Samanta Villar converteix el seu embaràs en un nou programa - Diari de Girona\nSamanta Villar converteix el seu embaràs en un nou programa\nSamanta amb el seu marit, durant l´embaràs. mediaset españa\nEl passat mes de gener, Samanta Villar anunciava a través de les xarxes socials que estava embarassada de sis mesos i mig i tindria bessons. Fa tot just dues setmanes, la periodista catalana va fer públic que ja havia donat a llum un nen i una nena, Damià i Violeta, i que tot havia anat molt bé. El que ningú sabia és que durant tot aquest temps de gestació la catalana no va estar exactament apartada de la vida professional. L'embaràs de l'expresentadora de formats com 21 días compartirà molt aviat amb l'audiència de Cuatro i en primera persona, les sensacions, pors i alegries viscudes des del moment que va decidir que volia ser mare.\nTal com anunciar oficialment la cadena de Mediaset aquest diumenge -durant l'emissió del programa Quiero ser monja- el nou projecte de la catalana es titula 9 meses con Samanta i s'estrenarà de forma imminent. En el primer vídeo promocional que la cadena ha publicat al seu web, la mateixa Villar defineix aquest projecte televisiu, com «el millor reportatge que he fet mai» i avança que els espectadors podran veure com riu, plora, exposa els seus dubtes sobre l'èxit de la gestació o s'emociona.


