Pomes virtuals per aturar l’impacte de l’esclerosi múltiple | Lleida.com\nUn any més, la Fundació Esclerosi Múltiple en col·laboració amb Bonpreu i Esclat celebren “Una poma per la vida”, una iniciativa solidària per sensibilitzar la societat i recaptar fons per seguir lluitant contra aquesta malaltia neurodegenerativa i crònica. En aquesta 13ena edició, però, la campanya es reinventa per adaptar-se a la situació sanitària i en lloc de les pomes físiques, abans disponibles als supermercats, es podran regalar pomes virtuals.\nA partir d’avui i fins el 25 d’octubre, a través del web www.unapomaperlavida.cat, tothom qui vulgui podrà comprar pomes solidàries per regalar acompanyades de divertits missatges com «Aquesta poma té cor i és per a tu», «El pecat seria no regalar-te-la», «Mossega fins que m’arribis al cor», o «La temptació no és la poma, ets tu!».\nEls famosos donen suport a la iniciativa\nNombroses cares conegudes donen suport a la iniciativa a través de les xarxes socials. La cantant Elena Gadel, les actrius Lloll Bertran i Àngels Gonyalons, els actors Octavi Pujades, Ivan Labanda i Jordi Díaz, el còmic Toni Albà, les xefs Carme Ruscalleda i Ada Parellada, la comunicadora Elisenda Carod, el grup musical Pot Petit, i la blogger i cuinera Maria Cosbel són alguns dels famosos que han animat els seus seguidors a sumar-se a aquesta iniciativa.\nD’altra banda, 20 empreses d’arreu del territori que s’han sumat a la campanya regalaran pomes als seus empleats, físiques pels qui ja treballen presencialment i virtuals per aquells que segueixen teletreballant. En total, s’espera repartir un total de 4.000 pomes físiques, i 3.000 de virtuals que arribaran als treballadores/es que estiguin teletreballant.\nLa darrera edició d’“Una poma per la vida” va celebrar-se, per primer cop, als Bonpreu i Esclat d’arreu de Catalunya amb la participació de més de 300 voluntaris, que convidaven als clients a comprar pomes solidàries. “Aquest any, en un exercici de responsabilitat hem decidit que, atès a l’agreujament de la COVID-19 a Catalunya i les darreres recomanacions de les autoritats sanitàries, el més prudent és no celebrar la campanya als supermercats”, explica la Rosa Masriera, Directora Executiva de la Fundació Esclerosi Múltiple.\nTots els fons recaptats amb la venda de pomes solidàries es destinaran íntegrament a la Fundació Esclerosi Múltiple per garantir els serveis d’atenció al recent diagnòstic, la formació i intermediació laboral, el funcionament dels centres de neurorehabilitació, el suport a la recerca, i les tasques d’informació i sensibilització que es duen a terme al llarg de l’any.\nRosa Masriera ha destacat la importància d’iniciatives com “Una poma per la vida” en un moment tant delicat com el que ens trobem: “Durant aquests mesos de pandèmia ens hem anat adaptant a les circumstàncies per mantenir els nostres serveis i posar a la disposició de qui ho necessités recomanacions i un servei de suport emocional”.


La Porta de l’Àrtic amenaça els txuktxis (Josep Lluís Alay)\n3 min. 16/02/2018 21:58\nTan sols 85 quilòmetres separen l’Àsia del continent americà per l’estret de Bering. Per l’estret creua la línia internacional de canvi de data que separa dues illes i dos dies. I només 4 quilòmetres separen l’illa nord-americana de la Petita Diomedes de la russa Gran Diomedes, però durant dècades aquesta frontera es coneixia com el Teló de Gel per analogia amb el d’Acer que va separar Berlín i el món sencer en dues meitats al llarg de la Guerra Freda. Ara el canvi climàtic ha provocat que l’antic Teló de Gel esdevingui un punt estratègic clau a escala global, i de teló ha passat a ser la futura Porta de l’Àrtic per al transport de mercaderies xineses cap als ports del nord d’Europa.\nTanmateix, sovint tendim a oblidar el preu que han de pagar els pobles que els ha tocat viure en zones estratègiques com les costes de Bering. És el cas dels txuktxis, la població autòctona del districte autònom rus de Txukotka, a més de 6.000 quilòmetres de Moscou, el territori més remot de Rússia. Antigament els txuktxis van ser un poble guerrer format per pastors nòmades de rens i caçadors de morses i balenes. Els russos van intentar colonitzar-los des del segle XVII però van topar amb la resistència ferotge des txuktxis, que van mantenir-los a ratlla durant quatre segles. No van ser definitivament conquerits fins als anys vint del segle passat, quan van ser integrats a la Unió Soviètica. Des d’aleshores, l’únic interès que ha mogut la metròpoli ha sigut l’explotació dels seus recursos naturals i el control obsessiu de la seva posició estratègica com a frontera amb Alaska. En tots dos casos, els txuktxis eren un destorb.\nA l’interior gèlid de Txukotka hi trobem l’enigmàtica Cúpula, Kupol en rus, una de les mines d’or més grans del món, sota extrema vigilància de l’exèrcit rus, que de fet és omnipresent a tota la regió. Víctimes de les polítiques d’assimilació soviètiques o russes, més de dos terços dels txuktxis ja no parlen la seva antiga llengua. Precisament enguany fa deu anys que va morir Iuri Ritkheu, el txuktxi més universal, autèntic far del seu poble -i, per cert, entrevistat a L’agulla daurada de Montserrat Roig el 1985-. Traduït a desenes de llengües, inclòs el català a El darrer xaman txuktxi, està considerat un dels grans novel·listes en rus del segle XX i pare de la literatura escrita en txuktxi. Abans de morir va dir que el seu poble patia “un genocidi en silenci”. Curiosament, l’únic rus que els últims anys ha tingut un cert predicament a Txukotka ha sigut Roman Abramóvitx -propietari del Chelsea FC, president de la Federació de Comunitats Jueves de Rússia i oligarca de confiança del president Putin-, que aquestes setmanes alguns presenten com l’artífex de la connexió Putin-Trump per mitjà de l’organització jueva ortodoxa Habad Lubavitx amb seu a Nova York i amb gran influència a Moscou. El multimilionari rus va ser l’home fort de Txukotka des del 2000 fins al 2013, quan va ocupar el lloc de governador i de president de l’assemblea autònoma, sempre amb el beneplàcit de Putin. Es calcula que Abramóvitx va invertir milions de la seva fortuna personal per millorar les condicions de vida de la població autòctona i cada any publicava un llibre de Ritkheu a Rússia, però fa cinc anys va decidir deixar la política àrtica.\nAra sense Ritkheu ni Abramóvitx, els txuktxis segueixen irremeiablement abocats a seguir el camí dels pobles assimilats i finalment aniquilats per interessos estratègics superiors.


