Crònica d'una nit mestissa | Enderrock.cat\nLa gala dels Premis Enderrock 2020 corona Oques Grasses, Miki Núñez i Lildami, situant el mestissatge i el rap com a estils més votats\nSmoking Souls, Salvatge Cor i Sopa de Cabra han estat algunes de les actuacions destacades de la nit\nHelena Martín | 05/03/2020 a les 23:59h\nArxivat a: Enderrock, Oques Grasses, Premis Enderrock, Miki Núñez, 2020, Lildami, Ginestà, Girona, Premis Enderrock 2020, crònica\nEmotiu inici dels Premis Enderrock 2020 amb un homenatge al recent desaparegut integrant de Sangrtraït, Martín Rodríguez, a través de la interpretació del clàssic tema "El vol de l'home ocell", a càrrec del fill del bateria juntament amb La Simfònica de Cobla i Corda de Catalunya i el tenor Roger Padullés. De contrastos, els següents en pujar a l'escenari han estat també veterans, però del trap català: la PAWN Gang ha estrenat en directe "Tarapia de grup" amb Lildami, un retorn als orígens en què aquestes formacions urbanes es reunien per gestar els inicis del que s'ha convertit en tot un fenomen.\nHomenatge a Martín Rodríguez a la gala dels Premis Enderrock 2020 Foto: Pau López\nTot i l'alarmant coronavirus, els presentadors de la gala, Rafel Faixedas i Carles Xuriguera, s'han atrevit a seguir amb el tingladu. Pol Fuentes, Sebastià Portell, Flora Sempere d'El Diluvi i Josep Bordes de Pepet i Marieta han sigut els responsables de començar a entregar els primers guardons de la crítica: Anna Alàs i Jové ha recollit el guardó a millor disc de clàssica per Legacy (Seed Music, 2019) sota la queixa de la invisibilització de la música clàssica a la indústria catalana, i Xavi Torres i Gorka Benitez han rebut el reconeixement de la crítica ex aequo a millor disc de jazz, per Curiosity i Ibia, respectivament. Carla ha lluït el Premi Enderrock a millor disc en llengua no catalana per Kill a Feeling (Great Canyon, 2019) i 2princesesbarbudes han agraït el Premi Xesco Boix, que ha entregat Jep Boix, nebot del músic.\nLa segona tanda de lliurament ha estat per a Salvatge Cor pel disc Bruixes (Discmedi, 2019), guanyadors del guardó a millor disc revelació, i per Lildami i la seva clica, autors del millor disc de hip-hop i músiques urbanes, Flors mentre visqui (Halley Records, 2019), que ha sentenciat: "Som el nou pop". Tarta Relena ha agraït el guardó a millor disc de folk per Ora Pro Nobis (Indian Runners, 2019) i Mireia Vives i Borja Penalba han rebut el Premi Enderrock a millor disc de cançó per Cançons de fer camí (Bureo Músiques, 2019). Smoking Souls han presentat el càlid tema "Volves de neu", una cançó de tendresa rock que ha transportat el públic al bell mig dels glaciars d'Islàndia.\nSmoking Souls interpretant Foto: Pau López\nDel gel al fum, una nova textura metafísica s'ha estès per l'Auditori de Girona amb l'entrega del Premi Enderrock de la crítica a millor disc de pop-rock, l'ha pujat a buscar a l'escenari la parelleta de moda conjuntada amb roba marronosa: El Petit de Cal Eril i Ferran Palau, els artífexs de l'escena indescriptible de pop del moment. Els osonencs Oques Grasses han passejat per l'Auditori la seva clamant popularitat: evidentment, mereixien el guardó a millor artista del 2019. Els quatre més valorats de Catalunya, sense cap mena de dubte, són Manel, que han facturat el millor disc de l'any segons la crítica per Per la bona gent (Ceràmiques Guzmán, 2019). Han acabat la seva intervenció deixant un desig a l'aire: que algú en un futur els truqui per samplejar-los.\nUn dels moments més esperats ha estat el de l'actuació del tema "Fràgil" de Sopa de Cabra, un dels grups que més cops ha estat portada de la revista Enderrock i que acaba d'estrenar el disc La gran onada (Promoarts, 2019). Amb això, la intriga ha començat a desvelar-se: Halldor Mar, Chloe Phillips i Cris Juanico han entregat els primers guardons de la votació popular, els de les cançons: Miki Núñez s'ha emportat el Premi a millor cançó de pop-rock per "Escriurem", Joan Rovira ha recollit el de millor cançó de cançó d'autor i Meritxell i Judit Neddermann, el de millor cançó de folk per "Prec de Nadal". Amb aquestes bones notícies al cos, Blaumut ha omplert de bon rotllo la gala amb "De veritat": la formació és experta en deixar tothom amb un somriure còmplice.\nSopa de Cabra cantant Foto: Pau López\nHa estat aleshores el torn del discurs de Lluís Gendrau, que ha reclamat polítiques públiques "decidides i sostingudes" en l'àmbit musical per tal que aquest arribi al màxim de persones possible: "La força o feblesa de les estructures culturals d’un país diuen tant de la seva societat com les seves carreteres, les seves escoles o els hospitals. Per això la reivindicació de la Nit Enderrock és el 2% del pressupost per la Cultura en no més de tres anys: no volem que es consideri la cultura com la xocolata del lloro, i per això fem pública la voluntat del sector musical per exigir un pressupost digne, equiparat als països més avançats". El director de la revista ha aprofitat també per llegir una carta que va enviar Jordi Cuixart a l'Enderrock, on aquest posava en valor el poder de la cançó.\nPosteriorment, Gendrau ha fet entrega del Premi Enderrock a la Trajectòria a Manel Camp, que ha recalcat que el valor de la música està en les persones i que ha advertit que seguirà al terreny musical donant guerra encara per un temps. Núria Feliu, Premi Enderrock Estrella 2020, ha pujat a l'escenari sota llàgrimes i ha recordat els seus orígens en el món de la música sent una dona: "Això que les dones cantessin era fer de...puces. I de puces, res!". El discurs de la cantant ha fet aixecar el públic, dels primers en aplaudir-la alçats han estat els trapers 31 Fam. Ha amanit amb tendresa aquests emotius guardons l'actuació de les germanes Neddermann, amb "Muntanyer regalades" i "El fugitiu".\nNúria Feliu recollint el Premi Enderrock d'Honor Foto: Pau López\nEntre bromes del comiat de Txarango, el Cor Jove Nacional de Catalunya ha rebut el Premi a millor disc de clàssica per Cor Jove Nacional de Catalunya (Ficta Around Music, 2019) i el coproductor executiu d'Andrea Motis ha recollit el Premi a millor disc de jazz per l'àlbum que ha facturat la músic, Do otro lado do azul (Verve, 2019). El Pot Petit, per la seva banda, també ha estat premiat amb el guardó a millor disc per a públic familiar per\n10 anys (U98 Music, 2019). Els tres grups han rebut les estatuetes a mans de les actrius de Les de l'hoquei Natàlia Barrientos, Laia Fontan i Yasmina Drissi. Ha tancat aquest bloc de lliuraments l'energia frenètica de Balkan Paradise Orchestra amb "Amchoor", que han donat pas al Premi Joan Trayter, que ha recaigut enguany en el productor David Rosell.\nBru Esteve, Paula Alòs i Juliana Canet han introduït el Premi a millor disc de hip-hop i músiques urbanes, que per primera vegada s'estrena en la votació popular i que ha anat a parar a Lildami, que amb això ha afegit un guardó més a la nit. Pel que fa a millor disc de folk, se l'han emportat Criatures per Praxinoscopi (Segell Microscopi, 2019, i el reconeixement a millor disc de cançó d'autor l'han rebut el duet de germans Ginestà, que han tingut un record pels presos polítics. Posteriorment, el guanyador a millor cançó, ha interpretat "Escriurem" a l'escenari de Girona amb la basca Maren.\nMiki Núñez cantant Foto: Pau López\nDesprés d'una autocrítica a les poques dones que han protagonitzat la portada de l'Enderrock (un 10% del total de revistes publicades), Els Amics de les Arts i Jordi Laball, responsable de comunicació d'Estrella Damm, han fet entrega del Premi Enderrock Estrella a Jordi Sierra i Fabra, l'escriptor i creador del terme 'rock català'. Ho ha agraït a "tota la gent que fa 50 anys feien revistes del no res". Posteriorment, Buhos s'ha emportat el Premi a millor videoclip per "Connectats", i Oques Grasses i Miki Núñez han sumat un nou guardó a la butxaca: els osonencs han estat reconeguts amb el Premi a millor disc de pop-rock i el terrassenc, amb el Premi a millor artista revelació. Han tancat el lliurament Salvatge Cor i Maria Jaume Martorell, guanyadora del Sona9 2019, que han cantat "Flor de fusta" recordant les personalitats de la indústria musical que han traspassat recentment, com els aplaudits Xavi Turull, Martín Rodríguez o Laura Almerich.\nLa de Sant Esteve Sesrovires ha guanyat el Premi a millor artista en llengua no catalana, que els presentadors Faixedas i Xuriguera han agraït fent broma amb un "tra-trà". Porto Bello ha pujat enèrgic a l'escenari per endur-se el Premi a millor directe i Oques Grasses s'han coronat amb un últim guardó, el de millor artista de l'any, que coincideix amb el de la mateixa categoria atorgat per la crítica. La nit del mestissatge ha posat punt i final amb la interpretació de "Si tothom calla" de Gertrudis.\nFoto de família dels Premis Enderrock 2020 Foto: Pau López