Els plantejaments europeus de Bismarck\nBismarck serà l’arquitecte i promotor de l’equilibri de poder entre les potències europees que va regir les relacions internacionals en el darrer terç del segle XIX. Fonamentalment, l’objectiu del canceller alemany seria l’aïllament de França i Gran Bretanya com a líders polítics d’Europa i l’aliança pangermanista permanent amb l’Imperi Austrohongarès contra una possible amenaça provinent de Rússia en el context de la crisi dels Balcans. Així, el canceller cercava fer de la naixent Alemanya una potència incontestable al continent.\nEn el context de la signatura del segon sistema d’equilibri amb la configuració de la Doble Aliança (1878-1882), una coalició secreta entre Alemanya i Àustria-Hongria per aïllar la Rússia tsarista després de haver aïllat anteriorment la França de la Tercera República, Bismarck pronunciava aquestes paraules on queda resumit el seu plantejament de les relacions internacionals:\nCal superar la nostra situació present, siguem tan forts que puguem fer front a qualsevol eventualitat […]. Entenc amb això exigir que fem encara esforços més grans que les altres potències a causa de la nostra situació geogràfica. Estem al centre d’Europa. Tenim almenys tres fronts per on ser atacats. França no té més que la seva frontera de l’Est per a defensar i Rússia la de l’Oest.\nNosaltres estem més exposats que cap altre poble al perill de les coalicions, per raó de l’esdevenir de la història del món, per raó de la nostra situació geogràfica, i potser també per la manca de cohesió i unitat que ha presentat fins avui la nació alemanya en comparació a les altres nacions.\nDéu ha situat al costat nostre la nació més bel·ligerant i més agitada: els francesos. Ha deixat créixer a Rússia unes tendències guerreres que estaven lluny d’atènyer, els segles passats, les proporcions actuals. Estem esperonats, per dir-ho així, pels dos costats, i estem obligats a fer un esforç que, sens dubte, no hauríem de fer en d’altres condicions. Els lluços que amenacen les carpes a l’estany europeu ens impedeixen esdevenir carpes grosses ja que ens ataquen pertot arreu. Ens obliguen a avançar-nos, i també a mantenir-nos units.\nEtiquetes: Alemanya, Europa, Història del Món Contemporani, Segle XIX, Sistema Bismarck\nActa Constitucional francesa de 24 de juny de 1793\nLa Constitució, o Acta Constitucional, de 1793 es convertia, després de l’experiència de 1791, en un “compromís entre la democràcia representativa i la democràcia directa”.\nLa deriva jacobina marcava un sistema no aplicat mai, que delimitava totalment el poder executiu de la (des del 1792) República francesa.\nEl poder hauria recaigut en un Consell Executiu de 24 membres delimitat per la Convenció (parlament) unicameral i escollida per sufragi universal (masculí). L’Assemblea era la que realment centralitzava la majoria del poder. És a dir, tot i la gran avançada democratitzadora, aquesta acta desdibuixava, en certa mesura, la separació de poders.\nPromulgada: Constitució de 1793 (aprovada per la Convenció Nacional el 24 de juny de 1793). No va arribar a ser aplicada en la pràctica.\nTendència: Democràtica jacobina.\nPrincipis d’Organització Política: República: Sobirania Nacional.\nPoder Executiu: Consell Executiu:\nDirecció i control de l’administració general.\nExecució de lleis i decrets del poder legislatiu.\nNegocia els Tractats.\nResponsable davant la llei i el poder legislatiu.\nResideix amb el poder legislatiu.\nEs renova per meitats cada legislatura.\nPoder Legislatiu: Convenció Nacional.\n1 diputat per cada 40.000 individus.\nProposa lleis i dicta decrets.\nLegislació civil i criminal.\nAdministració d’ingressos i despeses de la República.\nReorganització del territori francès.\nPolítica de defensa.\nRatificació dels Tractats.\nConvoca el poder executiu.\nPoder Judicial: Justícia Civil i Justícia Penal.\nRegulat pel poder legislatiu.\nRelació entre els Poders: A través del poder legislatiu (centralització al parlament).\nSufragi: Assemblees primàries i Assemblees electorals.\nPlebiscits sobre les lleis.\nÉs ciutadà tot home nascut i domiciliat a França de 21 anys d’edat.\n1 elector per cada 200.000 ciutadans.\nTot ciutadà que exerceix els seus drets és elegible.\nDrets i Llibertats Fonamentals: Declaració dels Drets de l’Home i el Ciutadà (24 de juny de 1793).\nBasada en el Dret Natural.\nLliure exercici dels cultes.\nLlibertat de premsa.\nDret de petició.\nDret de reunió en societats populars.\nRelacions Església-Estat: Separació Església-Estat:\nConstitució Civil del clergat (juliol 1790).\nRègim Local: Administració departamental i Administració municipal.\nControl de Constitucionalitat: Tribunal de Cassació.\nReforma de la Constitució: Si la meitat més un dels departaments o la desena part de les assemblees primàries en demana la revisió. Convocatòria de Assemblees primàries per donar lloc a una nova Convenció Nacional.\nLa conjuntura bèl·lica va impedir que el text tingués vigència, però no va ser totalment oblidat ja que la Convenció (sempre electa) va establir un sistema de govern fortament centralitzat a través del poder legislatiu.\nL’Acta Constitucional de 1793 restava en punt mort fins a la seva posterior aplicació un cop solucionada la guerra, però la situació va donar un tomb conservador que cristal·litzaria en una nova constitució que consagraria la victòria del liberalisme conservador.\nText complet en francès: acte-constitutionnel-1793\nText complet en castellà: acta-constitucional-de-24-de-junio-de-1793\nEtiquetes: Convenció Nacional, Història de França, Història del Món Contemporani, París: Llums i Revolució, Revolució francesa, Segle XIX, Segle XVIII\nJean-Paul Marat, la Fura del Poble\nNascut a Boudry, localitat suïssa del cantó de Neuchâtel, el 24 de maig de 1743, Jean-Paul Marat va estudiar medecina a Bordeus, Tolosa i Lió abans de passar una temporada a Holanda, i instal·lar-se definitivament a Anglaterra on va exercir com a metge i veterinari. Durant la seva estança a Newcastle, els seus serveis a la comunitat van ser tan considerats que va arribar a rebre un diploma com a “ciutadà d’honor” de la vila. Els onze anys viscuts en aquella Anglaterra del segle XVIII, mercantil i d’hàbits parlamentaris, esdevindrien el germen del lliurepensament del que seria un dels principals promotors en la França revolucionària.\nGràcies a la llibertat de premsa existent a Anglaterra, va publicar la seva primera obra, Les cadenes de l’esclavitud (1774), un violent pamflet on denunciava els “sòrdids atemptats dels prínceps contra els pobles” i aconsellava “no votar als parents ni amics del rei”. El contingut de l’obra no veuria la llum a França fins 1792, quan la caiguda de la monarquia era imminent.\nAmb trenta-quatre anys retornaria a França per ser metge de la guàrdia de cos del comte d’Artois (1777), però el caire escandalós dels seus escrits –especialment el Pla de Legislació Criminal (1780)– li féu perdre el càrrec (1783). Dedicat des d’aleshores a la propaganda política, el 1789 edità el Publiciste Parisien i L’Ami du Peuple. Quan esclata la Revolució, Marat ja havia publicat una quinzena d’obres i gaudia d’una certa reputació com a filòsof polemista.\nPoc abans de l’esclat revolucionari, Marat havia publicat l’opuscle Pla de Legislació Criminal on denunciava la dramàtica realitat del Tercer Estat, desposseït de drets i base de les càrregues fiscals de l’Estat. Advertia als compatriotes del fet que les lleis havien esdevingut un instrument d’opressió de la massa per part d’una minoria. El moll de l’ós de l’escrit el trobem en la qüestió de la propietat, que dóna lloc a una societat on uns pocs ho tenen tot i la majoria res. Tot i això, Marat no demana la supressió de la propietat, sinó que hi subordina el dret a l’existència. Demana una societat que garanteixi la subsistència a aquells que no tenen propietat i considera la insurrecció com l’únic camí per a corregir la injustícia.\nEl 1789, Marat ha entès que la millor contribució que pot fer a la causa revolucionària és escriure i des dels seus pamflets encendra la flama del poble. L’Ami du Peuple era un diari d’opinió, no d’informació, i va arribar a adquirir gran influència (alguns autors calculen una tirada de 2.000 exemplars per número). El radicalisme polític de les idees que hi defensava i les crítiques a Necker, al rei i, més tard, a La Fayette li valgueren denúncies, empresonaments i exilis. Les masses el tenien per un ídol, però els grups amb més influència desconfiaven d’ell.\nIdentificat amb les necessitats i les aspiracions del baix poble i esdevingut ídol de les masses de París, formaria part dels cordeliers i, més tard, dels jacobins. El tema principal dels seus escrits seria la denúncia de la conjura aristocràtica en defensa de la Revolució, l’enfrontament entre el poble i el govern. Marat sospitava que els polítics que considerava contrarevolucionaris (Mirabeu, Necker, La Fayette) actuaven organitzadament, estaven en connivència amb el rei, amb els aristòcrates, amb els caps militars… tot era una conxorxa. Davant els traïdors, la solució era la denúncia i l’apel·lació al poble a una actuació violenta. Per sobre de la legalitat, per Marat és el poble qui ha de jutjar la justícia de les lleis i les institucions.\nDurant l’Assemblea Constituent, Marat esdevindria el principal combatent davant de la diferenciació entre ciutadans actius i passius amb l’obra Súplica de 18 milions de desgraciats a l’Assemblea Nacional (1790) i amenaçant amb la vaga general des de L’Ami du Peuple. Sense arribar mai a fer un anàlisi econòmic profund, no va deixar mai de denunciar l’estat de misèria en que es trobava el poble. Així, va combatre la Llei Le Chapelier des d’un punt de vista exclusivament polític, com a maniobra de la burgesia per a impedir les reunions del poble.\nJa en el marc de l’Assemblea Legislativa, Marat seria un dels inspiradors i el principal propagandista de la intransigència enfront dels girondins. D’aquesta manera, combatria la política bel·licista de Brissot amb arguments similars als emprats per Robespierre. Membre del Comitè de Vigilància de la Comuna de París, fou un dels responsables de les matances del 10 d’agost i del setembre (1792), si bé no directament per la seva acció sí pels seus escrits.\nDiputat per la ciutat de París a la Convenció, continuaria instigant les masses de la capital a l’acció revolucionària, mentre teoritzava sobre la necessitat de l’exercici directe de la sobirania. El 1793 signà la circular dels jacobins de les províncies contra els girondins; aquests l’acusaren davant la Convenció, però fou absolt, a causa de la pressió popular; pel maig reclamà la suspensió de la Comissió dels Dotze.\nD’aquesta manera, Marat exercí un paper important en la caiguda girondina, pel juny, acusant-los de ser uns enemics a l’obra del republicanisme. Ja malat –patia una malaltia crònica a la pell que només podia alleugir prenent banys d’aigua– i refugiat a casa seva, i el mes moriria assassinat a la banyera per Charlotte Corday, fervent seguidora de la Gironda (13 de juliol).\nMite revolucionari en morir, però, passaria més tard a ésser considerat com un símbol dels excessos revolucionaris. El seu cadàver seria inicialment enterrat al jardí dels cordeliers fins que, un any més tard seria traslladat solemnement cap el Panteó (21 de setembre de 1794). El gir termidorià, però, l’expulsaria del Panteó per anar a descansar definitivament al cementiri de Saint-Etienne-du-Mont.\nEtiquetes: Història de França, Història del Món Contemporani, Protagonistes Revolució francesa, Revolució francesa, Segle XIX, Segle XVIII, Terror\nConstitució francesa de 3 de setembre de 1791\nEn un període de només 4 anys (1791-1795), la França revolucionària va veure com els diferents parlaments signaven tres constitucions diferents. Cada constitució responia a la conjuntura política en que va realitzar-se. Així, mentre la de 1791 ideològica era una aproximació al liberalisme (la seva finalitat principal era el trencament amb el passat), la de 1793 respondria a un avenç democratitzador jacobí i la de 1795 suposaria el triomf del liberalisme conservador.\nLa Constitució és la llei fonamental en l’organització d’un Estat, la forma real en la que es governa un poble. Així, el model constitucional modern consagrat a la Revolució Francesa es basaria, a grans trets, en el reconeixement de les llibertats individuals, en la separació de poders i en el principi de la sobirania popular.\nLògicament, la revolució triomfant convertiria els Estats Liberals convocats per Lluís XVI en una Assemblea Constituent que tindria com a tasca fonamental la redacció d’una Declaració dels Drets de l’Home i del Ciutadà (1789) i la primera Constitució de la història de França, aprovada el 1791.\nEl punt del que parteix l’Estat liberal de dret es caracteritzarà per la primacia de “l’imperi de la llei” amb una llei de lleis: la Constitució. A aquesta deurien estar sotmesos els actes del propi Estat i a ella es supediten les altres normes jurídiques emanades de la dinàmica legislativa parlamentària. El primer objectiu d’aquesta deriva constitucional no era altre que la limitació del poder absolut del monarca mitjançant una sèrie de regles fixes que reglamentessin l’acció reial i el desenvolupament del govern. El poder quedava, d’aquesta manera, distribuït entre uns cossos diferenciats (separació de poders legislatiu, executiu i judicial), limitats i controlats. S’estava alliberant a la població del control absolut i abusiu exercit per l’absolutisme.\nAra, els ciutadans tindrien una quota legítima de participació (més o menys gran segons el model constitucional) en el procés del poder polític. En definitiva, el que feia la Constitució era donar una nova base de legitimació al poder, de dalt a baix. Tota Constitució devia ésser aprovada pel poble –via referèndum o pels seus representants–, fet que conferia als parlamentaris una nova legitimitat “democràtica”. Així, amb el model francès de 1791 es consagrava el principi de la sobirania popular i un model d’Estat centralitzat administrativament que seria exportat a altres punts del món al llarg del segle XIX.\nLa Constitució de 3 de setembre de 1791, després d’un llarg període dominat pel reformisme de l’Assemblea Constituent, donava pas a un sistema polític que, a la pràctica, no era ni democràtic ni realment liberal. Aquesta aparent contradicció es deu al fet que els constituents tenien un objectiu principal que era el trencament amb l’Antic Règim.\nTot i això, segons la meva opinió si hem d’etiquetar aquesta carta constitucional l’hauríem de qualificar de liberal. Els principis bàsics d’un model constitucional van ser confirmats en un text que permetia un posterior desenvolupament democratitzador. S’havia aconseguit una “regeneració total” de les institucions, retornant la sobirania al poble, a una Nació composada per homes lliures i iguals en drets. La monarquia constitucional de 1791 garantia la separació de poders i convertia la llei en l’expressió general de la Nació.\nPromulgada: Constitució de 3 de setembre de 1791 (aprovada per l’Assemblea Constituent, sancionada pel rei el 13 de setembre i jurada el 14).\nTendència: Liberal, busca el trencament amb el passat.\nPrincipis d’Organització Política: Monarquia Constitucional: Sobirania Nacional (limitada).\nPoder Executiu: Rei i Govern\nRepresentatiu de la sobirania de la Nació francesa.\nInviolable, però sotmès a la Llei.\nNomena i destitueix els Ministres.\nDirigeix la Guàrdia Nacional.\nVet suspensiu sobre les llei.\nRealitzen el Jurament Cívic.\nResponsables davant la Llei.\nPromulguen les lleis aprovades pel poder legislatiu.\nNomena els governs de l’Administració Local.\nPoder Legislatiu: Assemblea Nacional\nControla el rei i els Ministres.\nVigila la Guàrdia Nacional.\nInstal·la i dissol els Tribunals.\nControla el Tribunal d’Apel·lació.\nProposa el Tribunal Suprem.\nMandat temporal de 2 anys.\nEl rei no la pot dissoldre.\nPoder Judicial: Tribunal Suprem, Tribunal d’Apel·lació i Tribunals\nVigila els Ministres i l’Administració.\nProposat per l’Assemblea Nacional.\nDret d’oposició als Tribunals ordinaris.\nControlat per l’Assemblea Nacional.\nInstal·lats per l’Assemblea Nacional que els pot dissoldre.\nRelació entre els Poders: A través del rei i l’Assemblea Legislativa.\nSufragi: Ciutadans Actius i Passius.\nSufragi censatari segons la fortuna i la renda.\n60% de la població.\nEscolleixen tots els funcionaris.\nEscolleixen tots els jutges i jurats.\nEscolleixen els electors (1 per cada cent ciutadans).\nEls electors escolleixen l’Assemblea Nacional.\nDrets i Llibertats Fonamentals:\nDeclaració dels Drets de l’Home i del Ciutadà (26 d’agost de 1789).\nBasada en el Dret Natural i Civil.\nAccés als càrrecs en funció de les “virtuts i talents”.\nIgualtat davant la llei. Mateixa llei per a tot el regne.\nLlibertat de reunió i associació.\nInviolabilitat de la propietat.\nLlibertat per escollir els ministres del culte religiós.\nRelacions Església-Estat: Separació Església-Estat.\nRègim Local: Departaments (83) i Comunes (40.000).\nControl de Constitucionalitat: Cort Suprema Nacional.\nReforma de la Constitució: Desprès de 3 legislatures consecutives demanant reformes constitucionals, a la quarta legislatura es forma l’Assemblea de Revisió (249 diputats).\nEl monarca esdevenia així un simple delegat del poder i es subordinava a la llei. Tot i mantenir el poder executiu estava limitat en les seves funcions. Controlat per un poder legislatiu (Assemblea Nacional) i pel poder judicial; aquests poders es marcaven l’un a l’altre per evitar els excessos. El principal problema d’aquesta Constitució era la seva expressió a través del sufragi del que quedaven exclosos tant aquells homes que no arribessin a una taxa censatària, com les dones i els esclaus de les colònies.\nAra bé, el sistema que es pot veure dibuixat en el quadre suposava un trencament total amb el passat i posava la primera pedra per una evolució com la plasmada en el text jacobí aprovat per la Convenció el 1793.\nText en francès: constitution-1791\nText en castellà: constitucion-francesa-1791-castellano\nEtiquetes: Assemblea Nacional Constituent, Història de França, Història del Món Contemporani, París: Llums i Revolució, Revolució francesa, Segle XIX, Segle XVIII\nPublicat a 3.2 L’Assemblea Nacional Constituent, 3.3 L’Assemblea Legislativa | Deixa-hi un comentari »\nLa denúncia de les lluites ètniques i territorials a l’Europa de finals del segle XIX per Victor Hugo\nUn dels eixos principals de la política europea del canceller Bismarck va ser la intervenció diplomàtica com a mitjancer entre Rússia i Àustria-Hongria, que al darrer terç del segle XIX s’enfrontaven pel control dels territoris propers al Mar Negre i els estrets que comunicaven aquest mar amb la Mediterrània. D’aquesta manera, Bismarck buscava evitar els possibles conflictes amb l’Imperi Austrohongarès, enfrontat a la regió dels Balcans amb l’Imperi Turc i l’Imperi Rus.\nL’Imperi Austrohongarès va posar en pràctica als Balcans una política de magiarització, és a dir, d’imposició de la llengua i la cultura hongaresa sobre les altres nacionalitats de la seva àrea d’influència en l’Imperi. En paral·lel, els pobles balcànics (Grècia, Sèrbia, Romania i Bulgària) lluitaven per la seva supervivència i pel seu engrandiment a costa dels imperis en descomposició com el turc. Aquest fet acabaria incitant als nacionalistes eslaus de Bòsnia i Hercegovina a cercar, en secret, l’ajuda de Sèrbia contra l’Imperi, fet que derivaria en el principal detonant de la Gran Guerra amb l’assassinat de l’hereu al tron Austrohongarès a Sarajevo el 1914.\nAixí, ja el 1876, es produïa la crida de Victor Hugo a favor dels serbis denunciant la lluita ètnica i territorial que s’estava produint al vesper dels Balcans mentre Europa mirava cap a una altra banda:\nEs fa necessari cridar l’atenció dels governs europeus sobre un fet tan petit, pel que sembla, que fa la sensació que els governs no el perceben. Aquest fet és: s’assassina un poble. On? A Europa. Aquest fet té testimonis? Un testimoni: el món sencer. Els governs ho veuen? No […].\nEl que passa a Sèrbia demostra la necessitat d’uns Estats Units d’Europa. Que sobre els governs desunits triomfen els pobles units. Posem fi als Imperis assassins. Fem callar al fanatisme i el despotisme. Trenquem les espases, esclaves de les supersticions i els dogmes que sostenen al puny un sabre. Ja n’hi ha prou de guerres, de matances, de carnisseries. Pensament lliure, lliure canvi. Fraternitat. És que és tan difícil la pau? La República d’Europa, la Federació continental. No hi ha cap altra realitat política que aquesta.\nInteressantíssima reflexió final la de l’escriptor francès avançant-se cent anys al seu temps. Podria haver estat una hipotètica Unió Europea del segle XIX la manera d’evitar el segle de la barbàrie que va ser el segle XX? Mai ho sabrem. Ara bé, pels amants de la història-ficció, la Societat de Nacions, organització precursora del que seria l’ONU, no va servir de res en el període d’entreguerres a l’hora de superar les cicatrius deixades per la Gran Guerra i establir una pau duradora.\nEtiquetes: Europa, Història del Món Contemporani, Segle XIX\nPublicat a 02. La Revolució francesa, 3.6 Protagonistes de la Revolució francesa | Deixa-hi un comentari »\nEl catalanisme polític en el tombant dels segles XIX i XX: naixement i consolidació de la Lliga Regionalista\nArribats al tombant cap al segle XX, el catalanisme s’anava estenent i començava a arribar a les multituds del carrer. D’aquesta manera, la primitiva ortodòxia del catalanisme del segle XIX es veia trencada per l’aparició de tota una sèrie de tendències, agrupacions i escoles, en les quals es manifestaven totes les idees de l’època, fins i tot les més extremes. Els antics programes i bases eren estrets pel nou catalanisme.\nEl 1899, el fracàs del projecte regeneracionista del polaviejisme i el govern Silvela va posar-se de manifest després de la protesta ciutadana del tancament de caixes, en el fet de no concedir el concert econòmic a Catalunya, en la manca de reformes “regeneracionistes”, en la inadequació a la realitat social espanyola i catalana, i en la repressió del moviment de gremis. Tot això va fer que un sector dels industrials catalans, que durant anys havien seguit la política de negociar privadament amb el cap de govern de torn o amb algun ministre, decidissin que la forma d’imposar els seus criteris era pressionar amb un partit propi.\nAixí, el 1899 naixia la Unió Regionalista formada principalment pels antics membres del polaviejisme català, destacats industrials, dirigents del moviment del tancament de caixes i representants de la burgesia agrària. La Unió Regionalista proclamava als seus estatuts que lluitaria per l’autonomia política i administrativa de les regions per tots els mitjans legals, sempre dintre de la unitat de l’Estat espanyol. Era un partit amb una àmplia base social, però mancat d’un projecte polític clar i de dirigents amb experiència política.\nParal·lelament a la formació de la Unió Regionalista, el 1900, el grup que publicava el diari La Veu de Catalunya va abandonar definitivament la Unió Catalanista per fundar el Centre Nacional Català. Aquesta formació estaria integrada per joves professionals com Enric Prat de la Riba, Francesc Cambó, Jaume Carner i Lluís Duran i Ventosa, que eren clarament favorables a la intervenció del catalanisme en la política per la via electoral. Així, era un partit amb un programa polític possibilista i amb uns dirigents experimentats, però mancat de suports socials clars.\nEl 1900, Eduardo Dato, Ministre de la Governació, va visitar Catalunya. La premsa catalana havia fet Dato responsable directe de l’empresonament dels botiguers a causa del tancament de caixes. Això va fer que Dato fos rebut amb una vaga general de botiguers i amb manifestacions d’hostilitat. El ministre va ser xiulat a Manresa, va viure una vaga del comerç a Manresa i li van cantar el cant d’Els Segadors. Davant d’aquests fets, el govern va proclamar l’estat de guerra a Barcelona, va destituir l’alcalde de Reus i va suspendre la publicació de La Veu de Catalunya. Aquesta reacció del govern va portar el Centre Nacional Català a demanar a la Unió Regionalista de fer una candidatura conjunta, i aquesta va acceptar.\nLa confluència d’interessos entre ambdues formacions va afavorir la unió dels dos grups, donant pas a una candidatura unitària per a les eleccions de maig de 1901 que seria l’embrió del naixement de la Lliga Regionalista. L’objectiu del nou partit era participar a les eleccions a Barcelona amb una candidatura formada per homes de prestigi ciutadà, l’anomenada “candidatura dels quatre presidents”. La tria realitzada per la candidatura regionalista estava configurada per homes com el doctor Bartomeu Robert (expresident de la Societat d’Amics del País), Albert Rusiñol (expresident del Foment del Treball Nacional), Lluís Domènech i Montaner (expresident de l’Ateneu Barcelonès) i Sebastià Torres (president de la Lliga de Defensa Industrial i Comercial). La tria estava ben feta perquè eren homes que tenien popularitat i representaven coses complementàries en la societat catalana.\nLa campanya va ser preparada a consciència ja que era la primera vegada que es produïa un enfrontament directe del catalanisme amb el caciquisme. A més, els interventors de la Lliga eren una garantia del respecte al vot i permetien esperar que les votacions no podrien ser falsejades aquest cop. Les eleccions de 1901 van ser un èxit per a la candidatura unitària que va obtenir quatre diputats, per dos dels republicans (Pi i Margall i lerroux) i un dels dinàstics. D’aquesta manera, les eleccions de 1901 van significar un canvi radical en la política catalana i la primera derrota del caciquisme.\nL’èxit electoral va comportar la fusió definitiva dels dos grups en la Lliga Regionalista, partit que va convertir el diari La Veu de Catalunya en el seu principal òrgan de difusió i que va reforçar la força electoral del catalanisme. A la junta directiva de la nova organització, presidida pel Doctor Robert, hi estarien Verdaguer Callís i el doctor Fargas. La Lliga esdevenia així la primera formació política moderna de l’Estat espanyol, trencant el monopoli de les classes benestants i dotant-se d’una organització eficaç (afiliats, centres polítics, secretaria electoral, publicacions, etc.).\nA les eleccions municipals del mateix any, la Lliga va obtenir onze regidors a l’Ajuntament de Barcelona, mentre que els republicans n’aconseguien onze i els partits dinàstics només quatre. Per primer cop, les candidatures no dinàstiques triomfaven a Barcelona. A partir d’aquell moment, el joc polític a Catalunya ja no passaria pel torn dinàstic entre conservadors i liberals, sinó que l’hegemonia electoral es disputaria entre republicans i catalanistes com a forces polítiques majoritàries. A més, la victòria barcelonina de la Lliga va servir per demostrar la coherència de la seva línea de participació política. El carlisme català anava perdent força i a començament de segle bona part dels seus simpatitzants –ja fossin gent del poble o petits i mitjans hisendats–havien passat a les files del catalanisme.\nAl llarg de les primeres dècades del segle XX, la Lliga Regionalista es consolidaria com el partit hegemònic a Catalunya sota l’ideari definit per Enric Prat de la Riba a l’obra La Nacionalitat Catalana (1906). La Lliga reclamava el dret de Catalunya a l’autonomia política, però es mostrava disposada a intervenir en la vida política espanyola amb l’objectiu de modernitzar i descentralitzar l’Estat. Així, mentre Prat de la Riba es convertia en el principal referent de la política lligaire “Catalunya endins”, Francesc Cambó exerciria el seu paper de defensor dels interessos catalans a Madrid.\nEls primers anys de la Lliga, però, no van ser gens fàcils ja que el nou partit va haver de fer front a l’expansió del republicanisme lerrouxista i a les discrepàncies ideològiques internes entre els homes de tarannà més progressista i la majoria dels dirigents més conservadors i possibilistes. Així, després dels èxits electorals de 1901, les eleccions de 1903 no van ser favorables als seus interessos ja que les forces republicanes van imposar-se tant a les generals com a les municipals. Igualment, la Lliga també seria derrotada a les eleccions de 1905.\nEtiquetes: Catalanisme, Catalunya contemporània, Història de Catalunya, Història del Món Contemporani, Restauració borbònica, Segle XIX, Segle XX\nPublicat a 09. La crisi del sistema de la Restauració | 4 comentaris »