punts de llibre i puntes al coixí: La Mercè 2018\nEstic molt contenta de la meva ciutat i de la festa major.\nAvui he pogut assistir al pregó de la Leticia Dolero. M'ha encantat.\nHa estat un pregó planer, directe, ple de contingut emocional i reivindicatiu. No és una tasca fàcil arribar a tothom amb un pregó però penso que la Leticia ho ha aconseguit. Com li he dit, qui no ho entén és perquè no vol.\nHa tingut l'encert de compartir les seves paraules amb la Carmen Juarez, una treballadora de la llar que ha donat veu a tantes "dones invisibles"que vingudes de terres llunyanes treballen en condicions pèsimes a les nostres ciutats.\nTambé han sigut molt sentides les paraules de l'alcalde de Lisboa, ciutat convidada enguany.\nVistes del Saló de Cent\nParaules de la nostra alcaldessa\nVistes de la plaça de Sant Jaume\nInterior de les sales que dónen accés als balcons\nAl balcó de l'Ajuntament, a la darrera foto amb l'Ada, alcaldessa\nAmb la Carmen Juares\nEscales i galeries\nEl Llibre d'or de la Ciutat.\nPer sort, al moment de sortir, hem pogut fer-ho pel lateral de la Casa Gran. Pel cantó de Sant Just. La plaça era plena de gom a gom i feina hagéssim tingut per creuar-la.\nFonts fidedignes de cultura em van informar que enguany tornen a repartir els punts de llibre del bestiari. De fet fa uns dies a la Virreina em van donar un joc.\nEls gegants de la ciutat han estrenat vestit:\ni per acabar tres punts de llibre metàl.lics que poc tenen a veure amb la Mercè i molt amb Barcelona:\nmondopunt 22 de setembre de 2018, a les 10:13\nBarcelona és única !!! tot i que les festes de Sant Narcís a finals d'octubre, no tenen molt que envejar a la "capital".\nQuè vindreu enguany a la Fira del Cistell ? Tenim un dinar pendent, ja,ja,ja...\n▼ de setembre 2018 (23)\nDuos i curiositat\nPostals, postals, postals\nDuo Barbara Fiore\nI una altra polsereta\nJa s'ensuma la Mercè\nVelocirepte de setembre\nDarrer treball amb punta al coixí\nFrederic Amat a la Setmana\nOlot. Biblioteca Centenària


Estudia Enginyeria en Geoinformació i Geomàtica! — Escola Politècnica Superior d'Edificació de Barcelona. EPSEB — UPC. Universitat Politècnica de Catalunya\nEt formaràs en àmbits com els SIG, Big Data, GPS-GNSS, Smart Cities, control de flotes, fotogrametria, l'ús de vehicles no tripulats (drons i UAV), teledetecció, geodèsia i topografia.\nLa Geoinformació està constituïda per les dades espacials georeferenciades que usem contínuament per gestionar el territori que ens envolta i els fenòmens que hi succeeixen. S'estima que el 80% de les dades corporatives de les bases de dades de tot el món són geoinformació.


Tragamonedes Canejan - Millor servei tècnic per tragamonedas a Canejan - Recreatius PenedèsSEO - Landing Tragamonedes - Máquinas recreativas y tragaperras. Mejor servicio técnico en máquinas recreativas para bares y locales - Recreatius Penedès\nMàquines tragamonedes Canejan\nLES TRAGAMONEDES A CANEJAN AMB MÉS RENDIMENT ECONÒMIC\nLes nostres tragamonedes a Canejan formen part dels jocs més populars dels bars i poden ser molt divertides, però són increïblement rendibles per als bars per diverses raons, entre elles, el seu funcionament.\nRecreatius Penedès disposa dels últims models de tragamonedes amb premi que triomfen en els bars, cafeteries, cerveseries i locals d'oci a Canejan. Tenim sempre la millor oferta de màquines recreatives a Canejan per assegurar el màxim nivell de recaptació, així com la diversió i l'entreteniment als jugadors. L'èxit de la nostra empresa és poder oferir a hostalers i propietaris de bars i locals una gran selecció de les màquines tragamonedes amb premi més rendibles del mercat.\nEl nostre assessorament professional ajuda al client a realitzar una planificació prèvia del local, realitzar una selecció de les màquines que més s'ajusten al local i que majors beneficis poden aportar gràcies a la nostra àmplia experiència en el sector. Així doncs, analitzem detalladament les característiques i ubicació del bar o local, l'oferta de tragamonedes a Canejan i el target habitual de l'establiment.\nLes nostres tragamonedes a Canejan multipliquen els beneficis de negocis, restaurants, bars i locals de Barcelona i Tarragona. Des de Recreatius Penedès ens comprometem a analitzar i actualitzar constantment el progrés de les màquines per mantenir les recaptacions el més elevades possibles. Distribuïm màquines tragamonedes per entretenir a qualsevol públic i disposem d'una gran varietat de models i fabricants, sempre a l'última per atreure nous clients a bars i locals i aportar ingressos extra als propietaris optimitzant al màxim la rendibilitat dels seus establiments.\nLes tragamonedes a Canejan són un punt d'atracció i poden contribuir a millorar els beneficis d'un bar o local sense requerir cap esforç per part del propietari del negoci. Els tècnics de Recreatius Penedès són els qui s'ocupen del correcte funcionament de les tragamonedes, manteniment, així com de la millora constant de les màquines per posseir els models més actuals i de major èxit.


