d'aquestes cebes tendres cuinades pels més experts i acompanyades de tot tipus de productes artesans.\nL'únic problema, és que se celebra en l'últim diumenge de gener, que ja ha passat, però no us preocupeu perquè la festa es repeteix cada any i així podeu planificar el vostre viatge amb temps. Si no podeu esperar, ara hi ha molts restaurants amb forn de foc en tot el mediterrani que aprofiten la temporada, per a oferir un menú especial de calçots acompanyat de carn a la brasa, va venir i postres típiques la regió.\nSi vius prop de Tarragona o et ve de gust fer una escapada de finalització de setmana, el millor és acostar-te a qualsevol de les seues moltes masies tradicionals expertes a fer calçotades. I si no, sempre pots cercar altres alternatives com les quals ens ofereixen a València associacions tipus “Descobreix l'Horta”, situada en Borbotó, en plena horta valenciana i a tan sols 3 km de la ciutat.\nCalçotada a Borbotó amb Descobreix l'Horta. Imatges: www.descubrelhorta.com\nA més d'un magnífic dinarot a base de calçots, que podrem arreplegar nosaltres mateixos en la seua horta ecològica, acompanyats de xulles de be i embotits, i d'una salsa romesco que elaborarem tots junts, podrem gaudir d'un itinerari molt especial per les seues instal·lacions. Realitzarem un passeig didàctic pels diferents cultius tradicionals i de temporada, una xicoteta granja, un hivernacle i un museu etnològic.\nPerò donar-vos pressa, que les places són limitades i només queda una última sessió aquest pròxim diumenge 6 de març. Ja siga en la vostra casa, en el xalet d'uns amics, en una masia o en el mateix Valls, ja no teniu excusa per a provar-la, així que, que passeu una bona calçotada!


Notícies del col·legi: EINES D'INNOVACIÓ EN LA GESTIÓ PÚBLICA: ÚLTIMES PLACES!\nEINES D'INNOVACIÓ EN LA GESTIÓ PÚBLICA: ÚLTIMES PLACES!\nAmpliem termini d'inscripcions fins al 17 d'octubre!\tEl Pla de Reforma de l'Administració de la Generalitat de Catalunya i del seu sector públic, té com a missió consolidar un nou model institucional inspirat en la transparència, l'ètica i la innovació. S'articula en 9 eixos d'actuació.\nAquest curs desenvolupa alguns dels continguts dels esmentats eixos - escollits per la seva utilitat en qualsevol nivell de l'administració pública -cercant la seva aplicabilitat directa en l'àmbit de l'administració local.\nL'objectiu del curs és el de conèixer estratègies, tècniques i experiències que permetin innovar a la gestió pública en aspectes referits al dimensionament dels recursos humans, la col·laboració público-privada, la promoció de la innovació en el funcionament i l'activitat de l'administració pública.\nEl curs constarà de tres sessions. A la primera es parlarà del dimensionament de plantilles; a la segona, de la col·laboració públicoprivada, i a la tercera, de l'estratègia Innogent de promoció de la innovació en l'administració pública.\nEl curs va especialment destinat a professionals de l'administració pública que desenvolupin funcions de comandament, tècnics d'àmbit generalista o sectorial, professionals de l'àmbit privat especialitzats en l'àmbit de la gestió pública així com a qualsevol persona interessada en el tema.\nEl curs tindrà lloc entre els dies 19 d'octubre i 2 de novembre, en horari de dimecres de 16h a 20h, a la seu del Col·legi de Politòlegs i Sociòlegs de Catalunya.