Josep Maria Cabanes – Inter Club d'Escaldes\nNom Josep Maria Cabanes Foix\nData de naixement 2 d’abril de 1996\nAlçada i pes 1,75 mt. / 65 kg.\nArribada a l’Inter Temporada 2016-17\nTítols amb l’Inter 3 Lligues Nacionals (2019-20, 2020-21, 2021-22), Copa Constitució 2020, 2 Supercopes d’Andorra (2020, 2021), Lliga de Segona Divisió (2016-17)\nTemporada 2021-22 1 PJ – 0 gols\nInternacionalitats Sub 21 d’Andorra\nJosep María Cabanes és un dels jugadors històrics del club, amb presència en tots els títols oficials de l’Inter. Va arribar una temporada després del seu germà Marc i es van guanyar un lloc dins de l’equip. Malgrat la seva joventut, ha estat capaç de definir amb seguretat: recordat és el seu gol de penal al minut 94 contra la Penya Encarnada que va donar una bona part del títol de Segona Divisió 2016-17. Pot jugar de defensa central i de lateral, totes dues posicions amb coratge.


L'Ajuntament fa una auditoria ambiental per preparar l’Agenda 21 - sentmenat.com\nInici Societat L’Ajuntament fa una auditoria ambiental per preparar l’Agenda 21\nL’Ajuntament fa una auditoria ambiental per preparar l’Agenda 21\nL’Ajuntament de Sentmenat, juntament amb la Diputació de Barcelona, està realitzant una auditoria ambiental al municipi, requisit indispensable per conèixer quina és la situació de l’ecosistema, especialment pel que fa a l’ús dels recursos naturals disponibles i a la qualitat del medi ambient. Un cop es tinguin els resultats d’aquesta auditoria, es farà un informe tècnic que planificarà, de forma sostenible, el desenvolupament local.\nCom a element clau d’aquesta auditoria es demana la participació ciutadana. En aquest sentit, l’Ajuntament ha fet arribar una enquesta a cada domicili per conèixer els hàbits ambientals de les famílies sentmenatenques. L’enquesta s’ha de retornar abans del 10 de gener a les urnes que s’han dipositat a l’Oficina d’Atenció al Ciutadà (OAC) de l’Ajuntament, al vestíbul de l’Escola Can Sorts, al col·legi Nostra Senyora del Pilar, a la Biblioteca Municipal Frederic Alfonso i Orfila, al Dispensari Municipal i als locals socials de les urbanitzacions.\nPer tal de tirar endavant el projecte, en una segona fase s’han d’implicar tots els sectors econòmics i socials del municipi com a foment de la participació ciutadana en la presa de decisions polítiques. Des de l’Ajuntament es creu que l’Agenda 21 és clau per definir un futur sostenible pel municipi, ja que marcarà les actuacions que han de ser prioritàries per impulsar el desenvolupament econòmic i medi ambiental local.\nDes 23, 2004 Redacció\nPortes obertes a Cal Milionari el 19 de desembreSignat el conveni per a l'utilització del local social de Pedra Santa


Torna la campanya “Cambrils es mou: Estudies? Puja el bus” amb una setmana gratis de transport públic — Ajuntament de Cambrils\nEsteu aquí: Inici / Cambrils / Ajuntament / Comunicació / Torna la campanya “Cambrils es mou: Estudies? Puja el bus” amb una setmana gratis de transport públic\nTemàtica: Medi ambient, Mobilitat\nDel 8 a l’11 de gener, tots els usuaris disposaran de transport gratuït\nEls escolars cambrilencs de 4 a 12 anys disposen de l’abonament T-12 per utilitzar il·limitadament el transport públic\nLa campanya permetrà als usuaris utilitzar el servei d’autobús municipal, del 8 a l’11 de gener, de manera totalment gratuïta per fomentar-ne l’ús. D’aquesta manera, tots els usuaris podran viatjar per les línies L1-Llevant i L2-Ponent i fer transbordaments entre línies sense cap cost afegit.\nAbonament T-12 pels escolars\nA banda de la campanya endegada per la regidoria de Governacíó i APARCAM, també és important conèixer l’existència de l’abonament T-12 per als nens de 4 a 12 anys del municipi, que els permet viatjar de manera il·limitada fins els 12 anys.\nPer aconseguir l’abonament cal adquirir la targeta per 35€, que és renovable als 16 mesos sense cap més cost. D’aquesta manera, els nens poden viatjar amb transport públic fins als 12 anys i gaudir d’un servei adaptat a les necessitats escolars del municipi.


Escapada a Cals Frares, a Santa Elena d'Agell • Escapadesenparella.cat\nCarrer, Camí de Santa Elena, 28, 08349 Cabrera de Mar, Barcelona,\nCals Frares és un restaurant situat al veïnat de Santa Elena d’Agell, a la població maresmenca de Cabrera de Mar. El restaurant es troba en una masia que data del segle XIII que presenta elements i components arquitectònics renaixentistes, barrocs i neoclàssics. Tant si hi aneu amb la vostra parella com amb la família, no dubteu en fer una visita als animals, ja que hi trobareu des de faisans fins a cavalls, passant per animals de corral, cabres i ases.\nEscapada a Cals Frares, a Santa Elena d'Agell: Benvingut a l'escapada en parella de la setmana, ens hi acompanyes?\nÉs dissabte i avui l’escapada que farem se’ns ha ocorregut a última hora, en part gràcies a la gana. És cert que fa uns dies que estem publicant principalment escapades gastronòmiques i escapades culturals, però no hi podem fer més! Això si, us prometem sorpreses ben avia.\nPugem al cotxe i al cap d’una estona arribem a l’alçada del poble de Cabrera de Mar, on agafem la sortida de l’autopista i prenem la carretera de Vilassar direcció a Argentona. A mig camí entre aquests dos pobles trobarem un indicador on s’anuncia del Veïnat de Santa Elena d’Agell. Per arribar al restaurant Cals Frares, haurem d’agafar un carrer que puja amunt i tombar a la dreta fins arribar al pàrquing del restaurant, justament al costat de l’ermita que dona nom al veïnat. En el cas de trobar-vos amb el pàrquing ple, com ens passa a nosaltres, podem continuar el carrer amunt fins arribar al segon pàrquing de cotxes. Nosaltres el deixem aquí, baixem del cotxe i ens dirigim a l’entrada del restaurant.\nEns dona la benvinguda l’entrada a l’era de la masia, a la dreta trobem els serveis, al davant el patí que antigament era l’era de la casa i al fons uns petits corrals i galliners on hi trobem les gallines, i altres animals de granja, com una cabra, un ruc, faisans, etc. També veurem una carolina i canaris. Us comentem el tema dels serveis perquè ens sobta que siguin a fora del restaurant, i no volem que feu tard si teniu un corre-cuita a mig menjar.\nEntrem. L’interior del Cals Frares sembla ben bé un museu, hi trobem de tot, des d’eines antigues per treballar al camp fins a rajoles amb dites tradicionals, fotografies amb personalitats d’equips de futbol, peces de decoració, etc. Ens encanta! També ens agrada molt que a l’entrar et trobis directament amb el taulell, ens recorda aquells hotels antics on el passadís et condueix fins al taulell només entrar. Preguntem si tenen taula per dos i bingo! Avui dinarem. Hem fet bé en pensar que havent-hi el “clàssic” la gent no sortiria tant. De fet així mateix ens ho diu la noia que ens atén.\nPaguem. El preu no és exageradament car per la quantitat i qualitat del menjar que ens han servit a Cals Frares, podriem dir de molts llocs on per racions més petites et poden cobrar el doble, així que sortim molt contents, tant per haver pogut gaudir d’un dinar en una masia-restaurant del segle XIII, com pel menjar i tracte rebut. Cal destacar però que Cals Frares no accepta targetes de crèdit a l’hora de pagar, és a dir, si veniu assegureu-vos de portar efectiu per pagar.


Mangkintus Homestay Raja Ampat Indonèsia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nKampung Yenbeser, Pulau Gam, Besir, Raja Ampat, Indonèsia, 98482 - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Mangkintus Homestay?\nMés informació sobre Mangkintus Homestay\nConvenientment situat a Raja Ampat, Mangkintus Homestay és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Gàcies a la seva bona ubicació, des de l'allotjament es pot accedir fàcilment a les visites obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Mangkintus Homestay és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. L'allotjament ofereix servei d'habitacions 24 hores, seguretat 24 hores, servei de neteja diari, tenda de regals/records, infermeria per garantir el màxim confort possible.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara escriptori, àrea de menjador independent, cafetera/tetera, mosquiter, empolles d'aigua de cortesia per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com immersió lleugera, buceig, pesca. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Raja Ampat, el Mangkintus Homestay és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.