El president espanyol rebutja un concert fiscal per a Catalunya, no sap que l'advocat del PP ha demanat anul·lar el judici de Gürtel. També admet: "No vaig al cine. Llegeixo novel·les"\nRedacció 26/01/2017 - 09.18 Actualitzat 26/01/2017 - 14.26\nDesprés d'arribar a rècords en el preu de la llum els últims dies, coincidint amb l'onada de fred, el president del govern espanyol, Mariano Rajoy, ha descartat adoptar mesures extraordinàries per abaixar el preu de la llum. Ara bé, confia que la factura baixi per la pluja dels pròxims dies: "Plourà".\nEl president espanyol ha explicat, en declaracions a Onda Cero, que el preu de la llum es troba en nivells del 2015, tot i que ha pujat respecte al 2016. Segons els càlculs de l'executiu, el preu de l'electricitat pujarà, de mitjana, uns 100 euros anuals (8 euros al mes) respecte al 2016. Un increment que ha atribuït al fet que l'any passat va ser "excepcionalment bo" per la caiguda del preu del petroli.\n"En aquest moment estem a nivells de l'any 2015. Aquest any pujarà respecte al 2016, que ha estat un any excepcional, però perquè en els últims dies ha pujat el preu del petroli un 100% i això afecta el preu de l'electricitat".\nRajoy també ha assegurat que Espanya també es veu afectada per la "situació complexa" de les centrals nuclears franceses i la falta d'aigua i energia solar dels últims mesos. Una situació, ha dit, que començarà a millorar amb les pluges.\nCom ens afecta la pujada de la llum\nEn contra d'un concert fiscal per a Catalunya\nPel que fa a Catalunya, el president del govern espanyol s'ha mostrat contrari a un acord amb Catalunya que impliqui dotar la Generalitat d'un règim fiscal propi com el que tenen el País Basc i Navarra.\n"No, jo no estic a favor ni d'un sistema fiscal com el del concert o el conveni per a Catalunya, que no preveu la Constitució, que no es va voler en aquell moment, i que generaria uns problemes descomunals al conjunt del país, ni estic a favor de liquidar la sobirania nacional".\nRajoy ha reiterat que ell no farà "res" en contra de "la unitat d'Espanya, la sobirania nacional i la igualtat dels espanyols". "Ni puc, ni vull", ha dit.\nEl president espanyol ha evitat parlar de la possibilitat d'acordar un nou Estatut per a Catalunya perquè "crec que en aquest moment això no és una necessitat".\n"No vaig al cine. Llegeixo novel·les"\nDurant l'entrevista, Rajoy ha admès que no ha vist cap de les pel·lícules nominades als Goya.\n"No les ho pogut veure. Per desgràcia, no vaig al cine. Llegeixo novel·les."\nRajoy no sap que l'advocat del PP ha demanat anul·lar el judici de Gürtel\nL'entrevista ha tingut un altre moment insòlit: Rajoy no sap que l'advocat del PP ha demanat anul·lar el judici de Gürtel:\n"Realment, francament, no estic en aquest tema. M'ha sorprès vostè."\nDesprés d'admetre que no ho sabia, el periodista li ha dit: "A veure si l'advocat actua per lliure", i Rajoy li ha respost: "No ho crec".\nUnes declaracions que arribaven després de defensar la independència dels jutges pel cas Gürtel".\n"És bo que hi hagi judici i és bo que deixem els tribunals que actuïn com ho fan, sempre amb independència i absoluta llibertat".\nRajoy a Onda Cero: "La llum baixarà de preu si plou" i "No he vist cap pel·lícula dels Goya"


LES CADENES MUSCULARS (III) | Blog | El Complex\nLES CADENES MUSCULARS (III)\npor sfelcomplex | May 9, 2018 | FITNESS | 0 Comentarios\nAquest article comença amb: Les cadenes musculars (I)\nESTIRAMENT DE LES CADENES MUSCULARS\nLes cadenes musculars són el conjunt de músculs estàtics que, juntament amb les fàscies, treballen en comú per distribuir les forces i mantenir la nostra postura. A més d’actuar en la bipedestació i en la marxa, realitzen els quatre moviments globals principals del cos: flexió, extensió, inclinació i rotació.\nEls músculs no treballen individualment, sinó en conjunt de manera que el seu tractament i estirament també hauria de ser en comú, segons la funció que compleixen.\nEncara que va sorgir com un tractament fisioterapèutic, fer aquests exercicis regularment ens ajudarà a guanyar flexibilitat i elasticitat, alleujar tensions, millorar la circulació, evitar lesions o alleujar dolors musculars i articulars.\nDiverses postures coincideixen amb postures de ioga.\nCom fer els exercicis?\nEls estiraments consisteixen a col·locar-se en la posició descrita i mantenir la postura durant almenys 30 segons realitzant respiracions profundes. Es poden fer diversos cicles intentant augmentar l’estirament en cada un.\nS’ha de notar la tensió, però no dolor. En aquest cas, interromp l’exercici.\nEstirament de la cadena posterior\nLa cadena posterior està formada principalment els músculs tríceps sural (soli i els dos bessons), isquiotibials, glutis, piramidal, psoes, quadrat lumbar, dorsal ample, paravertebrals, trapezi i els músculs posteriors del coll.\nEstirament cadena posterior\nEns estirem panxa enlaire i recolzem les cames a una paret de manera que ens facin 90 graus respecte del cos, procurant que els glutis toquin la mateixa.\nEls braços han d’estar estirats allunyant-se del cos. Els peus en extensió per estirar els bessons.\nRealitzem una respiració profunda abdominal mentre mantenim la posició portant els peus cap avall i els braços cap amunt.\nAjagudes cap enlaire realizem una flexió de maluc, tronc i cap. Ens subjectem les cuixes o els genolls amb els dos braços.\nMantenim la posició realitzant respiracions profundes. Podem fer suaus balancejos.\nSimilar a l’anterior però de costat.\nEstant recolzat d’una banda del nostre cos, flexionem els malucs, els genolls i el cap, com si fos la posició fetal. Una mà ha d’estar sota el cap i amb l’altra aproximem les cuixes.\nEstant cap per amunt, amb els genolls lleugerament doblegades, flexionem el tronc i estirem els braços fins on arribem. Si aconseguim arribar a la part superior dels peus, tirem d’ells per aconseguir la seva extensió. Si no aconseguim arribar, podem ajudar-nos d’una cingla col·locant-la en la part inferior dels dits.\nProcurem flexionar el tronc i el cap. Mantenim la posició realitzant respiracions profundes.\nComencem estirats cap per avall. Donem suport a les mans en a terra i ens elevem estirant els braços i les cames de tal manera que la nostra cintura quedi en 90 graus. Mantenim la posició.\nFont: La Guarida de la Grulla\nPotser també t’interessa: Quan són recomanables els estiraments?