El porquet de Sant Antoni: Records de la BSS\nVolta porcina feta per El porquet a 11:41\nGemma Sara 10 de novembre de 2012 a les 12:10\nTots els colors del verd... Ara fa temps que no vaig pel País Basc, però en tinc bons records, el teu és ben especial! (\nEl porquet 11 de novembre de 2012 a les 10:19\nGEMMA SARA: És un bon lloc per anar-hi tornant de tant en tant. De fet jo hi vaig ser fa 15 dies! Sempre que hi he anat, sempre, i deuen ser unes 4 o 5 vegades, n'he tornat amb molt i bons records.\nAnònim 10 de novembre de 2012 a les 15:29\nhas passat el dit per sobre la foto? ho dic perquè veig que ha quedat esborronada per un trosset del mig xD\nEl porquet 11 de novembre de 2012 a les 10:20\nPONS007: Neteja't les ulleres home! ;p\nCarme 10 de novembre de 2012 a les 21:09\n:) Visca, visca!!!!\nCARME: Gràcies, Carme!\nXeXu 10 de novembre de 2012 a les 21:31\nPerò aquest any també la fas? No sé que té Euskadi que els catalans ens sentim estranyament còmodes allà, però jo prefereixo anar a fer uns pinxos que no pas córrer 20 quilòmetres, és clar!\nEl porquet 11 de novembre de 2012 a les 10:22\nXEXU: No, XeXu, aquest any no la faig. De fet no l'he tornada a córrer des del 2010, però ara sí que, cara l'any vinent, ja m'estic plantejant tornar-hi a posar els peus i les vambes!\nPer cert, els pinxos no van faltar tampoc! Es pot combinar tot... això sí, llavors oblida't de fer marques! :D\njoan gasull 10 de novembre de 2012 a les 22:22\nTenim el mateix esperit de ser lliures.......per això ens hi sentim bé\nEl porquet 11 de novembre de 2012 a les 10:23\nJOAN GASULL: Suposo que en té bona culpa aquest esperit que comentes. En tot cas, corrent amb la quadribarrada no em vaig sentir violentat en cap moment, és més, tot el contrari. Va ser molt especial sentir-se tan acollit lluny de casa!\nGlo.Bos.blog 10 de novembre de 2012 a les 23:55\nM'has encomanat la pell de gallina llegint el teu post!\nEl porquet 11 de novembre de 2012 a les 10:24\nGLO.BOS.BLOG: I que tu m'ho diguis ja em fa feliç! Gràcies, Glòria!\nAlba 11 de novembre de 2012 a les 11:25\nEnamorada d'aquesta última foto! quin cel, quina llum!!!! No he estat mai a Euskadi..... i fa molts anys que en tinc ganes! A vere quan tinguem la furgo a punt si podem fer-hi una escapadeta...\nEl porquet 12 de novembre de 2012 a les 19:58\nALBA: No has estat mai a Euskadi???? Dona, això s'ha de solucionar ja! I més tenint la furgo! És un lloc ideal per a estar de ruta amb la furto uns bons dies per allà i zurito per aquí, pintxito per allà, i txacolí per aquí i pintxito per allà... i tant!\nGràcies per les floretes fotogràfiques!\nElfreelang 11 de novembre de 2012 a les 12:54\nGora Euskadi! visca el sant Andreu! visca el porquet!\nELFREELANG: Elfri, doncs jo no afegiré res més a tot el què has dit... bé, sí, visca l'Elfri!\nOlga Xirinacs 11 de novembre de 2012 a les 13:14\nTu continua posant-te en forma, que necessitem homes atlètics.\nPerò compte, que avui és sant Martí, i n'hi ha que van darrere els porquets per estossinar-los i estomacar-los.\nNo tothom troba bisbes amb cara i ulls, i menys els de la CEE, els de la Conferencia, vull dir. Havia de ser el de Tours, que es va partir la capa amb un pobre. Aquest et pot salvar i protegir del ganivet esmolat.\nEl porquet 12 de novembre de 2012 a les 19:59\nOLGA XIRINACS: No et pensis, que vaig passar uns nervis tot el dia... no vaig sortir de casa! Veia ganivets esmolats arreu! Vaig posar unes espelmetes a Sant Martí seguint els teus consells... i mira, encara estic ben viu! Salut, Olga!\nrits 11 de novembre de 2012 a les 19:56\nSi que ens atrau i ens enganxa aquestes terres. Això si, darrerament havia sentit que sentim més apreci nosaltres cap a ells que no pas els bascos cap a nosaltres. El teu post m'afirma que això no és pas ben veritat!\nVisca!! Ais, Sant Andreu, la canalla d'allà m'ha deixat ben baldada, com els agrada caminar!! deveu tenir alguna cosa caminadora al barri!\nEl porquet 12 de novembre de 2012 a les 20:01\nRITS: Jo també he sentit sempre aquests comentaris i, potser, tenen part de raó. Nosaltres sempre ens hem fixat molt en el que ells fan i deixen de fer i ells probablement no tant. Però una cosa no treu l'altra i suposo que certs anhels de llibertat i germanor existeixen entre els dos pobles. Al cap i a la fi, ens uneix un fort arrelament a les nostres terres!\nAaaaah! Així que la canalla andreuenca t'ha deixat ben baldada! Si és que som uns irreductibles!!! ;p\nAssumpta 12 de novembre de 2012 a les 22:32\nPer què t'has tallat el cap???? Per què??? Per què, PORQUET?...\nVa, torna a posar la foto ben sencera, homeeee, no siguis tan vergonyós! :-)))\nEl porquet 13 de novembre de 2012 a les 19:34\nASSUMPTA: Ja em coneixes... sóc una mica tímid i em fa cosa que se'm vegi... no tant per vosaltres però per gent que podria acabar petant al blog i tampoc tinc ganes que sense currar-s'ho una mica sàpiguen que sóc jo! Almenys que s'hagin de llegir una dotzena de pots per intuir-ho!\nDafne 13 de novembre de 2012 a les 18:39\nMira, no ho volia escriure, però tenint just al damunt el comentari de l'Assumpta, jo dic el mateix; aiixxxxxx, per què t'has decapitat????? T'amagues de nosaltres? Bé, sigui el que sigui, aquest és el teu espai, i tu decideixes què fas o no, només faltaria. Però molaria saber-te com ets!!!!\nBé, que el post no anava de la teva cara, malgrat la introducció :)\nLa samarreta, la cursa, Euskadi... una combinació extraordinària!!! Per tots els bons moments, que recuperem de tant en tant, i ens permeten avançar!!!\nEl porquet 13 de novembre de 2012 a les 19:36\nDAFNE: Dafne, si recuperes la resposta que li he donat a l'Assumpta veuràs perquè m'he decapitat... no és tant per vosaltres com per a evitar que altra gent entri per aquí i sàpiga que sóc jo... sense que almenys s'hagi llegit una dotzena de posts! Que s'ho treballin, recoi!\nLa combinació, realment, com dius, va ser fantàstica! Un d'aquells caps de setmana que queden gravats a la memòria i que, de tant en tant, com podeu veure en aquest post, m'agrada retornar-hi i tirar d'hemeroteca!\njomateixa 15 de novembre de 2012 a les 8:31\nEl proper cop que hi corris et portes un grupet d'animadores i les reparteixes per recorregut i així arribaràs amb quatre gambades... hehe\nEl porquet 15 de novembre de 2012 a les 15:30\nJOMATEIXA: Doncs no és mala idea... el que passa és que no sé si a la porqueta li faria molta gràcia... que tot sigui dit!!! Ella també hi era animant-me, eh!\nJordicine 15 de novembre de 2012 a les 10:29\nMolt bé, EL PORQUET. Veig que continues en forma. Una abraçada.\nJORDICINE: Gràcies Jordi... fem el què podem!\nsa lluna 16 de novembre de 2012 a les 0:07\nBons records m´has portat, tots els verds d´Euskadi, el calor de la seva gent...ja fa anys que hi vaig anar.\nLa foto magnífica i el teu relat de la cursa molt sentit.\nEl porquet 16 de novembre de 2012 a les 7:34\nSA LLUNA: Doncs si aquest post t'ha fet portar aquestes bones sensacions ja el dono per ben escrit. I tant que sí! Gràcies per les teves paraules!


Riu i Delta | Consell Comarcal del Montsià\nEl darrer tram del curs del riu Ebre regala a la comarca del Montsià un paratge, el seu Delta, incomparable per la flora i la fauna, sobretot les aus, el qual configura un paisatge atractiu per al visitant: la llum hi és espectacular, s’estira per sobre les hortes i els camps d’arròs que verdegen a la primavera, i a la tardor es converteixen en miralls d’aigua; s’escola entre els petits masos blancs i les barraques que esquitxen la plana; juga a fer ombres amb els grups de palmeres.\nL’entrada tradicional a la capital del Montsià es fa creuant el riu, venint del nord, pel pont Penjat: símbol i referència de la ciutat. Es va construir entre 1915 i 1919, i es considera una gran obra d’enginyeria de l’època. La ciutat, que ha crescut en població recentment, sempre ha tingut un gran valor estratègic com a punt de confluència del riu Ebre amb la costa mediterrània, i de control del tràfec costaner i fluvial.\nPassat el pont, a la dreta, de seguida trobem el castell d’Amposta, que va ser el primer assentament d’aquest nucli, on s’hi troben restes ibèriques, àrabs i posteriors, ja que el castell va ser centre dels dominis de l’ordre de l’Hospital a Catalunya i Aragó. A continuació, hi trobareu enclavat, en l’antic fossat del Castell, un carrer amb cases emblanquinades i ple de flors, des d’on podeu continuar pel traçat urbà del canal de la Dreta de l’Ebre, a l’entrada un bulevard suspès que es converteix al final en un passeig arbrat.\nDins del nucli val la pena visitar l’església arxiprestal de l’Assumpció, el Mercat, amb vitralls de la fauna del Delta, i diverses cases modernistes.\n4km riu amunt, en direcció a Tortosa, es pot visitar una vil·la romana que s’està restaurant, i la Torre de la Carrova, una torre medieval de defensa construïda abans de 1313 sobre una planta rectangular de 3 nivells amb finestres germinades i voltes gòtiques a l’interior (Tel. 977 70 29 54).\nEl Museu té la seva seu a Amposta, en un edifici modernista situat al parc municipal. Per les col·leccions que conserva, les activitats i els serveis que desplega és un equipament cultural que cal visitar (Gran Capità, 34. Tel. 977 70 29 54).\nActualment, el centre es troba obert al públic mentre du a terme un procés d’ampliació per presentar, a través d’una museografia renovada, l’evolució d’una regió i d’una societat determinada des de temps remots per la seva gran riquesa natural, per la diversitat de formes de vida i per la seva situació estratègica, vora de l’Ebre i la Mediterrània.\nFestes a Amposta:\nFesta de la Carxofada (últim diumenge de febrer)\nFestes Majors de l’Assumpció (15 d’agost)\nDiada de l’arròs (2a quinzena d’octubre)\nSEGUINT EL CURS DEL RIU...\nSortint d’Amposta i seguint el canal de la Dreta de l’Ebre, en direcció a Sant Jaume d’Enveja, ens desviarem per passar pel petit nucli de Balada, on hi ha un gran baladre, l’arbust que dóna nom al poble, catalogat com a Arbre Monumental per les seves dimensions. Molt a prop, l’illa de Gràcia, la més gran dins del riu, manté restes del bosc de ribera, si bé la part central acull conreus de tarongers. Es poden fer rutes pel riu amb barques que surten tant d’Amposta com de Sant Jaume d’Enveja.\nLa població presenta un poblament dispers i disseminat, al llarg del riu, amb les cases envoltades per jardins i horts. En els seus orígens es va estructurar al voltant d’un antic camí ramader i va créixer considerablement a finals del segle passat, a partir de la construcció del canal de la Dreta de l’Ebre i de l’extensió del conreu de l’arròs.\nA Sant Jaume d’Enveja hi trobem una Col·lecció Ornitològica (Av.Catalunya, 27. Tel. 977 47 80 24).\nPodem creuar el riu en un dels tres tradicionals transbordadors que connecten amb Deltebre, antigues partides de Jesús i Maria, i La Cava, població que mira des de la comarca veïna del Baix Ebre.\nFestes a Sant Jaume d’Enveja:\nJornada del Cultiu Tradicional de l’Arròs : Plantada (2ª quinzena de març), Sega ( 1ª quinzena de setembre).\nEls Muntells: Festa de Sant Llorenç (10 d’agost)\nEl Delta conté una gran quantitat de punts per visitar, malgrat que hi ha algunes zones que estan restringides per a la protecció de la flora i la fauna que hi viu. En aquests casos sempre trobarem un mirador des del qual es pot observar el paratge. A la part sud de l’ illa de Buda (a la que no es pot accedir, si no és amb la companyia de guies. Tel. 977 47 80 56) trobem un dels braços del riu (ara inactiu), la Gola i el mirador de Migjorn, des d’on podem albirar l’illa; també és un bon lloc de pesca.\nSeguint cap el sud, cal passar pel petit nucli dels Muntells (el nom del qual al·ludeix a les dunes de sorra sobre les quals es va aixecar, formades a la riba del riu per on desembocava l’Ebre a l’Edad Mitjana), on encara hi resta alguna de les antigues barraques deltaiques. Des d’aquí ens podem dirigir a les platges i podem recórrer els 6km de la barra sorrenca del Trabucador, un estret passadís que uneix el Delta amb la reserva biològica de la Punta de la Banya i separa les mars de fora i de dins creant un gran port natural, el port dels Alfacs. Al final del Trabucador hi trobem un altre mirador des d’on podem observar les salines de la Trinitat.\nFent enrere pel Trabucador i tornant Delta endins, ens trobem primer la bassa de la Tancada i després la bassa de l’Encanyissada. Totes dues es poden observar des de miradors, i entre les dues trobem el petit nucli del Poble Nou del Delta fruit d’una colonització agrícola de l’any 1955, fet de cases blanques amb pati, totes iguals. Ben a prop hi trobarem també La Casa de Fusta, on es pot visitar l’exposició: “Les Basses del Delta” (Tel. 977 26 10 22).\nA la zona del Delta és típica la cuina d’angules; les anguiles preparades amb all i pebre, xapades, fumades o en suc; les anques de granota, l’ànec salvatge, les carxofes a la brasa i sobretot, l’arròs cuinat de mil maneres diferents.


ACPV valora molt positivament que els presidents Ximo Puig i Pere Aragonès hagen abordat la reciprocitat d’À Punt i TV3 i considera que no hi ha cap raó per a no executar la reciprocitat de forma immediata – Acció Cultural del País Valencià\nACPV valora molt positivament que els presidents Ximo Puig i Pere Aragonès hagen abordat la reciprocitat d’À Punt i TV3 i considera que no hi ha cap raó per a no executar la reciprocitat de forma immediata\n8 setembre, 2021. 17:47\tActualitat\nACPV valora molt positivament que els presidents Ximo Puig i Pere Aragonès hagen abordat la reciprocitat del senyal de les televisions i ràdios públiques en llengua pròpia del País Valencià i Catalunya. I més en aquest context, en el qual només resta el pas definitiu i últim que és el de la signatura del conveni, que està exclusivament en les mans de la presidència de la Generalitat Valenciana.\nEn aquest sentit cal recordar que:\n1. L’actual direcció d’À Punt és totalment favorable a la col·laboració amb TV3, com demostra la projecció simultània de pel·lícules com La mort de Guillem o el documental dedicat a Frederica Montseny, la compra i emissió de sèries com Merlí o l’inici de coproduccions.\n2. Aquesta dinàmica de col·laboració ha trobat una dinàmica molt positiva per part de la societat valenciana, que s’ha traduït en màxims d’audiència\n3. El Consell Rector de la Corporació Valenciana de Mitjans Audiovisuals ha mostrat un suport total i unànime a aquesta col·laboració, amb l’aprovació de l’entrada a la plataforma BON DIA, ens creat per a la producció de continguts audiovisuals en llengua pròpia i que està formada per TV3, IB3 i ara també el canal valencià.\n4. L’advocacia de la Generalitat valenciana ha emès un informe favorable a la signatura del conveni de reciprocitat.\n5. El passat juliol ACPV va organitzar un acte amb el conseller Vicent Marzà que va comptar amb la presència de les rectores de la Universitat de València i la Universitat Jame I de Castelló, així com les principals empreses del món audiovisual i l’associació d’actors i actrius. En aquest acte, el conseller va expressar el suport de Compromís a la reciprocitat.\nPer tant, l’últim pas que resta és la signatura del conveni de reciprocitat que depèn exclusivament del president Ximo Puig. Aquest darrer pas, reiterem, compta amb el suport de la direcció d’à Punt, del Consell Rector de la CVMA, de l’audiència, dels socis de govern, de les universitats i de les empreses del món audiovisual. És, per tant, sorprenent que encara no s’haja produït l’esmentada signatura.\nACPV troba força positiu que l’intercanvi de les emissions entre els canals valencians i catalans es realitzen a través de qualsevol mitjà, en aquest cas mitjançant Smart TV i telefonia. Ara bé, aquesta proposta no deixa de ser una solució provisional, que no satisfà l’entitat. El múltiplex propietat de la Generalitat Valenciana disposa d’un canal lliure, en un principi destinat al segon canal de la televisió pública valenciana, però que per qüestions pressupostàries s’ha posposat sine die la seua creació. Aquest canal, mentre es treballa en una solució definitiva, podria ocupar-se per a l’emissió, com a mínim, de TV3.\nPer tant, depèn exclusivament del president Puig que demà mateix puga posar-se en marxa un conveni de reciprocitat que pose fi a la censura del PP de TV3 i Catalunya Ràdio al País Valencià.\nEn aquest sentit, ACPV continuarà treballant i insistirà en la necessitat de l’execució de la reciprocitat.