La poda dels brots verds – Miquel Àngel Maria\nLa poda dels brots verds\nDivendres, 17 de setembre de 2010 per Miquel Àngel Maria\nL’economia espanyola, o més ben dit, la política econòmica espanyola, arrossega una patologia multisecular que, si es tractàs d’una persona malalta, un psiquiatra no dubtaria a diagnosticar-li una trastocada tendència suïcida. M’explic. L’obsessió centralista ha alimentat sempre una por cerval a la possibilitat que alguna regió de la perifèria agafi aire i progressi més que el centre ―geogràfic i polític―. El temor a la disgregació del mercat interior ―versió econòmica de l’uniformisme polític― sol posar en marxa tots els ressorts proteccionistes per tallar les ales als projectes perifèrics quan es considera que agafen massa força o que estableixen llaços massa autònoms amb l’exterior. Això és suïcida, perquè quan es bloqueja, contra la lògica i la conveniència del progrés, algun projecte perifèric, al final és tot el conjunt, i no només el centre, el que en surt perjudicat.\nD’exemples d’aquesta dinàmica n’hi ha a balquena. N’esmentaré tres, no gaire llunyans en el temps. El primer: quan l’any 2006 l’empresa catalana Gas Natural participada per La Caixa va anunciar la seva intenció de fer-se amb el control d’Endesa a través d’una OPA borsària, als sectors financers espanyols els va agafar un atac. L’aleshores president d’Endesa ho va expressar molt gràficament: “yo nunca seré un empleado de La Caixa”. Poc temps després, l’empresa alemanya E.On va entrar en pugna amb Gas Natural, i la presidenta madrilenya Esperanza Aguirre ho va tenir claríssim: “antes alemana que catalana”. L’espanyolisme polític i l’econòmic van remar junts per frenar la catalanització d’Endesa. El resultat és que, des de gener de 2009, Endesa està en mans de l’italiana Enel, que en controla el 92%. No la comanden des de Barcelona, certament. Però tampoc des de Madrid, sinó des de Roma.\nSegon exemple: si hi ha una infraestructura que demostri la concepció radial centre-perifèria de la política econòmica espanyola és el tren d’alta velocitat. Els estudis inicials recomanaven la connexió ràpida de les regions espanyoles exportadores (Catalunya, Navarra, Euskadi) amb França, però tant en època de governs del PP com del PSOE, la prioritat s’ha establert en la connexió de Madrid amb les províncies perifèriques, i sempre es deixa per a més endavant l’obertura a l’exterior. La darrera decisió en aquest sentit és del passat mes d’agost, quan el ministre de Foment, José Blanco, anunciava que la prioritat ara és la unió de Palència amb Cantàbria. Res, de moment, d’unir Bilbao amb Irun per connectar tota la cornisa nord amb França. Fascinant i patètic.\nEl tercer exemple encara és més recent, i té conseqüències directes per a l’economia de les Illes Balears: si els nostres representants polítics i els sectors econòmics illencs no ho impedeixen, Madrid retallarà el descompte dels viatges als residents. La recuperació de les economies alemanya i britànica podria afavorir que la sortida de la crisi a les Balears fos més dinàmica i ràpida que a altres zones de l’estat amb més dificultats estructurals, i amb més dependència del mercat interior. Però justament quan s’albiren aquests brots verds, Madrid ha agafat les tisores de podar i amenaça amb pegar una bona escapçada a les possibilitats de millora de la competitivitat de la nostra economia regional. En lloc de regar els brots verds, desenvolupant el REB d’una vegada, que ja seria hora, en lloc d’afavorir que les Balears recuperin posicions per tornar a ser, en benefici de tot el conjunt, un dels motors de l’economia espanyola, el govern Zapatero decideix afegir algunes dificultats a les nostres possibilitats de recuperació. Deu ser una prova d’esforç, a veure si som capaços de nedar contra corrent? Amb aquests amics, que diria aquell…\nDijous, 23 de setembre de 2010 a les 09:30\nTinc claríssim des de fa un munt de temps que, en el cas de Catalunya, no som més que una taronja a la que s’ha d’esprémer tant fort com sigui possible. Cada cop l’independentisme guanya més adeptes en gent que, lluny del nacionalisme tradicional, es dóna compte que ser espanyol és una presa de pèl que ens du a la ruïna.


Tona compta amb el primer pàdel de Catalunya i l’Estat creat per emprenedors amb disminució auditiva | MONMAR COMUNICACIÓ\nEstas aquí: Inici » ciutadania » Tona compta amb el primer pàdel de Catalunya i l’Estat creat per emprenedors amb disminució auditiva\nPer monmarcom · octubre 14, 2015 · No hi ha comentaris\nciutadania, esport, tona · Tagged: Catalunya, pàdel, tona\nEs tracta de Pàdel Indoor Tona, una instal·lació esportiva impulsada per Pere Font i Òscar Aloy, dos emprenedors amb deficiència auditiva que van veure en la seva passió pel pàdel i el nombre creixent de practicants d’aquest esport una oportunitat de negoci.\nEl pàdel, que està ubicat al Polígon Les Goules, ha adaptat una de les tres pistes per a discapacitats físics, amb una entrada més ample per a les cadires de roda, i preveu fer el mateix amb la resta en el futur.\nEl projecte, que ha aconseguit suport econòmic de la Unió Europea a través de la Fundación ONCE, ha despertat l’interès i el suport de col·lectius i entitats vinculades a la disminució auditiva com la Federación Española de Deportes para Sordos.\nTona, octubre 2015.- Tona s’ha convertit en la primera localitat de Catalunya i l’Estat en tenir un pàdel creat per persones amb una disminució auditiva i que, a més, està adaptat per a discapacitats físics. Es tracta de Pàdel Indoor Tona, una instal·lació esportiva impulsada per Pere Font i Òscar Aloy, dos emprenedors amb deficiència auditiva que van veure en la seva passió pel pàdel i el nombre creixent de practicants d’aquest esport una oportunitat de negoci. El projecte està finançat per la Unió Europea i compta amb el suport de col·lectius com la Federación Española de Deportes para Sordos (FEDS).\n«La nostra deficiència auditiva no ens ha impedit fer realitat el somni de crear un lloc per jugar a pàdel; al contrari, ha estat una motivació», explica Pere Font, gerent de l’empresa que afirma que es van decantar per un pàdel indoor i no exterior per les possibilitats de tenir més públic tenint en compte el temps que fa a casa nostra. «El començament ha estat complicat, sobretot per donar-nos a conèixer, però ara cada vegada tenim més usuaris que vénen i repeteixen». A banda del lloguer de pistes, el pàdel, que ja fa uns mesos que funciona, organitza campionats, ofereix classes per millorar la tècnica i ven material esportiu.\nEl Pàdel Indoor Tona, que està ubicat al Polígon Les Goules, ha adaptat una de les seves tres pistes per a discapacitats físics, amb una entrada més ample per a les cadires de roda, i preveu fer el mateix amb la resta en el futur. «Degut a la nostra deficiència auditiva, estem molt sensibilitzats respecte l’atenció cap als col·lectius de discapacitats i des del principi teníem clar que adaptaríem les pistes per a jugadors amb cadira de roda», diu Font. La instal·lació espera sumar una quarta pista a principis de l’any que ve; també inclou vestidors i servei de bar. A l’actualitat, hi treballen dues persones a banda del gerent.\nEl projecte, que ha aconseguit suport econòmic de la Unió Europea a través de la Fundación ONCE, ha despertat l’interès i el suport de col·lectius i entitats vinculades a la disminució auditiva com la Federación Española de Deportes para Sordos (FEDS) el president de la qual, Santiago Poveda, ha visitat recentment la instal·lació junt amb el membre del comitè nacional de pàdel, Tois García. A banda, els dos socis de l’empresa han participat recentment en una trobada de la FEDS a Madrid i han competit al Padel Sord Tour. Per la seva banda, la televisió Web Visual TV, que emet per Internet en llengua de signes, té previst realitzar un reportatge sobre el lloc. De cara al futur, Pàdel Indoor Tona es planteja promocionar la seva oferta entre empreses i escoles.\nDESCARREGAR FOTOS (Crèdit: Pàdel Indoor Tona)\nMONMAR COMUNICACIÓ · Eudald Aymerich Jou · Tel. 93 812 58 97 · 685 506 531 (whatsapp) · info@monmar.net\nndp_NDP_Tona compta amb el primer padel de l\_'Estat_gestionat per dos emprenedors amb disminucio auditiva\nACVic participa en la creació del nou mobiliari urbà del parc d’Street Work Out de Vic en col·laboració amb Vicjove\njuliol 21, 2017 · No hi ha comentaris\nVic, juliol de 2017.- ACVic Centre d'Arts Contemporànies ha participat en la creació del nou mobiliari urbà que avui s'ha\nL’èxit de públic i participació del Festival 25+1, impulsat per H. Associació per a les Arts Contemporànies, obre la porta a plantejar-ne la seva continuïtat\njuny 13, 2017 · No hi ha comentaris\nVic, juny de 2017.- L'èxit de públic i participació que ha tingut el Festival 25+1, acte festiu\n← El Gremi de la Indústria i la Comunicació Gràfica de Catalunya vol aprofitar el lideratge del sector gràfic català per impulsar un canvi tecnològic


abr. 17, 2015 RP Noticias 0\nLa cinquantenària Cobla tindrà una placa, que es col·locarà el diumenge 19, a les 12 hores. La placa a la Cobla Sitgetana lluirà a partir d’aquest diumenge a les 12h a la Plaça dels...\nInscripcions a les activitats i concursos de Corpus\nLa celebració més florida de l’any se celebra del 6 al 14 de juny. Sitges es vestirà de flors del 6 al 14 de juny amb una nova edició del Corpus. La Comissió encarregada de...\nEls serveis d’emprenedoria de Nivell 10 a Girona\nNivell 10 presentarà els serveis municipals d’emprenedoria i empresa, en el marc del Postgrau Gestió pública del desenvolupament de l’emprenedoria i de l’ocupació en els ens locals, que se...\nActivitats a l’Aula Gastronòmica del Mercat\nTres cursos centren les propostes, que giren al voltant de l’alimentació. L’objectiu és conèixer aliments nous i descobrir els beneficis dels que es consumeixen habitualment per aconseguir una...\nJornada “Al costat de les persones. El servei d’aigua i els drets dels consumidors”\nL’acte, celebrat a l’auditori de l’Edifici Miramar, ha comptat amb l’Alcalde de Sitges. Sorea, Cassa i Aigües de Sant Pere de Ribes, empreses subministradores d’aigua a diversos...\nMés d’un miler d’infants han participat en el XIII Concurs de Dibuix de les Jornades Solidàries que, sota el lema Ciutadania activa per la Pau, es podrà veure del 17 al 26 d’abril a...\nL’acte, celebrat a l’auditori de l’hotel Melià davant de 1.300 persones, va ser presidit pel comissari en cap del cos de Mossos d’Esquadra, Josep Lluís Trapero, i l’alcalde de Sitges,...\nabr. 15, 2015 RP Noticias 0\nL’Ajuntament organitza una diada amb múltiples activitats i propostes lúdiques, culturals, musicals i d’arts escèniques per enriquir una de les jornades més tradicionals. ...\nEl nou centre oferirà una jornada de portes obertes per donar a conèixer la tasca que es desenvolupa des de l’organització humanitària. Càritas Ajuda Fraterna posa en marxa el...\nTimothy Goodman & Jessica Walsh, Digital Kitchen, Mucho o Cocolab encapçalen la programació, que inclou talents d’arreu del món Sitges Next – Festival Internacional d’Innovació en...\nEl túnel de Vallbona s’obrirà al trànsit la propera setmana\nabr. 14, 2015 RP Noticias 0\nL’Ajuntament està portant a terme la part final de les obres del túnel de Vallbona, un dels principals vials de Les Botigues. El túnel de Vallbona entrarà en funcionament la setmana...\nEl Sitges Teatre continua el seu cicle teatral amb noves representacions\nLa signatura 400, aquest divendres, i Como atracar un banco con un bote de laca, el divendres 12 de juny, són les dues properes obres que es podran veure al Casino Prado en el marc del programa...\nAGENDA PÚBLICA D’ACTES – DEL 13 AL 19 D’ABRIL\nabr. 13, 2015 RP Noticias 0\nDILLUNS 13 d’abril El nuevo exótico Hotel Marigold / Cineclub Sitges Cinema Prado, a les 18 hores (Castellà) i 20.30 hores (V.O.S.E.) El nou exòtic Hotel Marigold és el somni expansionista...\nAcaba la tercera edició del JAS amb èxit de públic\nMúsics nacionals i internacionals s’han reunit a Sitges del 9 al 12 d’abril en la tercera edició del Festival de Jazz Antic de Sitges. Músics de primer nivell de jazz locals,...\nBalls tradicionals d’Andorra de Teruel i Sitges protagonitzen el 25è aniversari de l’agermanament\nL’escola de jotes El Cachirulo José Iranzo i el grup de tambors i bombos Los Rebeldes, i els Pastorets, les Gitanes i la Moixiganga han participat aquest cap de setmana en el cercavila que ha...\nabr. 10, 2015 RP Noticias 0\nL’alcalde de Sitges ha rebut aquest matí la delegació a la Casa de la Vila La fundació de Veterans de Sitges, entre els quals hi havia el nèt de Johan Cruyff, ha visitat aquest...\nEl projecte “Follow Me”, que permet que un grup de fins a cinc persones que es desplacen en cadires de rodes elèctriques segueixi automàticament a una persona que camina davant, ha...\nActe de presentació del candidat Ferran Llombart. Dissabte dia 11 a les 19,15 hores a La Fragata.\nFerran Llombart, serà presentat com a candidat del Partit Popular a les properes eleccions a l’alcaldia de Sitges, en un acte que tindrà lloc aquest dissabte dia 11 a les 19,15 hores a la Plaça...\nPresentació de la Candidatura de Sitges Grup Independent, demá divendres día 10 a l´Hotel Romantic a les 20 hores.\nUn cop ratificat pel Comitè Executiu del partit el passat dia 3 de febrer a Vinyet Lluís com a Candidata a l’Alcadia de Sitges, es presenta oficialment la candidatura amb la qual Sitges Grup...\nSitges Next premiará el talento y la innovación en comunicación El festival se celebrará los días 17 y 18 e abril y presentará las últimas tendencias en comunicación\nEl festival Sitges Next, dedicado a las nuevas tendencias en comunicación y new media, empieza su cuenta atrás dando a conocer los premiados de su edición “cero”. Sitges Next se celebrará los...