Gintònics: la revolució del cogombre\nDe beguda masculina de tota la vida a còctel de moda. Espanya ja és el segon consumidor per davant de la mare del gin, Anglaterra\nISAAC SALVATIERRA Barcelona 13/08/2012 00:00\n260x366 Cruickshank prepara un gintònic de fruites del bosc al Xix / J.PIZARRO Cruickshank prepara un gintònic de fruites del bosc al Xix / J.PIZARRO\n260x366 Dani Gómez, bàrman del Negroni / CRISTINA CALDERER Dani Gómez, bàrman del Negroni / CRISTINA CALDERER\nUn divendres a la nit al Raval de Barcelona. Plou. Un grup de joves entra al local, s'eixuguen bé, deixen els paraigües i s'acosten de seguida a la barra. El local és ple i no hi ha lloc per seure. Una noia trenca el gel i fa un gest al bàrman. "Un gintònic de cogombre!" El cambrer té ofici i només deixa anar un somriure. La processó va per dins. Li serveix un gintònic de Hendrick's. El local es diu Negroni i el bàrman Dani Gómez. Un dels imprescindibles, al carrer Joaquim Costa. Fa vuit anys servien un 80% de còctels i un 20% de copes. Ara, el 30% dels combinats són gintònics. La ginebra s'ho menja tot i els cubates han entrat en declivi.\nEl gintònic és un còctel digestiu, de consum lent, que afavoreix la conversa en calma i que ha esdevingut en pocs anys la beguda de moda. Amb 22 milions de litres a l'any, Espanya ja és el segon consumidor mundial de ginebra, per darrere de les Filipines, que produeix una ginebra local. Un fenomen exclusiu a Espanya, que no es dóna ni tan sols a Anglaterra, la mare del gin. Per Dani Gómez, la clau ha estat que hagi deixat de ser una beguda exclusivament masculina i la dona l'hagi incorporat com a pròpia. Un combinat subtil, amb alcohol blanc. Fresc i lleuger. I cada cop més: es va tendint a posar-hi menys ginebra i més tònica. Entre els més joves no funciona tant, per la complexitat dels gustos, però a partir de la trentena s'ha imposat com l'estàndard de la nit.\nUn gintònic de cogombre. És la irrupció fa uns anys de la marca escocesa Hendrick's la que en revoluciona el consum. Un gin suau i aromàtic fet amb una infusió de roses de Bulgària i de cogombre, afegida durant el procés de destil·lació. El seu gust és menys sec i encaixa amb la nova manera de beure, més pausada. El tall de cogombre que l'acompanya, gràcies a una bona campanya de màrqueting, es converteix en un símbol de classe, que rellança el combinat. Després arribarien altres ginebres premium.\nMike Cruickshank és un escocès instal·lat a Catalunya, propietari del Xixbar, a tocar del Paral·lel, amb botiga al costat. Estan especialitzats en gin i tenen més de 130 marques. Ells ja hi eren fa set anys, just abans que esclatés el boom. "El gintònic aguanta molt bé la manera de beure a Espanya", diu. "A Anglaterra, els pubs tanquen a les onze i la gent ha de beure ràpid".\nHendrick's ho va canviar tot? Bé, la ginebra sempre ha estat una beguda popular. Però el Messi dels còctels, el popular Javier de las Muelas, propietari del Dry Martini, un temple dels combinats al carrer Aribau amb bàrmans amb americana blanca i llacet al coll, en certifica el consum creixent. És una moda passatgera? "Hi ha un factor moda i de vegades d'esnobisme, però no cal oblidar que és un long drink clàssic i que les qualitats de la ginerba i de l'aigua tònica faran que perduri", explica.\nI com es fa el gintònic ideal? "En primer lloc, cal elaborar-lo amb estima –detalla De las Muelas–. En segon lloc, tenir en compte aquests 5 ingredients: copa baló o un got alt de cristall de qualitat, gel compacte elaborat amb aigua embotellada, cítrics de qualitat, tònica i una bona ginebra". Aquí dependrà dels gustos. De las Muelas prefereix la Bombay Sapphire combinada amb una tònica Schweppes amb les bombolles característiques. El top cinc de Cruickshank és més exclusiu: Seagrams, Mombasa, Plymouth Navy Strength, Sipsmith i The Botanist. Dani Gómez prefereix Seagrams, Tanqueray, Tanqueray 10, Bulldog i Numa 3.\nSec, sec-dolç, aromàtic, cítric, floral, herbal. Molts matisos per satisfer el gust cada cop més refinat. La moda ha alimentat les llegendes urbanes i entre els nous consumidors han nascut milers d'experts, cadascú amb regles suposadament inamovibles. De la tònica es té en compte si és més o menys dolça i si té més o menys gas. La Fever-Tree, que no fa servir ni conservants ni edulcorants, és una de les estrelles. Schweppes, amb més de 225 anys al mercat, continua sent imprescindible. Ara amb varietats noves. Fins i tot l'espanyola Kas ha tret una tònica premium: la Blue Tonic. Després hi ha tota la litúrgia de l'acompanyament. La llimona continua sent l'estrella i, de fet, molts bàrmans adverteixen que, com menys coses hi hagi surant al beuratge, millor. Però en temps de crisi, molts bars tunegen els combinats i acaben cobrant fins a 12 euros per un gintònic cool. El gintònic evoluciona. Al Negroni han començat a servir gelatines de gin. El cogombre potser passarà de moda. El gintònic, no.\nLa història del món, segons el gintònic\nEs creu que la ginebra la van crear un grup de monjos holandesos al segle XVII per lluitar contra la pesta bubònica. El consum es va estendre, sobretot a Anglaterra, perquè la reina Anna va apujar els impostos de l’alcohol importat. La tònica neix, curiosament, a Ginebra, a Suïssa. El 1873 Johann Jacob Schweppe va introduir bombolles d’anhídrid carbònic a l’aigua embotellada. La llegenda diu que els soldats de l’exèrcit britànic van ser els primers a barrejar els dos productes.