Pont atirantat - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nUn pont atirantat és un pont el tauler del qual està suspès d'un o diversos pilons centrals mitjançant tirants o obencs. Es distingeix dels ponts penjants perquè en aquests els cables principals es disposen de piló a piló, sostenint el tauler mitjançant cables secundaris verticals, i perquè els ponts penjants treballen principalment a tracció, i els atirantats tenen parts a tracció i altres a compressió. També hi ha variants d'aquests ponts que els tirants van del tauler fins al pilar situat a un costat, i a partir d'aquest, a terra, o bé, com el Pont de l'Alamillo, estar units al pilar sol.\nFoto del Pont Enginyer Carlos Fernández Casado, un pont atirantat típic.\n2 Comparació amb els ponts penjants\n3.1 Pont de tirants de piló lateral\n3.2 Pont atirantat asimètric\n3.3 Pont atirantat de piló contrapès\nPont de Rande, amb dos pilars simètrics formats per dues torres, unides per la part superior i per sota de la pista, que se subjecta des dels seus vores (dos plans de atirantat).\nEls ponts atirantats o de tirants ocupen un punt intermediari entre els ponts d'acer de contrapès i els penjants. Un pont penjant, requereix més cables (i més acer), i un contrapès, més acer per a la seva construcció. Encara que del punt de vista estructural serien ponts que treballen en mode contrapès.\nAquest tipus de ponts es va començar a utilitzar a mitjan s. XX, i van substituir als ponts en mènsula.\nAquest tipus de ponts s'usa en obertures mitjans i grans, com en estrets, encara que per obertures més grans d'un quilòmetre, en l'actualitat s'usen ponts penjants només. Aquest tipus de ponts també s'usa en petites passarel·les per a pedestres.\nDues de les característiques d'aquests ponts és el nombre de pilons, hi ha ponts amb un de sol, o amb diversos, el més típic és estar construïts amb un parell de torres a prop dels extrems. També es caracteritzen per la forma dels pilons (forma d'H, d'Y invertida, d'A, de A tancada per la part inferior (diamant), una sola pila ...), i si els tirants estan subjectes a banda i banda de la pista, o si la mantenen partint del centre (dos plans d'atirantat, o un de sol respectivament). També és característic la disposició dels tirants, puix que poden ser paral·lels, o convergents (radials) respecte a la zona on s'agafen al piló. També poden tenir un gran nombre de tirants pròxims, o pocs i separats, com en els dissenys més antics.\nAlguns ponts tenen els pilars els mateixos tirants en el buit central del pont que en els dels extrems, altres, tenen més cables al va del centre que en els vans extrems, també coneguts com a vans de compensació.\nAlguns ponts atirantats, són ponts mixtos, amb uns vans atirantats, i altres de tipus pont biga, com és el cas del Pont de Rande. Els ponts empren bastant els cables d'acer és el que sosté els ponts penjants.\nComparació amb els ponts penjantsModifica\nDiferents tipus de piles per pont atirantat\nEls ponts atirantats, sobretot si tenen diverses torres, poden semblar molt semblants als penjolls, però no ho són. En la construcció, en un pont penjant es disposen molts cables de petit diàmetre entre els pilars i els extrems on s'ancoren a terra o un contrapès, aquests cables, són l'estructura primària de càrrega del pont. Després, abans de muntar la pista, es suspenen cables del cable principal, i més tard es munta aquesta, sostenint d'aquests cables, per a això, la pista s'eleva en seccions separades i s'instal. Les càrregues de la pista es transmeten als cables, i d'aquest al cable horitzontal, i després, als pilars, els contrapesos dels extrems, reben una gran força horitzontal.\nEn els ponts atirantats, les càrregues, es transmeten al pilar central a través dels cables, però en estar inclinats, també es transmeten per la mateixa secció, fins al pilar, on es compensa amb la força rebuda per l'altra banda, no amb un contrapès a l'extrem, per això, no requereixen ancoratges als extrems.\nDiferències entre els diferents tipus de ponts\nPont atirantat, disseny en ventall\nPont atirantat, disseny en arpa\nPont de tirants de piló lateralModifica\nEn aquest tipus de pont, el piló, no està situat en el mateix pla de la pista (longitudinal), sinó una mica de banda, aquest disseny permet ponts amb pistes alguna cosa corbes.\n"Pont de l'amor", Taiwan\nPont atirantat asimètricModifica\nAquest vato de ponts, fa servir un pilar a un extrem del pont a què arriben els cables. Aquests ponts no són gaire diferents respecte als atirantats normals. La força dels cables pot ser compensada continuant aquests fins a uns contrapesos a terra. Els cables, poden ser substituïts per pilars de formigó premsat treballant a compressió.\nPont atirantat de piló contrapèsModifica\nArticle principal: Pont atirantat de piló contrapès\nPont de l'Alamillo, Sevilla, amb el pilar de banda i sense tirants a l'altre costat del pilar.\nÉs un pont similar al pont atirantat asimètric, llevat que els cables no continuen fins al contrapès, sinó que estan ancorats al piló, i el piló subjecta la major part de la força dels cables, a causa del seu propi pes i el seu ancoratge en el terreny. Un dels pioners d'aquest disseny és Santiago Calatrava Valls.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Pont atirantat\nStructurae: Ponts atirantats (alemany) (anglès)\nPont atirantat (anglès)\nPàgina del pont de Leonard P. Zakim Bunker Hill - 2005 el més llarg\nPonts atirantats a Bratacan, completa, explicada (anglès)\nPuentes atirantados a Los puentes (castellà)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Pont_atirantat&oldid=26777717»\nDarrera modificació: 27 març 2021 a les 00:59


Gabinet de premsa per un festival de música\nCom agència de comunicació de Barcelona especialitzada en gabinets de premsa coneixem quina és la missió que ha de dur a terme l’equip de comunicació i premsa en un festival de música. Normalment aquests tenen una repercussió social molt important, i per tant la relació amb periodistes i mitjans de comunicació tant generalistes com especialitzats en música i cultura ha de ser molt important.\nEls mitjans tradicionals com la televisió, la ràdio i la premsa segueixen tenint lloc dins de la comunicació dels festivals malgrat els avanços tecnològics. Els anuncis en televisió, ràdio i premsa solen ser escassos dins de la comunicació de festivals a causa que solen ser cars i el pressupost dels festivals es gasta més en la contractació d'artistes. Però a causa de la popularitat dels festivals i l'enviament de notes de premsa, els mitjans de comunicació contacten amb l'organització per poder acudir amb acreditacions i fer-se ressò de l'esdeveniment.\nAquest és un mètode de comunicació en el qual no es té tant control com amb uns altres, però que atorga al festival de cert prestigi si l'article o esment és bo. Per tenir un cert control sobre la repercussió de l'esdeveniment en els mitjans cal assegurar-se de tenir una bona relació amb ells i a més que el festival tingui una bona organització i l'experiència sigui positiva.\nEl fet diferencial més destacat per l'organització, els mitjans de comunicació acreditats i les agències de management és el canvi qualitatiu que suposa el treball sistemàtic de les organitzacions i de les agències de comunicació que s'encarreguen de desenvolupar les activitats. A més, destacant la rapidesa en l'enviament del material audiovisual garantint la cobertura, establint un horari d'enviament fix va permetre als mitjans de comunicació preveure els seus continguts permet que s'aconsegueixin uns millors resultats per a periodistes, mitjans de comunicació i el propi festival.\nDe la mateixa manera, el màrqueting d'esdeveniment musical per tant no solament es preocupa amb el procés i l'enviament d'informació, també pels sentiments i emocions que l'espectador va a relacionar amb el festival, i aconseguir transmetre'ls mitjançant la promoció. Aquests sentiments i emocions són també els que es creen en assistir al festival, de manera que es relacionen amb els records que el públic té i augmenta les probabilitats que assisteixin a l'any següent.\nI és que al final el gabinet de premsa d'un festival de música es basa en el treball continu amb els mitjans de comunicació i els periodistes que assisteixin per crear més enllà d'un vinculo. I fins a aquí el post d'avui en v3rtice on esperem que hàgiu pogut veure les funcions que v3rtice pot desenvolupar durant la gestió del gabinet de premsa.\nOrganització d'esdeveniments a la Nit dels Museus de Barcelona\nEl treball d'un gabinet de premsa a Barcelona


Muntanyenc: Cingle de la To, via Gatsaule feliç\nPublicat per Gatsaule a 12:19 p. m.\nVas envalat Joan! vols recuperar el temps perdut amb el braç eh? bona via aquesta, un se l'ha de guanyar, a veure quan ens hi acostem.\nAl cingle de la To?! Que no coneixes la maledicció?! Buf, jo no m'hi acostaria!! :-p\nNo, no coneixo la maledicció, fes-ne cinc centims Selene, que així hi anirem amb coneixement de causa...\nDoncs jo no en sé gaire cosa, només que el Gatsaule, el Jortx i el Mohawk hi van anar a obrir una via i poc temps després tots ells i els qui estem al seu voltant estàvem maleïts.\nEl Gatsaule es va fer mal al braç, el Mohawk ja no recordo a on, però també va acabar mig lesionat i el Jortx (el qui hi havia passat menys temps) amb unes bones cagarrines!\nPer si no fos prou, vam anar a la Colomina a passar-hi quatre dies i ens va ploure, una nit ens va pedregar (si no, que li preguntin al nyanyo que portava el Mohawk dos dies després) i jo em vaig haver de quedar un dia sencer al càmping mentre els altres anaven d'excursió perquè no em trobava bé, tot i que no sé dir-te exactament què tenia.\nDesprés de tots aquests successos, a casa no volem ni sentir parlar del Cingle de la To!!\nEi, Selene, que amb el Jortx vam anar un dia de lluna plena a desfer l'encanteri, i ara ja s'hi pot anar tranquil·lament!\nEm sembla que tot la culpa la tenia un parabolt que va posar molt malament el Mohawk i els Déus es van emprenyar....\nAixí la maledicció ja s'ha trencat? Uf, em treus un pes de sobre!\nEl que es veu a la 3a foto, és una pedra que cau en el moment de fer la foto ???\nSelene, em sembla que si, que s'han ben trencat. Ja pots anar-hi el dia que vulguis, potser et dóna sort per les opos...\nJoan, tens bona vista per la teva edat, he, he, he,... Just tirava la foto quan el Toni em va avisar! Als replans tumbats hi ha coses que a vegades cauen...\nUna pedra que cau?! Estàs segur que s'ha acabat la maledicció?!!\nSi, és evident, en una altra època m'hauria tocat....\nI pensa que tirar-me pedres a sobre és l'esport preferit del Toni!


