Per als titulars de les empreses agroalimentàries, la comunicació de les seues dades i característiques, acompanyada de la documentació tècnica, serà obligatòria i, després de la seua corresponent qualificació pels servicis tècnics de la conselleria competent en matèria d'agricultura donarà lloc a la inscripció en el Registre.\nNOTA: La inscripció en el Registre d'Establiments Agroalimentaris és un requisit imprescindible perquè les indústries agroalimentàries puguen acollir-se als auxilis econòmics de qualsevol tipus que s'arbitren per mitjà de programes d'ajudes regulats per convocatòries de la Generalitat, i finançats per fons comunitaris, nacionals o d'àmbit autonòmic.\nTitulars de les indústries amb establiments i instal·lacions agroalimentàries radicats en el territori de la Comunitat Valenciana.\n- Quedaran exclosos de l'àmbit del Registre les empreses industrials o comercials sense assalariats el titular de les quals siga una persona física. Així mateix, també quedaran excloses les empreses l'activitat de transformació o comercialització de les quals es realitze exclusivament o primordialment en fase detallista.\n- Quant als servicis comercials, només entraran dins de l'àmbit del Decret 97/2005 aquells establiments en què, a més de l'activitat de comercialització, es realitzen també activitats de manipulació o processos de transformació industrial dels productes agraris o alimentaris.\nA. Per a TOTS ELS TIPUS D'INSCRIPCIONS:\n- Instància normalitzada de sol·licitud d'inscripció, per duplicat.\n- Documentació acreditativa i identificativa del sol·licitant i, si és el cas, del seu representant legal. Per a persones físiques no caldrà presentar el DNI, sempre que, en la sol·licitud, s'autoritze l'Administració a consultar les dades.\n- (1) Si el titular és una persona jurídica, la sol·licitud d'inscripció l'efectuarà el seu representant legal, que haurà d'aportar el document que l'acredite com a tal, així com fotocòpia del seu DNI.\n- Fotocòpia del CIF de la indústria, i escriptura pública de constitució de la societat inscrita en el registre corresponent, i modificacions, si n'hi ha.\n- Alta, o sol·licitud d'esta, en l'impost d'activitats econòmiques, o, si és el cas, justificació d'estar exempt de l'impost.\n- Fitxa registral de la indústria, firmada pel representant de la indústria legalment autoritzat:\n- Llistat d'instal·lacions, maquinària i altres béns d'equip (2 exemplars originals)\n- Resum de dades registrals (original) (segons model normalitzat)\n- Llicència d'activitat i d'obertura/posada en funcionament de l'establiment:\n- Per a instal·lacions i noves inscripcions: sol·licituds de les llicències d'activitat i d'obertura/posada en funcionament de l'establiment\n- Per a la resta modificacions registrals: la llicència d'activitat i d'obertura/posada en funcionament de l'establiment i sol·licitud de la nova actualitzada.\n(2) En el valor de la inversió que figura en la instància de sol·licitud, haurà d'excloure el pressupost dels projectes específics (instal·lació elèctrica, cambres frigorífiques, instal·lació de vapor, a pressió etc.)\n- Sol·licitud d'inscripció en el registre industrial de la conselleria competent en la matèria.\nB. A més, per a les inscripcions d'INSTAL·LACIÓ, NOVA INSCRIPCIÓ, AMPLIACIÓ, PERFECCIONAMENT, CANVI D'ACTIVITAT I TRASLLAT, haurà d'aportar:\n- Llicència d'obres:\n- Per a instal·lacions i noves inscripcions i modificacions registrals (ampliació, trasllat, perfeccionament i canvi d'activitat: llicència d'obres, si és procedent.\n- Projecte tècnic d'obra civil i instal·lació industrial (original), redactat i firmat per un tècnic especialista competent i visat pel col·legi oficial corresponent, o document substitutiu en els casos d'inscripció d'obra menor relatives a ampliacions i perfeccionament. Haurà de contindre almenys, els aspectes mínims que es definixen en l'apartat 2 del projecte tècnic (vegeu diversos 2) i en la memòria (diversos 1).\n- Certificació final (original), expedit per un tècnic especialista competent, visat pel col·legi oficial corresponent, en la qual s'indique que la indústria s'adapta al projecte o memòria descriptiva (segons els casos diversos 1 i 2) i el compliment dels requisits ambientals i les reglamentacions tècniques i sanitàries vigents exigibles a les activitats corresponents.\n- Declaració jurada de compatibilitat de l'autor de projecte i/o certificató final (Orde CAPA 24/09/1984)\nC. A més, per a les inscripcions de CANVI DE TITULAR, haurà d'aportar:\n- DNI/NIF de l'anterior i nou propietari\n- Document públic o privat de transmissió o cessió que acredite el CANVI DE TITULARITAT de la indústria que incloga nota firmada pel liquidador d'Hisenda d'haver satisfet l'impost sobre transmissions patrimonials i actes jurídics documentats.\n- Relació de tots els elements de treball de la indústria amb la seua valoració.\nD. A més, per a les inscripcions en ARRENDAMENT, haurà d'aportar:\n- Document públic o privat que acredite l'arrendament de la indústria.\n- DNI/NIF de l'arrendador i de l'arrendatari\nE. A més, per a CANVI DE DENOMINACIÓ:\n- Document públic o privat que acredite este canvi\nF. Per a REDUCCIÓ I/O SUBSTITUCIÓ, unicament:\n- Llista d'instal·lacions, maquinària i altres béns d'equip (2 exemplars originals)\n- Resum de dades registrals (original), (segons model normalitzat)\nG. Per a ACTUALITZACIONS REGISTRALS: Els titulars de les empreses incloses en l'àmbit d'aplicació del Decret 97/2005, que actualment estiguen inscrits en el Registre d'Indústries Agràries (RIA), hauran d'adaptar-se al que establix este decret, presentat:\n- Llistat d'instal·lacions, maquinària i altres béns d'equip (2 exemplars originals).\n- Resum de dades registrals (original) (segons model normalitzat).\nH. Per a CESSAMENT DE FUNCIONAMENT TEMPORAL:\n- Declaració firmada pel titular de la indústria en què es reflectisquen els motius que originen el cessament i el període de temps que es preveu que dure la paralització total del procés de producció.\nI. Per a la REPRESA DESPRÉS DEL CESSAMENT DE FUNCIONAMENT TEMPORAL:\n- Declaració firmada pel titular de la indústria en què es reflectisquen els motius que originen el fi del cessament.\nJ. Per a CANCEL·LACIÓ REGISTRAL, BAIXA DEFINITIVA O CESSAMENT:\n[ANNEX 1] SOL·LICITUD D'INSCRIPCIÓ EN EL REGISTRE D'ESTABLIMENTS AGROALIMENTARIS (REA)\n[ANNEX 2] RESUM DE DADES REGISTRALS\n[ANNEX 3] LLISTAT D'INSTAL·LACIONS, MAQUINÀRIA I ALTRES BENS D'EQUIP\nESMENA O MILLORA DE LA SOL·LICITUD D'INSCRIPCIÓ EN EL REGISTRE D'ESTABLIMENTS AGROALIMENTARIS (INDÚSTRIES AGROALIMENTÀRIES) O APORTACIÓ DOCUMENTAL ADDICIONAL


Salou acollirà les eleccions generals de la República Dominicana a la demarcació de Tarragona — Ajuntament de Salou\nSalou acollirà les eleccions generals de la República Dominicana a la demarcació de Tarragona\nSalou acollirà les eleccions generals de la República Dominicana a la demarcació de Tarragona https://www.salou.cat/ca/noticies/salou-acollira-les-eleccions-generals-de-la https://www.salou.cat/@@site-logo/logo-salou.svg\nEls ciutadans de la República Dominicana que resideixen a la demarcació de Tarragona i a les províncies de Saragossa i Terol i vulguin votar a les eleccions generals a la presidència i vicepresidència del seu país, hauran de fer-ho a Salou. L'Ajuntament d'aquest municipi cedirà la Sala Mediterrània del Teatre Auditori (TAS) gratuïtament a la Junta Central Electoral de la República Dominicana el proper 16 de maig, data dels comicis;i el 30 de juny, dia en què hi ha prevista la segona volta de les eleccions en cas que no s'obtingui la majoria requerida, perquè unes 1.800 persones puguin exercir el seu dret de vot.\nAixò va donar-se a conèixer ahir diumenge, durant l'acte que va celebrar l'Asociación Latina 'Camino de Luz', de Salou, amb la col·laboració del consistori salouenc, al camp de futbol de la localitat. A aquest acte, consistent en tres partits de sofbol (un esport de grup especialment popular als Estats Units i semblant al beisbol) va assistir la Cònsol General de la República Dominicana a Barcelona, Rocío Pichardo; acompanyada del seu marit. Pichardo va ser rebuda per l'alcalde de la ciutat, Antonio Banyeres; pel regidor de Joventut i Esports, Daniel López i pel president de l'associació esmentada, Ignacio Duran. Posteriorment, van compartit un dinar, al qual hi va assistir també la regidora de Ciutadania i Igualtat, Sonia García.\nA Salou, segons dades del padró a data del 8 de febrer de 2008 (divendres passat), hi ha 486 dominicans empadronats, exactament. Aquesta xifra representa l'1,833% del total de la població salouenca, que és de 26.511 habitants, segons ha destacat l'alcalde durant el seu discurs. La nacionalitat dominicana és la setena nacionalitat estrangera més nombrosa. La primera és la senegalesa (amb 1.601 empadronats); la segona, la romanesa (amb 766 habitants); la tercera, l'anglesa (amb 685); la quarta, marroquina (amb 611); la cinquena, la brasilera (amb 555); la sisena, la italiana (amb 489); la setena, com apuntàvem abans, la dominicana; seguida de prop per l'argentina (amb 481).\nEl 59,013% de la població salouenca és de procedència espanyola; i la resta, estrangera.\nA aquesta 'societat diversa i plural', precisament, va al·ludir l'alcalde en el transcurs de la seva intervenció. En opinió de Banyeres, López, Pichardo i Duran, el torneig esportiu celebrat ahir representa la integració, l'intercanvi cultural que enriqueix les persones i afavoreix la convivència de les diferents comunitats.


Les obres de la plataforma de Soldeu encaren la recta final\nNoticies » Economia 08 de juliol, 2018\nLa construcció de la plataforma de Soldeu entra en el moment decisiu. La setmana que ve es començaran a col·locar les bigues sobre els fonaments. Ha d'estar enllestida al novembre, coincidint amb l'inici de temporada d'esquí.\nOn s'està construint la plataforma de Soldeu es treballa a tot ritme. Fa només uns dies s'hi ha instal·lat una grua de grans dimensions que pesa 1.000 tones. S'han necessitat fins a 40 camions per traslladar-la a peces i és un exemple de la magnitud d'aquesta obra d'enginyeria, una de les més envergadura que s'ha fet mai a Andorra.\nEl pàrquing del Tarter s'ha habilitat com a centre logístic i s'hi estan acabant de soldar les 16 bigues que arriben per parts des de Madrid i la Corunya i que un cop muntades mesuren 90 metres i pesen 160 tones.\nDes d'allí es pujaran fins a Soldeu pel camí Gall de Bosc, que s'ha asfaltat i habilitat perquè puguin transitar-hi els camions. Els responsables del projecte volen acabar la plataforma al novembre.\nEl pàrquing quedarà pendent d'enllestir però es podrà utilitzar parcialment durant les finals dels campionats del món d'esquí del març del 2019.\nLes obres van començar ara fa un any i els mesos de juliol i agost seran determinants perquè es pugui complir el termini.