La segona fase de les subvencions 'ReActivem Barcelona', del 10 d'agost al 17 de setembre | Sant Andreu\nLa segona fase de les subvencions 'ReActivem Barcelona', del 10 d'agost al 17 de setembre\nREACTIVACIÓ. Amb una partida de gairebé 8 milions d'euros, el segon paquet de la subvenció 'ReActivem Barcelona' es podrà sol·licitar a partir del 10 d'agost. La subvenció atorgada pot arribar a un màxim de 100.000 € i es dirigeix també a autònoms sense local.\nLa Gerència d’Economia, Recursos i Promoció Econòmica de l'Ajuntament de Barcelona ha impulsat la convocatòria d’ajuts extraordinaris 'ReActivem Barcelona' amb la finalitat d’ajudar a la reactivació econòmica de la ciutat. La convocatòria consta de dues parts, una primera de 12.000.000 € que es pot sol·licitar fins al 9 de setembre, i una segona de 7.750.000 € que es podrà demanar del 10 d'agost al 17 de setembre.\nConcretament, la segona partida s’adreça a titulars d’una activitat econòmica com establiments comercials i de serveis en general, establiments de restauració o oci nocturn i establiments d’allotjament turístic. També s’adreça a persones autònomes i d’altres formes empresarials (amb domicili dels seus titulars a la ciutat de Barcelona) amb o sense necessitat de tenir local pel desenvolupament de la seva activitat.\nPel que fa als terminis, es pot tramitar la sol·licitud d’aquests ajusts del 10 d’agost del 2021 al 17 de setembre de 2021. Cal tenir en compte que aquesta convocatòria és de concurrència competitiva fins l’exhauriment del pressupost.\nCom a requisit per optar-hi, serà necessari haver fet o estar en disposició de fer, entre el 14 de març del 2020 i el 31 de desembre del 2021, una despesa d’inversió mínima de 20.000 € en projectes realitzats o per realitzar en l’activitat econòmica de l’establiment o bé en l’àmbit del funcionament de l’activitat econòmica. La subvenció atorgada podrà arribar a un màxim de 100.000 €, en funció de la tipologia de l’activitat i les dimensions de l’establiment.\nAixí doncs, es tracta d’una bona oportunitat perquè els establiments o bé les persones autònomes puguin rebre suport per desenvolupar millores en els següents àmbits:\nCondicionament i confort de l’establiment per a l’exercici de la seva activitat.\nMillora de l’accessibilitat i la inclusió de les persones amb diversitat funcional a l’activitat econòmica.\nFuncionament de l’activitat econòmica.\nSostenibilitat i equitat de l’activitat econòmica.\nEs pot consultar tota la informació d’aquests ajuts, clicant aquí. Per qualsevol dubte, es pot enviar un correu electrònic a cope@bcn.cat.\nLa primera fase d’ajuts, prorrogada\nAmb una dotació de 12 milions d’euros, la primera fase dels ajuts s’adreça a les activitats comercials, de serveis, de restauració, d’oci nocturn i allotjaments turístics de tota la ciutat que estiguin situats a peu de carrer (estan incloses les botigues interiors de centres o galeries comercials i les parades de mercats). Té com a requisits necessaris haver fet o estar en disposició de fer (entre el 14 de març del 2020 i el 31 de desembre del 2021) una despesa d’inversió/manteniment, que pot anar entre els 2.000€ i els 3.000€, en funció de la grandària de l’establiment. L’import subvencionat pot arribar al 70% de la despesa feta.\nLes dates per fer la sol·licitud d’aquests ajuts s’han ampliat i es podran demanar fins al 9 de setembre. Tota la informació sobre la primera fase, aquí.\nAccedeix a tota la informació per tramitar la subvenció


Continua la segona fase d’obres al Carrer Mestre Serrano – tucomarca.com\nHomeCamp de TúriaContinua la segona fase d’obres al Carrer Mestre Serrano\nMestre Serrano, una via de comunicació important per al moviment transversal al municipi i en l’àrea de Montesol, està a punt d’acabar les obres de la seva segona fase.\nLa primera fase va començar al primer semestre de l’any passat. El projecte general finalitzarà amb el desenvolupament d’aquesta segona etapa.\nEs tracta d’una obra que contempla l’ampliació de les voreres, la reducció de la calçada i la creació d’una banda d’estacionament. A més, s’està substituint tota la canalització d’abastament d’aigua i la renovació de l’enllumenat.\nAixí, les voreres passaran a tenir una amplada de 2 metres, mentre que la calçada es reduirà i només tindrà un sentit de circulació. D’aquesta manera, s’aconseguirà un efecte de pacificació del trànsit i una millora de la planta de traçat.\n“Intentem ordenar una mica el trànsit per ser una ciutat accessible en la qual tothom pugui anar tranquil·lament per les voreres sense necessitat d’haver de baixar a la calçada”, afirma l’alcalde del municipi Salva Torrent.