Pretutela i Tutela I Alzheimer Catalunya\nCarrer dels Ciutadans, Girona, España Veure mapa\n6, 20, 27 d'abril\nCurs subvencionat per la Fundació la Caixa\nCategoria: Cursos Etiquetes: pretutela, tutela\nQuan una persona pateix un deteriorament cognitiu que afecta les seves capacitats per regir la seva vida, cal plantejar-se iniciar un procés de modificació de la capacitat legal que l’ajudi i el protegeixi en el seu dia a dia.\nDirigit als professionals que busquen conèixer els canals de comunicació i coordinació entre els professionals directes i els professionals judicials així com el procés de modificació de la capacitat i de les eines que disposa el professional directe per poder continuar vetllant per la persona.\nMesures de protecció prèvies davant persones vulnerables\nTransformar la visió (valoració dels criteris i funcionament dels jutjats d’incapacitació)\nParticularitats que afecten al procediment de modificació de la capacitat. Què ha de tenir en compte el professional i com ha de respondre.\nLa intervenció del Ministeri Fiscal en el procediment de modificació de la capacitat\nNoves realitats (com apropar-nos a la persona i recuperar-la des d’una perspectiva relacional)\nLa prova en el procediment: l’exploració del jutge, l’informe mèdic-forense i l’audiència de parents\nEl Patrimoni. Com la persona pot protegir-ho abans. La seva gestió durant el procediment de modificació de la capacitat. Tutela i Curatela en la gestió patrimonial.\nLes Entitats tutelars. Conceptualització i pràctica al càrrec judicial.\nDecidir per un altre (Definició de dignitat, llibertat, ajuda i riscos i la seva gestió)\nQuè ha significat pels professionals\n“Com a treballadora d’un centre residencial, sempre és molt complex haver de prendre la decisió de si cal fer o no un pas més per protegir a aquella persona que s’està deteriorant cognitivament i potser li manca el suport familiar i tot recau. Formacions com la que hem realitzat et fa pensar, analitzar i sobretot compartir dubtes amb professionals del món de la justícia que sempre els veus com a distants i inaccessibles (cosa que no ha passat en aquesta formació) i amb companys que segurament tenen els mateixos dubtés que tu.\nCrec que s’haurien de fer més sovint aquestes formacions ja que en la nostra societat canviant, els criteris van canviar i cal que més sovint tinguem un espai de reflexió professional i personal per poder continuar treballant.\nGràcies a tots per aquesta formació!!”\nM.A.R. (Edició Tarragona)\n“Un dels millors cursos que he fet. Em serveix moltíssim pel meu dia a dia, sobretot quan necessito informació sobre remocions de tuteles o incapacitacions. Sense cap dubte, aconsello fer el curs”\nLloc: CaixaForum, Carrer dels Ciutadans, 19 17004 Girona\nPreu: 30 euros (curs subvencionat) inclou l’assistència a les 9 sessions programades\nData límit d’inscripcions: 27 de març de 2017. En cas de no arribar-se a un mínim d’assistents ens reservem el dret d’anul·lar la formació.\n(contacteu abans de fer la inscripció per assegurar que encara quedin places)\n20/04/2017 Ha finalitzat


Per fer-se’n creus: Enverina el cafè a propietaris de bars a Catalunya per robar-los\nEl detingut manipulava begudes amb substàncies químiques | Àngel Ullate\nEls Mossos arresten un home per robar els propietaris de dos bars a l’Hospitalet i Castelldefels amb el mètode de la submissió química\nper Blai Melgar / ACN 20/08/2021 11:25h\nEls Mossos d’Esquadra van detenir el 17 d’agost un home de 47 anys com a presumpte autor de robatoris amb força als propietaris de dos bars de l’Hospitalet de Llobregat i Castelldefels utilitzant el mètode de la submissió química.\nLa investigació es va iniciar el 4 d’agost quan el propietari del bar de l’Hospitalet va ser ingressat després de perdre la consciència mentre treballava. Davant les sospites de l’home que algú hagués manipulat un cafè que es va prendre, va ser sotmès a una analítica que va confirmar que havia ingerit algun tipus de sedant. Posteriorment, va comprovar que li havien robat tots els diners que guardava al bar.\nSedava els propietaris dels bars\nMentre localitzaven el sospitós, els investigadors van tenir coneixement d’un robatori de les mateixes característiques en un bar de Castelldefels.\nTambé en aquesta ocasió havien sostret els diners d’un bar després que el seu propietari perdés la consciència en consumir una beguda. A l’Hospital també es va confirmar que havia ingerit algun tipus de fàrmac sedant.