Qui compta, s'erra: de gener 2021\nPublicat per Alfons Méndez a 15:30 Cap comentari:\nLa plaça de l’Esplanada de Maó: de reforma en reforma (1947-1992)\nLes obres que es van emprendre després que l’Ajuntament de Maó obtingués la propietat de la part central de la plaça de l’Esplanada van ser aprovades per la Corporació el mes de maig del 1946, tot i que encara no comptaven amb el finançament i l’aprovació del Departament d’Obres Públiques de Balears. L’actuació tenia un import inicial de 174.330 pessetes, i es dividia en tres fases, la primera de les quals, que desmuntava el passeig d’Isabel II i creava el vial inferior, fou adjudicada el març del 1947 a Joan Piris Camps per 49.770 ptes, i es va donar per enllestida el 7 d’agost.\nLa segona fase va ser assumida per Josep Claret, de nou arquitecte municipal, i consistia en la urbanització interior de la plaça. Els treballs van ser adjudicats al mateix constructor per 62.900 ptes i finalitzaven el mes d’abril del 1948. Deseado Mercadal, al «Menorca Retrospectiva» del 24/12/1970, lamentava la reforma, i en especial la supressió del quiosc de la música, que fou reemplaçat «por un extravagante recinto a todas luces inadecuado para dichas audiciones» i que només servia d’espai de jocs per als fillets. Malgrat tot, la plaça seguí essent el lloc al que acudien els maonesos a expansionar-se, principalment l’estiu i els dies favorables de les altres estacions.\nLa tercera fase es va ampliar de manera considerable i fou subdividida en l’enllumenat i el reg. El primer va costar 107.900 pessetes i va ser acabat de forma oficial el mes d’octubre del 1948. Un article del diari Menorca explicava que el vast pla d’urbanització executat per la Corporació havia fet desaparèixer el passeig d’Isabel II per oferir a la població un altre més atractiu i extens. Les obres havien començat el 8 d’abril i foren inaugurades durant les festes de la Mare de Déu de Gràcia.\nTanmateix, encara hi mancava el sistema d’aigües de reg, que va resultar ser la part més problemàtica (com ja ho havia estat quan es va construir el passeig d’Isabel II un segle abans) i, després de successives ampliacions del pressupost, al final va executar l’empresa Uralita per 35.500 ptes i quedà enllestida a principis del 1950. Finalment, el mes d’octubre d’aquell any es va rematar el projecte amb l’asfaltat del carrer, que va costar 119.500 ptes.\nEstat de la plaça de l'Esplanada el 1974\nVal a dir que els veïns van haver de sufragar aquest asfaltat amb la quantitat de 65.130 pessetes, a través de les oportunes contribucions especials, que l’Ajuntament aprovà el 1949. Com sol ser habitual en aquests casos, els contribuents es van oposar a aquest pagament, però els recursos presentats davant la Corporació i la delegació d'Hisenda de Balears van ser rebutjats, per la qual cosa els afectats van demanar el fraccionament de les quotes en dotze mensualitats. L’Ajuntament accedí el desembre del 1950, segons preveia la Llei d’Hisendes Locals, tot carregant un interès del quatre per cent.\nAmb els anys, a la plaça es va anar instal·lant elements accessoris. L’abril del 1961 s’aixecava el petit quiosc de La Menorquina a l’entrada, venint del carrer de les Moreres, on, a més de gelats, els petits de diverses generacions podien comprar xiclets, regalèssia i altres llepolies. Dos anys més tard, l’Ajuntament va emprendre una nova remodelació. Per les festes de Sant Joan es va inaugurar l’ampliació del parc infantil, la qual cosa va atreure centenars de fillets, que també van xalar amb la foguera que s’encengué a l’entrada de la nit.\nQuiosc de La Menorquina. Foto Ernesto Navarri Fotos Antiguas de Menorca\nL’actuació es va completar amb la pavimentació el passeig, que d’aquesta manera deixava de ser de terra, i amb la construcció d’una font artística. Com era habitual, les obres es van desenvolupar durant l’estiu i es van inaugurar per les festes de Gràcia. Aquell any es va avançar el muntatge d’algunes atraccions, encara que les principals, com la pista d’auto-xocs, no van començar a funcionar fins a finals de mes. Aquesta mena d’instal·lacions es van muntar a l’Esplanada durant molt d’anys. Devers 1990 van ser traslladades al lloc que ocupen actualment, al voltant del camp de futbol del Menorca. Pels mateixos anys es deixaven de tirar aquí focs artificials i la traca de final de festa.\nLa pavimentació existent es va deteriorar ràpidament i el 1973 es va aixecar l’interior de la plaça i es revestí novament, segons el projecte de l’arquitecte Joan Coll Capó, que tenia un pressupost de 1.243.000 ptes. A la part interior, el passeig, es va tornar aplicar el terratzo ja existent, mentre que l’exterior es va recobrir de plaques de formigó de 4 m per 6 m, la majoria de les quals encara existeixen avui en dia. Aprofitant aquesta actuació, la zona que el 1949 s’havia destinat a parades militars, davant del monòlit, es va transformar en un aparcament de vehicles.\nL’estacionament va ser, precisament, el motor de la darrera reforma. El 1990 l’arquitecte Rafael Garcia Hernández redactà el projecte, la memòria del qual declarava que «La manca d’aparcament és un fet que s’està produint a totes les ciutats i açò és degut a la manca d’adequació d’aquestes a l’extraordinari increment del parc automobilístic que han de suportar. El que provoca que la ciutat es vegi envaïda per un nombre no desitjable d’automòbils que cerquen aparcament o travessen la ciutat. A Maó aquest fet s’accentua per la poca dimensió del sistema viari (normal a nuclis antics) i pel sistema radial dels vials d’entrada al nucli urbà, que concentren el tràfic en un punt».\n«L’objecte d’aquest avantprojecte és la construcció d’un aparcament subterrani, a la plaça de l’Esplanada de Maó, amb un mínim de dos plantes de soterrani. Aquest servirà de base per a la realització d’un concurs per a la construcció i subsegüent explotació en règim de concessió administrativa, d’acord al projecte d’obra que haurà de presentar el concessionari».\nL’avantprojecte preveia una superfície ocupada de 4.500 m2 per planta, en total 9.000 m2, i un nombre aproximat de 200 places d’aparcament per pis. Una zona es destinava a places en propietat i l’altra a la rotació horària. La superfície ocupada correspon a la part sud de la plaça i inclou el subsòl de la via d’enllaç entre les avingudes de Josep A. Clavé i Josep Ma. Quadrado, on se situen els accessos, mitjançant rampes de sentit únic. El termini d’execució de les obres era de 14 mesos. De forma paral·lela, l’Ajuntament va edificar una zonal lineal de serveis i quioscos per bar, gelateria i premsa que ampliaven considerablement els ja existents i semblaven voler ocultar la visió del monòlit.\nL’Ajuntament va aprovar l’expedient el juliol del 1990 i els treballs es van allargar fins el 1992. En superfície, la plaça també fou remodelada: s’eliminà l’aparcament, i al seu lloc es van fer les rampes d’accés i els quioscos i se suprimí la gran font ornamental rectangular, que fou substituïda per una altra, bastant més petita i circular, ubicada més avall, prop de les cases. També es van desmantellar les restes del passeig d’Isabel II, aquell espai interior, dotat d’una superfície elevada per a la música, voltada d’un passamà de pedra viva, proveït de bancs i voreres del mateix material, que van ser reemplaçats per peces de formigó. La part central es va elevar i al costat del parc infantil es van delimitar uns camps de petanca.\nAquesta darrera reforma revertia en part l’efectuada el 1949, ja que, en la pràctica, anul·lava el vial destinat a vehicles i aparcament d’autobusos que separava la plaça de les cases. La desaparició no fou total, ja que, segons les circumstàncies, encara circulen cotxes, uns autoritzats i altres al seu compte i risc.\nEn definitiva, és la plaça actual, que, des del moment que entrà en funcionament va rebre nombroses crítiques per la pèrdua d’encant en relació a l’anterior, però que, malgrat la pressió popular per a la seva reordenació, prest complirà trenta anys. El temps ha passat factura i la zona de quioscos, potser per manca de manteniment, presenta un estat envellit; al seu costat, els fillets han ocupat amb els seus jocs un espai que devia ser de passeig, mentre que, per contra, el de petanca resta infrautilitzat. El conjunt es veu deteriorat, poc atractiu i poc funcional.\nReforma 1990. Plànol Garcia Hernández\nLa demanda d’una renovació de la plaça va portar a l’Associació de Veïns del Centre a aconseguir que s’inclogués la convocatòria d’un concurs d’idees (dotat amb 29.000 euros) en els pressupostos participatius de l’Ajuntament del 2018, el qual no ha estat executat, una nova mostra del desinterès municipal envers aquest lloc.\nLa successió de les reformes escomeses ens parlen, per un costat, de l’obligada adaptació de la ciutat a les necessitats canviants de les persones i, per l’altre, de la difícil (di)gestió per part de la nostra societat d’aquesta andròmina amb la qual tenim una relació d’amor-odi: el cotxe.\nPublicat per Alfons Méndez a 16:00 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: Explanada, Maó, Menorca, Urbanisme\nPublicat per Alfons Méndez a 12:00 Cap comentari:


La plataforma Riera de Cassoles ja té el doble de les firmes per canviar Príncep d'Astúries | L'Independent de Gràcia\n25/05/2018 25/05/2018 General / Política\nQuan tot just fa un mes que va arrencar la campanya de recollida de signatures que la plataforma Riera de Cassoles impulsa per proposar aquest nom en lloc d’avinguda Príncep d’Astúries, amb el suport tècnic i reconeixement oficial de l’Ajuntament, els suports rebuts conviden els seus promotors a l’optimisme. La plataforma, de fet, ja ha recollit el mínim de signatures necessàries perquè la iniciativa s’elevi als plens de Gràcia i de Sarrià-Sant Gervasi, i les ha sobrepassat de llarg, i a més ho ha fet en la meitat de temps requerit.\nLa plataforma, que compta amb el suport de 14 entitats veïnals i partits polítics (BCN En Comú, PDeCAT, ERC i CUP), va rebre els plecs oficials de l’àrea de Participació de l’Ajuntament el passat 18 d’abril i va sortir per primera vegada al carrer per Sant Jordi. En aquestes quatre setmanes -ara ja correria la cinquena-, els impulsors han tancat i comptabilitzat ja 37 plecs amb 64 signatures cadascun. “Signifiquen 2.368 signatures, de les quals 1.000 són de Gràcia, 760 de Sarrià Sant Gervasi, i la resta es reparteixen entre altres districtes de Barcelona i de fora de la ciutat”, explica el portaveu de la plataforma, Francesc Rosell. “A banda tenim 90 plecs repartits entre les 60 fedataris que estan en diferent nivell d’emplenat”, afegeix.\nEls promotors del canvi de nom de Príncep d’Astúries tenen com a data límit el 18 de juny per tancar la recollida i lliurar les firmes, però ja és clar que han assolit l’objectiu inicial: per fer entrar el debat en els plens de districte els calien 540 firmes a Gràcia i 630 a Sarrià. Un cop es validin les signatures, els partits es posicionaran en el ple i la ponència de nomenclàtor de ciutat tindrà la paraula final.\nL’institut Secretari Coloma pren nota d’altres experiències. La direcció i la comunitat educativa es reunirà amb altres centres que han passat per un canvi de nom com el que impulsa el consell escolar del centre un cop els veïns han aprovat canviar el nom del carrer Per Pau Alsina.


Les restriccions davant l'onada de calor i l'elevat risc d'incendi entren en vigor en 279 municipis - Teleponent\nInici El Temps Les restriccions davant l’onada de calor i l’elevat risc d’incendi entren en...\nLes restriccions davant l’onada de calor i l’elevat risc d’incendi entren en vigor en 279 municipis\nImatge d'un cartell del Parc Natural a la Serra del Montsant amb un Agent Rural posant la tanca que en prohibeix l'accés\nLes restriccions i prohibicions establertes pel Govern davant de l’onada de calor i l’elevat risc d’incendi han entrat en vigor aquest dijous en 279 municipis, després que el Diari Oficial de la Generalitat (DOGC) hagi publicat la resolució.\nAquesta concreta la suspensió de les acampades i les rutes i la restricció de les activitats de les cases colònies a l’entorn immediat. Tot i això, aquests dos punts no entraran en vigor fins divendres al migdia.\nSí entren en vigor aquest dijous la suspensió de l’activitat agrícola amb ús de maquinària entre les 10.00 i les 20.00 hores, exceptuant la recollida de la fruita; i la suspensió de les obres i intervencions en la xarxa interurbana de carreteres, a excepció de les que permeti Trànsit.\nEls municipis afectats són aquells que estan en el nivell 3 del Pla Alfa. Les mesures estaran vigents fins a les 00.00 hores del 17 d’agost.\nArticle anteriorEls Bombers treballen en tres petits incendis de vegetació a Ponent durant la nit\nArticle següentContinua lleugerament a la baixa el risc de rebrot per covid a Lleida i l’Rt es manté


 THRIPEX PLUS\nQuan s'ha de fer servir Thripex-Plus?\nUtilitza Thripex Plus per al control biològic de diverses espècies de trips. Consumeix els ous i les larves. Els àcars depredadors també mengen aranyes vermelles (ex. Àcars de la maduixera, aranya blanca), altres àcars, melassa i pol·len.\nCom funciona Thripex-Plus?\nAplicació de Thripex-Plus\nPengeu els sobres en el cultiu (els sobres ja disposen d'un orifici de sortida)\nPengeu els sobres en llocs protegits en el cultiu (no exposats a la llum solar directa).\nEls sobres s'han de manipular per la tira de cartró a la part superior, ja que els àcars depredadors es fan malbé fàcilment\nRecordeu que Thripex-Plus conté àcars de la farina i segó. Aquests àcars poden provocar lleus danys en alguns cultius, sobretot si hi ha una gran nombre d'àcars i una elevada humitat. Per això, li recomanem que consulti el seu proveïdor abans d'utilitzar Thripex, així com de realitzar un petit assaig sobre el terreny per observar els efectes.\nCondicions de maneig òptim de Thripex-Plus


Vols barats de Madrid a Memphis a Iberia\nVols barats EUA Memphis Madrid-Memphis\nVols barats de Madrid a Memphis (MEM) de Madrid a Memphis Madrid-Memphis, EUA\nConsulta l’oferta de vols de Madrid a Memphis i reserva el teu bitllet d’avió en línia. Iberia et garanteix els millors preus d’última hora per a la nostra oferta de vols barats de Madrid a Memphis.\nEls preus mostrats corresponen a cerques de vols a de Madrid a Memphis fetes recentment per clients. Poden canviar segons la disponibilitat de places, possibles variacions de tarifes, taxes i altres suplements en el moment de fer la consulta. Els preus per trajecte són aplicables comprant bitllets d’anada i tornada.