Telèmac | De Troia a Ítaca\nPosts Tagged ‘Telèmac’\n17/09/2017 detroiaaitaca\t2 comentaris\n12/04/2013 detroiaaitaca\tDeixa un comentari\nVora la mar, jo sé una terra trista\nque enyora un aire obert a tots els vents.\nVora la mar com una eterna arpista\npolsa en la nit, l’enyor dels fills absents.\nPenèlope gentil de tants d’Ulisses\nteixeix i desteixeix pacientment\ni viu callant sota les trencadisses\ni l’urc groller de cada pretendent.\nTreballa. Dia a dia, la disbauxa\nbuida el rebost i cal tornar-lo a omplir.\nCal satisfer les turpituds, la rauxa\ndel foraster, les ànsies de botí.\nVora la mar, jo sé una terra amarga\nque duu els vestits llampants i el cor de dol,\ni troba que la nit és aspra i llarga\ni dins la fosca enyora el flam del sol.\nPerò, i Telèmac? I aquell infant que ahir,\ndes del bressol, veia marxar el seu pare?\nQuè se n’ha fet? No sent la sang bullir?\nVeu els tropells, i no els atura encara?\nTelèmac ha crescut, i sap la força\nque tenen ells, i la que té el seu braç.\nTelèmac sol, encara no pot tòrcer\nl’arc d’Odisseu que guarda sota el jaç.\nPerò la jove sang se li altera\nquan veu l’estrall que es fa a la llar pairal,\ni sent cremar la pell, i s’exaspera\nquan veu tacat el regi setial.\nTelèmac sap que un ull sempre el vigila\ni que ha passat el temps del pler i el joc,\ni sap que el foraster té el peu d’argila,\ni que ell avui està jugant amb foc.\nTelèmac va guardant la flama encesa,\ni d’any en any, s’abranda més i més,\ni no l’apaga el torb ni l’escomesa,\nni l’orgullós menyspreu dels forasters.\nI si perdés Telèmac l’esperança\nde veure el gran retorn? Abandonat\nde tots, en sa desemparança,\nacataria dòcil el mal fat?\nNo! Mai! Ell sempre espera pacient.\nVeu la discòrdia enmig de la canilla\ni li cal fer el posat feble i prudent\ni ser audaç i astut com una guilla.\nEl seu casal és una terra forta\nque com la nau fa cara al vendaval.\nAquells que en l’ona ja la creuen morta\nveuran sa renaixença sagital.\nTelèmac sap que un dia serà fort,\nmés fort que els irascibles pretendents.\nLlavors ell portarà la nau a port,\ni vencerà, a desgrat dels elements.\nAra vigila els hostes, i s’adona\nque un recel mutu els té descompartits\ni es posen, més a més, a tret de fona,\ncada matí més febles i envilits.\nI mentrestant, callat, treballa a l’ombra.\nHumil, escampa arreu la gran llavor\nde l’esperança viva. I creix el nombre\ndels que duran l’albada a l’horitzó.\nVol que si torna Ulisses algun dia\nli pugui dir: «Fill meu, pots dur ben alt el cap.\nDins la tenebra i l’atonia\nhas conservat l’esprit del vell casal.\nFidel al cru ressò de les osseres\nno t’has agenollat per dur la creu,\ni conservant la fe en les senyeres\nantigues, no has parlat fins que ta veu\npodia ser sentida. Mentre els hostes\nvolien envilir la teva gent\nvas conservar les seves ments dispostes.\nHas merescut el meu agraïment.»\nI ell respondrà: «Només les mans tenia,\nbuides de brans, de glavis i alçaprems.\nLa llosa funeral que ens oprimia\nera molt dura i ha calgut molt temps.\nEm vau deixar al bressol de la innocència\namb els ulls clars que fa l’infant que riu.\nAvui que em retrobeu, hi ha una ciència\nantiga en aquells ulls; un reflexiu\nalè de prematura maduresa.\nCom, a la jungla, el salvatgí cadell,\nhe après de pressa, amb sang, l’atroç cruesa\nde viure amb la menaça del coltell\no la sageta que brunzent s’avia.\nSí, he viscut de pressa. Ah, cada any\nque ha anat passant, per tres el comptaria!\nSé bé com són, l’esquer, l’ocult parany,\nla rialleta i el flagell, i l’aire\nespesseït i fals de cada veu.\nÀnima enfora, no han pogut pas gaire.\nÀnima endins, no hi han posat el peu.\nTot ha passat, com un fantasma tràgic\ndel temps enterbolit i furient.\nTenim ara el Treball: el bàlsam màgic\nque guarirà les nafres del turment.\nEntre tots dos, aixecarem la terra\ni la farem més bona i més gentil.\nEntre tots dos, farem la noble guerra,\nla gran batalla de l’esforç humil.\nI a tots els llogarets i les cruïlles,\na l’hora de l’albada resplendent\nuna cançó, dels cims fins a les illes,\nescamparà la bona nova al vent:\nVora la mar, jo sé una terra lliure\namiga del treball i la cançó\namb una gent que viu i deixa viure\ni sap usar les armes del perdó.\nVora la mar, jo sé una terra dura\nque s’ha salvat, voltada de perills\nperquè no ha desertat de l’aventura,\nl’amor amb desmesura dels seus fills.\nJocs Florals de la Llengua Catalana : Any XCIX de la seva restauració\nJoseph Brodsky (Leningrad, 24 maig 1940 – Nova York, 28 gener 1996)\n…………………….la guerra de Troia\ns’ha acabat. Qui ha guanyat —no ho recordo.\nEls grecs, segurament. Deixar tants morts\ntan lluny de la seva terra només ho poden fer els grecs…\nPerò el camí que em retorna a casa\nestà resultant massa llarg,\ncom si Posidó, mentre nosaltres allà\nperdíem el temps, hagués dilatat l’espai.\nIgnoro om em trobo,\nquè tinc al davant. Sembla una illa infecta,\nmatolls, quatre cases, gruny de porcs,\nun jardí deixat, no sé quina reina,\nherba i pedres… El meu estimat Telèmac,\ntotes les illes s’assemblen les unes a les altres\nquan fa tamt de temps que viatges; i el cervell\nja perd el compte de les ondes,\nl’ull, irritat per l’horitzó, plora,\ni la carn de les aigües obtura l’orella.\nNo recordo com va acabar la guerra,\nni quants anys tens, no recordo.\nFes-te gran, Telèmac meu, creix.\nNomés els déus saben si ens tornarem a veure.\nAra ja no ets aquell nen\ndavant de qui vaig contenir els braus.\nSi no hau¡gués estat per Palamedes, ara viuríem junts.\nPerò potser va fer bé: sense mi\nt’has estalviat els patiments d’Èdip,\ni els teus somnis, Telèmac meu, són purs.\nCategories:Ecos de l'Odissea Etiquetes: Anglès, Arnau Comte, Català, Joseph Brodsky, Judit Díaz Barneda, Odissea, Poesia, Telèmac, Ulisses\n09/01/2012 detroiaaitaca\tDeixa un comentari\n31/08/2011 detroiaaitaca\tDeixa un comentari\nSigitas Parulskis (Obeliai, Rokiskis, Lituània, 1965)\nTELEMACHUS BY ODYSSEUS’ GRAVE\nYou paraded about your victories so much that\nyou forgot that in this world you don’t have to learn\nto win, but to lose.\nAnd now you lie under this rock, here,\nthat those treacherous asslickers erected for you, rolled\non top of you by your hurt lovers and quite simply stabbed into your heart\nby all indifferent time.\nSometimes I hated you, sometimes I yearned for you deeply\nto your mother you were an unrequited love\nto me – unhealed teenage dreams.\nWhile you fought with the Polyphemuses birthed by\nyour drunken consciousness and laid with immodest sensuality\nin sorcerer-conjured holes and with Charybdises\na fortress of colossal emptiness grew in your soul\nYou never believed that\nin the world there is something stronger than storming\ncity walls – a body that needs be taken at any cost\nNow, by your grave, I can tell you – it is without reason\nyou left me alive by the walls of this world.\nI am saying this as your son, a Trojan horse\nof your own creation – without any perfidy, I will rightfully\npenetrate your memorial city, enter your\nglorious life’s museum and with pig’s feet\nwill trample your victories and open the gates to squalor\ndegradation and fiery scorn\nwill destroy it to the foundations of existence\nFont: Lithuania – Poetry International Web (amb el text lituà original i la present traducció a l’anglès)\nCategories:Ecos de l'Odissea Etiquetes: Lituà, Poesia, Sigitas Parulskis, Telèmac, Ulisses