Cascade & Cyphemen Calv a Isère | Filippo Colca\nCascade & Cyphemen Calv a Isère\nComencem l’any 2020 amb la cita tradicional a França també, la que et fa descobrir les nuggets més belles del nostre bonic país a través de bloggers apassionats. Precisament, aquest mes el tema és “Nuggets de la campanya” en una idea de la seniors MOP.\nNo he pogut perdre aquest tema. Fa anys que visc a la campanya a Isère i t’estimo a descobrir les belleses dels pobles circumdants amb el seu patrimoni natural i patrimoni històric. Va de la ciutat medieval de Crémieu, a les coves del Balme a través dels frescos de Saint Chef i els espais naturals sensibles. Una campanya extremadament rica en descobriments. Però he hagut de trobar una llavor, alguna cosa preciós i un secret protegit de Jalusly.\nSegueix-me, et faig descobrir el Nugget del Nord Isère al Dauphiné. El que es transmet des de boca a les orelles entre les habitacions. Tots els habitants dels pobles dels voltants coneixen aquest lloc. D’altra banda, no forma part del tradicional circuit turístic de la regió, potser perquè es troba en un terreny privat. Anem a la cascada de la roca i l’estany de Boulieu.\nHeu de creuar el petit poble de 700 habitants de Saint-Baudille-de-la Tour i demanar prestat una petita pista a pocs centenars de metres abans de PARKLING el seu cotxe. No hi ha ni tan sols 500 m per anar a peu abans de caure nas amb aquesta cascada de ferralla.\nDigueu-vos que hi ha un flux allà\nPassarel·la de cascada de rock, isère\nFins i tot si necessitem molt per impressionar-nos amb una cascada (Islàndia a les cascades més increïbles), és bastant sorprenent creuar una cascada d’aquesta mida i Flux en aquest lloc en absolut turístic i no es va anunciar prèviament. Per dir, vaig trobar aquesta cascada de la roca molt més bella que les famoses cascades de l’eriçó que vaig veure seca malgrat una setmana de grans pluges. És tant turístic que no hi ha informació oficial sobre aquesta cascada (escano Google a les pàgines i pàgines senceres i no vaig trobar la informació necessària: alçada de la cascada, geologia de la ubicació, data del seu descobriment, fauna local i flora … les coses bàsiques què). Jo diria que té entre 8 i 15 m d’alçada, amb vista al gran cullerot. Tot això per dir que no és una mica de salt sinó una cascada real.\nha passat tres dies des que la regió està bussejant En una espessa boira i, per desgràcia, el temps no es va aclarir només per fer-me feliç el moment de les fotos. Fer una postura llarga amb una cascada que ni tan sols veiem a simple vista, és una mica perdut. Tinc la promesa de tornar als bells dies per mostrar-vos belles fotos amb un mínim de visibilitat.\nEl passeig no s’atura a la cascada de la roca. Simplement continueu el camí i seguiu el corrent de la força de la qual flueix la cascada per arribar a 200 metres més tard a l’estany de Boulieu. L’estany es troba en una propietat privada, però queda oberta a la visita de caminants respectuosos.\nLa peculiaritat d’aquest estany, són els seus xiprers calbs que tenen peus a l’aigua durant tot l’any. Són arbres centenaris portats directament de Louisiana pel comte Hilaire de Chardonnet i es va plantar en aquest estany. Es podria creure literalment en Bayou aquí.\nXiprer Xiprers calbs a Isère\nGaudim d’un efecte de mirall perfecte a l’estany.Tinc la impressió de fotografiar la pintura d’un pintor amb aquestes reflexions, aquestes línies geomètriques, etc … em recorda els dibuixos fets a la tinta de la Xina. Sempre aquesta boira que no es dissipa. Sembla que les meves fotos es troben en negre & blanc, aquest no és el cas. En aquesta època de l’any, el nom del xiprer calb fa que cada sentit ja que els xiprers han perdut totes les seves fulles.\nperò definitivament, el període més bell de la any per veure els xiprers calbs es troba a la tardor. En aquesta temporada, el fullatge dels arbres es fa extravagant amb els seus tons vermells i de color taronja i sempre la gran reflexió sobre l’estany. De nou, prometo tornar. Ni tan sols vaig poder apropar-me a les arrels dels xiprers. Calia creuar el rierol durant diversos metres i hi havia molt actuals en aquest moment. És millor predir les botes que augmenten aquí.\ncomparteixo aquesta bella foto de la foto de JCT per tenir una idea de la bellesa del lloc a la tardor. És increïble, no? Tant per advertir-li que els pros i els fotògrafs aficionats de tota la regió es precipiten al lloc durant les últimes dues setmanes de tardor per immortalitzar aquests xiprers. També podeu veure aquest article per obtenir més fotos dels xiprers calbs a la tardor.\nAquest lloc és una llavor o? Per la seva ubicació geogràfica, enmig del no-res, entre dos pobles iséroes no turístics, sí. El fet que es conegui només locals, sí també. No crec que tinc suficient influència per convertir-lo en un lloc de turisme de masses, així que us permetro descobrir-ho. No apareix en cap ruta turística i potser no sigui prou espectacular perquè els turistes facin 100 km desviament per veure-ho (o fins i tot 50 km). Mentrestant, nosaltres, habitants de North Isère, estan molt orgullosos d’aquest lloc i continuem gaudint de la tranquil·litat d’aquest lloc entre locals.\nAquest article participa a la Rendezvous #enfranceaussi, organitzat per Sylvie of the Blog a la cantonada dels viatgers.\nBertrand Sassoye (Català)


Els deixebles organitzen la comunitat i prenen Jesús com a model – Església de Santa Maria de Llerona\nPublicat el 10/05/2020 17/05/2020 per moon\nMoltes persones que van veure Jesús ressuscitat encara eren vius en el moment de redactar els escrits del Nou Testament. La comunitat cristiana creixia i això creava problemes i gelosies, com s’ha vist en la primera lectura. Els cristians de llengua grega recriminaven als de llengua hebrea. Així doncs els deixebles van convocar una assemblea especial i van crear nous ministeris per respondre a les noves necessitats de les comunitats cristianes. Els deixebles organitzaren la comunitat i decidiren seguir a Jesús per prendre’l com a model.\nA la comunitat en la que escriu Joan també sorgeixen grans preguntes:\nEstem definitivament separats de la presència de Jesús ressuscitat?\nQuina relació hi ha entre Jesús i Déu?\nPodem creure en Jesús tal com creiem en Déu?\nAquestes eren qüestions vitals.\nCreure en Jesús podria comportar ser exclòs de la sinagoga, i això provocava trencaments familiars i relacionals. Inclús la pròpia vida podria estar en perill a causa de l’hostilitat jueva o romana. Aquestes antigues qüestions també són nostres. Creure en Déu no és gens evident, ni tampoc creure en Jesús ressuscitat, anomenat Fill de Déu, unit al seu Pare. Jesús va ser ressuscitat per Déu en la matinada del dia de Pasqua. Déu manifesta que està del seu costat, que aprova el que ha fet i ha dit. Ressuscitant-lo, Déu assumeix com a seves les accions de Jesús. Fins al punt que Joan diu que qui mira i veu Jesús mira i veu la cara de Déu actuant entre nosaltres. No serveix de res cercar Déu fora de Jesús. La seva paraula, les seves accions, tota la seva vida són revelació de Déu.\nCal reconèixer que aquesta trobada de Déu en la fragilitat de Jesús no és fàcil. Tots tenim en la nostra ment la imatge d’un Déu totpoderós, etern, que ho sap tot i ho veu tot. És difícil reconèixer la cara de Déu en Jesús, aquest home fratern, humil, fràgil i tan vulnerable que va morir a la creu. Veiem Jesús sempre atent als més petits, als més febles, als més desgraciats. Lluny de menysprear els desfavorits de la vida, ell els acull. Aquest és el Déu que se’ns revela i en qui procurem creure. Un Déu que realitza obres de misericòrdia, d’amor i que perdona. Un Déu que restableix la dignitat a les persones, que restableix la solidaritat i que ens allibera de tot allò que endureix els nostres cors. Aquesta és la cara d’un Déu molt desconcertant i no d’un Déu omnipotent i sever.\nSi Déu es manifestés com a Totpoderós, només podríem tenir-li por i adorar-lo. Però no és la manera de fer de Jesús i se’ns convida a seguir el seu camí, un camí aspre i exigent. Es tracta del camí de la vida quotidiana, de la vida amb nosaltres mateixos, del nostre passat, de la nostra història i dels nostres problemes personals.\nÉs el camí de la vida amb els altres, un camí encara més exigent. De fet, és difícil ser fraternal, difícil ser acollidor, difícil promoure l’alliberament d’altri i no aixafar-lo per obtenir el nostre propi espai. No obstant, no hi ha cap més altre camí humanitari per a qui s’anomena a si mateix cristià, per a qui afirma creure en Jesús. El camí humanitari és difícil, però és reconfortant escoltar junts la veu de Jesús que ens torna a dir: “Que el vostre cor no es torbi!” Tenim motius d’esperança. Jesús no només vindrà a nosaltres de manera que estiguem amb ell allà on ell estigui, sinó que cada dia ja està fent camí amb cada una i cada un de nosaltres.\nJesús és el camí que condueix a la veritat i a la vida. L’antídot a la pertorbació del cor, la vaguetat de l’esperança, la por de morir o de viure, és anar al Pare a través de Jesús.\nJesús és un home com qualsevol altre home, que té gana i te set, que està cansat, que s’enerva davant l’estupidesa humana. Un home que té amics amb els qui conversa, amb els qui menja i beu, amb els qui intercanvia amistat i afecte. A tothom proclama una paraula d’humanitat, de fraternitat, de solidaritat. Aquesta és la cara de Déu que Felip volia veure.\nSi volem conèixer Déu, només ens cal mirar Jesús i seguir-lo. Cal que emprenem el seu camí. Hem de seguir fent camí i construir l’Església de la qual en som les pedres vives. Hi ha pedres de totes les edats i de ben diferents. Algunes han aguantat llargs hiverns i hi han arribat fa molt de temps, d’altres acaben de ser esculpides.\nNosaltres també podem fer miracles, o signes, com diu Joan. Compartir amb els altres, perdonar qui ens menysprea, ajudar el que s’ensorra, donar esperança a aquell que ja no té ganes de viure, escoltar una i altra vegada les misèries d’altri o la seva felicitat. És el camí a seguir per aquelles o aquells que volen ser deixebles de Jesús i veure el Pare, que vol mantenir-se unit a ell en una relació filial.\nDéu no està en un més enllà inaccessible. No està en la omnipotència. Déu és el centre de les nostres accions quan són profundament humanes, en la simplicitat de la nostra vida quotidiana.\nAquí i ara, Jesús ha retornat al Pare i nosaltres som els signes de la seva presència activa a l’Església. Igual que la comunitat, en primera lectura, no hem de tenir por d’adaptar-nos a les circumstàncies, situacions, realitats i èpoques que vivim, per satisfer les necessitats de les dones i els homes d’avui en dia. Déu està en el cor de les nostres vides, Déu està en el cor de la vida d’aquell que mor a la creu i que ressuscita el matí de Pasqua.\nAixí doncs estimades germanes i germans, en el camí de les nostres vides, cerquem cada dia i en cada moment el rostre de Jesús en aquelles persones que ens envolten i manifestem-nos en elles de la mateixa manera en que Jesús faria.\nLlerona, 10 de maig de 2020\n← El bon pastor: només tenim accés a Déu amb el retrobament d’un ésser humà\nL’obediència als manaments requereix creativitat i renovació →


Solari Bed and Breakfast Milà Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nSolari Bed and BreakfastVia Foppa, Fiera Milano City, Milà, Itàlia, 20144 - Veure al mapaNotable7,7Basada en21comentarisSolari Bed and BreakfastVeure més fotos"A magic atmosphere in their very centre of Milan, near to th..."EmilyItalyVeure més fotosVeure totes les 27 fotosMolt bona ubicació 8,3Veure al mapa8,3UbicacióParticularitats que li encantaranProp de transports públicsaire condicionat\nComparar amb allotjaments semblantsSelecció actualSolari Bed and BreakfastBB Hotels Aparthotel NavigliHotel RaffaelloStudio Inn De AngeliValoració dels clientsNotable 7,7 (21 comentaris)Excel·lent 8,1 (1904 comentaris)Notable 7,9 (12 comentaris)Excel·lent 8,3 (204 comentaris)BarriFiera Milano CityNavigliCertosaFiera Milano CityWi-Fi Wi-Fi GRATUÏTA Wi-Fi GRATUÏTA Wi-Fi GRATUÏTA Wi-Fi GRATUÏTADesdejuni Desdejuni inclòs Desdejuni inclòs Desdejuni inclòs Desdejuni inclòsSeleccionar datesVeure aquest allotjamentVeure aquest allotjamentVeure aquest allotjament\nDistàncies i informació bàsicaaeroports a prop9 kmAeroport de Linate (LIN) - Milà40 kmAeroport de Malpensa, Milà (MXP) - Milàestacions de tren i autobús400 mEstació de Metro Sant'Agostino850 mEstació de Metro Porta Genova FShospitals i clíniques800 mClinica Cimarosafarmàcies650 mFarmaciabotiga de conveniència1,5 kmPunto Simply MarketRetirada d'efectiu60 mATM\nSobre l'allotjamentDescripcióPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Milà, Solari Bed and Breakfast és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Solari Bed and Breakfast també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Milà. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, magatzem d'equipatge, transport hotel/aeroport, premsa, ascensor. Gaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, calefacció, escriptori, bany compartit per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Milà, faci de Solari Bed and Breakfast la vostra llar.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaire condicionatcalefaccióescriptoribany compartitempolles d'aigua de cortesia Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar més


