Ermita de Togores – Sabadell / Vallès Occidental | Catalunya Medieval\nErmita de Togores\nErmita de Togores – Sabadell / Vallès Occidental\nSituació: En terrenys de Sabadell, ciutat i municipi del mateix nom, que juntament amb la veïna ciutat de Terrassa, comparteixen la capitalitat de la comarca del Vallès Occidental (Barcelona).\nEstat: Aparenta un bon estat. No és accessible lliurament. Al costat hi ha la masia de Can Pagès Vell.\nAccés - Visitada el 31/05/2015:\nHem iniciat la descoberta en un lloc de les afores de Sabadell (NE) situat a 41 33 51.7 02 06 23.0, circulant per una baixada que al mapa de Google identifiquem com a Camí del Molí de l'Amat. Aquí hi hem vist un cartell que a més, indicava en direcció al Parc Fluvial del Ripoll.\nSeguidament hem travessat el riu Ripoll per un pont (41 33 56.4 02 06 33.3), deixem a l'esquerra una nau industrial i a la dreta una zona que creiem que és el Parc Fluvial indicat anteriorment, dotada d'uns quants incipients arbres, taules i bancs de fusta, i continuem recte pel camí que a Google Maps identifiquem com a carrer Horta d'Arraona.\nAviat ens trobarem circulant per un camí de terra. Aquí hauríem de tenir en compte les següents consideracions:\nÉs un camí estretet (1), a la primera part del següent recorregut, sols hi cap un vehicle, i a dia d'avui, el terra no està en gaires bones condicions. Com en altres ocasions diem, l'eventual trobada de cara, amb un altre cotxe pot ser problemàtica, doncs si ja és difícil en aquest camins maniobrar, encara es complica més l'acció, si el terra està bonyegut. Recomanaríem circular-hi amb un 4x4 ...\nEssent avui dissabte, l'afluència de ciclistes circulant per aquest camins és notable. Cal estar molt atents a les sobtades aparicions d'aquest esforçats esportistes.\nQuan arribem a un lloc situat a 41 34' 12.5 02 06 33.5, trobarem una desviació a mà esquerra per on ens cal continuar (2).\nCircularem encara uns quants metres més també per un camí estretet, però ben aviat s'eixamplarà. Durant una bona estona circularem envoltats per extenses terres de conreu a banda i banda del camí.\nFinalment, a 41 34 48.2 02 06 07.2 trobem la darrera desviació, i continuem per la dreta fins arribar a tocar d'un cercat de fusta, on al fons veiem l'ermita que busquem, frec a frec amb la masia de Can Pagès Vell. Còmode aparcament en aquest lloc.\nMés consideracions, a posteriori\nDurant el recorregut hi ha cartells indicatius, però no a totes les desviacions.\nCom en moltes ocasions, portem el TomTom degudament programat amb les dades del destí escollit. Però no sempre l'endevina. Avui ha estat així. Des d'una mica més endavant del lloc assenyalat a (1), “s'ha perdut”. No disposava de mapes d'aquesta zona del recorregut i ha començat a fer el “tonto”, no pas el “TomTom” ...\nUna vegada a casa, quan preparem la publicació d'aquesta pàgina, i estudiant el recorregut efectuat sobre el mapa de Google, ens n'adonem de que des del punt indicat a (2), si en lloc de girar a mà esquerra haguéssim continuat recte, haguéssim arribat a Togores sense fer tanta volta.\nQue consti que, com sempre diem, als llocs s'hi arriba de varies maneres ... Per altra banda, desconeixem les condicions del terra d'aquesta variant del camí ...\nSón notables els efectes produïts per unes importants ventades que fa poc temps van afectar sensiblement aquestes contrades.\nCom a mostra, vegi's ...\nCom assegura la dita popular, al mon hi ha gegants amb peus de fang ...\nLocalització: N 41 34 35.8 E 02 06 36.0 – Altitud: 234 m.\nAltres: De la pàgina web Pat.mapa, ens complau extreure la següent informació (Gener 2015):\nConjunt format per l'Ermita de Togores i la masia de Can Pagès Vell.\nL'ermita té l'absis vuitavat, que dóna a migdia i a la paret de llevant, amb aparell de pedra, s'hi veuen dues voltes de formigó encanyissat. La gran té un gruix de 1'10metres i un diàmetre de 2'25m, que ara fa l'ofici d'arc botant, unint la capella, per la banda ponent amb la masia.\nL'arc més petit uneix la capella amb la masia per ran de pou i té un gruix de 1'35m i una volta d'uns 2m.\nLa masia és de planta baixa i pis, amb coberta a dues vessants que donen aigües a les façanes laterals.\nPossiblement, segons Miquel Carreras, l'ermita de Togores hagi estat bastida damunt les restes d'una vella construcció romana.\nLes primeres dates documentals però ens remeten a 1323. En els segles XII i XIII s'hi venerava la Mare de Déu de Togores, advocada per a sortir indemne dels fets d'armes i per a la pluja.\nDurant els segles XIV i XV Togores fou estatge de monges, depenent del monestir de Sant Llorenç de Munt. Un cop desaparegudes les monges, alguns abats de la Mola habitaren aquesta casa.\nTogores va pertànyer al Terme Municipal de Terrassa fins aquest segle.”\nPaisatges del Vallès Occidental\nPublicat el 20 febrer 2015 per Ricard\tdins de Vallès Occidental amb l`etiqueta Barcelona, Bé Cultural d'Interès Local, Catalunya, Edificació segle XII, Ermites, Romànic .