Acord de la coalició i el PS perquè prosperin les millores per garantir el vot a les persones amb discapacitat - Demòcrates Andorra\nPublicat el 04/30/2021\nEls grups parlamentaris de la majoria (Demòcrates, Liberals i Ciutadans Compromesos), i el Grup Socialdemòcrata, han entrat aquest divendres, tal com van anunciar durant la sessió del Consell General celebrada ahir, una nova Proposició de llei de modificació de la llei del règim electoral i del referèndum. El text inclou totes les esmenes que s’havien acceptat i transaccionat amb relació als drets de les persones amb discapacitat i per garantir el seu dret a vot. Esmenes que, a causa del sentit de vot de Terceravia, no van prosperar.\nA banda de totes les millores que la nova proposició de llei planteja a favor del col·lectiu de persones amb discapacitat, també aporta millores amb la finalitat de facilitar la participació ciutadana en el procés electoral. Així, el vot per correu es farà extensiu a qualsevol persona que estigui a l’estranger el dia de les eleccions. També s’inclou la novetat del vot per delegació. Les persones amb alguna discapacitat, que es troben impossibilitades per votar o que tinguin una malaltia greu podran accedir a aquesta modalitat de vot. Això sí, ho hauran d’acreditar mèdicament i també notarialment.\nDonem suport a la candidatura d’Andorra als Campionats del Món 2027


Notícia: Carme Torras ens parlarà de robots a la Figueres Galàctica 3 | El Biblionauta\nPer tercer any consecutiu, l’associació cultural Oci Ficció Figueres organitza les jornades Figueres Galàctica.\nEnguany totes les activitats tindran com a fil conductor la robòtica dins el camp de la ficció de gènere, des dels seus inicis a la literatura fins a les sèries de televisió actuals. Una vegades més les diferents propostes es realitzaran al llarg de la setmana, concretament del dilluns 13 fins el diumenge 19 de novembre.\nEntre les moltes propostes, hi tindran cabuda noves activitats tals com un concurs de cosplay o un taller de maquillatge amb pròtesis.\nDes d’aquesta casa, però, ens fa especial il·lusió anunciar-vos la xerrada que presentarà l’editor del web Daniel Genís i que conduirà l’escriptora i professora d’investigació de l’Institut de robòtica CSIC-UPC Carme Torras titulada “Companys robòtics i xarxes socials: la realitat supera la ficció?”.\nSerà una excusa immillorable per parlar de robots i literatura a l’entorn de la seva experiència, tant a les aules com en el camp literari, a través de les novel·les La mutació sentimental (Pagès 2007), Premi Ictineu a millor novel·la fantàstica escrita en català el 2009, i la recent Enxarxats (Males Herbes, 2017).\nAquesta xerrada serà el proper dissabte 18 de novembre a les 11h, a la Biblioteca Carles Fages de Climent de Figueres.\nPer a informació detallada de tots els actes, així com per conèixer la programació de les Jornades, podeu consultar el web de l’organització:


El Parlament es compromet a combatre la discriminació contra les dones\nPublicat 07/03/2019 17:16CET\nUna declaració institucional dona suport a les treballadores que se sumin a la vaga general\nEl ple del Parlament ha llegit aquest dijous una declaració institucional en la qual es compromet a impulsar polítiques i actuacions transversals per combatre "la persistncia i la reproducció de les desigualtats i la discriminació" contra les dones fins eradicar-les.\nLa declaració, amb motiu del Dia Internacional de les dones treballadores, expressa el compromís de la Cambra en la lluita contra "qualsevol forma de discriminació i inequitat, i per aconseguir la igualtat real entre dones i homes".\nDefensa que els drets de les dones han d'estar garantits i lamenta que actualment no és així: "Les dones no gaudeixen de les mateixes oportunitats que els homes i persisteixen en la societat desigualtats i discriminacions de tot tipus".\nPer aquest motiu, sosté que és "imprescindible, urgent i absolutament necessari" que tots els ciutadans i institucions es comprometin i s'impliquin en l'objectiu d'eradicar les desigualtats de gnere per assolir la igualtat efectiva.\nAixí, la Cambra es compromet a impulsar polítiques per "eliminar totes les formes de violncia contra les dones i les nenes, a lluitar contra el trfic d'éssers humans amb finalitats sexuals, a garantir que totes les dones puguin exercir plenament els seus drets com a ciutadanes", i a garantir la participació social de les dones, entre altres qüestions.\nA més, dona suport a les treballadores que se sumin a la vaga general feminista d'aquest divendres i reconeix "totes les dones de les generacions precedents que han lluitat per la igualtat entre homes i dones, i també els moviments feministes i les seves aportacions".