El Govern espanyol va cedir la base de Morón als EUA a canvi de la declaració d'Obama - Mèdia.cat - Observatori Crític dels Mitjans El Govern espanyol va cedir la base de Morón als EUA a canvi de la declaració d'Obama - Mèdia.cat - Observatori Crític dels Mitjans\nEl Govern espanyol va cedir la base de Morón als EUA a canvi de la declaració d’Obama\nLes paraules de Barack Obama desitjant una “Espanya forta i unida” en plena campanya electoral catalana tenen moltes interpretacions, però també un preu. Concretament la cessió total de la sobirania sobre la base militar de Morón, a Andalusia, aprovada pel Consell de Ministres el passat 16 de juliol.\nEl Mundo és qui ha publicat el cost del suport diplomàtic d’Obama a les perspectives electorals del PP a les eleccions autonòmiques catalanes en un reportatge sobre l’esforç internacional del Govern espanyol per aconseguir el suport de potències importants com el Regne Unit, Alemanya o els mateixos EUA. Segons l’article, les declaracions d’Angela Merkel i David Cameron haurien resultat “gratuïtes”, fruit d’un suport esperable entre aliats, que no només comparteixen moltes afinitats com a estats, sinó que fins i tot tenen governs de similar color polític.\nNo hauria estat aquest, però, el cas dels EUA, a qui se li va concedir, sempre segons El Mundo, “ la signatura, abans de l’estiu, de l’acord Morón 2, sobre l’ús militar nordamericà de la base, i els pactes de seguretat i defensa renovats amb Washington”.\nEl tema de la base, encara que en el seu moment va passar força desapercebut, no és menor. El Mundo va informar-hi per sobre, dins una peça centrada en l’enviament d’un contingent militar espanyol a la República Centreafricana i explicant només que “s’havia renovat l’acord pel desplegament dels Marines” del EUA a la base andalusa i s’havia incrementat l’autorització per passar dels 500 militars del moment a 850 i, en cas de necessitat, 1.100. Xifres que després encara van créixer fins a 2.200 i 3.000 marines, respectivament.\nAltres fonts, però van destacar que l’acord anava més enllà i que suposava la cessió als EUA de la sobirania sobre el 20% de la base –de gran interès estratègic per al país americà- que fins ara encara tenia l’exèrcit espanyol. Així, la base es converteix de facto en territori americà. De fet, va ser necessari modificar el Conveni de Cooperació per a la Defensa entre els dos estats i per això va votar-se al Congrés espanyol al juliol passat, amb els vots a favor de CiU, a més del PP, PSOE i UPyD.\nLlavors ningú va vincular les negociacions a la situació a Catalunya, i en el debat parlamentari només va fer-se esment a qüestions de seguretat al Nord d’Àfrica, la millora de la relació amb els EUA i, fins i tot, la creació de llocs de treball a la zona. Només Público va relacionar, a finals de juliol, la invitació d’Obama a Felip VI a la Casa Blanca com una “recompensa” per aquell acord. Una trobada en la qual s’ha acabat donant la famosa declaració del President estatunidenc sobre la unitat d’Espanya.\nindependènciaCatalunyaEstat espanyolsilenciamentEstats Units d'AmèricaBarack Obama\nLa direcció de El País també impedeix el dret a decidir a la seva redacció\nGairebé anònim (per força)\nXavier 18 setembre 2015\nNo em de tenir pressa però no em de tenir pausa. A partir del dia 27 ningú, absolutament ningú, ens podrà aturar. TOTOT DEPÈN DE NOSALTRES!!!!!!!!!!!!\nAgustí Cànovas i Estapé 18 setembre 2015\nLo diré en Español para que lo entiendan mejor: Denigrante, que se basen siempre, en la mentira y la “presión” y , desde luego, a cambio de algo y lo más lamentable que hay millones de españoles que se lo creen.\nRepito lo que he dicho muchas veces a España la está matando la Mentira y la Ignorancia.\nSanti Capellera i Rabassó 19 setembre 2015\nQuin fàstic! Quin teatre més dolent. Com sempre, els EUA, a l’hora de la veritat (i tal com van fer amb l’alçament feixista del 1936), prioritzaran els seu interessos sense mullar-se gaire. Perquè, en definitiva, aquestes “petites qüestions de territoris ínfims de les seves antípodes”, els importen un carall. Clar i cata là. Però, nosaltres, a la nostra. El #27S, tots a votar independència. I en tot cas, la solidaritat dels 16.000.000 € l’any amb els castellano-espanyols, que la tinguin els EUA, Brussel·les, Alemanya i el Regne Unit, que per això els demanen “units”. Nosaltres també hi anem units: #JuntspelSí2015 Salut i República Catalana.\nandreu 19 setembre 2015\nNo els servirà de res. Els EUA acabaran per reconèixer Catalunya igualment. Començant per l’obsessió espanyola en tenir Gibraltar. Ara tindran l’obsessió afegida del Morón quan vegin que no hi ha marxa enrere i, Obama, que de fet ja no serà ell, però ella molt probablement, acabarà reconeixent la independència. En fi… mentrestant, espectacle i xou per al poble!


Batlle s'emprenya amb Buch Batlle s'emprenya amb Buch\nBatlle s’emprenya amb Buch\nVol que aturi els talls diaris de la Meridiana i l'avisa: "No accepto lliçons del dret a manifestació"\nEl tinent d’alcaldia de Seguretat de Barcelona, Albert Batlle, ha demanat al conseller d’Interior, Miquel Buch, que no autoritzi més els talls diaris de l’avinguda Meridiana i ha avisat que “no accepta lliçons del dret a manifestació”. “De lliçons les justes, és una activitat absolutament abusiva. Està perjudicant els veïns, els comerciants i els conductors. I en determinades ocasions està posant en risc la seguretat de les persones”, ha dit a TV3 després d’enviar un nou escrit a Interior i una carta al conseller demanant que s’aturin aquests talls. Buch li va respondre que s’havia de preservar el dret a manifestació. Prèviament, la Guàrdia Urbana s’havia dirigit al departament per reclamar que es condicionessin o limitessin els talls.\nSegons Batlle, “el dret a la manifestació també té uns límits que el Departament d’Interior no ha volgut plantejar per les raons que sigui”. El tinent d’alcaldia creu que tallar durant 128 dies és un “abús”, i que cal acabar amb aquesta situació. També ha remarcat que qui està en primera línia és la Guàrdia Urbana, que és qui ha de garantir la mobilitat, i el ciutadà normal no entén de competències. De moment, aquests talls estan comunicats fins al 28 de febrer.\nD’altra banda, en preguntar-li per si concorrerà a les eleccions al Parlament, Batlle s’ha limitat a dir que el seu compromís “avui” és amb l’Ajuntament de Barcelona. “Ja tindrem temps de parlar-ne”, ha afegit sobre uns comicis catalans.


Vine al museu a conèixer la relació entre el cristianisme i l'art, un recurs per transmetre la fe. - Museu de Solsona Diocesà i Comarcal\nVine al museu a conèixer la relació entre el cristianisme i l’art, un recurs per transmetre la fe.\nLa Guia, ja disponible a la recepció del Museu, permet una visita autònoma a una acurada selecció d’obres del Museu i pretén ser una nova porta dins l’obertura del Museu acomplint amb l’objectiu de la institució de fomentar els valors socials, culturals i espirituals que encarnen els béns patrimonials que custodia. Els grups interessats en les visites guiades d’aquest nou recurs de difusió poden contactar directament amb el Museu (973 48 21 01 o museu@museusolsona.cat).\n« El proper dissabte 3 d’octubre es celebrarà, al Museu de Solsona, una jornada d’arqueologia sobre la “Cultura de Merlès”.\nResolució de l’aprovació de la vacant de direcció tècnica del MDCS »


Admissió i prematrícula al màster - Fundació UAB - UAB Barcelona\nMatrícula dels Màsters Oficials Desplegar la navegació\nUn cop formalitzada la preinscripció, es validarà la sol·licitud i es remetrà a la coordinació perquè l'accepti, la denegui o la posi en espera.\nATENCIÓ: Aquest procés pot trigar de 2 a 4 setmanes, per tant no és necessari posar-se en contacte amb la Gestió Acadèmica si no s'ha superat aquest termini.\nResolució favorable: l'estudiant rebrà la notificació de d’admissió amb instruccions per completar la prematricula.\nResolució no favorable: la coordinació indicarà les causes a l'estudiant.\nLlista d'espera: en aquest cas l'estudiant també rebrà informació sobre les causes. Aquest estat quedarà resolt abans del tancament del període de preinscripció.\nDesprés de rebre l’admissió al màster, la Gestió Acadèmica t'enviarà una notificació amb les instruccions per formalitzar el pagament de la prematricula per Terminal Punt de Venda (TPV) virtual. Si no es completa la prematricula, el centre es reserva el dret d'assignar la plaça a un altre aspirant.\nAnul·lació de la prematricula\nNomés es retornarà íntegrament l'import de la prematricula en el cas d´anul·lació del programa del màster, o bé quan s'hagi produït un error imputable al centre. També es retornarà en el cas d´estudiants extracomunitaris a qui s´hagi denegat el visat (sempre que presentin un document acreditatiu).\nExcepcionalment, es podrà valorar la devolució de la prematricula abans de l'inici del període de matrícula, sempre que la persona interessada al·legui causes personals sobrevingudes i justificades que no li permetin el seguiment normal del curs.


BENVINGUDA PRIMAVERA - Gemi\nYou are here:Home-Caminada, Excursió-BENVINGUDA PRIMAVERA\nmarç 20 @ 08:00 - març 21 @ 19:00\nEl recorregut marcat es pot fer durant tot el cap de setmana dissabte 20 i diumenge 21 de març. Estarà marcat fins el diumenge a les 6 de la tarda.\nEl recorregut és de 12-13 km aprox.\nLligueu els gossos si trobeu el ramat. No entreu als camps.\nFeu grups d’un màxim de 6 persones. Sempre respectant les mesures de seguretat davant la Covid1-19. Distància, desinfecció de mans, mascareta.\nTanqueu els filats que obriu durant la ruta.\nRespecteu l’entorn i no deixeu deixalles.\nPorteu-vos beguda i/o menjar si creieu que us pot fer falta.\nEls participants es consideren aptes, tant física com psicològicament per sortir d’excursió, i es fan totalment responsables de qualsevol mal físic, moral o material que puguin sofrir durant la caminada, exonerant de tota responsabilitat a l’organització de l’esdeveniment.\nEls participants accepten i reconeixen el reglament de la caminada autoguiada “Benvinguda primavera” 2021. Que existeix la possibilitat de sofrir un accident esportiu inherent a la pràctica esportiva, assumint personalment la responsabilitat del mateix, excloent a l’organització de qualsevol responsabilitat derivada d’aquests accidents i de qualsevol mal físic o material.\nAtès el format de l’excursió, les persones participants no estaran cobertes per una assegurança específica d’accidents, ni per una assegurança de responsabilitat civil, per a qualsevol incident que es produeixi en la seva pràctica esportiva durant la caminada. Per a qualsevol accident greu truqueu al 112.\nQue les persones que participen a la caminada ho fan voluntàriament sota la seva pròpia responsabilitat i eximeixen al Gemi de qualsevol perjudici que, per motius de salut, poguessin derivar-se de la seva participació en aquesta caminada, assumint personalment el risc inherent per a la salut que suposa l’esforç físic requerit per a la participació en aquesta caminada.\nDescarregar track a Wikilok clica aquí\nEXCURSIÓ A LLAÉS – DATA A CONCRETAR –\nmarç 20 @ 08:00\nmarç 21 @ 19:00


Hem sentit les paràboles de Jesús des de petits i encara ens interpel·len. És un dels elements més característics del missatge de Jesús, potser el que més, i presenten una realitat que ens apropen al Jesús històric i a la Palestina del segle I, però les va pronunciar Jesús tal com les trobem ara?\n- Conèixer les teories, interpretacions, mètodes tècniques i recursos d’investigació per poder estudiar críticament les paràboles i poder interpretar-les\n- Assolir un coneixement més profund dels evangelis sinòptics que el farà servir com a fonament de la teologia\n- Escoltar i respectar les opinions dels companys en els debats o grups de discussió\n- Comunicar de manera escrita o oral els coneixements adquirits i què en pensa del tema estudiat.\nGran part dels evangelis sinòptics està ocupat per paràboles de Jesús i aquestes no són úniques en el món contemporani de Jesús. Aquesta assignatura concentra els esforços en cercar el sentit original de les paràboles, intentant discernir què ha afegit la tradició primitiva i què hi ha de la mà redactora dels evangelistes, amb la finalitat d’arribar a les paràboles tal com Jesús les hauria pronunciat i al sentit que originàriament tenien.\nEl curs està dividit en tres blocs de dues unitats cadascun:\nUnitat 1.- Les paràboles de Jesús\nUnitat 2.- Les paràboles: Història i interpretació\nUnitat 3.- Les paràboles: De Jesús als evangelis\nUnitat 4.- Aproximació al missatge de les paràboles\nUnitat 5.- Teologia i paràboles: Evangeli de Marc\nUnitat 6.- Teologia i paràboles: Evangeli de Mateu\nTutories per a les activitats, fòrums, debats, qüestionaris: 10%\nPreparació de les activitats, fòrums, debats, qüestionaris: 35%\nL’avaluació consisteix en una avaluació contínua del conjunt d’activitats (60% de la nota final), fòrums, debats i qüestionaris que realitzarà l’estudiant (10% de la nota final). I d’un treball final de síntesi sobre l’estudi d’una paràbola (30% de la nota final).