Voeren - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nVoeren (en francès Fouron, en limburguès Voere, en való Foron) és un municipi belga de la província de Limburg regat pels rius Voer, Berwijn i Gulp. El 2007 tenia 4.261 habitants. Es troba a la frontera lingüística belga, enclavat entre la província de Lieja i la frontera amb els Països Baixos. És conegut per un conflicte entre neerlandòfons i francòfons, que va durar del 1977 al 2000, i que en certs moments va arribar a desestabilitzar el govern nacional (i després federal) de Bèlgica.\n50° 45′ 00″ N, 5° 47′ 00″ E / 50.75°N,5.7833°E / 50.75; 5.7833Coord.: 50° 45′ 00″ N, 5° 47′ 00″ E / 50.75°N,5.7833°E / 50.75; 5.7833\nLimburg i regió Flamenca\nVoer i Gulp\n3798, 3790, 3793, 3791 i 3792\n3 Fills predilectes de Voeren\nEl municipi és el resultat de la fusió, l'1 de gener de 1977, dels sis municipis amb "facilitats lingüístiques" Moelingen, 's-Gravenvoeren, Sint-Pieters-Voeren, Sint-Martens-Voeren, Teuven i Remersdaal. Històricament, els quatre primers pertanyien al país de Dalhem, i Teuven i Remersdaal al ducat de Limburg. Es troba a la frontera lingüística del neerlandès, francès i l'alemany, mai, la zona va ser lingüistícament homogènia.\nLa població parlava el limburguès, una variant del neerlandès a mig camí entre aquest idioma i l'alemany. Des de la revolució francesa, els municipis van ser integrats al departament de l'Ourte, que més tard va esdevenir la província de Lieja, de majoria francòfona. La pressió perquè s'abandonés l'ús del neerlandès i es passés al del francès va ser molt important des del 1830 i durant els primers cent anys d'existència de l'estat belga. La llengua a les escoles i a les esglésies era el neerlandès, però molta gent se n'anava treballar a Lieja, on parlava el francès. Tot i tenir el limburguès (plat) com a llengua vehicular, junt amb els pobles del país d'Herve i de la regió d'Eupen, la gent responia diversament als diferents censos belgues i les proporcions entre la gent que deia parlar neerlandès, francès o alemany variava força. Hi havia també pressió social per triar el francès. Tot i això, el 1962 es va decidir de transferir els sis municipis a la província de Limburg, ja que hi havia una majoria de gent de parla neerlandesa.\nLa lluita de les llengües a Voeren\nEls habitants eren, doncs, culturalment neerlandòfons, però econòmicament depenien molt de Lieja. El canvi de província no va pas agradar a tothom, i aviat va crear-se un moviment anomenat Retour à Liège («Retorn a Lieja»). Altrament, els pobles romanien plàcids i sense conflictes i la gent parlava plat entre ells i altres llengües amb els altres, governats per burgmestres que pertanyien a l'aristocràcia francòfona.\nAquesta tranquil·litat va canviar força quan, després de la fusió del 1977, el moviment Retour à Liège va trobar un líder, José Happart, que el 1982 va obtenir la majoria dels escons al consell municipal. El consell va proposar Happart com a burgmestre, cosa que legalment no era possible, ja que Happart, nascut a Chertal, només parlava francès. La seva nominació va ser ajornada un any per donar-li la possibilitat d'aprendre la llengua administrativa, cosa que va refusar. Això va originar una sèrie de plets davant el Consell d'Estat i de discussions entre els flamencs i els francòfons.\nAquesta època s'anomena «el carrusel de Voeren»: el consell municipal va trobar el truc de nomenar un burgmestre bilingüe (Nico Droeven) i Happart com a primer adjunt; immediatament després, Droeven va dimitir i Happart va esdevenir burgmestre provisional. El Consell d'Estat va anul·lar aquesta decisió, però aquest tripijoc es va continuar fent vuit vegades més fins que, el 19 d'octubre de 1987, el govern nacional belga es va veure obligat de dimitir. El 1989, després de llargues negociacions i compromisos nacionals, Droeven va ser nomenat burgmestre i Happart primer regidor. Els habitants francòfons del municipi van obtenir el dret de votar a Aubel per a les eleccions nacionals i regionals. El mateix any, Happart va dimitir i va tornar a Lieja, on va prosseguir la seva carrera política com a diputat al Parlament europeu.\nDesprés de les eleccions municipals del 8 d'octubre del 2000, la situació va canviar quan el partit flamenc Voerbelangen va obtenir una majoria del 53%, gràcies als sufragis dels nombrosos immigrants neerlandesos que van obtenir el dret de vot dins del marc dels decrets europeus. De fet, el marc agradable, els preus del sector immobiliari molt més baixos que al Limburg neerlandès i l'afinitat cultural (parlen el mateix dialecte) van atreure molts neerlandesos de la regió de Maastricht, que van aprofitar l'obertura de les fronteres de 1991 per establir-se a Voeren. El 2001, Huub Broers (que ensenya francès a l'institut provincial de Visé) va esdevenir el primer burgmestre flamenc del municipi. A les eleccions del 2006, la majoria flamenca va obtenir un 60,8% dels vots i nou escons. El partit Retour à Liège va canviar de nom a Retour@Libertés i obtingué sis escons.\nSembla que el municipi ha tornat a trobar la seva placidesa tradicional.\nEl municipi és ric en monuments: castells, cases nobles, esglésies, molins. També és conegut pel turisme rural i el càmping, els paisatges interessants i molt verds.\nPer a fotografies i més detalls, vegeu els articles sobre els nuclis respectius.\nEsglésia de Sant Lambert\nCapella de Steenboskapel\nLa casa Veltmans, centre cultural\nEl castellet Magis\nCastell de Sinnich, una antiga abadia augustiniana\nEl bosc comunal de Bovenste Bos\nEl viaducte ferroviari de la línia 24\nFills predilectes de VoerenModifica\nRob Brouwers, (1941-…), pintor\nPierre de Schiervel (1783-1866), governador de la província de Limburg\nMossèn Hendrik Veltmans\nJosé Happart, polític\nHuub Broers, polític\nCharles Vandenhove, arquitecte\n↑ Jean Haust, Le dialecte wallon de Liège, tom 2: Dictionnaire Liégeois, Liège, H. Vaillant-Carmanne, 1933, pàgina 276\n↑ Marc Gevaert, Tien eeuwen Vlaanderen, Editorial Globe, 2002, pàgina 358, ISBN 9789054667513\n↑ Cramignon, bijdragen tot de Limburgse Volkskunde, Neerlands volksleven, Volum 20, Utrecht, Ed. Nederlands Volkskundig Genootschap, Stichting Informatiecentrum Volkskultuur, 1970, pàgines 447-48\n↑ P. J. H. Ubachs, Handboek voor de geschiedenis van Limburg, Volum 63 de Maaslandse monografieën, Editorial Verloren, 2000, pàgina 366, ISSN 0464-2171, ISBN 9789065500977\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Voeren\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Voeren&oldid=29530124»\nDarrera modificació: 20 feb 2022 a les 12:20\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 20 feb 2022 a les 12:20.


El super partit de basquet - Matawiki\nEl super partit de basquet\nFa molt de temps en un poble molt allunyat anomenat Artà hi vivia una formiga molt famosa, la formiga Maria. La Maria vivia en un formiguer molt desconegut ple de menjar i coses dolces. Anava amb un grup d'amics que es van posar de nom Terra. Aquests amics també jugaven a basquet ho feien per fer-se més forts per poder lluitar contra les altres formigues, na Maria era molt bona\njugadora i molt competitiva i sempre marcava totes les cistelles. Després de cada partit, si guanyaven, ho celebraven molt, se n'anaven a una casa hi allà celebraven una festa on ballaven, cantaven, menjaven i reien. Quasi sempre anaven a ca la Maria, ja que era la que tenia la casa més gran i bonica. A més na Maria era molt bona cuinera hi feia un plats exquisits per oferir els seus amics.\nUn dia hi va haver un partit molt important era la final del mundial. Varen sortir els jugadors hi l'equip Terra estava disposat a guanyar. A la meitat del partit estaven empatats 32 a 32.\nL'equip Terra estava suant molt i estava a punt d'acabar el segon quart del partit. Faltaven tres minuts per que acabes el partit i l'equip Terra anava guanyant 110 a 99. Al final del partit l'equip\nTerra es va posar molt content i van decidir anar a celebrar-ho a ca la Maria.\nEn arribar a la casa, molt feliços i eufòrics, tots els membres de l'equip es van llençar sobre el menjar, estaven afamats després de tant d'esforç i tanta emoció. A la taula no hi faltava res hi havia sandvitxos, formatge, un pastís de xocolata que només mirar-lo feia ganes de menjar-ne... Van ballar, cantar, conversar sobre les magnífiques jugades i sobretot van riure. Estaven gaudint d'una vetllada que mai es tornaria a repetir eren campions i al mateix temps un grup d'amics que s'estimaven i que sempre estaven tots junts en els moments més feliços i més tristos de la vida.\nAutors: Marc Isasi i Marta Mesquida\nObtingut de «http://wiki.matadejonc.cat/index.php?title=El_super_partit_de_basquet&oldid=65319»\nDarrera modificació de la pàgina: 20 abr 2012 a les 08:47.\nAquesta pàgina ha estat visitada 803 vegades.