\nUn cop recollits tots els indicis, els Mossos van establir un dispositiu per localitzar l’home que va finalitzar amb la seva detenció a l’Hospitalet de Llobregat. En el moment de l’arrest l’home duia a sobre dos pots amb algun tipus de substància química.\nEl detingut, que ja tenia antecedents, va passar a disposició judicial. Tot i això i després d'un judici ràpid se’n va decretar la llibertat amb càrrecs.\nNo és el primer operatiu a Castelldefels\nFinalment, cal destacar que aquest no és el primer operatiu policial d'aquesta setmana a Castelldefels. El passat dimecres, 20 de setembre, la policia espanyola, amb la col·laboració de diverses policies locals, ha desmantellat cinc cultius il·legals de marihuana amb més de 2.000 plantes en tres operatius diferents al Baix Llobregat.\nEl primer d’ells va finalitzar amb quatre detinguts i gairebé 1.000 plantes comissades en tres habitatges de Torrelles de Llobregat, Abrera i Cornellà. Durant els registres, els agents van localitzar també armes prohibides i documentació que els va portar a desmantellar una quarta plantació a Corbera de Llobregat.\nAquí, van detenir-ne el presumpte responsable i van comissar 156 plantes i uns 3 quilos de cabdells. Al tercer es va desmantellar un cultiu amb 918 plantes i 11 quilos de cabdells en una casa de Castelldefels i es va detenir un home.\nMossos d'Esquadra Robatori Baix Llobregat


01 març 2021 08:12\nGuillem Frontera | 05 juny 2007\nPer molts de camins i de moltes maneres, unes més enraonades que d'altres, es tornen a manifestar, puntuals a les nostres situacions postelectorals, les reticències a una possible reedició de governs amb una presència desproporcionada d'UM. Crec que ens beneficiaria tenir la certesa que només s'argumenta aquesta actitud en base a principis estrictament democràtics, o sia, que no ve induïda per animadversions personals o per l'oposició frontal a alguns dels valors en què se sustenta, teòricament o pràctica, la ideologia del partit. Valdria la pena poder fer tota una sèrie de consideracions havent descartat a priori fílies i fòbies, assumpte no gens trivial en un país tan petit, on, per tant, el recorregut dels interessos privats cap a la categoria d'allò públic és, sovint, estranyament curt, quasi inexistent. Una altra cosa és la dels contenguts polítics invocats en els programes i les proclames d'UM, que no poden agradar a una part de l'electorat, particularment als que temen ser exclosos per una possible expansió del nacionalisme en el nostre territori. En fi, descartades aquestes i altres raons per explicar la incomoditat que els suposa la perspectiva d'una assumpció inharmònica de poder per part d'UM, aquest disgust respondria a una concepció tan a l'engròs, tan poc matisada del sistema democràtic, que s'està revelant com una de les matèries que haurien de ser incloses en els programes educacionals, sobretot en els dels països on aquesta situació se sol repetir. La democràcia té moltes febleses, n'és la principal la seva manca d'eines operatives per arraconar els enemics declarats del sistema. Però, si es desenvolupa raonablement, presenta algunes meravelles confortants. Una de les més principals és la capacitat d'expressar la voluntat de les majories... i la de les minories, la capacitat de traduir les tensions internes de les societats, atribut no negligible en moments en què l'opinió d'unes majories pot, per exemple, justificar el bombardeig d'un país o no aconsegueix evitar-lo; o pot enrobustir polítics corruptes: en un moment, en fi, en què la consciència social dels pobles és feta, en bona part, de plastilina. No és una perversió del sistema que les minories puguin modelar el discurs de les majories. D'altra banda, l'asimetria existent en alguns casos entre representació a les institucions i el poder de govern que s'hi assoleix, sovint és percebuda erròniament, perquè el joc democràtic, si permet quotes de poder a les formacions minoritàries, també n'atenua l'exercici. Però, per damunt de totes les coses, hi ha un fet que no es pot obviar: el vot atorga llicència per actuar en política, no tan sols per governar. La política, que continua sent l'art de fer possible allò que és possible, també s'ocupa de la negociació, i negociar implica renunciar, de vegades abdicar. Sigui com sigui, allò que no es pot posar en dubte en el moment dels pactes, és la naturalesa profundament democràtica de la negociació. O així m'ho pareix.