DR. JOSÉ AGUILERA I ÁVILA – Testimonios para la Historia\nPortada » PC, 21è VOLUM. Estètica corporal i equilibri emocional » DR. JOSÉ AGUILERA I ÁVILA\nText del 20-07-2010\nEn certa mesura la lluita contra les malalties degeneratives no és natural, ja que l’ésser humà està dissenyat biològicament per viure uns 30 anys.\nLa neurodegeneració comença a visualitzar-se prop dels 60 anys i és difícilment evitable perquè les neurones són cèl·lules molt complexes i tenen una mitjana de vida més curta que l’expectativa de vida actual dels humans.\nL’objectiu de l’Institut és intentar millorar la qualitat de vida de les persones grans a través del disseny de substàncies que aturin o retardin la mort neuronal i d’altres cèl·lules del sistema nerviós, sense oblidar la importància de tenir un bon equilibri psicoemocional per disposar de la millor salut possible i endarrerir la decadència dels teixits.\nTradicionalment, un investigador ha estat valorat a partir del nombre d’articles editats. Avui cal apostar per la transferència a la societat, de manera que una unitat de mesura sigui també el nombre de patents creades.\nL’equilibri interior i exterior, l’harmonia entre la part corporal i la part anímica; quin és el paper que juga la investigació en aquests dos binomis? “Un de fonamental, perquè els descobriments i els avenços poden millorar la unió que hi ha entre la ment i el cos i ajudar-nos, per tant, a esdevenir éssers cada cop més integrals.”\nL’Institut de Neurociències de la Universitat Autònoma de Barcelona, actualment dirigit pel doctor en Ciències Biològiques José Aguilera i Ávila, va néixer gràcies a la iniciativa del rectorat, “en observar que en les àrees de neurociències a la UAB treballaven uns 40 grups de recerca molt competitius, però dispersos i sense connexió. La integració en una única estructura propiciaria un salt qualitatiu en les recerques. El projecte inicial incloïa la construcció d’un edifici, però 10 anys després no disposen encara d’equipament propi.”\nEn l’actualitat, l’entitat està formada per 70 investigadors joves, d’uns 40 anys i ja doctorats, “que treballen amb entusiasme i empenta. A més, 100 investigadors doctorands completen els equips. Aquest gran volum d’investigadors explica que es publiquin uns cent articles anuals amb un índex d’impacte al voltant del 5,5. Som una institució de referència a l’Estat espanyol dins l’àmbit de la investigació de les neurociències, i agrupem el 30% dels investigadors de Catalunya en aquesta àrea. El nostre objectiu és fusionar-nos amb altres instituts catalans per tal d’esdevenir un centre que agrupi la meitat de neurocientífics del país.”\nLa seva aposta per l’excel·lència i la visió de futur determinen que “siguem la primera universitat catalana i una de les tres espanyoles més importants pel que fa al nombre de tesis doctorals produïdes, unes 325 l’any, però, malgrat que la tendència en molts centres universitaris de l’entorn és escurçar el termini i l’extensió de les investigacions de doctorat a tres anys, nosaltres continuem desenvolupant-les en quatre o cinc perquè considerem que amb aquest termini no tan sols la profunditat de la recerca és la idònia sinó que també els doctorands han publicat el nombre d’articles adequat, aproximadament cinc, per poder ampliar la seva labor investigadora en altres països mitjançant una beca si ho desitgen. De fet, els nostres investigadors postdoctorats aconsegueixen fàcilment beques a l’estranger perquè la qualitat i el rigor de la formació dels nostres doctorats és reconeguda arreu.”\nLa seva excel·lència està avalada, a més, “per la qualificació de 12 grups d’excel·lència investigadora (SGRS) per part de la Generalitat, la qual cosa es tradueix en una bona dotació pressupostària.” Tot i així, l’Institut viu una situació paradoxal: compta amb un pressupost competitiu, però, a banda de no tenir un edifici propi, la dotació de la UAB, incloent-hi les despeses de personal, és únicament de 200.000 euros anuals.\nLes línies de recerca de l’Institut de Neurociències –malalties degeneratives, neuroregeneració, malalties mentals i addiccions– s’adrecen a aconseguir una millor qualitat de vida. “Una part important de les investigacions se centren en malalties degeneratives del sistema nerviós, com ara el Parkinson, l’Alzheimer o l’atròfia muscular espinal. Són recerques en què rebem el suport i la pressió positiva dels familiars i malalts per augmentar la qualitat i l’esperança de vida dels afectats presents i futurs, així com per arribar a eradicar-les definitivament. Els factors polítics i econòmics, que influeixen en el ritme de la recerca, són coneguts per la població afectada, amb les reivindicacions de la qual es milloraren les nostres condicions laborals.”\nEn certa mesura, “la lluita contra l’aparició o correcció de les malalties degeneratives no és natural, ja que l’ésser humà està dissenyat biològicament per viure una mitjana de 30 anys; únicament el benestar assolit i els avenços de la medicina han aconseguit allargar el termini mitjà de la nostra existència fins als 80 o 90 anys, però amb una clara reducció de la qualitat física i mental durant les darreres dècades. En aquest sentit, s’ha comprovat que la neurodegeneració comença a ser important al voltant dels 60 anys, i que és difícilment evitable perquè les neurones són cèl·lules d’estructura i funcionament complexos i per això tenen una vida mitjana més curta que la expectativa de vida actual.”\nMalgrat que alguns estudis assenyalen que “el consum de substàncies antioxidants retarda la degeneració i que l’estrès o la contaminació l’agreugen, la mitjana d’edat no fluctua, i malalties com el Parkinson o l’Alzheimer solen presentar-se a partir dels 60 anys.”\nL’objectiu dels seus treballs és intentar millorar la qualitat de vida de les persones grans a través de “la síntesi de substàncies que aturin o retardin la mort de les neurones o d’altres cèl·lules del sistema nerviós, sense oblidar la importància de l’equilibri psicoemocional per tenir la millor salut possible i endarrerir la decadència dels teixits. El futur de la curació d’aquests trastorns passa, entre altres estratègies, per l’ús de cèl·lules mare.”\nQuant als treballs de regeneració cel·lular, és essencial la cautela a fi de no crear falses expectatives a curt termini als afectats per lesions medul·lars. “Un grup d’investigadors de l’INC, en col·laboració amb membres de l’Institut Guttmann, estudien les possibilitats de regeneració de teixits cel·lulars nerviosos morts després d’un traumatisme o un accident. És un tipus de recerca encara molt incipient i que ara per ara només proposa la regeneració de petites lesions molt localitzades; però podem afirmar que és l’inici d’un llarg camí.”\nLes altres dues línies d’investigació tenen encara un caràcter social més marcat perquè aprofundeixen en patologies cada vegada més habituals al Primer Món. “Estem treballant en l’àmbit de les malalties mentals, concretament en la depressió i tots aquells trastorns que comporten una alteració del nostre comportament i, igualment, també analitzem la predisposició i les característiques de les addiccions.”\nPer motius històrics, idiosincràtics, polítics i econòmics, l’aposta per la recerca és la gran assignatura pendent del país, i possiblement un dels factors que expliquen l’actual situació econòmica, però també cal reconèixer que no sempre els investigadors saben divulgar les bondats de la seva tasca. “Tradicionalment, un investigador ha estat valorat a partir del nombre d’articles editats. Per això publicar era l’objectiu primordial. Avui dia, però, hem d’apostar per la transferència dels descobriments i els avenços a la societat, de forma que la unitat de mesura sigui també el nombre de patents creades. Sovint hem publicat abans de patentar, fet que ha impedit el desenvolupament farmacèutic de les recerques.”\nPerò el neoliberalisme actual també pot impossibilitar la continuació de treballs molt avançats. “En ocasions, la indústria farmacèutica ha rebutjat continuar línies d’investigació sòlidament contrastades amb l’argument que els productes resultants no serien rendibles econòmicament.”\nPrevAnteriorDR.MIQUEL AGUILAR I BARBERÀ\nSiguienteDr. LLUÍS MIQUEL AGUSTENCH I MASÓ i FRANCESCA DURAN I PASTORNext


Intervinguts un milió d'euros ocults en maletes de tres passatgers en l'aeroport de València\n2:01 pm - Wednesday, 15 July 2020\nIntervinguts un milió d’euros ocults en maletes de tres passatgers en l’aeroport de València\nEls passatgers són dos homes i una dona, d'edats compreses entre els 38 i 79 anys que tornaven de Xina.\nAgents de la Guàrdia Civil han intervingut un milió d’euros ocults en maletes en l’aeroport de Manises (València), en una operació en la qual han denunciat tres persones de nacionalitat xinesa com a presumptes autores d’una infracció a la Llei de Contraban.\nSegons ha informat l’institut armat en un comunicat, esta actuació s’emmarca en els dispositius establits per a erradicar el contraban en l’aeroport de València. Els agents van realitzar una inspecció en les maletes de tres passatgers procedents de la Xina, en els equipatges de la qual van trobar al voltant d’un milió d’euros sense poder testificar la seua procedència.\nEls passatgers són dos homes i una dona, d’edats compreses entre els 38 i 79 anys, que amagaven els diners entre les pertinences del seu equipatge i que van ser interceptats pel Destacament Fiscal de l’Aeroport de València. Els agents van estendre acta-denúncia contra estes tres persones.\nPrevious articleUna dona de 57 anys ferida després de ser atropellada a Elda\nNext articlePuig anuncia que es recorrerà el dictamen d’Inspecció de Treball pels becaris de Presidència