entre setmana: de setembre 2011\nCuba, tot esperant\n"Nosotros hacemos como que trabajamos y el estado hace como que nos paga" ens va dir aquest estiu un taxista de La Havana. Aquesta frase, més que una ocurrència, és la síntesi de l'esquizoide realitat econòmica de Cuba, que sobreviu entre l'agonitzant moneda nacional -el peso- i el CUC -el peso convertible- que té el valor de la divisa dels Estats Units i que es va instaurar per combatre la dolarització del país. L'estat paga als treballadors dos-cents pesos nacionales mensuals i els proporciona encara, via llibreta de racionament, petites quantitats de productes bàsics, com pa, sal, oli o carn (un picadillo que no se come ni mi perra...). Però qualsevol producte elaborat de consum només es pot adquirir amb CUC, de manera que els cubans es veuen abocats a aconseguir-ne per mitjans extralegals. Un CUC equival a 24 pesos.\n"Resolver", com sap tothom que ha viatjat a Cuba, és el sinònim de "inventar". Són els verbs que defineixen la capacitat dels cubans de buscar-se la vida, de trobar el camí per solucionar els problemes del dia a dia. És la resposta a l'escassedat i la pobresa imposada per decret. Cada cop hi ha més gent que trafica amb petites quantitats de tabac, rom o carn de vedella. El cubà s'ha espavilat, durant anys de "periodo especial", després de la caiguda de la Unió Soviètica i en ple bloqueig nordamericà, a trobar allò que li manca. Actualment, l'ajuda veneçolana -en petroli i productes manufacturats- està substituint el subministrament massiu que, durant quasi tres dècades, arribava dels països de l'est d'Europa. Això permet allargar la impostura d'un sistema que ha col·lapsat i que només conserva una figura indiscutida en l'imaginari col·lectiu: el Che Guevara. La popularitat de Fidel, de Raúl, de Camilo Cienfuegos o qualsevol altre dels barbuts de Sierra Maestra queda eclipsada per la figura messiànica del metge-guerriller argentí.\nFins i tot el castrisme admet ja que la via cubana al socialisme és morta. "O rectificamos, o nos hundimos", (discurs 18/12/2010) va dir Raúl, de qui la gent menys crítica amb el règim espera reformes quan l'ombra allargada del seu germà Fidel hagi desaparegut.\nEl 30 minuts que firma aquest diumenge Isabel Galí agafa la frase de l'actual president cubà com a títol d'un recorregut a la Cuba en permanent estat de gestació de no-se-sap-què. El reportatge coincideix amb l'entrada en vigor d'una de les mesures considerades simbòliques dels temps que s'acosten: Des d'aquest primer d'octubre es permet comprar i vendre cotxes. Fins ara, només es podien vendre els vehicles que ja circulaven abans de la revolució. Ara, als impressionants Plymouth, Chrysler, Chevrolet, Pontiac, Buick o Studebaker dels anys 50 s'hi afegeixen els atrotinats Lada soviètics i els Toyota i Hyundai asiàtics que han arribat més recentment.\nI també és imminent la llei que autoritzarà la compra i venda de cases. Tot plegat, amb limitacions i grans càrregues d'impostos, com les que també han de suportar els particulars que s'han acollit a la possibilitat de llogar habitacions per a turistes.\nLa gent parla de la situació del país cada cop més obertament. Però l'oposició militant sent encara l'alè del règim al clatell, i atribueix al terror de la repressió la falta de resposta organitzada al carrer.\nPerò és clar que l'explicació del curiós moment de vigília cubà és molt més complex.\nMentrestant, a la Casa de la Trova de Santiago canten les velles i les noves veus, a la plaça esglaonada de Trinidad cada nit es reuneixen centenars de persones a ballar i prendre rom i cervesa Cristal o Bucanero i al Malecón de la Havana, cada capvespre, les siluetes es retallen sobre un l'horitzó on s'amaga un somni invisible i sovint decebedor. Com si res no hagués de passar, com si hagués de passar tot.\nSi teniu una estona, mireu la pel·lícula Havanastation, gran sensació cinematogràfica del moment i seguiu a twitter o al seu blog la veu opositora de Yoani Sánchez. I escolteu fins a avorrir-vos Chan Chan\nPublicat per Joan Carles Peris a 16:53 Cap comentari:\nLes altres confessions de Jaume Cabré\nLa publicació de la novel·la "Jo confesso" de Jaume Cabré, que es perfila com un dels esdeveniments editorials no sé si de la temporada, l'any, la dècada o el segle (cal esperar el veredicte dels lectors) m'ha agafat acabant la lectura d'"El sentit de la ficció", reeditat onze anys després de veure la llum. Cabré hi reflexiona sobre el fet d'escriure, sobre la seva manera d'enfrontar-se a una novel·la, sobre les angoixes i satisfaccions que acompanyen el procés creatiu, sobre les seves lectures, sobre la importància de la música... 125 pàgines que em fan encarar el miler de la nova obra amb sensació de tenir coneixement de causa. De la causa de l'escriptor.\nEn reprodueixo alguns fragments a mode d'invitació a la lectura abans de la lectura.\nPER QUÈ ESCRIC, PER QUÈ ESCRIU UN ESCRIPTOR\n"És un gran misteri i és la pregunta que em fan sovint però que no sé respondre. Normalment ho soluciono dient que escric perquè, si no, rebentaria. Aquesta resposta no és una boutade; és una manera d'explicar aproximadament que les raons per posar-me a escriure són profundes, íntimes i desesperadament inexplicable."\n"La passió per la lectura em va portar a l'escriptura. Quan una novel·la m'havia arravatat, em negava a acceptar, quan arribava a l'última plana, que s'havia acabat i en perllongava la vida afegint-li unes pàgines o uns capítols més."\n"Quan començo una nove·la, no sé sobre què vull escriure, ni quant de temps hi hauré de dedicar, ni si val la pena l'esforç. Només sé que vull escriure, i malfrat el cúmul d'incerteses personals ue solc arrossegar, m'envaeix una estranya fe en mi mateix perquè sé que la inversió en hores, energia i vida em durà a un resultat, bo o dolent, però no em durà al no-res."\n"Durant el temps necessàriament llarg que duri aquest procés (d'elaboració d'una novel·la) el novel·lista viu la novel·la, la treballa des de dins o, si ho voleu, fica dins seu la novel·la i la porta al damunt durant la seva vida És l'única manera de de comprometre't de debò amb allò que escrius."\n"Quan començo una novel·la, no sé quina de les infinites possibilitats adoptarà; no sé si tendirà cap a un cantó o cap a un altre. Escriure és moure's entremig de la marejadora llibretat de la creació."\n"Quan puc dir sense mentir que estic començant la novel·la, no sé quin final tindrà i justament em poso a escriure per descobrir-lo. Segurament, perquè el meu objectiu no és arribar a un final argumental concret sinó simplement escriure. El fet d'escriure té sentit per ell mateix: és plenitud."\nPER QUÈ EN CATALÀ\n"Al llarg de la meva carrera, sobretot a Espanya i una mica a França, m'han fet reiteradament la pregunta de per què escrivia en català. Sempre m'ha estranyat que em fessin aquesta pregunta perquè la resposta és òbvia. Escrius en la teva llengua. Escrius en la llengua amb la qual pots rosegar el ossos de l'ànima. Escrius en la llengua del teu paradís perdut. I en el fons saps que no has fet tu una tria de la llengua sinó que la llengua t'ha triat a tu."\n"Crec que no hem de reservar per al poeta la capacitat musical del llenguatge. El prosista també pot prendre's el devenir del text com un devenir musical"\n"Pretenc que la meva prosa tingui música interna; les frases tenen la llargària que han de tenir i els paràgrafs també. La col·locació de cada paraula està pensada tant per la seva necessitat d'aparició, com per l'efecte que produeix en el conjunt. I tot plegat té, per tant, una intenció profunda, perquè així expliquem més d'una cosa a la vegada: ho diem tot, com a la vida."\n"És clar que la relació entre l'escriptor i el crític és dramàticament injusta. El crític, després d'una lectura que l'ha ocupat una setmana (en el millor dels casos), santifica o maleeix amb un article escrit en una tarda una feina que s'ha construït durant potser dos o tres anys o més. Això no és equilibrat ni ho podrà ser mai"\n"Una de les grans inexactituds del nostre segle és aquesta afirmació tan sentida: "no tinc temps per llegir". Qui ho diu no menteix, però no és precís. Hauria de dir: "En la meva escala de valors, la lectura està relegada a la novena posició i per tant no trobo mai el moment idoni". Perquè aquesta persona ha llegit revistes i diaris, ha passejat, ha mirat la televisió, ha badat dalt del tren o del metro, ha dormit... Tothom té temps per llegir, si vol llegir."\nPublicat per Joan Carles Peris a 10:18 1 comentari:


Els webs de Catalunya Ràdio, amb 58,5 milions de pàgines vistes, baten rècords d'audiència\nEls webs de Catalunya Ràdio van superar els 58 milions i mig de visites el 2008, segons les dades de l'OJD. Aquesta xifra significa un augment espectacular del 43% respecte a l'any 2007, quan les visites se situaven en 41 milions.\nLes dades de l'OJD confirmen el creixement exponencial dels webs del grup, ja que l'any 2005 el nombre de pàgines vistes no arribava a 7 milions.\nLa pàgina més visitada, segons les dades de Nielsen (auditades per OJD), és la d'iCat fm, amb 39,7 milions de pàgines vistes durant l'any 2008. Això significa que aquest canal especialitzat a promoure el consum de cultura ha tingut un creixement del 64% respecte al 2007. Les visites al portal de Catalunya Ràdio també han continuat creixent aquest últim any. Segons aquestes mateixes dades, al llarg del 2008 aquest web es va consultar més de 16 milions de vegades, cosa que significa un 26% més que l'any anterior.\nAquestes dades de les visites estan en consonància amb les dels àudios servits durant el 2008 a través dels webs del grup d'emissores, que es van fer públiques la setmana passada. Segons les dades facilitades pel servidor d'internet Akamai, l'any 2008 es van servir gairebé 5 milions i mig d'hores d'àudio, molt per sobre dels 3 milions i mig d'hores de l'any anterior. Això significa que l'any passat les emissores que formen el grup Catalunya Ràdio es van escoltar per internet un 55% més que el 2007.\nNota de premsa sobre les visites als webs de Catalunya Ràdio el 2008