Escriptoris abatibles per teletreballar - ROS\nEl teletreball s'ha imposat a les empreses amb la declaració de l'Estat d'Alarma per la pandèmia de la Covid-19. A contrarellotge, les empreses s'han adaptat a treballar des de casa. S'ha passat d'un teletreball inexistent, com és el cas de l'Estat Espanyol, a un teletreball a temps complet. El que fins ara era inimaginable, ha passat.\nSegons un estudi, La productivitat del treball i la conciliació laboral 2020 de EAE Business School, la crisi del Coronavirus ha impulsat el teletreball al 88% de les empreses. Només un 4,3% dels treballadors i autònims feien ús del teletreball a distància abans del confinament segons les dades d' Eurostat, l'oficina estadística de la Comissió Europea.\nLa pandèmia ha impedit la planificació: les empreses han començat a teletreballar sense preparar-se i sense adaptar el lloc òptim per a això. El teletreball ha arribat per a quedar-se. Preparem el nostre nou espai de treball a casa?\nTens poc espai? Aquests mesos has treballat a la taula del menjador? Els escriptoris abatibles ROS, són la teva solució perfecta. Qualsevol zona de casa teva serà un bon lloc. No és ciència-ficció, és una realitat.\nTeletreballar al menjador\nLa integració d'un escriptori abatible serà la teva salvació. Tria un color que marqui la diferència i a més atorgui personalitat al moble i a la vegada complementi els altres elements del menjador. Et convenç? Busca el color que t'identifiqui.\nTeletreballar al rebedor\nNecessites una mica de tranquil·litat i estar sol per a concentrar-te? El rebedor és una altra possibilitat. T'ho has plantejat? Integra un escriptori abatible i, ja has trobat la teva zona de treball! Una manera de renovar també l'accés al teu habitatge. Un dos per un.\nTeletreballar al dormitori\nMés possibilitats! Contempla també el teu dormitori per treballar. Un escriptori abatible acord amb els colors pot ser l'opció que fa dies que estaves buscant. Personalitza el teu escriptori abatible per dins i per fora. A ROS, la personalització sempre està a l'ordre del dia i ara encara més.\nTeletreballar a la cuina\nPer inversemblant que sembli, la cuina pot ser l'espai idoni per treballar, per exemple. Una paret sense ús, un escriptori abatible, i ja ho tens! En èpoques de pandèmia, la creativitat es premia. Sigues original i busca solucions. A La vie en ROS les trobaràs. Els reptes són la nostra gran passió. Il·lusiona't amb el teu nou projecte, una nova manera de treballar i un nou escriptori abatible.\nEl coronavirus ho ha revolucionat tot, i el teletreball també. El tabú del teletreball s'ha desterrat i ja forma part d'una nova realitat. Teletreballem amb els escriptoris abatibles de La vie en ROS amb disseny i practicitat? ROS s'adapta sempre a les teves necessitats. Personalitza la teva zona de treball a casa. Apropa't a qualsevol botiga distribuïdora i t'informaran de totes les possibilitats.


‘IKIGAI’, NU DRAMA – POETRY SPAM\n‘IKIGAI’, NU DRAMA\nPublicat el 4 Setembre, 2020 7 Setembre, 2020 by POETRY SPAM in Tatiana Dunyó\nNu Drama publica enmig d’aquest confinament el seu nou àlbum Ikigai, un EP amb sis temes de rap/trap que consoliden l’estil que l’artista ha anat fent créixer al llarg de la seva carrera.\nEn el seu conjunt, Ikigai (ENLLAÇ) funciona com una odissea cap a l’interior. Nu Drama plasma en les seves lletres el conflicte entre l’ànima i la societat, entre la pròpia pell i la superfície urbana. Busca la reconciliació de la necessitat de trobar un camí propi amb la comprensió que l’individu només és un node dins la xarxa quàntica de l’existència.\nLes seves lletres, d’una lírica preciosista però concisa, són plenes d’imatges bucòliques -quasi romanticistes en la seva aproximació a la naturalesa- contraposades amb travellings que travessen ciutats, habitacions buides, sofàs desgastats i un personatge meditant sobre el terra fred de rajoles. La mística i les reflexions filosòfiques apareixen tant en forma de metàfores com en en diàlegs que el rapsoda té amb ell mateix. S’interpel·la i s’explica, es comparteix de manera profunda amb la persona a l’altra banda de l’auricular.\nEl poeta s’adona que buscar la felicitat en un context aliè, llunyà, en un desig exterior, l’allunya de la iluminació, de la compleció humana que porta l’acceptació d’una mateixa. I això ens porta al terme ‘ikigai’, un concepte japonès que defineix ‘el sentit de la vida’ com l’intersecció entre quatre eixos: allò que estimes, allò en què ets bo, allò amb el que et pots guanyar la vida i allò que el món necessita. La resolució del conflicte, doncs, és l’autocognisció espiritual entramada amb l’espai en que s’insereix el cos. Un equilibri entre interior i exterior.\nLa interpretació dels textos flueix sobre bases de PBR&B i neo soul, amb reminiscències electròniques, a través d’una veu expressiva però continguda – igual que la música; ens proposen, en conjunt, una atmosfera íntima i profunda però energètica, amb un motor constant que neix d’una forta voluntat de superació. Ikigai, doncs, es un disc rodó en concepte i execució, que apel·la a una sensibilitat moderna i alhora onírica, universal i mil·lenària.\nEntrada prèvia HYBRIS VIRAL\nEntrada següent ‘Estimar Nick Kamen’ Raquel Casas


Et reconeixes cortesment ?…Ets sencillament, mala persona !!!! | Catalans reaccionem ( Carpe diem)\nEt reconeixes cortesment ?…Ets sencillament, mala persona !!!!\nOctubre 31, 2010 in General\nHAS ESTAT SEMPRE SOL, I AIXI MORIRÀS !!!…MALA PERSONA !!!. NO ET VOL NINGÚ !!!\nUna mala persona pot ser aquella que, refugiant-se després d’una mirada d’aparent *trasparencia, amaga el rancor i l’odi en el sense fons de les seves falses intencions de llop *estepario. Una mala persona és aquella que, després d’un rostre amable, pot amagar una ganyota d’hipocresia que solament busca el mal del proïsme. Una mala persona és aquella que els seus aparents bones formes es queden solament en això, en aparença i en formes, sense contingut de bé.\nUna mala persona no és un pobre diable. Una mala persona és aquella que si no és el propi diable, ho sembla, el *remeda, Aquella que al diable ho pretén refinar, que ho procura “millorar”.\nSempre m’he resistit a qualificar a algú com de mala persona. Fins i tot, m’he resistit a pensar d’algú que fos essencialment mala persona. I, no obstant això, en l’obvietat de les obres conegudes, de consentiments, de col·laboracions i suports al mal; de la capacitat de mentir i propiciar la mort, de restringir la llibertat i deshonrar la justícia, de dividir i disgregar, em queden pocs dubtes, si alguna, que una mala persona pot estar en el “bon camí” del pitjor que algú pot arribar a ser. Una mala persona és el *inicuo personatge que ja no és necessari podrir perquè està *podrido en la ignomínia de la seva pròpia essència, és el *inicuo personatge que ja no és necessari *demonizar perquè ja és maligne en la seva condició. Perquè li agrada aquesta condició.\nVaig sentir dir una vegada, amb raó, que si les males persones tinguessin aspecte repugnant i cara *huraña, no podrien enganyar-nos. Vaig sentir dir una vegada, amb raó, que no hi ha maldat, sinó malvats. Sí, potser sigui encara difícil per a alguns, cada vegada menys, reconèixer a una mala persona, a un personatge de *protervos projectes; a aquell que, per enganyar-nos, pugui amagar-se darrere d’una ganyota somrient i una mirada *transparentemente bruta i *glaucomatosa.\nFa molt de temps que et reconec, i malauradament per tu “mala persona” mai ens has enganyat…JO SI SOC FELIÇ i ara encara més FP !!!\nOctubre 31, 2010 a 10:35 am\nLa ironia de la foto, només és una metàfora. Qui be em coneix sap de qué parlo i per què. La vida de vegades ens possa al camí persones que ho pudreixen tot, i jo n´he conegut una que malauradament encara és viva. No li desitjo cap mal, ell ja ho fa per tots. Però diuen que el mal que desitjes per els altres, et ve a tu després…i potser ara la vida li està passant factura.\nPasso pàgina d´un mal son, i si existeix un Deu, a ell li agraiexo que l´hagui apartat del meu camí. Ara és projecta un nou camí i amb un sonriure als llavis i un dit mitjer que és lleva fins al seu nas, li dic…QUE LA VIDA ET TORNI, TOT EL MAL QUE HAS FET !!!!\nOctubre 31, 2010 a 12:52 pm\nAmiga meva,la actitud de aquest personatje,la veritat no ha sigut gens agradable de soportar,ara li toca a ell fer les paus amb ell mateix,pro aquets pocasoltas,no maduran mai i es van degradant progressivament com persones. Allò que diuen al Vallès : ” A passat de verd a podrit “.\nDesembre 7, 2010 a 9:10 am\nNo deixe-ho mai passar l’oportunitat d’una abraçada…De vegades demanar perdó o senzillament dir t’estimo malgrat tot, dona una pau interior que fa retrobar-se amb la sang que sempre és part d’un mateix. L’Orgull no és bona companya de viatge i alliberar-se de malentesos i obrir la finestra per escampar les boires, és el millor reconstituent del ser humà.\n« DIGNITAT !!!!\nOle, Ole !!! »


La Nit - Festes de Maig Badalona 2012 [Web no oficial]\nFestes de Maig Badalona 2012 [Web no oficial] > Menú > Història > Sant Anastasi > La Nit\nSeguici de la ciutat\nBall del Micaco\nLa Nit de Sant Anastasi\nEl vespre del 10 de maig, vigília de Sant Anastasi, copatró de Badalona, es celebra la Cremada del Dimoni. La devoció pel sant es remunta al segle XVII, amb la creació de la Confraria de Sant Anastasi i la institució del dia del sant com a jornada festiva. La Cremada del Dimoni, però és una tradició molt posterior, que data del 1940, quan els membres de la confraria van iniciar el costum de cremar un dimoni, o millor dit, un figurón.\nLa idea s'inspirava en un fragmen del Calaix de Sastre, en què el baró de Maldà descriu com uns pescadors cremaven un figurón a la platja de Badalona, al 1785.\nA poc a poc, es consolida la celebració de la diada de Sant Anastasi com a festa popular, una celebració que adquireix més relleu a partir de l'any 1979, amb la instauració dels ajuntaments democràtics. És aleshores que la Cremada del Dimoni es converteix en la festa gran de tots els badalonins i badalonines. Tant és així que, al 1991, la Nit de Sant Anastasi, i concretament la Cremada del Dimoni, van ser declarades d'interès turístic per la Generalitat de Catalunya.\nLa Nit de Sant Anastasi és formada per un conjunt d'actes consecutius que precedeixen la Cremada del Dimoni: el Seguici de la Ciutat, la Tanda de lluïment, l'Acte Sacramental, el Ball de l'Àliga, la Cremada del Dimoni i el Ball del Micaco.\nBastoners de Canyet\nEscoles Jungfrau, Joan Maragall i Ventós Mir\nEsola Joan Coret\nBanda Simfònica de Badalona.\nMercats Municipals de Badalona