de juliol 2009 ~ #Pantalla-Completa\nCanvi de cromos important, entre Catalunya Ràdio i TV3, de cara a la propera temporada. El periodista Bernat Soler substituirà Pere Escobar en les retransmissions televisives de futbol. Després d'haver conduït el programa Els millors anys de la nostra vida a les mitjanits de Catalunya Ràdio, Soler ja s'ha incorporat a l'equip de futbol de TV3 per retransmetre i presentar els partits de la Champions, de la Lliga i de la Copa del Rei. Aquest equip de transmissions estarà completat per Àngel Pitxi Alonso en l'anàlisi tècnica, Jordi Ramos i Jordi Grau en les informacions a peu de gespa, i Josep Maria Puig des de la llotja. Soler ja va debutar ahir amb la transmissió del Tottenham-Barça, partit amb què ha començat la pretemporada blaugrana. Abans del seu pas per Catalunya Ràdio, Soler havia conduït La graderia a Ràdio Barcelona, de SER Catalunya, on també va retransmetre els partits del Barça durant vuit temporades, cinc com a primer narrador. Per la seua banda, Pere Escobar és l'escollit per substituir-lo a la mitjanit de Catalunya Ràdio, on farà un programa d'esports. Finalment, Xavier Bosch torna a la televisió per fer-se càrrec de la nova temporada del programa Àgora. Bosch, exdirector del diari Avui, torna a TV3, on ja havia dirigit Un tomb per la vida, de Joaquim Maria Puyal, i Aquest any, cent!, juntament amb Antoni Bassas i Eduard Boet. Creador d'espais radiofònics com Alguna pregunta més?, Cafè Baviera o El món a RAC 1, Bosch va ser cap de programes de l'emissora privada del Grupo Godó des dels inicis i fins al 2008. Ara, per primera vegada, es posarà al davant de les càmeres per entrevistar els protagonistes de l'actualitat i agafar el relleu de Xavi Coral, que ahir va saber-se que també deixarà el Telenotícies Migdia (serà substituït per Carles Prats).\n7/25/2009 alguna pregunta més, cafè baviera, el món a rac1, futbol, la graderia, ràdio, telenotícies, televisió\nFlipy també tindrà una pel·lícula. El proper dilluns, 27 de juliol, començarà a Astúries el rodatge de Campament Flipy, una comèdia protagonitzada per Enrique Pérez Vergara, el científic boig del programa El Hormiguero i productor d'espais com La hora de José Mota i Muchachada Nui. Segons hem llegit a Ver Tele, Flipy dóna ara el salt a la gran pantalla per convertir-se en el protagonista d'una comèdia coral amb vocació familiar, a l'estil de les pel·lícules nord-americanes dels anys vuitanta. Al seu costat podrem veure un dels nostres còmics favorits, Pablo Carbonell, que li complicarà la vida a Flipy i els seus amics, així com Marta Belmonte. A més, els pares de Flipy seran Pedro Reyes i Rosario Pardo, però a la pel·lícula veurem altres cares habituals de Muchachada Nui o l'antiga La Hora Chanante, com Carlos Areces, Ernesto Sevilla i Raúl Cimas. A banda, el jove actor Eloi Yebra (Barrio, Torrente 2) interpretarà a un dels peculiars millors amics de Flipy. Completa el repartiment la col·laboració especial del veterà Manuel Alexandre i del novell Omar Muñoz, qui encarnarà a Flipy de nen. El director serà Rafa Parbus, amb experiència en el món de la publicitat i de la televisió.\nTot seguit, podeu veure un monòleg de Flipy, quan va començar a Paramount Comedy...\nFlipy es passa al cinema\n7/24/2009 cinema, el hormiguero, flipy, la hora chanante, la hora de josé mota, muchachada nui, televisió\nNo us podeu perdre el documental Operació Lluna, que el 33 emet aquesta nit dins de l'espai 60 minuts. Si encara no l'heu vist, teniu una oportunitat a partir de les 21.50 hores. El director William Karel volia fe una pel·lícula sobre Stanley Kubrick, un any després de la mort del cineasta, però va acabar fent un documental que revela què vam veure, en realitat, de l'arribada dels primers homes a la Lluna. Va ser ara fa 40 anys, el 20 de juliol del 1969. Mentre parlava amb la vídua a Kubrick, el director del documental va descobrir la col·laboració que hi va haver entre el director de 2001, Odisea en el espacio i la NASA. Kubrick i altres productors de Hollywood van contribuir a popularitzar l'èxit del programa espacial dels Estats Units, tot convertint-lo en un show apte per a la televisió, amb aportacions al disseny dels vestits dels astronautes, buscant el color per la càpsula de l'Apol·lo, trobant la localització ideal per col·locar el coet a Cap Canaveral... Així, partint d'aquesta història real, Karel va pensar-ne una de pròpia. Què hagués passat si Nixon -sota la pressió d'enviar el primer home a la Lluna abans d'acabar la dècada dels seixanta-, hagués demanat produir una pel·lícula sobre l'aterratge a la lluna, per si de cas l'Apol·lo 11 hagués fracassat i no hi hagués fotografies de l'esdeveniment... Una intriga documental, una barreja subtil de fets, ficció i hipòtesis al voltant d'un esdeveniment que va marcar el segle XX.\n'Operació Lluna', la possible conspiració de Nixon i Kubrick, arriba al '60 minuts' del canal 33\n7/14/2009 2001, ciència-ficció, cinema, documentals, tecnologia, televisió\nUna de les novetats a la cartellera cinematogràfica d'aquest divendres és la comèdia Brüno, en què l'actor nord-americà Sacha Baron Cohen (Borat i Ali G anda suelto) interpreta un reporter austríac i gai, amb una malaltissa obssessió per la moda i pel culte al cos. La pel·lícula, dirigida per Larry Charles, segueix en certa manera la mateixa estructura de Borat. El film explica les experiències de Brüno, un fanàtic de la moda que després de perdre el seu programa de televisió decideix viatjar als Estats Units per fer-se mundialment famós, en la seua indagació personal en el món dels dissenyadors d'alta costura i les supermodels. A partir d'aquí, el personatge de ficció provoca una sèrie de relacions de gran tensió amb personatges reals, sobretot a causa del seu comportament i la seua excentricitat. En aquest sentit, alguns col·lectius gais dels Estats Units ja han protestat pels estereotips que es mostren a l a pel·lícula, mentre que d'altres pensen que Brüno, en realitat, el que fa és denunciar l'homofòbia de la societat nord-americana, i els límits de la tolerància dels que pretenen ser políticament correctes. De fet, Brüno, com Borat, no para de provocar els personatges reals que apareixen a la pel·lícula, perquè es treguin la careta i es mostrin davant de la càmera tal com són en realitat. Veredicte: Imprescindible per als fans de Sacha Baron Cohen i partidaris d'aquest nou tipus de documentalisme.\nPerò avui també arriben a les pantalles altres pel·lícules:\n#Más allá de la duda, de Peter Hyams, amb Michael Douglas. Argument: "C. J. Nichols, un periodista desesperat per trobar una història impactant que li permeti conservar la seva feina, decideix autoinculpar-se d'un assassinat. El seu objectiu és desemmascarar el poderós fiscal del districte, Mark Hunter que ha crescut en la seva carrera manipulant proves i empresonant innocents. Les coses es complicaran quan el fiscal descobreixi el pla del periodista i comenci a presentar proves que demostren que ell és, realment, l'assassí... "\n#Mi gato Angus, el primer morreo y el plasta de mi padre, de Gurinder Chadha. Argument: "Incompresa pels seus vells pares, però plena d'optimisme gràcies a l'afecte del seu gat, Angus, i una de les seves millors amigues, les Ace Gang, Geòrgia Nicolson lluita en la vida per acomplir els seus dos grans desitjos: aconseguir un guapíssim nòvio i ser l'amfitriona de la millor festa que s'ha fet mai quan compleixi 15 anys. Un dia, quan els atractius germans Tom i Robbie arriben al col·legi, Geòrgia creu que es complirà el seu somni de tenir nòvio. No obstant això, quan veu Robbie amb Lindsay, el seu pitjor rival, trama un pla per demostrar a Robbie que ella és la nòvia madura i sofisticada que ell mereix. Desgraciadament, els plans de Geòrgia, que inclouen actes com lliçons de petons, acorralar Lindsay i tenyir-li les cames de color taronja, no surten com pensava. A més dels problemes amorosos de Geòrgia, al seu pare li ofereixen una gran oportunitat laboral a Nova Zelanda. Això deixa la mare de Geòrgia sota els encants de Jem l'Obrer, un doble de George Clooney una mica grandet, però encara de bon veure. La seva preocupació pel matrimoni dels seus pares suposa una enorme pressió per a Geòrgia, que creu que la responsabilitat de mantenir la família unida recau sobre ella. En els seus esforços per aconseguir Robbie i evitar que la família se separi, Geòrgia deixa de ser una nena egoista, i es transforma en una jove que deixa enrere les fantasies adolescents i comença a viure una vida meravellosa."\n#Paintball, de Daniel Benmayor. Argument: "Vuit joves desconeguts coincideixen en una partida de 'paintball' extrem. El que per a tots comença sent un joc, aviat es convertirà en un gran malson. Les regles han canviat i ara val tot. Poc a poc els jugadors són assassinats sense cap explicació aparent. Qui vulgui sobreviure no tindrà més remei que jugar fins al final, encara que arribar a l'últim nivell no garanteixi res. "\n#Paranoid Park, de Gus Van Sant. Argument: "Alex (Gabe Nevins) és un adolescent aficionat al monopatí que accidentalment mata un guàrdia de seguretat als voltants de Paranoid Park, un parc públic conflictiu de Portland. Ell decideix no comentar res a ningú."\n#Un novio para mi mujer, de Juan Taratuto. Argument: "El Tenso (Adrián Suar) no sap com enfrontar-se a la seva dona, la Tana (Valeria Bertuccelli), per dir-li que es vol separar, ja que la relació se li fa insostenible a causa del seu terrible caràcter. Ella viu constantment malhumorada: si no protesta pel temps, és pel govern; si no és pels veïns, és pels joves, o pels vells… o pel que sigui. Carlos, amic d'El Tenso, li suggereix invertir el problema… i provocar que la Tana l'abandoni a ell. Com? es pregunta el Tenso, i Carlos li presenta una proposta: recórrer a Cuervo Flores (Gabriel Goity), un vell seductor irresistible que seduirà la seva dona fins a l'enamorament perquè per fi El Tenso trobi la solució als seus problemes…"\n#V.O.S., de Cesc Gay. Argument: "Un joc entre dues parelles, entre quatre personatges. Quatre mirades d'una mateixa història. Quatre maneres de viure-la. Una comèdia centrada en les relacions personals, l'amor i l'amistat. I, per sobre de tot, una història sobre la gran mentida que significa explicar històries en la frontera que separa la ficció de la realitat. "\n#La proposición, d'Anne Fletcher, amb Sandra Bulock. Argument: "Margaret (Sandra Bullock) és una poderosa editora que sobtadament s'enfronta a ser deportada a Canadà, el seu país d'origen. Per evitar-ho, l'astuta executiva declara que està compromesa amb el seu assistent Andrew (Ryan Reyonolds), a qui porta torturant durant anys. Andrew accepta participar a la farsa però amb algunes condicions. La 'parella' es dirigeix llavors a Alaska a conèixer la peculiar família d'ell, i l'executiva de ciutat, acostumada a tenir tot sota control, es troba immersa en situacions surrealistas que escapen a qualsevol lògica coneguda. Amb plans de noces en camí i un agent d'immigració rere els seus passos, Margaret i Andrew es comprometen a seguir amb el pla previst malgrat les conseqüències."\n'Brüno', la nova pel·lícula de 'Borat', arriba als cinemes\n7/10/2009 borat, brüno, cartellera, cinema, documentals, humor, paintball, paranoid park, tràiler, un novio para mi mujer, vos\nSóc un dels pocs que ahir no va veure el funeral de Michael Jackson en directe. Això sí, com que el tema m'interessa com a fenomen mediàtic, el tinc degudament enregistrat al disc dur del meu DVD. Aquest adéu planetari a l'últim Rei del Pop omple avui les portades dels principals diaris d'arreu del món, però ja durant la tarda d'ahir es va fer una retransmissió, minut a minut, a la premsa digital. A més, alguns mitjans espanyols com El País o Antena 3 van incorporar a les seues portades un gadget de Facebook, que permetia els lectors deixar els seus comentaris en temps real, tant per acomiadar-se del cantant com per criticar la figura de Michael Jackson. Per tant, un cop a la portada d'El País, vaig connectar-me a Facebook i vaig deixar el meu missatge en particular: Que descanse en paz (si le dejan).\nSegons llegim avui al bloc Periodistas 21, poc després de començar el funeral del cantant el trànsit a internet va pujar un 25% per damunt de la mitjana. A la web, l'expansió de la banda ampla ja permet el vídeo unit a comentaris en temps real, i la retransmissió de l'homenatge a RTVE.es va començar amb un 70% més del trànsit habitual. Per la seua banda, Facebook va dir que al cap de 30 minuts uns 300.000 usuaris estaven utilizant la transmissió en directe que feia aquesta xarxa social amb la CNN, amb més de 6.000 comentaris per minut. Per la seua banda, Twitter va caure en diverses ocasions, per una sobrecàrrega de missatges enviats.\nMichael Jackson: funeral global a la premsa digital, via Facebook\n7/08/2009 blocs, comunicació, facebook, internet, michael jackson, música, twitter\nAquesta nit arriba a Canal+ la pel·lícula Monstruoso, un ambiciós projecte cinematogràfic de J.J. Abrams, el director de l'última versió d'Star Trek i el creador de sèries d'èxit com Perdidos i Fringe. La pel·lícula va estrenar-se al gener del 2008 als Estats Units amb el títol de Cloverfield, després d'una intensa campanya publicitària a través d'internet (primer es va donar a conèixer amb l'enigmàtic títol de 1-18-08, que és la data de l'estrena seguint el format anglosaxó, amb un joc numèric que recorda els números de Lost). Dirigida per Matt Reeves, Monstruoso està construïda a partir dels hipotètics enregistraments d'una videocàmera que les autoritats han trobat després d'una catàstrofe. Per tant, també permeten els espectadors saber què és el que va passar, a mode de flash back i seguint la tradició de cintes com El proyecto de la bruja de Blair. Les imatges ens mostren la festa que un jove anomenat Rob (Michael Sahl-David) està celebrant amb motiu d'un ascens important i el seu imminent viatge al Japó. El seu milloc amic, Hud (T.J. Millar) està enregistrant la festa amb una càmera casolana, i quan han sortit al terrat de l'edifici i estan gaudint de la nit de Nova York, la casa comença a tremolar, hi ha una apagada general i comencen a caure boles de foc des del cel. Els convidats a la festa s'espanten quan veuen que hi ha explosions per tot arreu, surten al carrer i la videocàmera capta una ombra misteriosa. Alguna cosa està atacant Nova York i sembla que és alguna cosa que no és humana...\nEl més interessant d'aqueta barreja de gèneres que és Monstruoso, una pel·lícula que cal veure en versió original si de veritat voleu apreciar el realisme de les interpretacions, és que J.J. Abrams i el seu guionista habitual, Drew Goddard, van fer una lectura moderna de clàssics de la ciència-ficció com Godzilla o King Kong. De fet, Abrams ha explicat que va tenir la idea de fer Cloverfield després d'un viatge al Japó amb el seu fill, i de visitar una botiga de joguines que tenia ninots de Goldzilla. En realitat, Monstruoso és un Godzilla post-11S, que més que centrar-se en la figura del monstre prefereix posar el focus de la càmera en les experiències personals dels ciutadans que estan patint l'atac. Per això no és estrany que la pel·lícula es narrés utilitzant la primera persona i que es filmés usant l'estil de càmera no estabilitzada, per fer veure que era l'enregistrament d'una videocàmera casolana. El problema, però, és que aquesta tècnica no sempre té els efectes desitjats, i que hi ha molta gent que es mareja quan veu una pel·lícula com Monstruoso en el cinema. Tot i així, recomanem veure Cloverfield en pantalla gran, amb els llums apagats i el volum una mica alt, per gaudir dels espectaculars efectes de so. La pel·lícula va tenir un pressupost aproximat de 30 milions de dòlars, i al final va tenir uns guanys nets de més de 120 milions. És per això que Paramount va autoritzar la segona part de la pel·lícula, si bé Abrams ha anunciat fins a cinc parts de Cloverfield. La veritat és que Monstruoso es fa curta, i que quan acaba et quedes amb ganes de saber què va passar després...\n'Monstruoso' s'estrena a Canal+\n7/07/2009 ciència-ficció, cinema, cloverfield, el proyecto de la bruja de blair, especial lost, fringe, godzilla, king kong, monstruoso, perdidos, terror\nL'actor Rupert Grint, l'amic pèl-roig de Harry Potter a la famosa nissaga de pel·lícules, és una de les primeres celebritats que ha estat contagiada pel virus A/H1N1, més conegut com el de la grip nova. Amb tot, el seu representant ja ha anunciat que el jove actor s'està recuperant favorablement, cosa que li permetrà reprendre el seu treball amb total normalitat. L'encarregat d'interpretar Ron Weasly, el millor amic de Harry Potter, va haver d'interrompte durant uns dies la seua participació en un rodatge, tot i que la millora dels símptomes ja li ha permès anar a treballar. "Quan em van dir que m'havia contagiat de la grip A, em pensava que em moriria", va dir Grint després de passar-se uns dies al llit amb mal de gola. De fet, l'actor de 20 anys podrà assistir a l'estrena oficial de Harry Potter y el príncipe mestizo, que tindrà lloc dimarts que ve a Londres.\nAmb tot, els fans japonesos de la nissaga ja han pogut veure la sisena pel·lícula de Harry Potter. Tòquio ha estat el lloc elegit avui dilluns per a la preestrena de la pel·lícula, que a les nostres pantalles arribarà dimecres de la setmana que ve, 15 de juliol. Harry Potter y el príncipe mestizo està dirigida pel britànic David Yates, qui també realitzarà les dues últimes pel·lícules de la sèrie. La història d'amor entre Harry la germana petita de Ron, Ginny, serà la nota romàntica d'una pel·lícula que promet molta més acció. A banda, Ron serà objecte de l'atracció de Lavender Brown, cosa que provocarà la gelosia de l'altra protagonista, Hermione (interpretada per Emma Watson). Les cinc pel·lícules estrenades fins ara havien recaptat uns 4.500 milions de dòlars arreu del món, tot i que la cinquena part va recaptar, ara fa dos anys, menys de la meitat dels ingressos del primer Harry Potter.\nTot seguit, teniu el tercer tràiler oficial de Harry Potter y el príncipe mestizo...\nL'amic de Harry Potter es recupera de la grip nova i el Japó ja ha vist 'Harry Potter y el príncipe mestizo'\n7/06/2009 cartellera, cinema, harry potter, literatura, televisió, tràiler\nLa cadena de pagament Fox va estrenar ahir a la nit, amb un episodi doble, la nova sèrie que recrea les aventures del nàufrag més famós de la història de la literatura i del cinema, Robinson Crusoe. Antena 3 també havia anunciat que emetria Crusoe, en obert, a partir d'aquest mes de juliol... Les expectatives eren molt altes, però el resultat ens va deixar més aviat gelats. Crusoe pretén ser una barreja de Perdidos amb Piratas del Caribe, però a diferència de la sèrie creada per J.J. Abrams els flash backs no funcionen, i el to gairebé humorístic no sempre és del tot correcte, com sí que ho era a la nissaga de pel·lícules de Disney. A més, pensem que la principal errada és que la sèrie comença quan ja fa temps que Crusoe és a l'illa, quan ja coneix Viernes, i que per tant dóna moltes coses per sabudes, quan el públic actual no té per què haver llegit la novel·la o haver vist alguna de les pel·lícules que ja s'han fet sobre el nàufrag creat per Daniel Defoe. En aquest sentit, no resulta gens estrany que la nova lectura sobre Robinson Crusoe -coproduïda per la BBC- no aconseguís triomfar la passada tardor a la cadena nord-americana NBC, que va optar per no renovar Crusoe després d'emetre els únics 13 capítols de la primera temporada en la nit dels dissabtes.\nPerò tot i la decepció, cal dir que Crusoe és una sèrie que es deixa veure, amb un nivell de producció més que acceptable, i que millora si la comparem amb altres produccions que se'ns han venut amb tot tipus d'embolcalls. Crusoe està protagonitzada per Phillip Winchester, un actor força desconegut, que pel que sembla ha sortit en algun episodi de CSI Miami. El protagonista té cert ganxo, és veritat, però la seua imatge perfecta, amb una dentadura d'anunci de pasta dentrífica, és una mica xocant tenint en compte que Crusoe era un home del segle XVIII que després de naufragar s'havia passat un munt d'anys vivint sol en una illa. El seu company, l'entranyable Viernes, està interpretat per l'actor sud-africà Tongayi Chirisa, que debuta als Estats Units amb aquesta producció. Al repartiment també hi ha altres actors de la talla del portuguès Joaquim de Almeida (impressionant capità corrupte d'un vaixell dels guarda-costes espanyols) i l'inevitable Sam Neill (Los Tudor), que sembla que s'ha especialitzat en aparèixer a les sèries de recreació històrica. També és una sèrie que heu de veure si us agraden les històries d'aventures de tota la vida, amb illes desertes, mapes del tresor i vaixells pirates.\n7/06/2009 crusoe, csi miami, literatura, los tudor, perdidos, piratas del caribe, robinson crusoe, sèries, televisió\nLa tercera pel·lícula de la divertida nissaga Ice Age, L'origen dels dinousaures, arriba aquest cap de setmana als cinemes. En aquesta tercera entrega, que també s'estrena en la seua versió catalana, Scrat intentarà recuperar la seva esmunyedissa gla, i probablement coneixerà l’amor, mentre Manny i Ellie esperen el naixement del seu mamut. Per la seua banda, Diego, el tigre dent de sabre, es preguntarà si s’està tornant un tou, i Sid, el mandrós, es posarà en problemes quan vulga crear la seua pròpia família tot robant tres ous de dinousaure. Així, amb l'objectiu de rescatar l'incorregible Sid, la colla s'endinsarà en un misteriós món subterrani en què es toparan amb dinosaures, lluitaran contra enemics animals i vegetals, i correran embogits fins conèixer l'implacable mostela anomenada Buck. Ice Age 3 està dirigida per Carlos Saldanha, dura uns 90 minuts i està qualificada per a tots els públics.\nD'altra banda, avui també s'estrenen:\n#¡Disparadme!, una producció italiana dirigida per Lamberto Lambertini. Argument: "Nàpols 1815, últims mesos del regnat de Murat a qui el seu cunyat, Napoleó, havia coronat el 1808. Els anys triomfals han passat i els napolitans assisteixen al tràgic epíleg d'un rei que va aixecar passions gràcies al seu somni, possiblement prematur, d'una Itàlia unida i independent. Després de passar diversos anys a França i resultar ferit a la guerra, el jove Eugenio (Massimiliano Varrese) regressa a la seva ciutat natal, Nàpols, animat pel seu benvolgut avi, Don Nicola (Omar Sharif), un aristòcrata dedicat a escriure el seu "Diari napolitano". Durant la seva llarga convalescència, Eugenio redescobreix unes arrels, cosa que el duu a qüestionar els seus valors i a somiar amb una altra forma de vida més propera a la naturalesa i a l'ànima de les persones. L'experiència dolorosa i incontenible d'un amor apassionat, Graziella (Sonali Kulkarni) és un estímul més en el viatge d'Eugenio; un viatge iniciàtic des de la foscor a la llum, i al qual ni tan sols el poder destructor de la guerra podrà donar fi."\n#Delta, de Kornél Mundruczó. Argument: "Un tranquil home torna al salvatge i aïllat paisatge del Delta del Danubi. És un laberint de canals, petites illes i vegetació massa crescuda, on els habitants viuen aliens al món. Al jove home, que ha viscut fora des de la seva infància, li presenten una germana que no sabia que tenia. És delicada i tímida, però resolta quan decideix unir-se a ell de camí a una cabanya a la riba. Junts construiran una casa sobre pilars enmig del riu, lluny de qualsevol altra persona. Un dia, convidaran els habitants a compartir un menjar amb ells, però resultarà evident que els habitants locals no accepten la seva relació antinatural."\n#Despedidas, del japonès Yojori Takita. Argument: "Daigo Kobayashi és un violoncel·lista que s'ha quedat sense feina. Després de vendre el seu estimat instrument i quan es queda sense diners, decideix regressar amb la seva dona Mika a la casa de la seva mare morta. Contesta un anunci que busca gent per treballar en 'comiats', pensant que es tracta d'una agència de viatges. Però res d'això. Ha d'ocupar-se de preparar els morts per al seu últim comiat."\n#La última casa a la izquierda, de Dennis Iliades. Argument: "La nit que arriben a una casa a la vora d'un remot llac, Mari i la seva amiga són segrestades per un pres que s'ha escapat de la presó i la seva banda. Abandona Mari creient que està morta. Aquesta sap que la seva única possibilitat és arribar fins al seu pare John i la seva mare Emma. Per mala sort, els segrestadors es refugien en l'únic lloc on podria estar segura. Quan els seus pares s'assabenten de l'horror pel qual va passar la seva filla, faran que els tres delinqüents maleeixin el dia que van arribar a l'última casa a l'esquerra."\n#La velocidad funda el olvido, de Marcelo Schapces. Argument: "Olmo, un jove de 24 anys, viu en un món fora de la realitat construït per l'obsessió del seu pare que acumula, arxiva i classifica tot tipus d'objectes sense cap sentit aparent. Però la presència llunyana de la seva mare mourà els fils en una direcció sorprenent. Un relat fascinant i commovedor sobre la identitat, la memòria i l'oblit. "\n#Pagafantas, de Borja Cobeaga. Argument: "Chema ho ha deixat amb la seva nòvia de tota la vida perquè creu que pot aspirar a una cosa millor, però de moment no està tenint èxit en les seves escaramusses nocturnes. Per això, quan coneix Clàudia, creu que la seva sort ha canviat. Ella és divertida, està bona, i el que és més important, sembla molt interessada en ell. El problema apareix quan es fa evident que Clàudia sí que estima Chema, l'estima molt, molt... però "com a amic". En aquell moment Chema haurà de decidir: o passar d'una noia amb la qual no té cap possibilitat o esperar amagat i estar alerta a la primera oportunitat que sorgeixi per entrar-li a Clàudia."\n7/03/2009 animació, cartellera, cinema, ice age, pagafantas, tràiler\nM'he quedat parat quan he vist el videoclip de la cançó Nunca te olvides de mi, amb què la italiana Giusy Ferreri ha desembarcat al nostre país. Una noia morena, una mica despentinada, comença asseguda a la tassa d'un vàter mentre sonen els compassos d'un tema amb aires dels anys setanta. Qui és aquesta imitadora d'Amy Winehouse? Giusy Ferreri és una artista supervendes a Itàlia, on ja ha venut més de 600.000 discos del seu treball, que ara ens ha arribat en espanyol amb el títol de Gaetana. Ferreri va participar en la versió italiana del programa de televisió Factor X, on va quedar en segon lloc. El seu primer single, que en la versió original es titula Non ti scordar mai di me, és una cançó -que recorda molt a Back to Black- composada per Tiziano Ferro. A més del seu país, Giusy Ferreri també ha estat número 1 en altre països mediterranis com Grècia. La veritat és que el videoclip està força ben fet, i que la veu soul de la cantant fa que siga un tema molt fàcil d'escoltar...\nGiusy Ferreri, una Amy Winehouse a la italiana\n7/02/2009 amy winehouse, factor-x, giusy ferreri, música, televisió, tiziano ferro\nEl web de TV3 ens ofereix aquests dies una fotogaleria amb imatges dels moments més calents de les sèries de Televisió de Catalunya. Ens diuen que hi ha hagut amors apassionats, prohibits, obsessius, lúdics, romàntics, tendres, platònics, i amors que duren tota la vida. És a dir, amors de tots els tipus i per tots els gustos, històries molt diferents viscudes per conegudes parelles a la ficció catalana. Les imatges repassen els moments més eròtics de sèries recents com Porca misèria o l'actual Infidels, tot passant per Àngels i Sants o El cor de la ciutat. Però no us espereu gran cosa. Només se salvaria Porca misèria, la sèrie de Joel Joan... TV3 és possiblement la cadena menys calenta del panorama audiovisual europeu. De vegades, trobareu més erotisme al teletext que en qualsevol sèrie de ficció.\nÉs eròtica TV3?\n7/02/2009 àngles o sants, comunicació, el cor de la ciutat, infidels, internet, porca misèria, sèries, televisió\nTelecinco ha recuperat el lideratge en les audiències després de sis mesos, sobretot gràcies als partits de futbol de la Copa Confederacions i l'ascens de programes com Sálvame. Però a més a més, també ha aconseguit batre Antena 3 a la televisió digital terrestre (TDT), després de dos mesos de control absolut i quan s'apropa l'apagada analògica. Telecinco té ara un 14,3% de quota de pantalla a la TDT, passant de la tercera posició al primer lloc del rànquing, tot superant Antena 3 per nou dècimes i La 1 per dos punts.\nTot i així, el grup de canals de RTVE continua liderant la classificació amb un 21,5%, mentre que els canals de Telecinco ocupen el segon lloc amb un 16,9%, imposant-se també al grup de canals d'Antena 3, que baixa fins al tercer lloc amb un 16,7%.\nSembla, per tant, que Telecinco l'ha encertat de ple amb el futbol i amb el canvi de nom de Telecinco 2 i el naixement de LaSiete (1,2%), que durant aquest mes de juny s'ha convertit en una espècie de canal Operación Triunfo en moltes de les franges de programació. També amb l'aposta de programació infantil i el trasllat del contenidor Boing al canal FDF (1,3%). De fet, en l'apartat de canals temàtics, Antena.Neox (3,1%) també ha baixat posicions en favor de Disney Channel (3,7%), que ha passat per davant de Clan TVE (2,9%) i Antena.Nova (1,6%). Amb aquest panorama, Antena 3 hauria d'espavilar-se si no vol recuperacions en la TDT...\nAntena 3 baixa punts a la TDT i Telecinco és líder en analògic i digital\n7/01/2009 boing, comunicació, esports, futbol, operación triunfo, sálvame, televisió\nL'actor Johnny Deep, que ja havia sonat per interpretar Freddie Mercury en una pel·lícula sobre el líder de Queen, ara podria ser l'encarregat d'encarnar el desaparegut Michael Jackson en un oportunista biopic sobre el Rei del Pop. Pel que sembla, el camaleònic actor ja ha parlat sobre la mort de Jackson i la possibilitat de donar-li la vida a la pantalla gran. Ha estat durant la presentació a Londres de la pel·lícula Enemigos Públicos, que també arribarà al nostre país durant el mes d'agost. Segons Deep, la mort de Michael Jackson ha estat "molt tràgica", i l'actor afirma sentir "molt de respecte" per l'obra de l'artista, que "és un autèntic geni". Però, de doment, Deep ha dit que la seua possible participació en una pel·lícula sobre Michael Jackson és un "rumor estúpid". Tot i així, avui se'n fan ressó les principals agències de notícies, i la prestigiosa Reuters ha difòs aquesta imatge, en què ens mostra Deep fent un gest molt habitual del cantant. Una mica agafat pels pèls?\nJohnny Deep fent de Michael Jackson?\n7/01/2009 cinema, enemigos públicos, michael jackson, música, queen