Una prioritat davant el nou curs - Bisbat de Terrassa\nUna prioritat davant el nou curs\nUna prioritat davant el nou curs https://www.bisbatdeterrassa.org/ca/bisbe/cartes-dominicals/una-prioritat-davant-el-nou-curs https://www.bisbatdeterrassa.org/@@site-logo/logo-bisbat-de-terrassa.png\nAmb el mes de setembre s’acaba per a molts el parèntesi estival i les famílies tornen a la normalitat, sobretot quan els fills retornen a l’horari escolar. També la diòcesi i les parròquies i institucions cristianes programen les seves activitats per al nou curs. En aquest context, em plau recordar alguns dels objectius del nostre Pla Pastoral Diocesà per als anys 2007-2010. En concret em referiré a alguns objectius, naturalment, del curs que comencem.\nEl nostre Pla Pastoral té com a títol unes paraules de Crist als apòstols: “Com el Pare m’ha enviat a mi, també jo us envio a vosaltres” (Jn 20, 21). És bo que, de bon començament, calibrem bé la nostra intenció: es tracta d’esforçar-nos per tal de ser servidors fidels de Jesucrist i del seu Evangeli en l’Església i al servei del món en què ens toca viure.\nDurant aquest curs dedicat especialment, per desig del Papa, a sant Pau, crec que és oportú insistir en els objectius pastorals del primer capítol del nostre Pla Pastoral, dedicat a “L’anunci de la Paraula”. Sant Pau cal que sigui el nostre model com el gran evangelitzador que va ser.\nEn aquest apartat assenyalem tres objectius. El primer és formar col·laboradors pastorals que puguin assumir tasques de responsabilitat en diversos àmbits. Sant Pau ja ho va fer així en el seu temps. Homes i dones el van ajudar en la seva tasca evangelitzadora, perquè aquesta és un imperatiu per a tots els membres de la comunitat cristiana.\nEl segon objectiu es refereix al fet que hem d’ajudar a viure i a transmetre la fe dins de la pròpia família. Es refereix a l’ajuda que hem d’oferir als pares per a l’educació cristiana dels seus fills entre 0 i 14 anys. En aquests temps de secularització, no podem pas resignar-nos que les famílies visquin en un silenci religiós, perquè això té unes conseqüències molt negatives. És cert que cal educar en la llibertat; però la proposta cristiana –humana, vivencial, amable- cal que es doni des de la família. Som molts els cristians que recordem tota la vida allò que de la fe aprenguérem del nostre pare i la nostra mare.\nCom una concreció de l’objectiu anterior, el tercer proposa implicar els pares en el procés catequètic dels fills; fer que aquest procés combini els elements experiencials amb els formatius. Això és, que no sols atengui les idees o el cap sinó també els sentiments i el cor. Allò que en els mitjans catòlics és conegut com la cultura del cor, en la qual han insistit i insisteixen tots els pedagogs d’inspiració cristiana.\nL’objectiu al·ludeix a una progressió molt didàctica, que sens dubte no ha passat desapercebuda per a les persones que han llegit el nostre Pla. És una progressió clara formulada així: “Plantejar-se la relació amb els pares com un temps d’evangelització (és el primer pas, cal tornar-hi sempre, perquè és fonamental); afavorir una comprensió renovada dels continguts de la fe i de vivència de les celebracions (és la catequesi com un procés i la vivència de la fe en l’àmbit del culte cristià); i així arribem a un tercer pas que consisteix a ajudar a la integració en la comunitat, en la parròquia.\nQue sant Pau ens ajudi a construir veritables comunitats, educadores de la fe, d’aquesta fe que es comença a viure en família i que es perllonga en el procés de la formació en la fe (catequesi), en les celebracions d’aquesta mateixa fe (litúrgia), en la integració activa dins de la comunitat (parròquia) i en tota l’educació catòlica dels fills.


"La Familia Irreal" arriba a TV3\nUna comèdia musical apta per a tots els públics i tots els gustos: per als qui els agrada el teatre, per als seguidors del "Polònia" i per als fans dels números musicals.\n04/01/2014 - 09.00\nEl dia de Reis arriba un regal que ningú no es pot perdre, "La Familia Irreal". La comèdia musical, escrita per Jordi Ventura i Joan Lluís Bozzo (amb la col·laboració dels guionistes del programa, Joan Rufas, Pau Escribano i Jaume Buixó), imagina el futur de la monarquia a partir dels personatges de la família reial.\nEls personatges de la família reial del programa d'humor "Polònia" se'n van al teatre per representar una comèdia esbojarrada on la sàtira i la ironia es combinen amb números musicals i en la qual podrem veure com se'n surt la nostra monarquia com una família real. La Casa Reial ha estat desposseïda de tot privilegi i implantada sense concessions a la societat actual, esdevenint una família real que suporta, com totes, el pes de la crisi, l'atur ferotge, el venciment de la hipoteca i els abusos dels que manen. Partint d'aquest plantejament i al ritme d'una trentena de temes musicals fets per a l'ocasió, els vuit protagonistes d'aquesta història narren les peripècies d'una família molt peculiar. Entre les seves vicissituds com a comuns mortals, s'han intercalat els problemes que han afectat la Casa Reial durant els últims temps: l'accident de Froilán, la cacera del rei o el "cas Urdangarín" són alguns dels episodis que han traslladat a l'escenari els creadors de l'obra.\nLa banda sonora abasta un ampli espectre musical i reuneix gèneres tan diferents com la cobla i el sirtaki, i també referents fàcilment identificables pel públic de totes les generacions - des d'un tema de Queen fins a una cançó d'Els Amics dels Arts, passant pel musical Evita o les cançons de Joan Manel Serrat.\n"La Familia Irreal" es va estrenar el 8 de novembre del 2012, i més de 150.000 espectadors ja han passat pel teatre a veure-la. El 14 de març del 2013 l'espectacle va celebrar la funció número 100, amb la participació especial de personatges de "Polònia" i "Crackòvia". Aquest 6 de gener acaba les representacions al Teatre Victòria.\nRepartiment: Toni Albà (Juan Carlos), Mireia Portas (Sofía), Queco Novell (Felipe), Agnès Busquets (Letizia), Anna Bertran (Elena), Mònica Pérez (Cristina), David Olivares (Iñaki) i Xavier Serrano (Jaime).


Barcelona inaugura Coòpolis, un espai per promoure l'economia social, impulsat conjuntament pel Tercer Sector i l'Administració Pública\nJudith Vives Corresponsal 13.05.2017 05:30 h.\nLaie Vidiella, responsable de comunicació de Coòpolis\nEls ateneus cooperatius estan de moda arreu del territori català. En aquest context, Barcelona és amb diferència, la zona que més recursos ha rebut dels diferents projectes de foment de l'economia social i cooperativa impulsats per la DG d'Economia social i el Tercer Sector amb un total d'1,2 milions d'euros. Concretament, un dels projectes estrella és el recentment inaugurat, Coòpolis, una cooperativa per fomentar l'economia social i solidària que farà d'incubadora d'empreses socials, ubicada al recinte de Can Batlló. "Està demostrat que els llocs de feina que es creen a les cooperatives són més estables i que la crisi ha afectat menys a aquest model", afirma Laie Vidiella, responsable de comunicació de Coòpolis i membre d'Impuls Cooperatiu i la cooperativa Kop de Mà.\nCom neix el projecte Coòpolis?\nEn el moment en què es va ocupar l'espai de Can Batlló el 2011. Hi va haver un procés participatiu al barri on es va mirar quins usos se li volia donar i es va decidir que volíem un ús econòmic i dedicat a l'ocupació. Coòpolis és un equipament de promoció d'economia solidària. Hi farem formació i assessorament a projectes que volen convertir-se en cooperatives, hi trobaren eines i acompanyament.\nUna mena de Barcelona Activa?\nSi, però lligada a l'economia solidària.\nQuin paper van jugar administracions com la Generalitat i l'Ajuntament en tot aquest procés?\nCoòpolis va sorgir com una iniciativa ciutadana i amb el temps s'ha lligat a les institucions. És a dir, inicialment ho va impulsar el moviment ciutadà i cooperatives del barri. A Sants hi ha moltes cooperatives! Les primeres que van pensar el projecte van ser La Ciutat Invisible i La Col. El 2015 es decideix crear una associació per unir les cooperatives del barri, Impuls Cooperatiu. El 2016 la Generalitat obre les subvencions per fer un ateneu cooperatiu a 15 municipis de Catalunya. Dins aquest projecte que teníem al cap ens vam presentar a la subvenció, i així es va vincular a les administracions. Ara mateix estem en cessió d'ús de l'Ajuntament. La Generalitat va posar continguts i l'Ajuntament l'espai.\nLa posada en marxa de Coòpolis és un indicador que el món cooperatiu està travessant un bon moment?\nEt puc respondre amb dades. Nosaltres vam començar l'activitat sense tenir seu al desembre-gener i ja tenim 40 projectes que ens han demanat assessorament, per tant creiem que hi ha la necessitat. Hi ha projectes nous de gent que tenen feines precàries i es volen organitzar però també associacions que ja tenen activitat econòmica i que s'acaben constituint en cooperativa.\nEl cooperativisme és una tendència a l'alça?\nHi ha tendència a créixer, des de l'inici de la crisi però també perquè institucionalment, tant des de la Generalitat com des dels ajuntaments, s'està apostant per aquesta economia. Està demostrat amb dades que els llocs de feina que es creen són més estables i que la crisi ha afectat menys a les cooperatives.\nCom ho valoreu des del moviment cooperatiu?\nVeiem que hi ha un boom, les administracions inverteixen en això i des del sector s'aprofita, però també es vol evitar que això sigui una bombolla. Està molt bé fer un Coòpolis però també volem evitar que es faci molta estructura i d'aquí a un any no hi hagi recursos per mantenir-ho. Volem que creixi a poc a poc.\nQuin paper creieu que ha de tenir l'administració en el desenvolupament de projectes com Coòpolis i altres similars?\nEl nostre objectiu és arribar a la gestió comunitària cooperativa, en què l'administració posi recursos per garantir que el servei serà universal, ajudant a mantenir els espais, etc, on el sector posa el coneixement i la societat es pugui aprofitar dels resultats.\nQuina mena de projectes heu rebut fins ara?\nHi ha de tot, des d'una llibreria vegana que està a Poblesec (La Raposa) a uns nois que desenvolupen una xarxa oberta de bitcoins, una app per a les persones cegues. En aquest sector molts cops es troben que desenvolupen les apps a la universitat i llavors una empresa els compra i els privatitza, i aquests nois volen mantenir la xarxa oberta. El que troben aquí és que els ajudem amb coses que potser no saben fer, com elaborar els estatuts, tota la part empresarial que els enfoca cap a l'economia solidària. També ens trobem molts autònoms, gent del sector de la comunicació, del disseny, etc.\nTeniu projectes de cooperatives d'habitatge?\nA Coòpolis directament no perquè estem centrats en cooperatives de treball, i les d'habitatge no creen llocs de feina. Però a Can Batlló hi ha La Borda, que tenen un solar en cessió d'ús per 75 anys i ara l'estan construint. El problema a Barcelona és que no hi ha sòl en cessió d'ús, hi ha moltes idees però hi ha un problema d'oferta d'espais.\nQuina relació teniu amb projectes relacionats amb el consum solidari?\nDes del nostre projecte hi ha vincle amb el Pam a Pam, de la Setem, que treballen per detectar iniciatives d'altres consums, de consum cooperatiu i solidari. També volem tenir un mapa amb totes les iniciatives de Barcelona on pots consumir productes d'economia solidària. S'està intentant crear un mercat social, perquè la gent sàpiga on pot consumir les coses de manera solidària, que s'hagin fet sense explotar persones i el medi.\nTeniu algun model o referent internacional en el qual emmirallar-vos?\nS'han mirat experiències concretes a França, però en general arreu del món hi ha models molt diferents. Per exemple, a Llatinoamèrica hi ha molt moviment d'economia solidària, però no es formalitzen en cooperatives, en canvi a França tot està més organitzat. Catalunya té un perfil propi, sempre hi ha hagut tradició de cooperativisme i ve de les necessitats de les persones de classe treballadora de resoldre qüestions com l'habitatge o l'alimentació.