Antonio José Gaya Cardús (Félix Garzo) era el fill gran d’Antonio Gaya i de Teresa Cardús. La família va arribar a Móra des del Perelló per qüestions professionals. L’any 1904 el pare ocupà la plaça de secretari de l’Ajuntament. La família es va instal·lar al segon pis del número 4 de la plaça de la Constitució, avui plaça de Baix, que abans havia ocupat el metge. La parella van tenir quatre fills més: Arsenio, Antonio, Manuel i Maria.\nArsenio va ser amic de Salvador Algueró Alberich, un descendent del Moro, amb qui va fer societat.\nManuel era sastre i tenia un taller a la placeta de la Verge. En aquest taller les cosidores diuen que cantaven les cançons de moda, especialment les de son germà Pepito, que els visitava alguna vegada.\nAntonio va treballar en topografia a Madrid. Es diu que a la capital acudia a la tertúlia dels escultors morencs Julio Antonio i Santiago Costa.\nMaria, l’única noia, va nàixer a Móra l’any 1906 i és la més recordada a la nostra vila ja que sempre visqué a Móra. Participà en els inicis de Ràdio Móra i en altres activitats del poble. Va morir l’any 1972.\nAntonio José Gaya era conegut popularment a Móra com Pepito el Garzo; era alt i vestia amb capa negra i va centrar la seva vida a Barcelona, una vida cultural intensa i sovint polèmica, tant pels seus escrits com per les seves obres. Ell venia a Móra de tant en tant on tenia la família.\nA La Riuada del 15 de desembre de 1927, parlem de la primera època de la revista, es va publicar que Félix Garzo va estar uns dies a Móra i que va prometre la seva col·laboració en la revista.\nA Barcelona sembla que assistia a la tertúlia del cafè Moka on es trobava també amb altres morencs com Antoni Terrè.\nFélix Garzo, com a lletrista, segons la Societat d’Autors d’Espanya, té enregistrades 93 obres; 92 són cançons i una comèdia (musical, anomenada Diablo Verde). La majoria de les seves obres les va fer en col·laboració amb Benito Ulecia Collado; alguna amb Joan Duran Alemany; tres, les més famoses o de més anomenada, amb Joan Viladomat: “Fumando Espero”, “El beso” i “Soldadito de España”, i una, “Cuando el amor pica”, amb Codoñer.\nLa comèdia Diablo Verde està escrita conjuntament amb Antonio Seguró. Sembla que les cançons van formar part de dues o tres obres de teatre musical.\nDarrerament he trobat més informació com a autor d’obres musicals a part de les esmentades fins ara, per exemple, a La Vanguardia del 19 de juliol de 1915 s’anunciava la representació al Teatre Còmic de l’obra Las vírgenes paganes de E. Garcia Alvarez i Félix Garzo i del jove compositor Joan Vert.\nA finals de l’any 1923 es va estrenar al Teatre Victòria de Barcelona la revista La nueva España, entre els seus temes musicals hi havia el famós tango “Fumando Espero”. La revista d’un acte i diversos quadres de Félix Garzo amb música de Joan Viladomat i la participació del lletrista Vicenç va rebre dures crítiques en la seva estrena, com es podia llegir a la Vanguardia de l’11 de desembre de 1923. Ningú podia pensar que el tango de Viladomat i Garzo amb els anys assoliria un gran èxit i seria un dels més famosos.\nDel Diablo Verde, trobem informació de la seva estrena, al Teatre Victòria, a La Vanguardia del 28 de febrer de 1925. S’anunciava com una revista amb un pròleg, dos actes i 10 quadres, de Félix Garzo i Antonio Seguro, anomenada també La Trompeta del juicio. L’obra sembla ser que va estar uns mesos en cartellera.\nL’any 1927 es va estrenar al Talia de Barcelona El paso de Venus o las manchas del Sol obra que s’anunciava com un passatemps, còmic i líric, amb pinzellades de revista. La música era de Antonio Seguro.\nL’any 1927 també va estrenar al Teatre Victòria l’obra Juan sin alma, una sarsuela que Garzo va fer amb música del mestre Segura. La crítica del moment deia: “Una bona sarsuela – bé el diàleg, ple d’acudits de bona llei i de frases d’efecte, bé les situacions, que acusen domini de la tècnica, digna dels aplaudiments amb que la va rebre el públic. La interpretació mereix tots els elogis”. El mateix any hi va haver una altra obra de Garzo en cartellera al Teatre Victòria, Las concejalas, una joguina lírica amb música del mestre Seguro.\nAl Teatre Victòria, el mes de febrer de 1930, es va estrenar una altra obra de Félix Garzo amb música de Antonio Seguro, ens referim a l’opereta revista El Caballero de la sonrisa, revista amb un pròleg i tres actes. Hi participava tota l’orquestra del teatre, 30 segones tiples i s’estrenaven 130 vestits nous.\nUna de les darreres obres que va estrenar va ser El Circo, l’any 1952 al Teatre Victòria. Era una sarsuela amb música del mestre F. Font.\nLa polèmica va estar present en moltes de les obres de Félix Garzo fins i tot amb demandes judicials. L’any 1912 a l’Audiència de Barcelona es va veure una vista contra José Gaya (Félix Garzo) com a autor d’un cuplet que es cantava a la Sala Imperio de Barcelona i que es va denunciar per considerar-se immoral. Garzo va ser condemnat per la Sala a quatre mesos d’arrest major, reprensió pública, una multa de cinc-centes pessetes i inhabilitació temporal de càrrecs públics.\nHem de dir que Gaya va conrear també el periodisme. L’escriptor riberenc Artur Bladé ens diu que va treballar al diari barceloní El Progreso. Aquest diari es caracteritzava per les seves tesis obreristes i anticlericals. També va fer col·laboracions al diari La Tribuna, de gener a setembre de 1913. El diari dedicava les seves pàgines a l’art i l’esport . Els diaris eren escrits en castellà. A La Tribuna Félix Garzo hi escrivia habitualment una columna poètica amb el títol “Musa festiva”, de tema divers i, més de tant en tant, firmava la secció “A la chita callando”, d’un to una mica més polèmic. El mateix diari parla de Garzo com a adaptador a l’espanyol d’una obra del músic Franz Lehar, autor de l’opereta La Viuda alegre. Es tracta de l’opereta en tres actes La última mascota, que es va estrenar al Teatre Còmic de Barcelona el dia 9 de juliol de 1907. El redactor destaca que “la adaptación española, debida al conocido periodista “Felix Garzo” es de las más sinceras que hemos visto, y nuestro compañero ha salvado con habilidad cuantos escollos se tropiezan al traduir operetas vienesas, basadas en argumentos fáciles. El verso es gracioso, bien rimado y cuajado de chiste de buena ley”.\nEntre el càrrecs que va ocupar Félix Garzo hem d’esmentar el de president de la secció de varietats de la Societat General d’Autors Espanyols.\nEs diu que Félix Garzo va portar a Móra una de les seves obres i que es va representar a La Democràcia l’any 1924, sense èxit, cosa que va decebre l’escriptor, ja que, segons diuen, les cançons eren molt picants i la família era molt religiosa.\nFélix Garzo es va casar amb Antònia Raurell i se’n van anar a viure a Santa Coloma de Gramanet, va morir el 6 de desembre de 1958 sense descendència. (La seva germana Maria i un nebot foren el darrers en cobrar drets d’autor).\nPel que hem pogut saber, Félix Garzo va dedicar la seva vida a l’art d’escriure i no dubtem que a les seves lletres hi havia un cert regust morenc, con escriu Josep Maria Fort en el seu article.\nAquest és un petit recorregut per la vida i obra de Félix Garzo. En escoltar la seva cançó, aquest popular tango, “Fumando espero”, cantat per la Sara Montiel, recordarem un dels nostres morencs que, com molts altres, han deixat empremta en la història del nostre país.\nFORT, Josep M. (1996): “Notícia de Félix Garzo, l’autor del “Fumando Espero” dins La Riuada, núm. 6\nJoan Launes Villagrasa, 2013


Bloc des del Pirineu: Conflictes\nDarrerament les nits ja són fredes. Si fa sol i no fa vent, al carrer, al migdia, s'hi està molt bé. A comparació s'està més bé fora que dins a casa...\nDemà comença novembre i se suposa que ja hauria d'anar posant la calefacció. De fet ja fa uns dies que tinc el dipòsit del gasoil preparat. Ara em falta omplir el circuit d'aigua i engegar la caldera (que ja veurem si me'n surto). A veure si venen els tècnics a fer la revisió anual aviat!\nPerò a casa tenim un problema. Jo vaig enfundada en tres jerseis i els meus fills van en pantaló curt i mànega curta. Sembla que no tinguin mai fred! Si poso la calefacció com aniran? Despullats tot l'hivern? Quin cas!\nAhir vaig fer foc per primer dia. Un gust estar estirat al sofà, amb els peus tapadets, mirant el Barça i el foc. Ara he d'organitzar la llenya... Poc a poc...\nJo vaig tenirla que possá dies enradera, a la nit la casa estava freda, pero el meu net de 14 anys també va amb la samarreta i els pantalon de basquet per casa i diu que fa calor !!! deuan ser els "fugots" de la juventud.\nDesde el sofá calenteta petonets.\nJo l'he posat avui, la calefacció cenral, tot i que els últims dies ja havia anat tirant de radiador....\nI això em recorda també que el dissabte de la setmana passada, de nit, estava al Pavelló d'Esports pelant-me de fred amb un parell de persones més i a fora al carrer hi havia dues noies espatarrades a les plataformes d'skate que no portaven ni la meitat d'abric que nosaltres... no sé com s'ho feien!! ;)


CiU avala la llei del dèficit zero\nLa federació vota 'sí' a la llei d'estabilitat a canvi que el PP flexibilitzi el deute autonòmic\nCiU dóna suport a la llei d'estabilitat després d'arribar a un pacte amb el PP sobre el deute autonòmic. El PSOE hi vota en contra perquè diu que vulnera la reforma de la Constitució que van pactar.\nJOAN FAUS MADRID Actualitzada el 13/04/2012 00:00\n260x366 SOMRIURES El diputat de CiU Sánchez Llibre parlant ahir al Congrés de Diputats amb el ministre De Guindos i el secretari d'Estat Ayllón. / JAVIER LIZÓN / EFE SOMRIURES El diputat de CiU Sánchez Llibre parlant ahir al Congrés de Diputats amb el ministre De Guindos i el secretari d'Estat Ayllón. / JAVIER LIZÓN / EFE\nCiU està molesta amb el pressupost de Mariano Rajoy però alhora manté una gran sintonia econòmica amb el PP al Congrés de Diputats. La federació nacionalista va votar ahir a favor de la llei d'estabilitat pressupostària -que consagra el dèficit zero el 2020-, com ja havia fet abans amb el primer pla d'ajust del govern espanyol i les reformes financera i laboral. El partit aplica així una nova estratègia: a Madrid manté una actitud totalment pragmàtica, que suposa una coincidència en prioritats econòmiques, mentre que a Barcelona s'acosta a ERC per accelerar el calendari del pacte fiscal. És un canvi qualitatiu respecte al peix al cove pujolista.\nPer això des de CiU insisteixen a desvincular el seu suport a la llei d'estabilitat -que pot sancionar i intervenir les comunitats autònomes que no redueixin el dèficit- de la posició per la qual optin en la votació dels pressupostos de l'estat. És a dir, el sí d'ahir no té per què repetir-se en la validació dels comptes, que no inclouen els prop de 1.000 milions en inversions en infraestructures pendents del 2008 i el 2009, i destinen a Catalunya només un 9,1% del conjunt d'inversions territorials, molt per sota del 18,7% que estableix l'Estatut.\nEn una sessió maratoniana de gairebé onze hores i dos plens, l'executiu de Mariano Rajoy -que era a Varsòvia- va tirar endavant la norma amb els vots favorables del PP, CiU i UPyD. El PNB es va abstenir, mentre que el PSOE i la resta de partits hi van votar en contra. Abans CiU havia donat suport també a les mesures fiscals dels pressupostos, com l'amnistia fiscal per fer aflorar 25.000 milions de diner negre.\nLa federació va optar pel sí a la llei d'estabilitat després d'arrencar del PP un valuós compromís de flexibilització del calendari de reducció del deute públic de les autonomies. El projecte de llei inicial establia que les comunitats havien d'assolir un deute del 13% sobre el PIB l'any 2020 (sobre el 60% del con junt d'administracions) però ara -seguint la normativa europea- tindran 20 anys, fins al 2032, per arribar al 13%. La condició? Complir els objectius anuals de dèficit autonòmic, que són de l'1,5% aquest any i del 0% el 2020. La modificació és força significativa, tenint en compte el grau d'obsessió que té Rajoy per la consolidació fiscal.\nDiners per crear ocupació\nAmb el nou calendari, segons el diputat de CiU Josep Sánchez Llibre, s'evita "ofegar" l'economia, ja que les autonomies podran destinar a la "inversió en polítiques socials i a la generació de creixement i ocupació" els recursos que, sense els canvis, haurien d'anar a reduir el deute.\nEls nacionalistes no van amagar la seva satisfacció per l'acord -"molt beneficiós per a tothom"- assolit amb el PP després d'intenses negociacions en els últims dies entre el portaveu de la federació, Josep Antoni Duran i Lleida; la vicepresidenta del govern, Soraya Sáenz de Santamaría, i el ministre d'Hisenda, Cristóbal Montoro. "Volem agrair la seva sensibilitat en un tema que ens preocupava moltíssim" perquè "anava al cor de l'autogovern", va dir Sánchez Llibre. I va aprofitar per treure pit: la Generalitat es vol avançar i assolir el dèficit zero el 2018.\nEl PP aconsegueix amb el suport de CiU i l'abstenció del PNB maquillar en part la pèrdua de legitimitat que suposa el rebuig del PSOE a una norma basada en la reforma exprés de la Constitució que van pactar els dos partits l'estiu passat i de la qual, precisament, van excloure les formacions nacionalistes. Tot i algunes aproximacions d'última hora, ni PSOE ni PP van cedir. Els socialistes van considerar que la llei "trenca" aquell acord perquè estableix per a totes les administracions el dèficit zero el 2020, mentre que la reforma constitucional el fixava en el 0,4% del PIB. Ara el 0,4% només es permetrà en cas de reformes a llarg termini o catàstrofe natural.\nEl PP va titllar d'irresponsable l'actitud del PSOE i va criticar que rebutgessin, minuts abans de la votació, un text alternatiu en què "desapareixia el 0%" i s'oferia establir la xifra de dèficit a mitjà termini que fixa la UE. Una promesa amb trampa perquè actualment aquesta xifra és també del 0%, encara que pot actualitzar-se. Pel 2020, és a dir a llarg termini, Brussel·les estableix l'objectiu del 0,5%, menys exigent que Madrid. "Vol ser més papista que el Papa", va ironitzar el socialista Pedro Saura. "El 0,4% és necessari perquè l'economia es compensi", va afegir, molesta, la portaveu Soraya Rodríguez.\nTot i el rebuig pel "posat polític" del PSOE, el ministre Montoro va celebrar l'"amplíssim suport" i va admetre la "urgència" de l'executiu per aprovar la norma -va avançar dues setmanes la votació- i poder transmetre als inversors i la UE un "missatge de fiabilitat". L'executiu ja no amaga la por als mercats.\nRisc de sanció i intervenció\nMontoro es va afanyar a recordar que un cop "entri en vigor" -després del tràmit al Senat- ja serà vàlid el mecanisme de sancions (del 0,2% del PIB) i, si cal, intervencions de les autonomies que incompleixin els plans d'austeritat. La norma ho fixa en sis i nou mesos després de la presentació dels plans però Hisenda recorda que "pot ser abans". De l'amenaça a l'acció.