La selecció femenina cau contra Euskadi a la tanda de penals\nDavant de més de 4.000 espectadors al Mini Estadi\nLa selecció femenina ha obert la jornada de partits amb un empat (1-1) contra Euskadi, que finalment ha acabat en derrota a la tanda de penals (3-4). Les jugadores de Catalunya han dominat tot el partit i han gaudit de les millors ocasions, però han encaixat un gol a falta d’un quart d’hora pel final després d’un mal refús defensiu. Tot i l’empat in extremis, gràcies a Marta Corredera, a la tanda de penals la portera basca ha aturat dos llançaments i ha donat la victòria a Euskadi. Tot plegat, davant de 4.106 espectadors, la qual cosa suposa un nou rècord d'assistència a un partit de futbol femení al Mini Estadi.\nEl partit ha començat amb un clar domini de Catalunya, que a la primera part ha tingut la pilota i no ha deixat que les jugadores basques s’apropessin a la seva porteria. Al minut 34 la portera Andrea ha desviat una rematada a la mitja volta de Carol Férez que duia molt perill.\nDesprés del descans, Catalunya ha continuat insistint a la recerca del gol. Míriam Diéguez ha tingut una boníssima ocasió al minut 49, però novament ha topat amb la portera basca. Al minut 74, en ple carrusel de canvis, Naiara Beristain ha aprofitat un mal refús de la defensa catalana per afusellar amb potència la portera Laura Ràfols i fer el 0-1. Amb el gol en contra, Catalunya ha buscat desesperadament l’empat. I ho ha aconseguit en l’últim minut del partit. Marta Corredera ha caçat una passada llarga de la portera Ràfols per quedar sola davant la portera basca, a qui ha superat amb un barret, i ha marcat a plaer.\nEl partit ha acabat amb empat 1-1, i com que l’any passat es va produir el mateix resultat a Barakaldo, el guanyador del trofeu del Centenari s’ha decidit a la tanda de penals. Les jugadores basques han marcat tots els seus llançaments mentre que per Catalunya han fallat Sara Serna i Gio Carreras. Això sí, Alexia Putellas ha estat guardonada amb el premi de millor jugadora del partit.\nCatalunya: Mariajo Pons (Laura Ràfols, min. 46), Maria Estella (Paula Nicart, min. 46), Andrea Pereira (Paola Soldevila, min. 58), Laura Gutiérrez (Carola García, min. 70), Míriam Diéguez (Sara Serna, min. 70), Georgina Carreras, Alexia Putellas, Carol Férez, Leila Ouahabi (Elba Verges, min. 46), Débora García (Marta Corredera, min. 58) i Marta Torrejón (Núria Mendoza, min. 70). Seleccionadors: Natàlia Arroyo i Lluís Cortés.\nEuskadi: Andrea de la Nava (María Asun Quiñones, min. 46), Ainhoa Vicente (Aintzane Encinas, min. 69), Sandra Ramajo, Irene Paredes, Vanesa Gimbert (Marta Unzué, min. 46), Nekane Díez (Estibaliz Bajo, min. 44), Anne Mugarza (Naiara Beristain, min. 64), Leire Baños, Garazi Murua (Itxaso Nabaskues, min. 55), Nahikari García (Manuela Lareo, min. 71) i Yulema Corres. Seleccionadors: Juan José Arregui i Jesús María Rodríguez.\nGols: 0-1, Naiara Beristain (min. 74); 1-1, Marta Corredera (min. 90).\nÀrbitre: Rebollo López. Ha ensenyat targeta groga a la local Carola García i a la visitant Estibaliz Bajo.\nAssistència: 4.106 espectadors al Mini Estadi.