Presentació del cas :: TECNOVACIÓ\nMENÚ > APRENENTATGE I ENSENYAMENT DE LA TECNOLOGIA > TREBALL INDIVIDUAL > Presentació del cas\nPRSENTACIÓ DEL CAS\nACTIVITAT "CIÈNCIA, TECNOLOGIA I SOCIETAT"\nA l’actualitat, Ciència i Tecnologia conviuen en un estat de simbiosis profonament lligades al context en el que es donen, profonament lligades a les necessitats i desitjos de la societat on es manifesten. Caminen de la mà. Mitjançant l’observació i el raonament, l’home adquireix coneixements que li permeten deduir principis i lleis amb capacitat predictiva i comprovables experimentalment. L’home fa ciència… La tecnologia permet l’aprofitament pràctic d’aquest coneixement científic en base a les necessitats que la societat determina.\nNo obstant, tradicionalment la tecnologia ha progressat pel mètode empíric del tanteig, a l’avantguarda en molts dels camps fins que posteriorment adquiria una base científica. Podríem dir que progressava gaire bé sense una metodologia conscient. No va ser el cas del generador i el motor elèctric.\nA l’any 1831 Michael Faraday va fer el següent descobriment científic: un conductor elèctric que es mou en un camp magnètic genera una diferència de potencial (... )\nL’activitat proposada a continuació consisteix en tres parts:\nPART 1: CIÈNCIA. Investigació sobre el descobriment científic de Michael Faraday (cerca individual)\nPART 2: TECNOLOGIA. Posada en pràctica del principi científic mitjançant la construcció d’un generador o d’un motor elèctric (en parelles)\nPART 3: SOCIETAT. Proposta d’una utilitat que satisfaci una necessitat de la societat, sigui amb el motor, sigui amb el generador (exemple ventilador, encesa d’un llum..) (en parelles)\nEs detalla a continuació cadascuna de les parts\nPART 1. CIÈNCIA.\nInvestigació sobre el descobriment científic de Michael Faraday\nPas1: Recerca individual - A desenvolupar en horari extraescolar amb una previsió temporal de 3 hores\nIndividualment, realitza una cerca sobre el principi físic que va fer possible, a posteriori, la creació de generadors i motors.\nConfecciona uns apunts amb una extensió aproximada de 4 fulls DINA4 en els que hauràs de tractar conceptes clau com electricitat, magnetisme, corrent continu, corrent altern, generadors i motors.\nDe forma introductòria es facilita el següent material\nPas 2: Posada en comú dels apunts en grup – A desenvolupar en l’aula ordinària amb una duració d’ una hora\nA la sessió d’aula ordinària (duració d’una hora) es formaran grups heterogenis de quatre estudiants mitjançant un sistema de sorteig.\nPer grups, haureu de realitzar una posada en comú dels apunts, seleccionant les explicacions més clares, entenedores i completes, incorporant totes les idees que considereu importants\nPART 2. TECNOLOGIA\nPosada en pràctica del principi científic mitjançant la construcció d’un generador o d'un motor elèctric.\nA desenvolupar a l'aula de tecnologia en una sessió de taller de dues hores\nA cada grup el professor realitzarà a l'atzar una subdivisió per parelles on cadascuna d’elles s’encarregarà d’una de les construccions, assignades també a l'atzar, seguint el procediment de construcció que es facilitarà amb el material. Les opcions són:\n-Construcció d’un generador de corrent alterna\n-Construcció d’un motor de corrent contínua\n(veure MATERIAL PER ALS ESTUDIANTS per realitzar la construcció)\nPART 3: SOCIETAT.\nProposta d’una utilitat que satisfaci una necessitat de la societat mitjançant la tecnologia generada\nA desenvolupar en horari extraescolar en parelles\nPer finalitzar l’activitat cada parella haurà de realitzar una proposta d’utilitat de la construcció executada per la parella companya de grup.\nExemple: Dins d’un grup, la parella que ha construït el generador proposa i construeix un ventilador que funcioni amb el motor construït per l’altre parella, a la vegada que aquesta última parella proposa i construeix un circuit que encengui uns leds utilitzant l’energia del generador construït per la primera parella\nProcediment de les imatges: Font pròpia\nTema: Presentació del cas\nSi us plau, copieu aquest text: 9c67ec2c6f67\nMaterial per als estudiants\nMaterial per als docents


5 llums d’exterior de Faro Barcelona – BioscaBotey\nIl·luminació exterior, la solució per les nits d’estiu\nArriba l’estiu, el bon temps i les ganes de fer vida al jardí o la terrassa de casa. Per això, a Biosca&Botey trobaràs una selecció de llums d’exterior de Faro Barcelona amb diferents opcions per il·luminar i decorar la part exterior de la teva llar Male Killer.\nJa sigui per donar llum general a un porxo o il·luminar un camí, amb aquestes propostes podràs crear un clima càlid i acollidor:\nOriginal balisa d’exterior que projecta unes boniques ombres gràcies al seu cos entramat 나눔스퀘어 extrabold 다운로드. Dóna una llum càlida i agradable i el seu disseny és modern.\nAquesta sèrie d’il·luminació exterior està composta d’una aplicació i una balisa 윈도우 체스 다운로드. Tots dos són de línies rectes lleugerament arrodonides en les vores.\nUna proposta penjant per a porxos i entrades Mighty Mouse Energy. El llum HUE es caracteritza per la simplicitat i les formes pures, que també es repeteixen en els dos altres models de la sèrie, un llum portàtil i una dempeus downloaded mssql 2014.\nLa balisa de la sèrie de disseny BU-OH mesura 56 cm i està dissenyada per Estudi Ribaudí Should download. La font d’il·luminació sembla els ulls d’un mussol, un disseny original per donar un toc diferent al teu jardí.\nAquest aplic és d’estil clàssic i està fabricat en metall Sonavia. Té la versió marró i la blanca, que barrejades amb el coure li donen un toc renovat. NÁUTICA és ideal per il·luminar el jardí.