Bloc Bloc Colònies i casals amb Dinamiks!\nDos formats de casals: el Lleuresport pels més menuts on jocs, fils conductors i aprenentatges van de la mà; i l'Artattack on la creativitat, l'art i l'esport seran els protagonistes!\nL’estiu és temps de fer la maleta i deixar-te endur per les emocions. Des de Dinamiks oferim unes colònies pensades per aquells nens i nenes que els hi agradi l’aventura amb la frescor de l’aigua. Només queden dues tandes disponibles.


Vila-real dedica la Ciutat Esportiva Municipal al futbolista Pau Francisco Torres | Castelló Extra\nL’Ajuntament de Vila-real ha presentat aquest matí la nova denominació Ciutat Esportiva Municipal Pau Francisco Torres, en reconeixement als mèrits esportius del futbolista vila-realenc, jugador del Villarreal CF i de la Selecció Espanyola, així com per la seua implicació amb la ciutat a través de projectes com el campus de futbol que durant aquests dies se celebra precisament en la CEM. L’alcalde de Vila-real, José Benlloch, i el mateix jugador han sigut els encarregats de descobrir la nova denominació de la Ciutat Esportiva Municipal Pau Francisco Torres –que compta amb la unanimitat de tots els grups municipals-, en un acte al qual també han assistit el president del Villarreal CF, Fernando Roig, el conseller delegat del club, Fernando Roig Negueroles, regidors de la corporació municipal, familiars de Pau Torres així com representants dels clubs esportius que utilitzen les instal·lacions de la CEM.\n“Pau Torres és un exemple d’esforç, humilitat i estima per Vila-real, que no sols ha donat tot en l’àmbit esportiu sinó que a més es bolca al seu poble i s’implica en diferents causes”, ha assegurat l’alcalde en la seua intervenció davant els assistents a l’acte, entre els quals estaven els xiquets i xiquetes que durant aquests dies participen en el campus de futbol Pau Torres. Benlloch ha recordat que “Pau va començar la seua trajectòria al Villarreal CF als sis anys i ha mantingut la seua carrera ací, aconseguint el primer títol del club, l’Europa League; a més, aquest passat any es va convertir en el primer esportista de Vila-real a aconseguir una medalla olímpica, la plata amb la Selecció Espanyola de Futbol a Tòquio”, ha apuntat Benlloch. “A Vila-real ja teníem dos olímpics, Yurema Requena i Sebastián Mora, als qui en el seu moment ja van dedicar dues instal·lacions esportives de la nostra ciutat, per la qual cosa ara era el moment d’agrair i reconéixer la trajectòria de Pau Francisco Torres, donant el seu nom a la Ciutat Esportiva Municipal”, ha subratllat l’alcalde.\nL’alcalde ha felicitat el jugador i li ha donat les gràcies “per tot el que has fet i continuaràs fent”, i ha tingut també unes paraules d’agraïment per a Luisa Torres, la mare del futbolista, així com per a Jordi, el germà de Pau Torres, “per l’organització d’aquest campus de futbol, que ha vingut per a quedar-se ja a la nostra ciutat”.\nPer part seua, Torres ha agraït tant a l’alcalde com tota la corporació municipal la decisió de batejar amb el seu nom la Ciutat Esportiva Municipal, alguna cosa que suposa un “gran orgull” per a l’esportista vila-realenc. A més, també ha tingut unes paraules d’especial agraïment per a la família Roig, “perquè sense ells no hauria sigut possible ni la meua carrera ni els assoliments històrics del Villarreal CF i tantes altres coses que han fet per la ciutat”.\nFernando Roig ha mostrat la seua “satisfacció” perquè el jugador del club groc done el nom a aquesta instal·lació municipal i ha assegurat que el futbolista és un “exemple d’esforç” i de “l’important que és tindre il·lusió”.\nFinalment, l’alcalde ha recordat que en el ple del pròxim 26 d’abril s’aprovarà, a més, la concessió de la Medalla d’Or de la ciutat a Pau Francisco Torres, així com al ciclista Sebastián Mora i al vicepresident del Villarreal CF, José Manuel Llaneza, pels seus mèrits esportius i la seua vinculació a la ciutat.


“Una obra d'art és el resultat únic d'un temperament únic. La seva bellesa és la conseqüència que l'autor segui el que és” Oscar Wilde\n"Canibal" a Fundació Caixa Vinaròs\nGràcies a Carles Duarte per les seues paraules...\nL’art, un crit de l’ànima\nJosep Antoni Garcia Bel (GBel) és un dels creadors contemporanis que més m’impressionen, per l’impacte estètic i emocional que ens produeix la seva obra. El treball de GBel deixa en nosaltres una empremta visual profunda i trasbalsadora. A Caníbal, GBel ens interpel·la i ens confronta amb els nostres propis dimonis, amb les ombres que s’amaguen rere la construcció civilitzadora que confereix al món que ens envolta una aparença confortable. L’art contemporani no es limita a crear o a imitar la bellesa, sinó que obre les finestres de l’ànima perquè n’emergeixin la llàgrima i el crit, per redescobrir-nos, desemparats, en la fragilitat i la nuesa que som. GBel ens parla de nosaltres, del fil de sang que travessa els segles. La vida engendrant-se i consumint-se, foc de tendresa i de pulsions cruels, una onada de cossos que gaudeixen de ser i que el temps incessant extingeix. La possessió és una circumstància sempre efímera i fugaç, sovint només imaginada. I tanmateix inspira, insaciable, la negació de l’altre, la violència. Depredadors, el cicle de la submissió es repeteix sense repòs, malgrat l’anhel d’humanitat, de dignitat que es revolta, com ho fa GBel, denunciant la nostra pròpia destrucció. Illes de llum, mons ferits, cerquem refugi en l’art. L’obra de GBel proclama el llamp del desig, esculpeix a l’aire l’abisme del dolor, ens invita a retrobar-nos en el mirall antic de les generacions, en el ressò d’un somni tants de cops vençut i que reconstruïm des de la veu i des del gest de l’art.\nCarles Duarte i Montserrat (Barcelona, 16 de setembre de 1959) és un poeta, lingüista i polític català. Actualment dirigeix la Fundació Lluís Carulla i és membre de la Junta de la Societat Econòmica Barcelonesa d’Amics del País; i va ser secretari del Cercle del Museu d’Història de la Ciutat de Barcelona i patró de la fundació Amics del MNAC. Des del desembre de 2011 forma part del Consell de Cultura de la ciutat de Barcelona, i el juliol del 2012 fou nomenat president del Consell Nacional de la Cultura i de les Arts (CoNCA).] El 2007 va rebre la Creu de Sant Jordi.\nPublicat per Mariola Nos Mateu a 8:30 Cap comentari:\n‘Diagnòstic’, de G. Bel a "Les Aules" de Castelló.\nLa Diputació va inaugurar ahir 2 de setembre l'exposició de pintura ‘Diagnòstic’, de G. Bel\nL'autor va agrair la possibilitat de mostrar la seva obra a “Les Aules”, així com el compromès i reivindicatiu del seu art envers la societat i envers el públic. No pretenc que agradin, pretenc que facin pensar, que creuen en l'observador una reacció, que remoguin. L'ús de materials reciclats és clarament ja, un posicionament enfront d'una manera de viure el món, que no és la meva. És el que compto amb les meves obres. Cal descobrir-les, no ho dono tot donat. Però cada detall, per petit que sigui, no està posat a l'atzar. Si les escoltes, et parlen.\nPublicat per G. Bel a 1:17 Cap comentari:\nInauguració "Col·lectiva escultures sonores"\nInauguració "Col·lectiva escultures sonores" Museu de les Terres de l'Ebre. Entrada Web i reportatge fotogràfic. Tota l'informació.\nPublicat per G. Bel a 0:26 Cap comentari:\nG. BEL HA ESTAT SELECCIONAT PEL COMITÈ D'EXPERTS PER EXPOSAR LA SEVA OBRA A LES AULES DE CASTELLÓ.\nL'artista Garcia Bel ha estat seleccionat pel comitè d'experts del Centre Cultural Provincial Les Aules per exposar part de la seva obra durant el mes de setembre.\nEl comitè ha seleccionat ja 13 exposicions per a la sala, de gener a desembre, després de dos mesos valorant les diferents candidatures. Pintura, fotografia artística, ceràmica i escultura són les disciplines que es podran veure aquest 2014.\nEL JURAT / / A més de Hector Folgado, el jurat el formen el catedràtic d'Història i Art Antonio Gascó Sidro, l'artista plàstic Marcelo Díaz; l'artista multimèdia i directora de Kubico X Maya-Marja Jankovic; Rosalía Torrent Esclapés, professora d'Estètica i Teoria l'Art de l'UJI, i Patricia Mir Soria, llicenciada en Humanitats i periodista cultural. H\nPublicat per G. Bel a 7:38 Cap comentari:\nDIAGNÒSTIC DE G.BEL AL MUCBE\nDijous 27 de setembre del 2012, l’artista G. Bel va inaugurar al MUCBE de Benicarló seva exposició " Diagnòstic " acompanyat per la regidora de cultura Neus Eugenio .\nDavant la gran afluència de públic , l'artista ha assenyalat que el que ha intentat fer és un diagnòstic sobre diferents aspectes que li interessen , ja siguin quotidians o universals . Es tracta d'una visió personal i subjectiva fidel al seu compromís amb el medi ambient utilitzant materials reutilitzats i de rebuig combinant en ocasions amb pintura . Un diagnòstic equivocat o no, però sincer d'una societat , uns actes , en definitiva de la vida . Tots aquests conceptes els materialitza per donar la seva visió , opinió o denúncia no tant pel seu poder de canvi o d'influència sinó per la llibertat que l'aporten , tant de pensament com sentimentalment i emocionalment , en definitiva d'expressió .\nA continuació es va llegir a càrrec de Mariola Nos l'escrit realitzat per a l'ocasió pel reconegut escultor vinarossenc Sebastià Miralles en què destacava que "les obres de G.Bel són obres que brollen d'una espontània necessitat per narrar , per dir alguna cosa , és per això que són precedides per un gest i no per un projecte , en ell s'assenyala el trajecte per al seu desenvolupament , un temps en què l'objecte i l'autor van ser desencadenant simultàniament accions aleatòries buscant i buscant a correspondències , totes elles tendents a argumentar l'obra visualment i metafòricament " .\nUn cop finalitzats els parlaments és música per part d'Adrián i Maria els poemes que expressament havia realitzat el poeta Adrià Garcia sobre dues de les obres exposades : L'etern retorn ( poema Pedres ) i Estat de setge ( poema Pluja ) .\nUna magnífica exposició a la l'autor reclama la nostra atenció donant-nos pistes sobre els quals ens vol narrar i no deixant a ningú indiferent. Moral , ètica i estètica marquen la diferència en el MUCBE de Benicarló .\nPremsa: La Veu de Benicarló.\nLlicensiat per la Facultad BBAA de Barcelona, doctor per la Facultad BBAA de València. Professor del Departament d'Escultura de la Facultat de Belles Arts de Sant Carles des de l'any 1982 fins al 2008.\nDe l’altra banda podríem dir que aquestes peces estan renyides amb la bellesa clàssica, allò sobre lo que Goethe, (i d’altres pensadors) desprès del viatge a Itàlia, reflexionava: ho feia a partir de les relacions establertes entre art, natura i ciència. L’escriptor venia a dir, segons les paraules de Antoni Marí “...Una forma artística és, ella també, un sistema de raó, te una veritat i una necessitat internes, viu una vida abstracta abans de ser formalitzada materialment; l' obra d’art procedeix, per variacions acuradament reglamentades, d’un esquema primitiu susceptible de ser aplicat als cossos més diversos”.\nFotos: Mariola Nos.\nGarcia Bel, Mariola Nos i Neus Eugenio.\nPublicat per G. Bel a 3:29 Cap comentari:


El rellotge invisible de Sant Esteve | BonDia Diari digital d'Andorra.\nVa ser durant molt anys un rellotge invisible. Se’n sentien les hores però no se’n veien les busques per la senzilla raó que no hi havia esfera. El mecanisme, que devia ser un patracol considerable i que funcionava amb un sistema de pesos i politges al qual calia anar donant corda, estava ocult dins de la torre del campanar, i als veïns de la capital els devia semblar la cosa més natural del món, això de tenir un rellotge invisible. O no tant, perquè resulta que en algun moment del 1968 el rellotge va fer figa i el Quart de la capital va acordar el 17 de juliol d’aquell any reparar l’artefacte.\nDos mesos després, el 24 de setembre, els honorables consellers s’ho havien rumiat i van optar per adquirir-ne un de nou i, ja que hi eren, mirar de col·locar una esfera al campanar “ja que d’aquesta forma, a part de tocar, les hores es podran veure”, diu molt raonablement el llibre d’actes del 2 d’octubre. Dit i fet: el novembre d’aquell mateix any el nou rellotge i la flamant esfera –que de fet, és quadrada– ja funcionaven. Va costar exactament 16.993,50 pessetes, i el va instal·lar la Casa Cronos de Tarragona.\nVet aquí un altre modest però suculent episodi que l’Arxiu Comunal de la capital recupera a la Peça del Mes de novembre, aquest sensacional aparador de curiositats i efemèrides històriques que alimenta amb entusiasme l’arxiver Joan-Lluís Ayala. Sempre amb un toc humà, que en aquest cas correspon a la nòmina de veïns que es van succeir en el càrrec de, diguem-ne, mantenidors del rellotge de l’arxiprestal, que bàsicament consistia a donar-li puntualment corda.\nAls comptes d’Ayala hi surten Pere Cerqueda –el Peret de la Lluïsa, nunci històric a qui Sergi Mas fa levitar en un dels seus gravats– i també Pere Pantebre, Josep Guardiet i Domènec Segués, l’últim manador del Comú que va exercir com a rellotger: el 1985 el Comú va jubilar el rellotge mecànic –l’esfera, no: és la mateixa del 1968– i en va adquirir un d’electrònic que incorporava, preprogramats, els tocs de missa, de difunts i de festa, i també el de l’Angelus –que sona cada migdia.\nDes d’aleshores, i parlem ara del 1985, ja no és ni el nunci ni tampoc el manador, sinó un rellotger de veritat –Rafael Miranda– qui se n’encarrega del manteniment. L’última modernització data del 2002, i convé dir abans d’acabar que el primer rellotge de tots –l’invisible, el que es va espatllar el 1968– es va adquirir en algun moment del 1942, molt probablement –especula Ayala– quan Puig i Cadafalch va dirigir la primera reforma de Sant Esteve –aixecant el tercer pis del campanar, que fins aleshores només en tenia dos, després que un mal llamp deixés la torre a l’UVI.\nPerò tampoc això està clar: Enric Dilmé, aquí amb el barret d’historiador, considera que la intervenció de Puig i Cadafalch –la porta que avui dóna a la placeta del Mestre Fontbernat, i no el tercer pis del campanar, segons ell– va tenir lloc en algun moment entre el 1945 i el 1952. El que potser sorprèn més de tot és que la gran reforma del 1962, dirigida per Josep Brugal i que va obrir la portalada monumental que dóna a la plaça Benlloch –a banda de canviar l’orientació del temple–, no inclogués una humil esfera per al campanar. Sant Esteve, en fi, és una petita mina i encara queda molt de material per treure’n.


El “Diàleg, un programa de les parròquies” a la ràdio. Març de 2020. AMB ÀUDIO | Parròquies de Torelló\n← MISSES: CANCEL·LACIÓ DE LES CELEBRACIONS RELIGIOSES\nDiàleg 3441 →\nEl “Diàleg, un programa de les parròquies” a la ràdio. Març de 2020. AMB ÀUDIO\nPublicat el 18 Març 2020 per blogparroquiestorello\nEl dissabte, dia 14 de març, es va fer l’emissió del programa de ràdio “Diàleg, un programa de les parròquies”, a través de Ràdio Ona, al 107.4 FM.\nVa ser conduït per l’Assumpta Arimany, i va comptar amb la presència del rector i d’en Joan Homs com és habitual. i també hi va ser l’Elisabet Soldevila. Com cada mes, en la primera part del programa es va fer un repàs de l’agenda de les activitats de les parròquies de les properes setmanes, tot i que totes elles han quedat ajornades a causa del coronavirus.\nA la segona part del programa, després d’una reflexió sobre la Quaresma que va fer Joan Homs i recollint el text Alguna cosa no va bé a l’Església, de José Antonio Pagola, es va fer una tertúlia amb el germà marista torellonenc Ramon Serra.\nTambé es va anunciar que el programa del mes d’abril no es farà. En principi coincidiria amb els dies de Setmana Santa, però també es pot donar el cas que encara es mantingui l’ordre de confinament pel coronavirus. Per tant, el proper programa serà el del mes de maig.


Initiation » Actuelle » Activités » Biblioteca Infantil del Museu. Segon semestre \n20-09-2015 10:00 h\nDIA 20: MUSES, MUSEUS I MUSARANYES\nQuè ens conten els museus? Només són tan sols llocs d’exposició? Què més podem trobar-hi? Esta setmana, a la Biblioteca Infantil, ens endinsarem en el fascinant món dels museus.\nDIA 27: DESENTERRAR EL PASSAT: UNA CIÈNCIA DENOMINADA ARQUEOLOGIA\nQuè és l’arqueologia? Què fan els arqueòlegs? Coneixes Indiana Jones?, és un verdader arqueòleg? Esta setmana la Senyora Arqueologia és la protagonista a la Biblioteca Infantil\nMÉS ENLLÀ DE L’OCEÀ: GRANS CIVILITZACIONS A L’ALTRE COSTAT DE L’ATLÀNTIC\nEste mes la Biblioteca Infantil es dedicarà a les grans civilitzacions “americanes”: Maies, Asteques i Inques; com vivien, la seua religió, com vestien, què menjaven, com mesuraven el temps i moltes curiositats més.\nDIA 4: ELS MAIES: LA CIVILITZACIÓ DEL XOCOLATE\nEsta setmana, a la Biblioteca Infantil, tindrem una trobada molt dolça amb la cultura maia. Coneixerem els maies científics, els maies constructors, els maies esportistes... i entre llibre i llibre... repartirem un mosset de xocolate!\nDIA 18: ASTEQUES: AQUELLS GRANS GUERRERS\nTenochtitlan, Quetzalcoatl, Totonacas, Chatultepec, Moctezuma... Este diumenge a la Biblioteca Infantil, amb estes paraules i unes quantes més, descobrirem una gran civilització.\nDÍA 25: ELS INQUES, L’IMPERI DE LES QUATRE DIRECCIONS\nEste diumenge, a la Biblioteca Infantil, coneixerem Machu Picchu, la ciutat-fortalesa situada a 2.000 metres d’altitud. També descobrirem els interminables ponts penjats sobre rius i penya-segats construïts pels seus habitants i presentarem Atahualpa, l’últim emperador inca. Vine i el coneixeràs!!\nVÉS ALERTA, QUE ENS INVADIXEN ELS ANIMALS PREHISTÒRICS!\nEste mes a la Biblioteca Infantil ens visitaran els mamuts, els hipopòtams, els rens, els óssos de les cavernes i els cavalls. Tots ells animals prehistòrics, alguns dels quals encara habiten a la Terra mentre que altres ja s’han extingit. Vine i descobrix-los!\nDIA 1: ATENCIÓ, QUE VE EL MAMUT!\n¿Saps que és un mamut? ¿Un mamut és un elefant? ¿Existeixen en l’actualitat estos animals? Per saber més sobre estos grans animalons vine este diumenge a la Biblioteca Infantil.\nDIA 8: CORRE, CORRE, QUE ARRIBA L’HIPOPÒTAM!\n¿Saps on viuen els hipopòtams? ¿Sabies que malgrat viure en l’aigua els hipopòtams adults no poden nadar? I sabies que a pesar de la seua grandària són molt àgils? Esta setmana, a la Biblioteca Infantil, coneixeràs el dia a dia d’estos animals que mengen de nit i dormen de dia.\nDIA 15: VÉS A ESPAI, QUE T’AGAFA EL REN!\nUn ren és... un animal salvatge o domèstic?, viu solitari o en bandada?, és herbívor o carnívor? Durant la prehistòria, quines coses creus que s’aprofitava dels rens? Si vols saber més sobre el company del Pare Nadal, esta setmana t’ho contem a la Biblioteca Infantil.\nDIA 22: XXXT, SILENCI, QUE L’ÓS ESTÀ DORMINT!\nSaps per què va desaparéixer l’ós de les cavernes? Quins animals van conviure amb ell? Sabies que podien mesurar fins a 3 metres i mig? Humans i óssos de les cavernes pretenien ocupar els mateixos espais per a guarir-se del fred, però qui creus que acabava ocupant les coves? Esta setmana, a la Biblioteca Infantil, podràs conéixer més sobre estos espectaculars i perillosos animals.\nDIA 29: EL CAVALL: COMPANY DE L’HOME DES DE L’ INICI DELS TEMPS\nEl cavall ha conviscut amb els humans des de sempre: Bucèfal i Alexandre el Gran, Babieca i el Cid Campeador, Rocinant i el Quixot... però, per als hòmens i dones prehistòrics només era menjar. Vine este diumenge a la Biblioteca Infantil i coneixeràs moltes més coses sobre este animal tan estimat pels humans.\nMESOPOTÀMIA: “PAÍS ENTRE DOS RIUS"\nQuè és Mesopotàmia? Quins eren els pobles que hi vivien? Este mes coneixerem l’apassionant civilització que va viure entre els rius Tigris i Eufrates, territori on confluixen la fertilitat de terra i la riquesa cultural.\nDIA 13: LA INVENCIÓ DE L’ESCRIPTURA: ESCRIURE PER A IMMORTALITZAR LES PARAULES\nQuan es va inventar l’escriptura?, sabies que es va començar escrivint sobre xicotetes tauletes d’argila? La primera escriptura es coneix amb el nom de cuneïforme: saps per què es diu així? Vine esta setmana a la Biblioteca Infantil si vols saber més coses sobre esta gran revolució.\nDIA 20: ZIGGURAT: “MUNTANYA DELS DÉUS"\nIgual com els gratacels moderns, els zigurats de l’antiga Mesopotàmia dominaven la silueta de les grans ciutats. Sabies que eren considerats escales per a comunicar-se amb els déus? La Torre de Babel era un Zigurat? Este diumenge, a la Biblioteca Infantil, descobrirem més coses sobre estes monumentals muntanyes de pedra.\nDIA 27: ELS MAJORS INVENTORS DE LA HISTÒRIA\nEl sabó, la roda, l’escriptura, l’aladre, la corriola, l’àbac... totes són invencions produïdes a l’antiga Mesopotàmia. Si vols conéixer estos invents que han arribat fins als nostres dies, visita esta setmana la Biblioteca Infantil.\nEnara · Valencien\nMarcapàgines · Espagnol\nLa llegendària Xina. La Gran Muralla: la història construïda en Km\nMesopotàmia: "país entre dos rius". Els majors inventors de la història\nFamílies, Educació infantil\n27-12-2015 10:00 h\nMesopotàmia: "país entre dos rius". Ziggurat: "muntanya dels déus"\n20-12-2015 10:00 h\nMesopotàmia: "país entre dos rius". La invenció de l'escriptura: escriure per a immortalitzar les paraules\n13-12-2015 10:00 h\nVés alerta, que ens invadixen els animals prehistòrics! El cavall: company de l'home des de l'inici dels temps\n29-11-2015 10:00 h\nVés alerta, que ens invadixen els animals prehistòrics! Xxxt, silenci, que l'ós està dormint!\n22-11-2015 10:00 h\nVés alerta, que ens invadixen els animals prehistòrics! Vés a espai, que t'agafa el ren!\n15-11-2015 10:00 h\nVés alerta, que ens invadixen els animals prehistòrics! Corre, corre, que arriba l'hipopótam!\n08-11-2015 10:00 h\nVés alerta, que ens invadixen els animals prehistòrics! Atenció que ve el mamut!\n01-11-2015 10:00 h\nMés enllà de l'oceà: grans civilizacions a l'altre costat de l'Atlàntic. Els inques: l'Imperi de les Quatre Direccions\n25-10-2015 10:00 h\nMés enllà de l'oceà: grans civilizacions a l'altre costat de l'Atlàntic. Asteques: aquells grans guerrers\n18-10-2015 10:00 h\nMés enllà de l'oceà: grans civilizacions a l'altre costat de l'Atlàntic. Els maies: la civilització del xocolate\n04-10-2015 10:00 h\nDesenterrar el passat: una ciència denominada arqueologia\n27-09-2015 10:00 h\nMuses, museus i musaranyes