Jun - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n37° 13′ 14″ N, 3° 35′ 40″ O / 37.220555555556°N,3.5944444444444°O / 37.220555555556; -3.5944444444444Coord.: 37° 13′ 14″ N, 3° 35′ 40″ O / 37.220555555556°N,3.5944444444444°O / 37.220555555556; -3.5944444444444\nAurora Suárez Muñoz (2018–)\nJun és un municipi situat en la part centre-nord de la Vega de Granada (província de Granada), a uns 5 km de la capital provincial. Limita amb els municipis de Alfacar, Víznar, Granada i Pulianas.\nEl municipi de Jun és conegut en el món pels seus antecedents ceràmics. En l'actualitat existeix una vasta indústria ceràmica de construcció, però destaca en gran manera la ceràmica artística que prové de l'època musulmana i que s'ha encarregat de recuperar l'insigne ceramista Miguel Ruiz Jiménez.\nTambé és conegut Jun per la seva influència en el món de la societat de la Informació. Precisament en la localitat, el 28 de juny de 2001, es va celebrar el primer ple interactiu municipal a nivell mundial, declarant el President de la Comissió Europea, Romano Prodi, lloc natal de la Teledemocracia Activa. El 27 de desembre de 1998, la localitat va donar un important pas al declarar l'accés a internet, dret universal de tots els ciutadans, dada que va fer la volta al món des del New York Times fins al Sydney Morning Herald. En l'actualitat es treballa amb la M-Administració mòbil, en un important projecte entorn de la 3ª Modernització i el programari lliure.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Jun\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Jun&oldid=24795956»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 4 set 2020 a les 13:47.


Els representants de Santa Perpètua del CNIAC clouen l'acte de reconeixement a Lourdes Gaitán — Ajuntament de Santa Perpètua de Mogoda\nper Comunicació — darrera modificació 12/04/2018 13:58\nLa sociòloga i treballadora va rebre el Premi Reconeixement Infància 17\nLourdes Gaitán amb els representants del CNIAC de Santa Perpètua\nEl Consell Nacional de la Infància de Catalunya va reconèixer el 7 d’abril la sociòloga i treballadora social Lourdes Gaitán per la seva trajectòria en el món de la docència universitària i per la seva tasca en defensa dels Drets dels infants i la seva participació. L'acte va tenir lloc a l'auditori de la Casa del Mar a Barcelona. Gaitán va rebre el Premi Reconeixement Infància 17\nA part del reconeixement, la guardonada va oferir una xerrada i va tenir lloc una taula rodona. Segons expliquen des del Consell Nacional de la Infància de Catalunya, la conferència de Gaitán va ser "magnífica i va tractar el tema de la participació dels infants i adolescents".\nEls representants de Santa Perpètua del CNIAC Jara Egea i Jordi Gómez van cloure l'acte explicant les conclusions del mateix. La jornada va estar organitzada pels membres del CNIAC amb la col·laboració de la direcció General d'atenció a la Infància i l'adolescència.


Amb els sortejos mensuals en els primers mesos de l'any ja consolidats i amb la fira comercial al juny com a referència anual, ACEP busca enguany consolidar un calendari d'esdeveniments per a finals de l'estiu i tardor, assumint que al desembre ja hi ha una fira nadalenca en el mercat municipal que tanca les activitats anuals.\nI al setembre eixe esdeveniment ha sigut la primera fira d'oportunitats, Puçoutlet, celebrada en l'Espai Social La Barraca el dissabte 16 de setembre, amb la presència de deu comerços que oferien descomptes inigualables en roba, calçat i complements, encara que també una empresa de mobles va aportar les seues ofertes durant la jornada.\n“La veritat és que el matí va estar molt animat”, comenta Gonzalo Alcácer, president de l'associació. “I encara que la vesprada va ser més fluixa, cal tindre en compte que és la primera edició d'un esdeveniment que hem creat a petició d'alguns comerços associats”.\nI no sempre és fàcil atendre els socis, perquè a l'estiu no es podia organitzar, a principis de setembre les festes deixen pocs buits i a l'octubre ja està anunciada la Shopping Night, la tercera edició de la qual se celebra el divendres 20, de 20 a 24 hores.\nLa jornada també va tindre un caràcter solidari, ja que tant ACEP com els festers del passat any van fer un donatiu a l'Associació de Discapacitats de Puçol, els que es van mostrar encantats amb la iniciativa dels xicotets i mitjans comerciants locals.\n“Vull felicitar a la Junta Directiva de l'ACEP per ser la junta que dinamitza molt activament el nostre comerç local. Si ja comptàvem amb la Fira Comercial Puçol DeMostra i amb la Shopping Night, ara amb la fira Outlet els comerços tenen la possibilitat de buidar els seus estocs a preus súper baixos”, apunta el regidor de Comerç, Enric Esteve. “Des de l'ajuntament hem treballat, treballem i treballarem braç a braç amb ACEP perquè el comerç de Puçol ocupe el lloc que li pertany en la nostra comarca, i volem que siga un comerç sostenible, la qual cosa farà que siga més rendible i de més qualitat”.\nI després de la fira de les oportunitats, l'oportunitat de comprar fins a mitjanit, amb sorpreses per al públic assistent… inclòs un autobús molt, molt especial.


El festival Serialparc va iniciar-se a l’octubre recorrent, en quatre cites diferents, els parcs de Benicalap, de Capçalera, el Central i el de Malilla. Pels seus escenaris han passat artistes com ara Ferran Palau, Mani Dii, Fernando Alfaro, Lea Leone, Miguel Rivera, Renaldo & Clara, La Habitación Roja, i Carlota.\nEl proper diumenge, 19 de desembre, serà l’últim concert de l’any i tindrà lloc al Parc de l’Oest. En aquesta ocasió, la música vindrà de la mà de Joan Miquel Oliver, exlíder del grup mallorquí Antònia Font, i de la valenciana Sandra Monfort, integrant de Marala.\nSerialparc és una iniciativa de l’Agencia Districte, que compta amb el patrocini de Cervezas El Águila, el suport de S.A.V. (Agricultores de la Vega) i DICE, i la col·laboració de l’Ajuntament de València a través de l’Organisme Autònom de Parcs i Jardins.\nDiumenge, 19 desembre 2021, 11:00\nParc de l'Oest, València


SETMANA DEL 18 AL 22 DE MAIG | Escola Marta Mata\nSeguim amb la programació online. Ànims que ja queda menys!\nAquesta setmana veureu que els vostres nens i nenes tenen activitats avaluables de medi, educació física i castellà. Ja sabeu que estan marcades amb verd. Recordeu que és important que ens les retornin fetes per tal de poder posar-los la nota que els correspon.\nSeguim amb les videotrucades.Les de 5è A es faran com sempre: dimarts 19 de 10.00 a 11.00 i de 16.00 a 17.00. Les de 5è B canvien: videoconferències el dilluns dia 18 a les 10.00 i/o dimarts dia 19 de maig a les 16.00\nDe nou, moltes gràcies per estar al darrere de la mainada per tal que puguin anar fent la feina. Sembla que ja comencem a tenir-ho tots una mica dominat.\nProgramació del 18 al 22 de maig.


El motor alternatiu també és coneguts com a motor de pistó. Els motors alternatius més habituals són els motors de combustió interna. Aquests motors tèrmics s'utilitzen àmpliament en vehicles de motor.\nEls motors de combustió es classifiquen a més de dues maneres:\nEl motor de gasolina. També se li coneix com el motor d'encesa per espurna, motor otto o motor d'explosió. En aquest cas, la bugia inicia la combustió de combustible.\nEl motor dièsel. També se li coneix com a motor d'encesa per compressió. En el motor dièsel l'aire dins del cilindre es comprimeix, en comprimir s'escalfi permetent encendre el combustible.\nTot i la importància dels motors endotèrmics, hi ha altres tipus de motors alternatius:\nLa màquina de vapor, el pilar de la Revolució industrial\nClassificació del motor alternatiu\nTerminologia dels motors alternatius\nEls motors alternatius es poden classificar de moltes maneres diferents. Les principals formes de classificació són les següents:\nSegons la disposició dels cilindres en el motor\nSegons la relació de compressió\nSegons la relació de diàmetre i carrera\nNo tots els motors alternatius corresponen a l'esquema descrit, però les parts essencials i el seu funcionament, són similars.\nA continuació adjuntem una terminologia usada universalment en el camp dels motors de combustió interna o motors endotèrmics. Aquesta terminologia s'usa per a indicar algunes dimensions i valors fonamentals d'aquest tipus de motor.\nPunt mort superior (P.M.S.). Posició del pistó més propera a la culata. Punt Mort Inferior (P.M.I.). Posició del pistó més allunyada de la culata. Punt Mort Inferior (P.M.I.). Posició del pistó més allunyada de la culata.Diámetro (en anglès: Bore) .Diámetro interior del cilindre. Expressat generalment en mil·límetres (mm) .Carrera (en anglès: Stroke) .Comprende la distància entre el P.M.S. i P.M.I., és igual, excepte rares excepcions, al doble del radi de la maneta de l'eix de cigonyals. S'expressa generalment en mm.Volumen total del cilindre (V1) .És l'espai comprès entre la culata i el pistó quan aquest es troba en el P.M.I. Ve expressat, en general, en cm3Volumen de la cambra de combustió (V2) .Està comprès entre la culata i el pistó quan aquest es troba en el P.M.S. Sol expressar-se en cm3Volumen desallotjat pel pistó o cilindrada (V1 - V2) .És el generador pel pistó en el seu moviment alternatiu des del P.M.S. fins al P.M.I: S'expressa, comunament, en cm3.Relación volumètrica de compressió ( ). S'entén per tal la que hi ha entre el volum total del cilindre V1 i el volum de la cambra de combustió V2. En general, per abreujar, és cridat simplement relació de compressió:\nvaloración: 3.2 - votos 15\nÚltima revisió: 13 de desembre de 2016\nAvantatges i inconvenients dels nous desenvolupaments de motors alternatius. Els seus avantatges han permès un ràpid desenvolupament però aquestes característiques també comporta certs inconvenients.\nEs poden establir diferents classificacions dels motors alternatius depenent del criteri a seguir. La classificació depèn de la cilindrada, de la disposició dels cilindres, de la relació de compressió, de la relació de diàmetre i carrera, i del nombre de cicles.