La Barcelona que camina: Bafarades\nNo ens adonarem i la calor estarà aquí. I amb la calor es posaran en marxa els aires condicionats. I aleshores anirem caminant per una vorera, sota un sol de justicia, a 37º a l’ombra, acostant-nos a les façanes de les cases per tal d’aprofitar les petites ombres que ens proporcionen els balcons, assecant-nos les gotes de suor que ens cauen per la cara i… de sobte, BAFARADA!!!! Els culpables són el aparells exteriors dels aires condicionats de molts comerços de la ciutat (sobretot bars com el de la foto feta al carrer Paris, que el té amagat darrera la reixa de fusta, però que hi és, amenaçador), situats a poca alçada i que envien el seu aire calent, embafador i extremadament molest cap a la vorera. Senyors de l’Ajuntament encara hi són a temps. El calor encara no ha arrivat. Facin treure tots els aparells productors de bafarades situats a l’alçada de les persones. El benestar de tots els ciutadans en sortirà beneficiat.\nPublicat per Josep Maria Serra a 17:24


Núm. 91. Tardor 2016\tMonogràfics:\nEl camí obert per a la igualtat de gènere en la recerca Ana Sánchez, Teresa Samper-Gras, Marcela Jabbaz, Capitolina Díaz\nCiència des de les vides de les dones, millor ciència?Carmen Magallón Portolés\nTrencant el sostre de vidreNazareth Gallego-Morón\nLa ciència de la diferènciaCarme Valls-Llobet\nInvestigar sobre gènere des de múltiples disciplinesMarine Buet\nRegala’t una subscripció a Mètode i en regalem una a qui tu tries per Mètode ENTREVISTA\nEl professor de la Universitat d'Edimburg Steve Sturdy ens parla de la relació entre la investigació científica i la pràctica de la medicina i mostra la seua inquietud pel futur dels sistemes sanitaris públics: «Em preocupa que aquesta siga la fi de l'assistència mèdica universal».\nConeixem la data d'extinció de l'últim llop de Catalunya perquè el seu cadàver dissecat estava farcit amb pàgines de La Vanguardia de Barcelona. Gràcies a aquests fets producte de l'atzar es produeixen interessants avanços en el coneixement, com ens explica Jorge Wagensberg.\nConversa entre Capitolina Díaz, coordinadora de 'SheScience', Antonio Ariño, vicerector de Cultura i Igualtat de la Universitat de València, i Pilar Campins, vicerectora d’Investigació i Política Científica.\tNotícies\nAnalitzem la situació de les dones en la ciència, els efectes dels biaixos androcèntrics en la recerca i els potencials canvis que representarien unes pràctiques inclusives.\tEntrevistes\nDolores Corella: «La dieta mediterrània ens ajuda físicament i mentalment»\nEntrevistem la coordinadora en la Universitat de València del projecte Universitat Saludable.\tMètode TV\nQuina és la definició més acurada de «dieta»? Funcionen les dietes «miracle»? Quina és la influència dels mitjans de comunicació en els nostres hàbits nutricionals?\tNotícies\nEl documental que acaba de presentar Patty Bonet permet a l’espectador posar-se en la seua pell –o millor dit, en els seus ulls– ja que les imatges que apareixen reflecteixen la discapacitat visual d’una persona amb albinisme de tipus OCA4.\tNotícies\nPseudociència, el llop disfressat\n‘Mètode Science Studies Journal’ obre el període de recepció d’articles per al monogràfic de tardor del 2017, «El llop disfressat», que se centrarà en la pseudociència.\tRevista de Difusió de la Investigació de la Universitat de València.


Com captem les dades numèriques? - cosir i repuntejar\n18 de octubre de 2012 0 Cristina Junyent Cafè Científic a la Casa Orlandai Todos los posts\nAl cafè científic d’ahir, Frederic Udina, matemàtic, professor de la UPF i ara director de l’Idescat, ens va fer reflexionar a tots plegats sobre números, probabilitats i matemàtiques, en general. Ens va donar pistes per comprendre les dades numèriques que trobem en el nostre entorn. Vam recordar la xerrada de l’Ateneu, organitzades per l’ACCC, Esquivant les trampes dels sondejos electorals, dins els curs d’autodefensa matemàtica.\n[A mi em venien contínuament al cap les precioses històries que llegia quan explicava matemàtiques. Com els primers símbols d’escriptura serien números, que servirien com a contractes entre dues parts (a bibliografia Mosterín). O bé, la descripció de les xifres i dels números aràbics (a bibliografia: Ifrah). I, sobre tot, la necessitat que apareguessin els diferents conjunts de números, cada cop per necessitats del moment. Per exemple, com vam començar amb els números naturals, que servien per a comptar els caps de bestiar, per exemple; els números sencers, que van servir per a vendre caps de bestiar; els números racionals, que van servir els egipcis per a les mesures contínues, com ara les dels camps un cop baixava l’aigua del Nil; els números reals, resultat de rels quadrades, per exemple; i números complexos, que inclourien els resultats d’arrels quadrades de números negatius (a bibliografia: Asimov, cap 8).]\nAquesta pregunta ens va fer encetar un debat metafísic. Alguns argumentaven que si; que tot i que coloms i cotorres i lloros, i altres animals poden comptar; el número dos és un concepte abstracte que no existeix fora de la nostra ment; que el triangle que dibuixava Pitàgores per explicar el seu teorema, no era més que una aproximació, que el triangle ideal només existeix en el nostre cervell. Però, el càlcul de la trajectòria d’una pedra que llancem, seguirà les lleis de Newton, i caurà exactament on elles prediguin. O, una població que estigui en un moment demogràfic crític, si ultrapassa el valor mínim de supervivència, s’extingirà, encara que ningú no compti els individus.\nPer què ens costen tant, les matemàtiques?\nDiuen que el llenguatge és ancestral i es va seleccionar positivament, perquè ens ajudava en la comunicació; en canvi, els números, no. Per què? Si entre els arbres es veien les ratlles d’un tigre, l’evolució ens va fer apretar a córrer, sense esperar a veure si efectivament ho era, o era més d’un (a bibliografia Blastland).\nProbablement tenim una formació deficient; perquè, hi ha pobles, com els hongaresos, que tenen un coneixement basal de matemàtiques molt superior al nostre. I també, els anglosaxons tenen més instal·lat en el cervell el mecanisme de les apostes; cap de nosaltres diria: «t’aposto quatre contra cinc que guanyo la cursa». El cas és que presumim de no saber comptar, mentre presumim de fruir amb una obra dodecafònica i ens avergonyeix no escriure bé (a bibliografia Allen: El hombre anumérico).\nEl càlcul de probabilitats, que va començar el segle XVIII, per buscar la probabilitat d’èxit que sortís un número en una aposta ens costa molt més; sembla que la ment humana no està preparada per comprendre la probabilitat. No compraríem un dècim amb el número de la loteria que va sortir l’any anterior; com tampoc no compraríem el número 11.111; i això que tots són igual de probables. Però els altres números, amb xifres diverses, ens emmascaren que tenen una baixíssima probabilitat de sortir. Ens enganyen, com si fossin il·lusions òptiques (a bibliografia Piattelli).\nAquest debat antic, que va fascinar Dalí, entre altres, està per resoldre (a bibliografia: Proceso al azar). ¿Atzar o caos? En biologia tendiríem a dir que l’atzar hi juga un paper, perquè, què fa que un gen quedi al costat de l’altre i se seleccioni per donar un nou individu? L’atzar; al menys, fins on sabem. Potser tot depèn de sistemes complexos.\nHi ha un cas en la història, en els anys trenta, quan el Reader’s Digest va fer una enquesta als seus lectors, que eren 10 milions; els donava una cartolina prefranquejada, en la que havien de respondre si votarien el partit republicà o el demòcrata. El resultat no va tenir res a veure amb la realitat. Per què? perquè en els lectors hi havia un biaix, no representaven tota la societat. No estava ben remenada la mostra, diguem-ne. El matemàtic i periodista George Gallup, per contra, va seleccionar una mostra molt menor, però molt més representativa i va encertar el president votat.\nFrederic ens recomana que sempre que hi hagi una estadística periodística publicada en un diari, la llegim dues vegades. O tres. I, si és una enquesta, buscar la fitxa tècnica, que és obligatori publicar; en allà, cal fixar-se especialment en el càlcul de l’error. Una altra recomanació és refer les estadístiques. Per exemple, si ens diuen que a l’Amazònia cada dia es tala una superfície arbrada, com si fos la península Ibèrica, en quants anys hagués hagut de desaparèixer?\nQuina recerca es fa a l’Idescat?\nA l’Idescat és a la Via Laietana; hi treballen un centenar de treballadors; els tècnics són històricament economistes, més tard estadístics, i també sociòlegs. Hi ha tres grans departaments: producció, difusió i el de gestió, gerència i recursos humans.\nDes del departament de producció, es preparen les enquestes bàsicament econòmiques, demogràfiques i socials; tot i que cada cop està més difícil trobar quina és la separació entre les categories. Les enquestes de salut i les d’ensenyament, les fan els departaments corresponents, tot i que col·laborar amb ells a trobar el mètode òptim per a realitzar-les. Totes les enquestes, de fet, es preparen amb especialistes que dominen el camp a estudiar, com ara cultura, o lingüística… i també en la interpretació. Moltes vegades seria desitjable no; fer enquestes a les persones, sinó tenir informació des d’altres vies; per exemple, des de bancs, o targes de crèdit; o, des dels buscadors de la web.\nA banda de les enquestes tradicionals, com són matrimonis i naixements, entre altres, el parlament aprova els plans quadriennals, després els programes anuals els aprova el govern seguint les grans línies dels plans quadriennals.\nEl departament de difusió permet que les dades produïdes, arribin a les persones que els pot interessar de manera comprensible. I, l’altre part del personal, fa que l’institut funcioni.\nJo preferia ser físic, però quan feia el selectiu (primer curs de carrera, comú als de ciències en l’època), vaig decidir que em passava a les mates, que m’ajudarien a comprendre el món. Desprès vaig veure que hi havia altres coses que també m’ajudaven a comprendre’l, com la poesia o la música.\nEl cafè científic d’octubre, el més participatiu de tots, el que ha generat més bibliografia, com va dir l’home assegut a la meva dreta quan va marxar, va ser un plaer.\nAfegeixo un exemple. S`està dient que l’atur juvenil és del 50%, però no s’aclareix que és entre els que busquen feina. No compten un altre 50%, que estan estudiant i no treballen. Per tant, l’atur juvenil és del 25%, cosa que es, igualment, una pèrdua social.