Ford: cotxes nous 2014 - Notícies, Agost 2021\nFord: cotxes nous 2014\nDetalls de les noves incorporacions al showroom de Ford Australia el 2014.\nFord Transit (2 de gener)\nFord Austràlia revisarà la seva línia de vehicles comercials de Transit en dues ones el 2014. El transport de tracció curta entre rodes arribarà primer al gener, prometent més dinàmiques, estils i tecnologies similars als cotxes, inclòs el sistema de connectivitat Sync de Ford & # x2019; gamma de cotxes de passatgers. La Transit Custom de tracció davantera funciona amb un motor dièsel de quatre cilindres de 92 litres de 2,2 litres de 2,2 litres i 2,2 litres. El Trànsit regular completarà la línia del segon trimestre de l'any. La variant de tracció més gran i de tracció llarga estarà disponible en diversos estils de carrosseria, incloent furgonetes amb altures múltiples del sostre, utensilis de xassís d'una i doble cabina i un bus de 12 places.\nFord EcoSport (febrer)\nEn l'actualitat, el SUV EcoSport de tracció frontal i de tracció frontal de Ford & # x2019; s només està disponible en els accessoris de titani de gamma alta, completats amb tocs premium com el sistema de control de veu Sync, àudio d'alta gamma i pantalla de funcions multifuncional. L'elecció del motor es troba entre un motor de benzina de tres cilindres de 1,0 litres de 92 quilòmetres / 170 Nm turbo, combinat amb un manual de cinc velocitats (25.790 dòlars), o un de benzina natural de 1,5 quilòmetres de 1,5 quilòmetres / 140 Nm de quatre litres amb una transmissió automàtica de sis velocitats (27.790 dòlars) ). Al febrer, la gamma creixerà amb l’addició d’un model Ambiente de nivell d'entrada, propulsat per 1,5 litres, amb una opció de manual de cinc velocitats (20.790 dòlars) o automòbil de sis velocitats (22.790 dòlars). Al mateix temps, arribarà una variant de tendència de gamma mitjana, en format manual de 1,0 litres (22.290 dòlars) o en forma automàtica d’1,5 litres (24.290 dòlars).\nanem a parlar d’eclosió 2019\nLlegiu CarAdvice & apos; s revisió Ford EcoSport.\nFord Ranger (Q2)\nFord ampliarà el seu equip de treball Ranger de disseny australià el 2014 amb un nou estil corporal de la XLS i el nou XL-Plus. L’SLS més generosament especificat estarà disponible com a ute de doble cabina amb un turbo-dièsel de quatre cilindres de 110 litres de 2KW / 375 Nm de 2,2 litres (45.590 dòlars) per unir-se al turbo-dièsel de cinc cilindres de 147kW / 470Nm de 3,2 litres (48.090 $) ). El XL-Plus és essencialment un Ranger de càrrega més pesada, que inclou el motor dièsel de 3,2 litres, transmissió automàtica, diferencial posterior de bloqueig, una barra de remolc de 3500 kg, llums diürns, taules de funcionament, llantes d’acer de 17 polzades, una segona bateria, i un eixample ampliat i pesat. Dirigit de forma directa als compradors de la indústria minera, forestal i governamental, el Ranger macho estarà disponible com a xassís d'una sola cabina (46.280 dòlars), xassís de doble cabina (51.760 dòlars) i ute de doble cabina (52.760 dòlars). Ford també està afegint sat-nav a la gamma XLT existent i el xassís XL d'una sola cabina (2,2 litres) recollirà els airbags laterals de sèrie.\nsèrie vw r\nFord Falcon (Q4)\nEn un dolç amarg descobert per a Ford Austràlia, la iteració final del seu Falcon de servei llarg es trencarà la cobertura el 2014 abans d’acabar la producció i la placa comercial es retiri dos anys després. Probablement es codifiqui en FH, Ford assegura que el disseny està signat, al qual un privilegiat va afegir que era el programa més senzill perquè es va estimar per unanimitat a l'interior, amb un excel·lent disseny de & # x201C; promet. Ford només ha llançat fins ara una imatge de teaser del Falcon final, la qual cosa mostra un front més nítid que sembla un encreuament entre la cara familiar europea de la Fiesta i el Focus & # x2013; a la reixa trapezoïdal de gran mida baixa i # x2013; i el nord-americà Mustang & # x2013; noteu els fars angulars i agressius. La FH també marcarà el retorn del V8 XR8 amb motor V8, unint-se breument a la línia de Ford principal; el seu llançament va coincidir amb el tancament de Ford Performance Vehicles (FPV), tal com es va anunciar a principis d’aquest any. L’XR8 utilitzarà gairebé amb seguretat el Miami V8 desenvolupat per FPV, un motor sobrealimentat de 5,0 litres que actualment produeix 315kW / 545Nm en el FPV GS i 335kW / 575Nm en el FPV GT. D'altra banda, la línia del motor no es modificarà, confirma l'executiu Ford, a més d'afegir que s'introduirà poca tecnologia nova.\nEl crossover de Mazda CX-6 / CX-4 es va tornar a veure\nque posseeix peugeot\ncapacitat de remolc color\ncost de conversió de la unitat de mà dreta


Descobreixen una nova espècie de cocodril del Cretaci a Orcau | NacióLleida\nDescobreixen una nova espècie de cocodril del Cretaci a Orcau\nL'animal va conviure entre els darrers dinosaures del Pirineu, fa 69 milions d'anys\nper Redacció , 6 d'octubre de 2015 a les 15:49 |\nRestes cranials de la nova espècie de cocodril Allodaposuchus hulki. Foto: ICP\nUn equip d'investigadors de l'Institut Català de Paleontologia Miquel Crusafont i la Universitat de Barcelona descriuen en un article publicat a la revista PeerJ una nova espècie de cocodril del Cretaci que va conviure amb els últims dinosaures del Pirineu. Allodaposuchus hulki és el nom que s'ha donat a la nova espècie en homenatge al superheroi de Marvel 'Hulk', ja que es tracta d'un animal molt robust, amb una musculatura molt desenvolupada i, possiblement, amb molta força a les extremitats. La nova espècie va ser descoberta l'any 2003 prop del poble d'Orcau, al terme d'Isona i Conca Dellà. Les restes inclouen diverses parts del crani, la columna vertebral, la cintura escapular i les extremitats anteriors.\nLes restes presenten tot un seguit de característiques anatòmiques úniques que han permès a un grup d'investigadors de l'Institut Català de Paleontologia Miquel Crusafont (ICP) i la Universitat de Barcelona (UB), encapçalats per Alejandro Blanco, paleontòleg de l'ICP, descriure la nova espècie de crocodilià en un article publicat a la revista científica PeerJ.\nHulki destaca especialment pel desenvolupament de la musculatura que el permetia mantenir les potes esteses, destinada a mantenir el voluminós cos de l'animal separat del terra. "La seva massa muscular és molt superior inclús en comparació amb altres espècies del gènere Allodaposuchus", ha comentat l'investigador. Aquesta configuració possiblement indicaria un caminar semierecte i no reptant.\nUna de les característiques del gènere Allodaposuchus és la presencia d'unes obertures òtiques (el que serien les seves orelles) molt àmplies, de les quals es desconeixia la seva funció. En aquest estudi, els investigadors han obtingut imatges radiogràfiques amb un aparell de tomografia computada que ha permet observar un complex circuit de cavitats i sinus a l'interior del crani connectats directament amb l'obertura òtica i que probablement estan relacionats amb un agut sentit de l'oïda. A més, aquestes cavitats alleugeririen el pes del crani.\nEsbós del cocodril Allodaposuchus hulki. Foto: ICP\nLa combinació d'un crani lleuger, bona oïda i una postura semierecte a l'hora de caminar semblen indicar que Allodaposuchus hulki era d'hàbits preferentment terrestres, amb capacitat de realitzar llargues incursions pels ambients de rius que dominaven el paisatge dels Pirineus fa 69 milions d'anys. En la zona on s'han trobat les restes de A. hulki també s'han recuperat nombroses restes de dinosaures i no s'han de descartar possibles interaccions depredador‐presa entre els dos grups d'animals.\nEl gènere Allodaposuchus és un dels crocodilians (grup que inclou els actuals gavials, caimans, cocodrils i al·ligàtors, així com diverses espècies fòssils) més primitius del món i es va originar a la Península Ibèrica. Malgrat que el gènere Allodaposuchus és endèmic i dels més comuns a Europa de fa entre 70 i 65 milions d'anys.\nCultura i Mitjans, restes, Cretaci, jaciment d'Orcau, cocodril, paleontologia, ICP, Allodaposuchus hulki


Notícies - La Jornada d'Oci i Salut de l'HUGC omple de famílies de Sant Cugat la plaça de Barcelona\nLa Jornada d'Oci i Salut de l'HUGC omple de famílies de Sant Cugat la plaça de Barcelona\nel 2/des/18 Eva Garrido Societat PDF\nL'Hospital Universitari General de Catalunya (HUGC) ha celebrat la segona edició de la Jornada Oci i Salut aquest diumenge a la plaça de Barcelona. Grans i petits han gaudit d'un espai amb més d'una quarantena d'activitats organitzades per entitats i establiments de Sant Cugat. Metges i infermeres del centre hospitalari han ofert revisions d'aspectes relacionats amb el cor, la vista, la nutrició i la higiene.\nEsports, jocs, espectacles, pintacares, manualitats, ioga per a infants i activitats relacionades amb la pràctica de l'esport i la salut han ocupat la plaça de Barcelona amb l'objectiu de 'fer activitats fora de l'hospital', ha explicat la infermera d'educació al pacient de l'HUGC i una de les organitzadores de l'activitat, Marian Ramos.\nEs tracta de la segona vegada que l'HUGC organitza l'activitat. L'any anterior van celebrar-la al pàrquing dels treballadors de l'hospital. Enguany, i amb el propòsit d'apropar-se als santcugatencs, s'han instal·lat al centre de la ciutat.\nTall incrustat: Marian Ramos\nLa nostra funció com a entitat sanitària és promoure hàbits saludables a la nostra comunitat, i Sant Cugat és el nostre poble de referència. Ens agrada sortir al carrer i fer activitats fora de l'hospital.\nLa Jornada Oci i Salut ha estat tot un èxit / Foto: Cugat.cat


Oliver Muñoz Muñoz – Fotògraf | Vides de metall ( Kirguizistan ) - Oliver Muñoz Muñoz - Fotògraf\nVides de metall ( Kirguizistan )\nEl metall és present en la vida dels seus ciutadans per moltes raons, entre ells la immediatesa de la seva instal·lació, molt més ràpid per construir una casa per exemple, Una altra raó és l'econòmic, És molt més barat que construint una casa. Una altra raó és l'espai, envasos metàl·lics, que són de planta rectangular, combinats entre ells amb facilitat, aprofitant l'espai.\nMobilitat juga un paper important en l'elecció d'aquest tipus d'estructures en la societat d'una banda, sobretot de comerciants. Contenidors es pot moure fàcilment, un negoci a remolc. Algun ús propi furgoneta o camió com a rebost i botiga, "un contenidor motoritzada".\nLa majoria dels grans basars es construeixen a inundar centenars de contenidors en diverses històries d'alts, el país més gran és el basar Dordoi, a la capital Bixkek, els contenidors s'adjunten al costat, gairebé sense espais, manera que tots els operadors tenen cabuda. Vostè pot trobar gairebé tot, formen part de la nova carretera de seda i on hi ha la majoria de mercaderies d'origen xinès asiàtic. Hi ha altres molts mercats importants, com el basar Osh, o tall de cotxes Kudai Bergen on els contenidors estan dedicats als cotxes.\nEncara que la majoria dels ciutadans tenen un més que digne de vida, a la capital Bixkek (amb un estil de vida occidental ), Hi ha persones que han obligat a viure "amb caràcter temporal" en alguns vagons de tren rebutjats, la majoria del temps es veuen obligats a viure sota aquestes circumstàncies per al treball. Els seus orígens són nòmades, ells estan acostumats a viure temporalment en diverses residències.\nAprofita qualsevol contenidor, contenidor o vehicle com botiga rebost.\nEm van convidar a berenar a un dels metalls vagons que eren utilitzats com vivenda a una a prop de la ciutat de Sary-Tash coalmine. Ràpidament teteres va esdevenir vasos de vidre i instal·lacions per preparar te el vodka rus, la 4 dones que tenia dins, de totes les edats, S buidat l'ampolla en menys que canta un gall. Sembla que va fer-los molt que un estranger anava a compartir un vodka amb ells, i més si fos tonteries. Baixar del cotxe una de les dones va ficar el seu cap per la finestra i va continuar rient, tan ansiós per caure les pròtesis i va caure a l'exterior, Crec que això encara està buscant-lo.\nKaos en Dhaka i com viure amb rates en les formes de la…\nBangla Desh, llars de foc, pollastre fregit i l'hospitalitat\nEtiquetes : ALA kachuu, Muntanyes Alay, Al-Bashy, Festa-Koiyndy, beshik, Bixkek, bloc, Bolxevic, Buzkashi, CCCP, chabysh, Cholpon-ata, Roques boig, fotografia, fotògraf, Kochkor-Ata, Kok Kyia, kudai, Kyrchin jailoo, Kyz-kumay, Naryn, OSH, Ozgorush, Sary tash, Suusamyr, Taloly Suce, Toktogul, Senderisme, viatge, udarysh, URSS, viatges\n2 Respostes Vides de metall ( Kirguizistan )\nens has d’explicar moltíssimes coses més eh? …. que ens has deixat amb les ganes.. hihiihih\nMolt bones les fotos! em cau la baba!\nOliver Muñoz diu:\nGràcies Noemí !!! , la veritat que va ser un país del qual no tenia moltes expectatives, potser va ser per això que em va sorprendre en tots els sentits. Ven aviat penjaré una altra entrada sobre aquest maravellós país.\nSalut i bons viatges !!!