Cala Llevadó: impulsant el Turisme a Catalunya – Blog Camping Cala Llevadó\nCala Llevadó: impulsant el Turisme a Catalunya\n29 gener, 2018 General, Turisme Camping Cala Llevadó\nLa Generalitat de Catalunya ha reconegut la importància del nostre sector a l’economia global dedicant el primer anunci de l’any al Turisme sostenible, competitiu i de qualitat del qual un bon exemple n’és el nostre Camping Cala Llevadó.\nQuina millor manera que començar l’any amb un reconeixement?\nLa Generalitat de Catalunya, ha decidit començar el 2018 amb un magnífic anunci sobre el turisme de Catalunya on es posaven en relleu les tres principals característiques del nostre sector: la sostenibilitat, la competència i la qualitat.\nDes de Camping Cala Llevadó ens sentim del tot reflectits amb aquests tres trets ja que, per una part, comptem amb unes modernes instal·lacions sostenibles, inaugurades recentment complint amb les normatives europees de construcció “ecològica”. Bon exemple d’elles són els nostres ECO Bungalows MONTLLOR, per a quatre persones en un entorn natural incomparable.\nPer altra part, donats els cànons d’ocupació que ostenta el nostre càmping, ens congratulem de la nostra competència en tant a instal·lacions turístiques de primer ordre, com a ràtio d’ocupació.\nArribats a aquest punt volem fer un petit i merescut incís per agrair-vos la confiança que ens heu fet ja no només durant aquest any passat, sinó tots els que duem a les nostres espatlles i en especial la fidelitat que ens professeu confiant-nos un moment tan important com són les vostres vacances.\nLa qualitat: el nostre propòsit d’any nou\nPer acabar, l’anunci de la Generalitat feia referència a la qualitat, quin estàndard ens esforcem no només a aconseguir, sinó a millorar dia rere dia al Camping Cala Llevadó.\nLa qualitat és la raó que ens manté en el rànquing dels millors càmpings de Catalunya i és la que fa que, els nostres clients surtin tan contents de les nostres instal·lacions que, en quant en surtin ja pensin en tornar-hi!\nQualitat en les instal·lacions, però també en el servei; un servei personalitzat, amable, professional i diligent que té com a principal raó de ser que el client es converteixi en amic… i els amics… sempre s’han de d’allò millor!\nNomés ens resta felicitar-vos el 2018 i desitjar-vos molts moments de pau, relax i natura al vostre Camping-amic Cala Llevadó!\n0 comments on “Cala Llevadó: impulsant el Turisme a Catalunya”Add yours →\nPrevious8 consells per conservar la teva caravana a l’hivern\nNextAnem a una cala? 5 motius que convencen!


El Descens de la Mitjana reuneix més d'un centenar de piragüistes\nActualitzada 03/10/2016 a les 14:02\nVa celebrar la 24a edició aquest diumenge\nAmb Fran Codina, pel riu Segre a Lleida.\n©Va comptar amb la participació de 122 palistes\nL’Ascens i Descens de la Mitjana, organitzat pel Club Nàutic Lleida i la Federació Catalana de Piragüisme, va celebrar ahir la vint-i-quatrena edició amb la participació de 122 palistes, la qual cosa confirma el bon estat de salut d’una de les proves amb més solera del piragüisme lleidatà. Ahir, a més, va ser la primera vegada que l’alcalde de Lleida, Àngel Ros, va assistir a la cita i es va encarregar de donar la primera de les tres sortides que van tenir lloc.\nEl més del centenar de participants que van disputar l’Ascens i Descens de la Mitjana es van organitzar en diferents categories des de benjamins fins a veterans de més de 70 anys, amb la participació de set equips, entre aquests un de valencià, el CP Algemesí, i un d’aragonès, el CH Helios.\nEl millor a la classificació per equips va ser el Sícoris Club, que va sumar també 21 medalles individuals. Segon va quedar l’Helios de Saragossa, mentre que el Nàutic Lleida va ocupar la tercera plaça i va guanyar a més vuit medalles. En categoria sènior masculí, el guanyador va ser Héctor Craviotto, mentre que Gloria Herrero ho va ser en l’apartat femení.\nA l’entrega de medalles van assistir la regidora Montse Parra i Joan Segura, el representant territorial de l’Esport a Lleida.