Diversos atacs terroristes islamistes a París amb més de 120 morts - Cat Diàleg - Diari Digital català\nEls autors cridaven «Allahu Akbar» («Al·là és el més gran») mentre disparaven amb Kalasnikov\nEuropaZPortada IzquierdaZResto 14 noviembre, 2015 CatDialeg.cat 0\nInici » Historic » Diversos atacs terroristes islamistes a París amb més de 120 morts\nUna onada d’atacs terroristes sincronitzats en almenys tres escenaris diferents de París s’han saldat amb més de 120 morts, segons han confirmat fons periodístiques poc abans de les dues de la matinada. Un dels atacs ha tingut lloc a la sala Bataclan, situada al número 50 del Boulevard Voltaire, en què els assaltants armats amb Kalashinkovs, després de disparar des de l’escenari contra els assistents a un concert de rock, han segrestat als supervivents, unes 80 persones, que hi havia a l’interior de la coneguda sala de festes. A dos quarts de dotze de la nit un grup d’elit de la policia ha irromput a la sala per alliberar els ostatges.\nUn altre dels escenaris és la terrassa del restaurant Le Carrillon, al carrer de Alibert, plena de gent a les deu de la nit, per l’agradable temperatura. Uns individus han començat a disparar al crit de «Al·là és gran». Després dels trets han fugit del lloc, deixant com a mínim sis morts, entre escenes de pànic de la gent.\nTambé ha hagut atacts bomba a l’estadi de França en el qual jugaven les seleccions de França i Alemanya, en presència del president de la República, François Hollande. A l’exterior de l’estadi s’han produït diverses explosions, que s’han escoltat a l’interior. Una d’elles, l’ha provocat un kamikaze en detonar un cinturó d’explosius.\nLes autoritats han decidit desallotjar al president i no interrompre el partit per no generar pànic entre els assistents.\nEls autors de dos dels atemptats comesos aquesta nit van cridar «Alahu Akbar» («Al·là és el més gran») mentre disparaven amb armes automàtiques, segons un testimoni en declaracions a l’emissora France Info.\nAquests atacs terroristes, com tota tragèdia, també han mostrat el millor de l’ésser humà. A través de les xarxes socials els parisencs han ofert les seves cases als seus conciutadans que estiguessin al carrer i que no poguessin anar a casa seva o que no volguessin agafar el transport públic per por. Tot amb el hastag#PorteOuverte (portes obertes) amb la intenció d’ajudar i també de buidar els carrers, tal com han demanat les autoritats franceses.\nTambé a les xarxes socials s’han popularitzat dos missatges de solidaritat amb les víctimes de París. El més comú està sent #PrayForParis (prega per París), encara que també està viralitzant #JesuisParis (jo sóc París).\nCondols de les autoritats espanyoles\nDavant aquest cop al mateix cor de França, diverses autoritats internacionals ja han enviat les seves condolences. El ministre d’Exteriors espanyol, José Manuel García Margallo i els reis han estat un dels primers de mostrar el seu condol amb les víctimes i amb l’Estat francès, així com el president del govern Mariano Rajoy, que està en permanent contacte amb les autoritats del país.\natac terrorista2 Paris6


08 Novembre 2020 | Eduard Garcia Molina | Biaruts d'adopció\nPorteu molt de temps a Biar?\nPortem des de principis de l’any 2013.\nHeu tingut alguna altra destinació lluny del vostre lloc d’origen?\nSí, quan érem més jóvens hem passat temporades a Madrid, Dublín i Cardiff.\nAbans d'instal·lar-vos a Biar on residíeu?\nÀngels és de València del barri de Benicalap i Elio va nàixer a Berlanga, un poble de Badajoz, però es va criar a Elda.\nVos vau trobar acollits/des quan vau vindre ací?\nSí, sobretot gràcies a la nostra filla que ens ha permés conèixer els pares i les mares d’altres xiquets a la Plaça del Convent i a les festes d’aniversaris.\nQuines raons vos van dur a instal·lar-vos a Biar?\nBuscàvem un lloc tranquil on poder viure al camp i on poder educar la nostra filla en valencià, a prop dels nostres treballs. I Biar, a més, ens va oferir un paisatge de muntanya al costat de casa per a poder eixir a caminar que no té preu.\nQuines diferències trobeu que hi ha entre el vostre lloc d’origen i Biar?\nHi ha moltes diferències, però destaquem la tranquil·litat de viure en un poble xicotet.\nQuè és allò que més vos agrada del poble?\nÉs difícil de dir, ens agraden moltes coses. A més de la muntanya com vos hem dit adés, destaquem el casc antic que s’ha conservat gràcies al veïns i veïnes que l’han habitat durant segles, en altres pobles estos barris tan autèntics han desaparegut per complet.\nTambé ens agrada que es mantinguen costums i tradicions tan arrelades com les festes d’estiu dels diferents barris, els balls tradicionals, plats com l’olleta o les guixes i la pervivència de la llengua d’esta comarca que no podeu deixar que es perda o es contamine per les modes.\nCom valoreu este temps a Biar?\nDe tot hi ha hagut... però en general, positivament. D’una banda, hem viscut la infantesa de la nostra filla ací, per això mateix Biar sempre el recordarem amb estima; i d’una altra, ens hem sentit ben acollits per la gent que hem conegut.\nQuina és ara la vostra situació laboral al poble?\nTreballem els dos a Villena, Elio de bomber i Àngels de professora en l’escola d’adults.\nQuè li diríeu a les persones que no coneixen Biar i els ho heu d'explicar?\nQue mereix molt la pena conèixer aquest raconet ja que poden gaudir d’un entorn de gran valor ecològic i històric.\nContinuar criant la filla, seguir aprenent en els nostres oficis i tractar de cuidar-nos nosaltres i els que ens envolten de la millor manera possible.\nLa vostra estada a Biar és definitiva?