Per aprendre a programar online trobem un gran ventall de possibilitats, des de cursos i tutorials, a e-books i manuals, i per descomptat, aplicacions i plataformes que busquen oferir tot el necessari perquè aprenguis a escriure codi. En aquesta última categoria comptem amb Programming Hub, una aplicació per iOS i Android que busca ser com...\nHi ha molts detractors que diuen que “és fer trampa” o que no t’ajuda a prendre a dibuixar, però nosaltres no pensem el mateix. La millor manera per començar a dibuixar, si es necessita, és fent servir una caixa de llum o un projector. SketchAR ha anat un pas més endavant gràcies a la...\nUn equip d’investigadors americans han llençat una app que permet identificar facilment una planta, arbre o bolet amb la càmera del nostre smartphone. Mitjançant intel·ligència artificial juntament amb machine learning technology, l’aplicació és capaç d’identificar el 90% de totes les espècies de plantes conegudes arreu del món, és a dir, unes 316.000 tipus diferents i posa de manifest com aquestes...\nInstagram ha llançat la funció Nametag a escala mundial tant en iOS com en Android. L'”etiqueta de nom” és una espècie d’identificatiu que pot ser escanejat per un usuari per fer més simple el procés per seguir un altre usuari. Vindria a ser una mena de QR personalitzat perquè les persones que es coneguin coincidint en espai i temps puguin connectar-se més fàcilment...\nEncara que pugui semblar una paradoxa, Apple vol ajudar-nos a fer servir menys el mòbil. Qualsevol iPhone model 5S i posterior ja pot oferir informació detallada de l’ús que fa el seu propietari o propietària, i tenir consells sobre com reduir el temps a la pantalla. Tot això gràcies a Screen Time. Dins d’ajustaments,...\nUna de les majors incògnites a l’hora de fer-nos un tatuatge és com es veurà realment el disseny un cop estigui al nostre cos. InkHunter és una aplicació gratuïta que utilitza la realitat augmentada per ajudar-nos a comprovar si la idea del nostre tatuatge és bona o val més descartar-la. Com funciona? Una vegada...\ngen 24, 2018 • No hi ha comentaris\nDes del 2006, aproximadament, ens hem acostumat a mesurar les nostres curses, les nostres caminates, les nostres hores de son, etc. amb aplicacions. Des de llavors, els mercats d’aplicacions s’han omplert d’opcions per fer ioga, de nutrició, per dormir millor, etc. Per consolidar totes aquestes aplicacions i agrupar totes aquestes funcions en una de sola,...


Què se n’ha fet, de Yamashita Koshiro, el nen que va cantar l’himne del Barça durant el Mundial de Clubs? - FCB Escola\nHomeNotíciesNotíciesQuè se n’ha fet, de Yamashita Koshiro, el nen que va cantar l’himne del Barça durant el Mundial de Clubs?\nQuè se n’ha fet, de Yamashita Koshiro, el nen que va cantar l’himne del Barça durant el Mundial de Clubs?\nEl nen de l’FCBEscola Katsushika continua la seva formació futbolística i segueix el Barça des de la distància mentre aprèn cada dia noves paraules en català\nYamashita Koshiro, durant un entrenament a l'FCBEscola Katsushika / FCB\nL’FCBEscola Katsushika va participar en el V Torneig Internacional de Barcelona en les categories de preformació -els nens i nenes nascuts els anys 2006 i 2007-, i formació -nascuts el 2004 i 2005-. La seva millor classificació va ser la sisena posició a la categoria de preformació.\nPerò durant tot el torneig hi va haver dues preguntes que tothom li feia a l’Andreu Cerarols, el director del Projecte Local a Katsushika: on és el Yamashita Koshiro?, com li va la vida al Japó? La resposta sempre era la mateixa: “El Yamashita està esplèndid. Continua el seu aprenentatge futbolístic a l’FCBEscola i cada dia em sorprèn perquè ha après una paraula nova en català. És molt espavilat”, deia l’Andreu Cerarols.\nYamashita Koshiro va sorprendre el món quan amb només 8 anys es va atrevir a cantar, durant el passat Mundial de Clubs disputat al Japó, el cant del Barça sencer ‘a cappella’ davant de jugadors, ‘staff’, directius i premsa al Mitsuzawa Football Field, on el Barça va fer el seu primer entrenament. També va sorprendre per la lectura que va fer en català a l’acte institucional de l’FCBEscola.\n“I és que el Yamashita Koshiro és així. Un apassionat del Barça i de Catalunya”, comenta l’Andreu Cerarols. El Yamashita continua entrenant-se dos dies a la setmana, els dimarts i els divendres, a l’FCBEscola Katsushika, i espera amb il·lusió poder viatjar a Barcelona l’any vinent per jugar el VI Torneig Internacional de l’FCBEscola. “És un líder nat. Té molt caràcter i ho demostra al camp. Sempre ordena i col·loca els seus companys durant els entrenaments i els diferents partits amistosos que organitzem”, explica el director de l’FCBEscola Katsushika.\nYamashita és un de tants nens de l’escola que segueix tots els resums que ofereix la televisió japonesa dels partits del Barça i que estan mirant permanentment les xarxes socials del Club per seguir, per exemple, els cinc millors gols de la setmana del futbol formatiu o qualsevol resum d’un partit de les joves promeses blaugrana. “Els coneix tots i em pregunta si crec que arribaran al primer equip”, diu Cerarols. La distància no és, per tant, cap problema per estar assabentat de les notícies relacionades amb el Barça. L’únic problema és la diferència horària que els impedeix veure els partits en directe.\nAprèn noves paraules en català\nPerò el que més sorprèn del Yamashita Koshiro és la seva maduresa tot i ser només un nen. Té una gran inquietud per aprendre el català. "Porta sempre al damunt una llibreta plena de paraules en català i japonès que es fa un fart d’estudiar i sempre em demana que l’ajudi. No passa un dia sense que m’ensenyi com ha après una nova paraula. Porta el Barça i Catalunya al cor", diu Cerarols.\n“El seu comportament és sempre impecable. És molt educat i respectuós amb els companys i futbolísticament està completant la seva formació. Mai en té prou. Sempre vol entrenar-se més estona i això és molt bo perquè demostra tenir una gran il·lusió pel futbol i el Barça”, afegeix Cerarols, que està convençut que el proper any tots podrem veure el Yamashita Koshiro jugant el VI Torneig Internacional de l’FCBEscola a Barcelona i li podrem tornar tota l’estima que té pel Barça.


Mòdul 1.2. Twin Peaks i The X-Files_La 3a edat d’or de la TV – GamifiCAT\nNota: no transcric literalment l’entrevista: ho poso amb les meves paraules fent-ne un resum. Per cert, m’ha encantat el “toc Zizek” de la posada en escena! :)\n“TWIN PEAKS” PER JORDI BALLÓ\nSón les sèries de televisió l’encarnació actual més important dels “arguments universals”?\nAvui és difícil trobar una sèrie que presenti un argument únic. Les trames es multipliquen i esdevenen encreuaments entre diferents arguments universals. En destaca dos: el d’Èdip o el de l’autoconeixement, el que indaga sobre els seus orígens. Un personatge desmemoriat en la serialitat clàssica servia per a resoldre un episodi; avui, el concepte impregnaria tota la sèrie. El mite d’Orfeu representaria l’argument de “la crisi de l’artista” que es resol descendint als inferns d’un mateix i sortint-ne regenerat. Els inferns, però, en la ficció televisiva contemporània no són tan terres tant llunyanes sinó que es representen a la pròpia superfície de la Terra.\nQuines consideres que són les principals característiques de la serialitat televisiva contemporània?\nLa principal és que la trama no evoluciona cap a la resolució dels conflictes. La serialitat clàssica partia d’una situació inicial estable i la desestabilitzava per estabilitzar-la de nou amb una resolució favorable, tornant així a l’estabilitat inicial. En certa manera, el subtext ens deia que a la vida hi ha problemes que s’acaben resolent. La serialitat contemporània, però, reflexant el pensament col·lectiu, ja no accepta aquest argument i, en conseqüència, no s’arriba a la resolució sinó a disolució.\n“Twin Peaks” es un punt d’inflexió?\nApareixent com una bellesa estranya, deu anys després, es popularitza el model de progressió narrativa de “Twin Peaks”: el mal impregna una comunitat que avança cap a la seva pròpia destrucció. Comenta que, a l’època, una producció que li va fer costat en aquest sentit de disparitat narrativa és “The Kingdom” (Riget, de Lars Von Trier). El temps donaria la raó a Lynch i Frost com ja ho va fer amb Fassbinder i la seva “Berlin Alexanderplatz”. Aquestes tres obres, doncs, formen per a Balló el triangle fundacional de la ficció televisiva contemporània.\nQuins van ser els seus punts forts com a relat?\nSobretot, fou un relat visual. Anteriorment a l’obra de Lynch i Frost es renunciava a la intensitat i la complexitat de la imatge. Però “Twin Peaks” dosifica imatges emblemàtiques: el cadàver de la noia amb el plàstic; el primeríssim primer pla de l’ull de la noia on es reflecteix un motorista que podia haver estat el seu assassí…Aquesta manera tan sintètica de concebre la imatge -hereva de la tradició fílmica- era aliena a la narració televisiva.\nUn altre aspecte innovador en la ficció televisiva que introduia la sèrie és el fet de presentar un indret amb uns personatges que, com s’apuntava anteriorment, no evoluciona cap a la resolució favorable dels esdeveniments sinó ben al contrari, cap a la seva pròpia destrucció. Aconseguia, però, que el públic empatitzés amb la història. El fet d’haver diferents trames on diversos personatges podien ésser els assassins fa enriquir el relat i el redimensiona, enriquint-lo. A més, s’estén la idea de la “culpa difusa” que ens remet a l’arquetip d’Èdip que impregna tots els personatges d’aquest mal intangible.\nHan superat a “Twin Peaks” sèries posteriors com “The Killing”?\n“Jo no crec que el concepte de superació sigui fèrtil“, diu Jordi Balló que, més aviat, parla de successió, d’herència, de prendre el relleu. Remarca la fertilitat de les dues versions (danesa i nord-americana) de “The Killing” (Forbrydelsen, 2007-2012), que recorda clarament a “Twin Peaks”: hi ha un assassinat que s’ha de resoldre. Per a en Jordi aquesta sèrie ha sabut expressar molt bé la idea de la corrossió, d’aquest infern que ha pujat a la superfície, on ara vivim, on s’esfondren els ciments de la societat.\n“THE X-FILES” PER CONCEPCIÓN CASCAJOSA\nEn aquesta segona entrevista del primer mòdul, Concepción Cascajosa, de la Universitat Carlos III de Madrid ens explica com neix la indústria que als noranta impulsaria la tercera edat d’or de la televisió.\nCreus que realment hi ha un gran salt entre les sèries dels 80 i 90 i les del segle XXI?\nLa Concepción creu que sí, que realment hi ha un gran salt significatiu. I s’ha produït des d’un punt de vista industrial. Als vuitanta, als Estats Units, hi havia tres grans cadenes -les “Networks”– de televisió: ABC, NBC i CBS. A finals de la dècada s’incorpora una quarta: FOX. A partir de la seva introducció es produeix un fenomen d’apertura. D’una banda, al haver-hi més canals hi ha més llocs on posar contingut; de l’altra, neix un nou públic que demanda un altre tipus de contingut i, per això, hi haurà canals que es dirigiran a públics més específics. Quan neix la FOX a finals dels vuitanta es dirigeix a audiències joves i de minoria ètnica.\nAmb el pas dels anys s’incorporen noves cadenes generalistes: UPN, dependent de la Paramount i WB, que depèn de l’estudi Warner. Les dues s’orientaran al públic jove i al femení. Tot plegat, permet una major llibertat creativa i narrar històries que altrament no haurien tingut cabuda a la graella televisiva tradicional. Esdevenen en aquests nous models canvis estructurals en la narrativa i en la temàtica. Les trames es tornen més complexes i es diversifiquen; i es treballa més en la psicologia dels personatges. També influeix el fet que s’incorporin cadenes que pertanyen a la producció per cable, que escapen al control del contingut i a la seva censura. “The Sopranos” inaugurarien aquesta etapa i, per tant, presenten nous temes i trames molt complexes.\nQuin ha estat l’impacte dels nous productors en la realització de sèries televisives?\nLa diversificació dels operadors ha estat realment positiva, remarca la Concepción. Apareixen Netflix i Amazon que proveeixen contingut més específic per als seus usuaris basant-se en sistemes d’algoritmes que permeten identificar millor gustos i preferències. La clau, apunta, és que aquest nou sistema no interfereixi en el sistema de producció destinada a un públic més majoritari: veurem què passa.\nD’entre les menys conegudes, quines sèries consideres canòniques?\nDestaca la sèrie juvenil “Buffy Vampire Slayer” (Buffy, cazavampiros) una sèrie de baix pressupost que Joss Whedon havia adaptat d’una pel·lícula també de sèrie B que havia passat sense pena ni glòria. Cap als 2000 els acadèmics veuen en la sèrie diamant en brut per polir; i es generen desenes de treballs i anàlisis relacionades amb la sèrie, on es debat sobre la implicació metafòrica del tradicional rite iniciàtic que ens fa passar de l’adolescència a l’etapa adulta.\nTambé seria significativa “The Shield” (“Al margen de la ley), que demostra que el model posat en funcionament per HBO amb programes com “The Sopranos”, era vàlid per a la seva audiència i que permetia un tipus de contingut que, tot i ser criticat per desestabilitzar el moralisme imperant, també tenia el seu públic.\nPer quins motius X-Files és una sèrie històrica?\nNeix com a una sèrie de ficció tradicional d’investigació criminal amb l’única diferència que la temàtica és sobrenatural, sobre éssers extraterrestres i fenòmens paranormals. D’aquesta manera, per la seva temàtica, li permet connectar amb una audència específica. A les ficcions televisives les sèries de gènere fantàstic o terror sempre han estat minoritàries i l’arribada de “The X-Files” tenia un públic que, en realitat, ja l’esperava i que va fidelitzar de seguida. Aquesta fidelització permet crear altres “consumibles” com VHS’s o DVD’s, revistes especialitzades, comics, novel·les i gatgets de tot tipus.\nUn dels encerts que va tenir la sèrie segons la Concepción és que, de tant en tant, els creadors de la sèrie s’arriscaven amb capítols més experimentals (…això em fa recordar al de la mosca de “Breaking Bad”…un bon experiment, trobo…), trencant així també les normes de la ficció tradicional televisiva: es juga amb la focalització múltiple o es fa un ús especial del color, etc. En aquest sentit, inspirador, d’altra banda, el capítol de “The X-Files” titulat “Monday”, que recupera la mítica pel·lícula de “Groundhog Day” (Atrapado en el tiempo, 1993). El resultat més contemporani de la idea de repetició temporal és, però, la sèrie “Day Break”, traduïda a l’espanyol com a “Atrapado en el tiempo”.\nExistirien “Lost” o “Fringe” sense “The X-Files”?\nSi bé hi ha algun referent marginal anterior a “The X-Files” com “The Night Stalker” (Una historia alucinante, 1972), el referent més clar d’aquest tipus de temàtica sobrenatural i de ciència-ficció és l’obra dels agents Mulder i Scully, que va demostrar la viabilitat de narratives destinades a públics molt específics. Si bé la tradició de la narrativa de ficció nord-americana tendeix més al drama realista (“The Sopranos”, “The Wire”, “Breaking Bad”), també té cabuda el gènere fantàstic (“The X-Files”, “Lost”, “Fringe”) que permet narrar metafòricament altres qüestions més polèmiques.\n← Mòdul 1.1. El diàleg. Introducció a la narrativa televisiva de ficció_La 3a edat d’or de la TV