L'Alzina | notícies | política | pujada de tensió al ple d’octubre\nPujada de tensió al Ple d’octubre\nPujada de tensió al final del Ple ordinari del 30 d’octubre, tot i el caràcter moderat de la jornada\nMoments previs al començament del Ple d’octubre.\nLa sessió plenària del passat 30 d’octubre, avançada 24 hores per la vigília de Tots Sants, va acabar amb una pujada de temperatura entre part del públic assistent i el govern, malgrat la normalitat desenvolupada en el decurs de tota la jornada.\nEl Ple va començar amb dues absències, la de la regidora del Grup municipal del PSC-CP, Carme Sanz, per renúncia aprovada al ple anterior; i la de la regidora del Grup municipal Primàries, Núria Solà, per coincidència amb la jornada de constitució de Càrrecs Electes de l’Assemblea.\nLa jornada va començar amb l’aprovació de les sessions del ple del 26 de setembre, del 15 i del 21 d’octubre, sent aprovades per unanimitat.\nEl punt sobre la modificació de les ordenances fiscals per a l’exercici 2020, aprovat per majoria i amb el rebuig dels grups de l’oposició, en contra de la pujada de les taxes.\nLa modificació de crèdits núm. 7 per a la senyalització de la via pública i per l’enllumenat públic, i la modificació del preu públic per a la prestació d’activitats esportives promogudes per l’Ajuntament, van ser aprovades per majoria, amb l’abstenció del grup PSC-CP. Les activitats esportives inclouran la col·locació d’una pista de gel sintètic, a la porxada a les festes nadalenques.\nDos punts més, retirats de l’ordre del dia; l’aprovació del text refós del pla especial de les zones afectades per un esdeveniment de subsidència [la falla] en el terme municipal de Palau-solità i Plegamans —fins el proper ple al novembre—; i la modificació puntual del Pla d’Ordenació Urbanística municipal [POUM] de les zones incloses a l’illa delimitada pels carrers Mercaders, Santa Margarida de Boada Vell, av. Camí Reial, ronda Boada Vell i a carrer Metal·lúrgia.\nAprovats per unanimitat també, el pla local de seguretat viària 2019-2022; la xifra de població data referència 1 de gener de 2019, que puja a 14.771 habitants; la correcció d’errors materials del plec de clàusules administratives particulars que regulen la contractació dels serveis de recollida de residus, neteja viària, deixalleria i recollida de fibrociment, per al 2020; el nomenament del representant de la corporació davant òrgan supramunicipal Xarxa de Turisme Industrial de Catalunya [XATIC], el regidor de JxP, Ovidi Popescu; i el nomenament dels representants en el Consell Assessor del Comerç i del Consum.\nDe la totalitat de les mocions presentades per a aquesta sessió, 5 en concret, 3 van ser rebutjades i 2 van ser aprovades per unanimitat.\nLes aprovades; la moció dels grups municipals del PSC-CP i Cs, i a la que s’hi van sumar ERC i JxP amb algunes esmenes, sobre la problemàtica dels porcs senglars a Palau-solità i Plegamans i a la província de Barcelona; i la del grup municipal PSC-CP amb motiu del Dia Internacional dels Estudiants.\nLes rebutjades; la del grup municipal PSC-CP a favor de revertir la greu situació financera de les universitats públiques del nostre país; la del grup Cs de condemna de la violència i el terrorisme en democràcia; i la del grup PSC-CP sobre la declaració d’emergència climàtica i ambiental a la vila de Palau-solità i Plegamans —aquesta última, tot i estant d’acord amb la qüestió, però no amb les formes, l’equip de govern va votar en contra—.\nPropostes d’urgència, precs i preguntes\nTots les grups van formular algunes propostes i preguntes, algunes amb resposta, d’altres, sense resposta o ajornades per a més endavant. El moment àlgid del vespre el van protagonitzar membres de l’associació veïnal de Can Cortès, una picabaralla amb el govern, queixant-se sobre la manca de respostes per part de l’Ajuntament sobre les 15 instàncies presentades des del mes de maig; les medicions de soroll i la suspensió dels seus límits d’emissió durant la festa major, els embassaments de l’aigua quan plou, les vuit cases mitjaneres, i la del doble sentit del carrer Folch i Torres, entre d’altres. El govern, els van convocar a una reunió el proper 18 de novembre.


Notícies :: Casa\nNombre de resultats 1 per a casa\n05/04/2020 - Passaran coses\nArticle publicat al Diari de Girona el 22 de març de 2020.\nDel fet d’estar confinats als nostres domicilis a causa de l’estat d’alarma pel coronavirus, previst inicialment per a quinze dies, passaran coses, moltes coses. Aquelles i aquells que ens dediquem a la sociologia i a la gestió de conflictes sabem que un dels factors que predisposa a què passin coses, positives i negatives, és quan la gent conviu a pocs metres de distància els uns al costat dels altres en el dia a dia.\nLa situació d’alarma actual és realment excepcional, extraordinària, i per aquest motiu es fa difícil trobar casos similars i en les seves conseqüències. Malgrat això, d’entrada em venen el cap dos casos d’àmbit relacional, un excepcional i un altre quotidià, que afecten a la parella, un més positiu, pels seus efectes demogràfics i un altre menys, per les conseqüències familiars, que ens poden ajudar a atendre les coses que poden passar. En tots dos casos tenim dades.\nEl 9 de novembre de 1965, la ciutat de Nova York i altres territoris van quedar afectat per un tall de llum de 12 hores. Aquella nit, 30 milions d’habitants de vuit estats van estar a les fosques. Les llars no van tenir accés a la televisió. Durant aquella nit del 1965, les parelles que habitaven aquests territoris van aprofitar el temps practicant sexe, fet que va comportar que nous mesos després, la natalitat es disparés. Alguns experts ja van predir aquesta conseqüència. La relació entre apagada i natalitat va quedar estadísticament demostrada nous mesos més tard, al mes d’agost de 1966, quan en aquelles llars on l’electricitat va tornar a les poques hores, les clíniques properes van presentar una activitat normal; mentre que en aquells districtes en els que la llum va tardar més temps a fer-se efectiva, el nombre de naixements es va incrementar en més del cent per cent.\nImaginin que pot passar a casa nostra, tenint en compte que el confinament d’entrada no és de 12 hores, sinó de 15 dies, és a dir, amb 360 hores. Vagi per davant que durant aquest confinament gaudirem del servei d’electricitat en condicions normals i tindrem accés a la televisió, al mòbils, a les tauletes i als ordinadors, és a dir a les xarxes socials digitals i a plataformes de pagament on podem seguir l’activitat d’altres persones i d’una bateria de pel·lícules i series que ens animaran les hores de confinament. Però l’oferta és finita i per aquest motiu sóc conscient que hi haurà temps per fer altres coses, com per exemple, l’amor, i per això no descarto un increment de naixements d’aquí a nous mesos, tal com va passar a Nova York fa més de cinquanta anys enrere.\nL’altre cas té a veure amb el moment de l’any que les parelles es veu confinades a conviure junts, que és per vacances, generalment en el període estival. Les dades apunten que després de les vacances en aquest període de temps, és quan es concentren un augment important de les separacions i divorcis. Això també passa després de Nadal, quan amb un període menor vocacional. Segons un estudi de la Universitat de Washington, acostumats al ritme vertiginós de les nostres societats i feines, les vacances es conceben com a una oportunitat per passar-ho bé i com un moment de transició cap a un nou període en la vida. Si aquest moment d’optimisme no es materialitza en el confinament de les parelles per vacances, fa que s’incrementin les discussions i els conflictes, ja que s’han perdut els vincles inicials de la relació per superar adversitats junts i s’han intensificat els hàbits individuals d’actuació quotidiana que afloren i xoquen en el període vacacional. On abans hi havia una parella, ara hi ha dos individus.\nSembla que els propers 15 dies de confinament donaran peu per fer aflorar aquests conflictes, però també ens ofereixen la oportunitat per aprendre a abordar-los amb la voluntat d’acostar-nos i de trobar plegats opcions de vida de parella més enllà del distanciament i la separació, i per revisar i recuperar els seus aspectes positius de la relació, aquelles coses que van fer enamorar-nos d’aquella persona.\nAl cap i a la fi, aquesta crisi ens està demostrant que el més important que tenim és la nostra vida i el temps que passem en aquest món sols o millor acompanyats.


El circuit de ciclisme de Vilanova obrirà els dissabtes al matí per a la pràctica d'esport en família\nEs podrà practicar ciclisme i patinatge, en dies alterns\nRedacció Vilanova i la Geltrú 05-05-2019 21:49 Lectures 2375\nEl circuit de ciclisme de Vilanova obrirà els dissabtes al matí per a la pràctica d'esport en família. Ajuntament de Vilanova\nEl circuit municipal de ciclisme de Vilanova i la Geltrú obrirà les seves portes els dissabtes de 10 a 13 hores per possibilitar la pràctica de l'esport d'oci, concretament del ciclisme i el patinatge. Amb l'obertura de la instal·lació al públic en general es pretén fomentar l'Esport en família, que des de fa anys és una de les principals línies d'acció de la Regidoria d'Esports.\nEn ser un espai d'ús lliure i per tal de garantir la seguretat de les persones que vagin a fer-hi esport, el circuit estableix com a norma que inicialment la 1a i la 3a setmana del mes només s'hi podrà practicar patinatge, mentre que la 2a i 4a setmana del mes estarà reservada al ciclisme.\nEl circuit, que ja ha obert aquest mateix dissabte 4 de maig, es podrà utilitzar en aquesta modalitat sempre i quan no hi hagi competicions de les entitats esportives que en fan ús de manera habitual.