Actualitzada 11/01/2017 a les 12:59\nEntre les ruïnes d’una casa cremada el 1391 apareix una gran gerra del segle XIII de gran interès || També una espasa, peces de ceràmica i calders de coure\n© L’alcalde observa una altra troballa, una espasa.\n© Una gran gerra d'origen andalusí.\n© L'alcalde observa una altra troballa, una espasa.\nL’excavació a l’antic barri jueu medieval de Lleida, conegut com la Cuirassa, ha tret a la llum noves restes arqueològiques de gran interès, en especial una gran gerra del segle XIII d’origen andalusí única a Espanya, ja que no se’n conserva cap en tan bon estat. Ha estat trobada, amb molts altres objectes, entre les restes d’una casa acomodada de l’antic call, incendiada pels cristians el 13 d’agost del 1391.\nA l’esfondrar-se, va atrapar a l’interior tot l’aixovar de la casa, inclosa aquesta gerra per conservar l’aigua fresca, d’entre 70 i 90 centímetres d’altura, amb una peanya molt característica per decoració i funció. Al mateix lloc han aparegut restes de vaixella, calders de coure, una espasa i el que sembla que és una destral, fragments de canelobres i de llums i restes de teixits.\nTambé hi ha part del muntant de pedra d’una porta amb tres estrelles de David gravades. El laboratori d’Arqueologia de la Universitat de Lleida treballa en la restauració d’aquests vestigis que han trobat els arqueòlegs municipals.\nL’alcalde, Àngel Ros, el va visitar ahir i va destacar la importància de les troballes “per posicionar Lleida com una ciutat amb un valor arqueològic i històric molt important”. La previsió és que les restes passin al magatzem municipal d’arqueologia i en el futur puguin veure’s en una exposició.\nLa previsió de l’ajuntament, va explicar el tinent d’alcalde d’Urbanisme, Fèlix Larrosa, és que l’obra pugui quedar finalitzada i s’inauguri a la primavera si no apareixen nous vestigis, cosa que seria benvinguda.\nDe fet, aquesta última zona no havia estat excavada i va ser quan havien de construir un mur de contenció per a les passarel·les que s’habilitaran que es va haver de parar l’obra perquè hi entressin de nou els arqueòlegs, que ja havien donat per conclosa la seua feina.


Gent Normal: MIQUI OTERO: "LA NOSTRA GENERACIÓ VA VIURE EL PILOT D'UNA SÈRIE QUE VAN CANCEL·LAR"\nMIQUI OTERO: "LA NOSTRA GENERACIÓ VA VIURE EL PILOT D'UNA SÈRIE QUE VAN CANCEL·LAR"\nMiqui Otero es desorienta caminant, recte, per un carrer de l’Eixample. Però per escriure no necesita orientació i sí un talent envejable que demostra cada vegada que es col•loca davant d’un ordinador. Otero ha escrit de música pop i literatura, ha muntat festes i festivals, ha promogut un segell i és el responsable d’algunes de les millors, i més eclèctiques, sessions de punxadiscos que pots ballar a la ciutat. I ha escrit tres novel•les, la darrera es diu Rayos, i l’ha editat Blackie Books. Un retrat generacional dels que vam nàixer a principis dels viutanta i que comencem a acostumar-nos a fer-nos grans, malgrat encara no ens cedeixin la cadira al metro. No sé si la nostra generació té algún portaveu, però si s’accepta el meu vot, será per Miqui Otero. Aquesta és la nostra entrevista poques hores abans de Sant Jordi\nJa fa dos mesos que va sortir Rayos...\nEstic molt content de la rebuda de la novel•la, sobretot perquè la gent l’ha llegida d’una manera molt emocional, molt seva i m’han enviat feedbacks preciosos, coneguts i desconeguts. La veritat és que si dissenyés un pla mestre, no estaria sortint millor.\nCrec que el gran moment després de publicar és quan la gent et parla dels personatges com si fossin amics seus. Això és una meravella per l’escriptor, ja que canvien molt i acaben sent molt diferents a quan els vas idear per primera vegada. El fet que algú se’ls prengui molt a pit i s’hi identifiqui et provoca una gran satisfacció.\nAmb el relatiu parèntesi que va ser la La Cápsula del Tiempo tenies moltes coses per explicar?\nLa Cápsula del Tiempo té trenta històries amb les quals no vaig especular gens. És obvi que no me’l sento tant meu com Hilo Músical o Rayos, però també vaig cremar-hi molts cartutxos. Evidentment Rayos és un llibre extremadament personal, de fet tinc la impressió que el volia escriure fins i tot abans que la primera novel•la. De fet, hi ha una connexió entre les dues, ja que el protagonista d’Hilo Musical va a parar al pis que després apareix a Rayos.\nLlavors la idea d’escriure Rayos és anterior a Hilo Musical.\nSí, el que passa és que els fets volen d'una distància d’uns anys per a que siguin més èpics i fotogènics i jo encara vivia a la casa de Junta de Comerç mentre escrivia Hilo Musical. Necessitava temps per pair tot el que va passar en aquell pis, veure com explicar-ho, i com inventar-ne d’altres. S’està posant molt d’accent en que Rayos és una novel•la autobiogràfica i confessional, i sí, però també té molta història fictícia.\nEm fa la sensació que Rayos són exactament aquelles coses que et passen quan ets més jove i penses: “tot això s’hauria d’escriure”.\nEstà clar, però moltes de les coses que surten o no son exactament com s’expliquen a la novel•la o, directament, no van passar. Alguns amics i gent que va ser en aquell pis es reconeixen en alguns detalls, però la gran majoria són inventats a partir de coses o sentiments que sí que existien.\nHi ha moments que només passar, ja decideixo que els escriuré, o directament els forço per a que passin. Això, en Fidel Centella, ho fa contínuament a la novel•la. Sovint visc coses que al moment ja conjugo en passat, provocant que sigui un record memorable de bones a primeres.\nCom planteges els personatges de la novel•la que mesclen realitat i ficció?\nSóc bastant amable amb els personatges, i tot i ser un material que podia utilitzar en confiança, ho havia de fer amb el màxim respecte. Em feia certa por que algú se sentís identificat on no havia de fer-ho, i no ha passat. Les respostes de la gent de Junta de Comerç han estat molt emocionants. Missatges a altes hores que m’han trencat el cor, tio.\nCap d’aquests personatges és l’equivalent de ningú, tots són la suma de coses de cada un d’ells, hi ha coses de tots. Quan treballes amb aquest material tan sensible, has de ser curós, sobretot amb tu mateix, ja que t’estàs posant davant de tot i has de predicar amb l’exemple.\nQuè diferencia a Miqui Otero de Fidel Centella?\nHi ha moltes reaccions d’en Fidel que jo no tindria, però tota la gent que em coneix sap perfectament que en Fidel Centella s’assembla molt a mi. Hi ha massa pistes posades per a que em reconeguin. Ho faig com un joc, sabia que m’ho preguntarien i se’m veuria el diastema al somriure, el mateix diastema que té en Fidel.\nQualsevol personatge literari és gairebé com una caricatura del real. No és una novel•la costumista i ja està, totes les tares estan molt accentuades i els moments èpics, sobredimensionats. No pots fer una novel•la sobre la teva vida sense tot això, a no ser que siguis un explorador victorià del segle XIX que viatja a l’Àfrica o al Pol Nord i t’han passat les mil i una. Si no és així, ho has d’exagerar.\nEl protagonista sovint acaba sent una visió crítica de tu mateix. Jo no sóc la persona més valenta del món, però tampoc em considero tant covard com en Fidel. Potencies les tares i alguna virtut.\nCom fa Kiko Amat amb l’auto-paròdia?\nSí que hi ha un to en alguns moments que et pot recordar al que fa en Kiko, ell és una influència molt important. Però hi ha diferències importants, com per exemple que les novel•les del Kiko giren totes al voltant del protagonista i això a Rayos, començant pel títol, no passa. És una novel•la en primera persona però el focus està molt més diluït en els quatre personatges i les històries que passen a la ciutat no tenen a veure amb l’activitat de Centella.\nSobre un dels eixos de Rayos: tant dramàtic és fer-se gran amb certa naturalitat?\nFer-se gran no és una cosa que puguis viure de manera natural, però tampoc ho pots rebatre. No és una epidèmia de la qual puguis aïllar-te: et faràs gran, t’agradi o no. Crec que funciona a l’inrevés, és quan t’has fet gran que ho assumeixes.\nHi ha moments clau en els que te n’adones que t’has fet gran, com la diferència entre la primera vegada que t’encens un cigarro i la primera que et cedeixen un seient al metro –que no m’ha passat encara. Aquest tipus de detalls són els que m’interessen molt. Fa poc vaig llegir un llibre on es preguntava quin és el darrer cop que has fet una tombarella... I algun cop serà l’últim que en fotis una i llavors veus que no les trobes a faltar.\nEvidentment a Rayos hi ha una reflexió sobre el fer-se gran, perquè el protagonista té 20 i pocs anys i és el que li toca. Sempre es destaca molt quan parlen de la meva obra però aspiro a no fer sempre la mateixa novel•la, a deixar de parlar d’això en algun moment.\nQuin problema tens tu amb la nostàlgia?\nL’odio com un canari de Tenerife pot detestar el sol i el mar. Odio la nostàlgia perquè soc molt nostàlgic.\nParles de la samarreta de Barcelona 92 del Fidel, també sinònim de nostàlgia i del rebuig a fer-se gran. Em recorda aquella cançó dels Surfing Sirles que parla de les samarretes de grups que hem anat acumulant i que s’han acabat convertint en postals-objecte de la nostra vida.\nTambé hi ha aquell tema dels Hefner, on recorden les noies amb les que han estat pel tabac que fumava cada una d’elles. La idea de la samarreta que es queda petita surt d’una cançó del Miqui (Puig). Agafo aquell vers, però em podria haver agafat a qualsevol altre, ja que és molt gràfic per explicar la nostàlgia.\nEls objectes en general són temps concentrat, que expliquen moltes coses i tots, siguin grans o petits, antics o moderns, tenen una història. M’agrada molt llegir llibres subratllats quan en compro de segona mà per aquest motiu. Hi ha una novel•la que em fascina, La Maleta d’en Sergei Dovlatov, en la qual el protagonista s’ha d’exiliar de la Unió Soviètica i on cada un dels objectes que ell posa a la maleta conté una història.\nM’agrada molt la metàfora dels Rayos, que comencen junts i cada cop es van separant més i més fins que acaben separats, allunyats i difuminats al cel.\nHo pots maquillar d’alguna manera, però el final sempre és el mateix. Les amistats s’allunyen d’alguna manera i la sensació de dependència absoluta que sents amb un amic d’adolescència no torna. Per recrear un moment “xulo” que vas viure quan eres adolescent, et costarà vuit birres i potser ni així. Aquella sensació de germanor absoluta que tenies és pràcticament impossible d’aconseguir. M’interessava la imatge visual dels llamps que surten del mateix punt. Sembla una gran bola de foc, una amistat que crema de la intensitat que té i que mai creix en paral•lel fins difuminar-se al cel.\nEm fa la sensació que contraposes molt els problemes de Fidel amb els dels seus pares, uns són terribles i els altres, de principi, més banals. En Fidel ha de créixer per tenir problemes realment putes?\nCadascú els viu a la seva manera. El protagonista es queixa molt fins que comencen a passar-li coses grosses de debò, llavors és quan diu que no passa res. El contrast amb la generació anterior és evident i per això les penúries dels pares al viatge des de Galícia a Barcelona, que està posat en paral•lel amb l’independitzar-se d’en Fidel. La generació dels pares lluita contra les seves privacions i les supera, la generació d’en Fidel lluita contra els seus desitjos i es frustra.\nHi ha coses a la vida que t’afecten molt directament i et fan mal, però el més notori és un desencís general i que és constant a la novel•la. Amb l’amistat, el barri, la ciutat, l’amor... Són coses menys tangibles però que marquen la teva manera d’entendre la vida i el món.\nMentre llegia la novel•la pensava que només que en Fidel tingués un parell o tres d’anys menys segurament no tindria feina a La Verdad, s’hagués menjat la crisi de ple. Com seria la seva vida?\nMés trista o més resignada. La novel•la precisament volia parlar més de símptomes que de malaltia. No volia que Rayos fos sobre la crisi i sí contextualitzar-la amb quan començava a detectar se el que estava prop de passar i pràcticament ningú en feia cas. La nostra generació va viure el pilot d’una sèrie que van cancel•lar, i la següent directament es va resignar a ni olorar les oportunitats.\nS’ha parlat força de la teva relació amb en Casavella. A banda de ser família, a Rayos radiografies una etapa de Barcelona com va fer ell a gran part de la seva obra. Aquesta és la novel•la que més t’hi apropa?\nNo és premeditat, però existeix un punt de crònica de la ciutat i de persones que intenten escalar socialment que recorda a la narrativa d’en Casavella. Ni puc ni vull negar-ho. Ell va ser una persona que em va fer veure, viure i escriure les coses d’una altra manera. La meva relació d’amistat i familiar amb Casavella és un motiu d’orgull però hi ha molta gent que no coneix aquesta relació i que se n’adonen del vincle pels meus llibres. I això m’agrada perquè vinc d’on vinc i és magnífic que hi arribin directament per les novel•les.\nTambé les classes socials...\nAixò ho trec molt d’Stendhal, però la lluita de classes és una de les bases de la narrativa universal. A Rayos intentava que aquesta relació del Fidel amb l’alta burgesia o amb personatges marginals del barri no fos gens pamfletària. Volia un personatge que no es limités a dir que els rics són uns fills de puta, sinó que es fascinés per una família on sempre sobren carnets per anar a veure el Barça, hi ha segones residències o on es queda contínuament per celebrar encara que sigui l’aniversari del gos. És una fascinació incòmoda, perquè mentre et pegues un dinar increïble al Set Portes penses que el teu lloc són les terrasses del Poble Sec. De la mateixa manera, tampoc volia presentar la gent del barri com a sants exemplars, perquè no ho són.\nÉs molt poc heroic perdre el cul per tot això, però és tan poc heroic com comú i fins a cert punt comprensible.\nArriba un punt en què el Fidel vol viure aquella vida de la qual gaudeixen els rics. En una de les primeres escenes, els Rayos intenten recordar que és més bo, el Crianza, el Reserva o el Cosecha i es prometen a ells mateixos que mai ho sabran. Llavors arriba el dia que prova el Reserva en un restaurant de luxe, amb tot el que això comporta, i dubta. Perquè dubtar és humà i a mi, més que l’heroisme i l’èpica, m’interessen aquests dubtes.\nMarsé, Vázquez Montalbán, Mendoza, Casavella... Ara arriba una nova generació de cronistes de Barcelona on tu també hi formes part?\nA la novel•la hi ha “guinyos” secrets a aquests autors, per exemple la referència a la W de l’hotel Vela, que és un homenatge clar que entén qualsevol lector una mica seguidor de Casavella. Però jo estic explicant una Barcelona posterior a la que van explicar ells. En Carlos Zanón i el Kiko són més grans que jo i no crec que compartim generacions, ells estan entremig, s’ha de ser justos amb això. I segur que hi ha un tio amb deu anys menys que jo que vindrà després. El que sí que compartim, amb matisos, és una manera semblant d’entendre la ciutat que batega a la novel•la\nLa Barcelona d’ara és menys interessant que la pre-olímpica del Watusi o la pre-crisi de Rayos?\nTothom pensa que la seva generació és la menys interessant i això és perquè se’n refien dels escriptors grans que expliquen que ja res serà com abans. Doncs mira, no. Només has d’esperar uns anys i veuràs que la teva història també és digna de ser explicada. Quan llegia Últimas tardes con Teresa, els retrats de Candel a Montjuïc o la Barcelona pre-olímpica de Casavella, pensava que el que estava vivint jo no era prou interessant, però un any després que acabi la novel•la arriba una crisi absoluta i el barri ha canviat completament. Això va d’esperar el teu moment.\nLa gentrificació que està patint Barcelona i l’exposició de la ciutat com un gran aparador va a més i qui ho descrigui d’aquí uns anys tindrà un material brutal per fer narrativa.\nT’hi has fixat que els barris van perdent un a un la seva identitat? És com un domino en el qual tots van caient a velocitat de creuer. Primer va ser el Raval, després Gràcia, la Barceloneta, ara al teu barri, Sant Antoni i després sembla que anirà cap al Poble Nou. Com ho has viscut tu?\nA Sant Antoni tenim la certesa generalitzada que el barri està morint poc a poc i que se l’acabaran carregant definitivament. Que no hi ha volta enrere. Les terrasses del Paral•lel, el nou mercat, tot això suposarà una gran pujada de preus que gentrificarà el barri. Serà una gran pena però hi haurà grans històries per explicar. El que passa és que segurament no ho explicaré jo, perquè el meu gran conflicte amb la ciutat ja l’he explicat en aquesta novel•la. És evident que la Barcelona d’aquí deu o quinze anys serà totalment diferent, amb la immigració de segona i tercer generació i això és absolutament fascinant.\nDe Sant Antoni, però d’arrels profundament gallegues.\nProbablement els fills dels gallecs som els més pesats de tots, ens agrada mantenir una relació molt forta amb les nostres arrels. M’ha agradat molt poder explicar el salt, quasi dement, entre la meva vida i les històries que m’explicaven els meus pares, que van arribar a viure sense llum elèctrica. És com quan ets adolescent i camines uns metres per davant dels teus pares fins que pares a pensar i acabes per reconèixer tots els seus mèrits. Galícia té una mística que m’encanta i que em funcionava perfectament a la novel•la. Tinc molt clar que un dels meus trets diferenciadors són els estius que vivia a l’aldea, que eren com salts al passat.\nQuan vaig enviar-li a la meva mare el fragment de la novel•la on ells marxen de Galícia per venir a Barcelona, li va encantar. Molta gent m’ha dit que li ha agradat la novel•la, però l’elogi de la meva mare ja em va valdre del tot la pena.\nCada any hi passes temporades a Galícia, què és el que et fascina d’aquella terra?\nDe petit ho vivia com un viatge al passat. Anava a recollir patates, a agafar “berberetxos” o em trobava amb vetlles per difunts que semblaven sicilianes. Veia aquesta manera de ser gallega, tan sentimental, però com hermètica alhora i em fascinava. Era un territori ple d’històries absolutament diferents a les meves, plenes de llegendes i de mitologies estranyes que sempre m’han interessat moltíssim. Un amic meu potser anava a Salou a l’estiu, mentre jo pujava a sobre d’un burro amb una dona de 103 anys que em portava a agafar “berberetxos” amb les mans. La meva història era diferent a la seva i al final tu el que has de fer és anar a buscar les coses que et diferencien de la gent que t’envolta.\nEt persegueix l’etiqueta jove a tot arreu. Quan dirigies la secció de cultura de l’ADN amb vint-i-cinc anys i ara, 10 anys després, amb tres novel•les ja publicades.\nAra ja no sé que em queda per fer per seguir sent el més jove. Escriure una simfonia o apuntar-me a una coral. Sempre he anat amb gent més gran que jo i m’he sentit molt còmode. Realment el que vull fer és seguir escrivint. Tot el que he fet fins ara ha anat encaminat a això, i fins a cert punt, Rayos és una consolidació definitiva de l’ofici.\nEl periodisme t’ha deixat d’interessar?\nTreballar amb fets reals també m’agrada, malgrat prefereixi la ficció. El que em cansa són determinats mecanismes de producció del periodisme, fer sempre la mateixa crítica o entrevista. Amb això potser tinc un petit desencís, però tot són èpoques.\nEl que em sembla és que no sento una vocació de periodista com sí que passa amb la literatura. Però això m’ha passat des de petit.\nTambé havies fet molta crítica musical.\nA mi m’interessa escriure sobre música quan hi ha una història interessant a explicar al darrere, però fer una crítica d’un disc sense context m’avorreix des de fa temps. Explicar si els arranjaments són millors o pitjors ho trobo molt avorrit.\nTinc molts discos i m’agrada molt la música però gaudeixo quan puc explicar una història, com quan vaig fer l’article dels Ghetto Brothers. La resta ho faig quan toca, com a professió i el millor que puc.\nEstàs atent a les diverses corrents que es mouen a la crítica musical del país? Tu ets tan anglòfil com fan de la rumba catalana...\nSembla que hi hagi dos equips i t’hagis de posar una de les dues samarretes instantàniament i fa molta mandra. La música brasilera, que a mi m’encanta, està molt influenciada per les bandes de pop psicodèliques angleses. Això no és Eurovisió, que t’has de posicionar en un o altre bàndol. La música es contagi i intercanvi, mira la rumba catalana, té moltíssima influència del soul i el rock’n’roll. Sembla que hi hagi un partit entre anglòfils contra els de la cúmbia i és absurd i “cateto”. Em fa un mandra terrible i no m’interessa en absolut. El que em molesta és la gent que no és honesta amb el que li agrada i prefereix tenir un discurs immaculat renunciant a moltes cançons que l’emocionen i li encanten.\nConsideres que hi passen gaires coses a Barcelona?\nA Barcelona hi passen infinitat de coses, com ciutats portuària que és sempre ha estat avançada. La gran majoria de grups amb propostes innovadores han sortit d’aquí. El que passa és que durant un temps res ajudava a que seguissin passant coses. Per exemple, la política de la música en viu de la ciutat era, fins fa res, completament perjudicial.\nLes festes de l’Our Favourite Club, el segell Doble Vida, el Supergrupo, el Festival Primera Persona. Tens raó que a Barcelona hi passen moltes coses, i tu hi ets a moltes.\nSempre he viscut les coses de la mateixa manera. Escric el llibre que voldria llegir, en aquest cas Rayos; organitzo la festa on em voldria emborratxar, que era l’Our Favourite Club o organitzo el “festi” al qual voldria anar, el Primera Persona. Em deixo la pell perquè passin totes aquestes coses, perquè si no existeixen, algú les ha de fer.\nFotografia de portada: Arxiu Miqui Otero\nCorrecció: Pablo Camprubí\nPublicado por JG a les 17:55\nEtiquetes: Blackie Books, Entrevista, Miqui Otero, Rayos, Sant Jordi 2016


Club de Futbol Bellvís: Victòria per Festa Major: CF Bellvís 5 - 0 CF Palau d'Anglesola\nVictòria per Festa Major: CF Bellvís 5 - 0 CF Palau d'Anglesola\nEl Club de Futbol Bellvís va retrobar el camí de la victòria en el partit jugat per la Festa Major del poble, aquest passat diumenge 30 d'octubre.\nL'equip va superar el Palau d'Anglesola, en un bon partit, marcat per la rivalitat veïnal entre els dos clubs i l'ambient festiu de la Festa Major de Bellvís.\nLa primera part fou prou igualada, amb un Palau voluntariós, i un Bellvís un xic nerviós, que necessitava la victòria per sortir de les posicions complicades. El primer gol va arribar al voltant del minut 30 de partit, quan Civit, va recollir una pilota dins l'àrea i amb un fort xut amb la cama dreta va establir el 1-0 al marcador.\nLa segona part, fou clarament local, amb un Bellvís bolcat a l'atac, i amb clares intencions d'augmentar l'avantatge.\nCristian va marcar el segon després d'una brillant jugada de Civit per banda dreta, que guanya la línia de fons, i serveix la pilota en safata al davanter local per fer el primer del seu compte particular.\nAquest marcador va donar la tranquil·litat als locals, i va enfonsar una mica el Palau, que tot i així, no va abaixar els braços fins als minuts finals. Civit per partida doble i Cristian de nou, van tancar la golejada local del Bellvís encara va quedar-se curta pels mèrits de l'equip.\nBon partit doncs, i molt bona entrada com ja és habitual al municipal Joan Solé, amb una afició que diumenge darrera diumenge continua donant suport als seus jugadors.\nAquesta setmana, l'equip visita el Ribera d'Ondara, equip també de la part baixa, on s'intentarà buscar de nou un resultat positiu.\nPublicat per jm a 14:33