La processó de Verges i la dansa de la mort 2010 (3) | Història! Bloc de Genís Barnosell\n← La processó de Verges i la dansa de la Mort 2010 (2)\nFuturs per a Catalunya →\nLa processó de Verges i la dansa de la mort 2010 (3)\nEl segon acte comença a les 10 del vespre, a la Plaça Major (aquest acte és de pagament). Aquest any l’acte s’ha desenvolupat sota la pluja, de manera que gairebé fa impossible la representació.\nRepresentació de la plaça (foto DdG)\nA la plaça s”hi escenifica una part de la vida de Crist, des de la seva predicació fins al seu judici per Pilat. Com en moltes altres processons catalanes, el text actual és una adaptació local del conegut text de Fra Antoni de Sant Geroni, Representació de la sagrada Passió y Mort de Nostre Senyor Jesu-Christ. A les 12 comença la processó pels carrers del poble, en la que es combina l’estructura típica d’una processó -amb les imatges de la passió de Crist ben guarnides- amb tres petites representacions teatrals (les tres “caigudes”), a més dels manages, el grup que canta “Stabat Mater” i, és clar, la Dansa de la Mort. La processó acaba a la Placeta amb la representació de la crucifixió i l’adoració del Santíssim per part de la Dansa de la Mort.\nLa primera documentació coneguda que esmenta la Processó de Verges és de mitjans segle XVII. Es tracta de dos documents procedents de l’Arxiu Diocesà de Girona i donats a conèixer per Jordi Roca. Un (abril 1666) autoritza la processó en la nit de Dijous Sant, citant-la com “la professó que en semblant nit se acostuma de fer per los llochs acostumats de dita vila”. L’altre (de 1669), adscriu, com era obligatori, la “Confraria de la Sacratíssima Sanch de Nostre Senyor Jesuchrist, en dita església de sant Julià y santa Basilissa de dit castell de Verges, canònicament erigida” a la “Archiconfraternitat del Santíssim Cristo” de Roma, per tal que els confrares de la Confraria de Verges guanyessin les indulgències concedides a la “Archiconfraternitat” de Roma. Entre les activitats que fan guanyar indulgències figura l’asssitència a la processó que fa la Confraria el Dijous Sant o Divendres Sant -aquesta confraria és la que va organitzar la Processó fins que es va constituir el Patronat de la Processó, el 1954. Des del segle XVII, la Processó s’ha representat sense grans interrupcions. Durant els anys 2009-2011, la direcció de la processó la tindrà el cantant de Verges Lluís Llach amb l’objectiu de renovar-la per adaptar-la al segle XXI tot mantenint la tradició.\nDansa de la mort (foto DdG)\nLes dues fotos que acompanyen el text són de la sèrie que va dedicar a la processó el Diari de Girona (vegeu-ne més). També hi ha moltes fotografies a la web que Albert Barnosell dedica a la processó.


Emily Villas Kefalonia Grècia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nSami, Sami, Kefalonia, Grècia, 28080 - Veure al mapa\nDissenyat tant per oci com per negoci, Emily Villas està situat idealment a Sami; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Emily Villas és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, instal.lacions de barbacoa, lloguer de cotxes.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, calefacció, balcó/terrassa, TV satèl•lit/cable, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma a cada habitació. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com piscina exterior, parc infantil, jardí. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Emily Villas.\nCal que informeu el Emily Villas de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.\nTots els comentaris (16) Parelles (3) Famílies amb infants petits (3) Famílies amb infants grans (7) Grups (3)


Pablo Hasel, condemnat a 2 anys de presó per lloar a Twitter a ETA i els Grapo i per injúries a la Corona i la policia\nPablo Hasel, comdemnat a 2 anys de presó per lloar a Twitter a ETA i els Grapo i per injúries a la Corona i la policia\nPablo Hasel durant el judici a l'Audiència Nacional.\nEls raper, si es ratifica la pena, haurà d'ingressar en un centre penitenciari perquè ja havia tingut una condemna anterior\nActualitzada 02/03/2018 a les 14:39\nL’Audiència Nacional ha condemnat a dos anys i un dia de presó el raper lleidatà Pablo Hasel per lloar a Twitter ETA i el Grapo, els membres del qual va dir que són per a ell «exemples de resistència», així com per injúries a la Corona i a les Forces i Cossos de Seguretat de l’Estat.\nHasel, el veritable nom del qual és Pablo Rivadulla, ha estat també condemnat a pagar una multa de 24.300 euros, i en haver estat ja condemnat a dos anys de presó per enaltiment del terrorisme el 2014 podria ingressar a presó de ser confirmada aquesta ultima sentència pel Tribunal Suprem.\nLa sentència la subscriuen dos dels tres magistrats que componen el tribunal de la secció primera del Penal -Concepción Espejel i Nicolás Poveda-, ja que el tercer membre, Manuela Fernández de Prado, ha emès un vot particular discrepant, en considerar que els seus comentaris a Twitter s’emmarquen dins del dret a la llibertat d’expressió.\nPer contra, Espejel i Poveda consideren que els seus missatges inclouen «una invitació a realitzar una conducta igual que la dels seus referents», els presos d’ETA i els Grapo, als quals va dedicar 64 tuits, lloant una «activitat violenta i terrorista que representa una forma de lluita encomiable i positiva segons el seu criteri».\nPer a la Sala, aquests comentaris formen part d’«una actuació conjunta» dirigida a les autoritats de l’Estat, «menyspreant-les i denigrant-les», i entén que amb això està incitant a la violència, «al·ludint a la necessitat d’anar més enllà en un comportament violent, fins i tot amb la utilització del terrorisme».\nRecorda que l’acusat en el judici, va qualificar als membres del Grapo i d’ETA a la presó com a «referents a imitar, buscant l’adhesió de persones a tal finalitat», la resposta violenta.\nEl 2014, Hasel va ser condemnat a dos anys de presó per enaltiment del terrorisme, pena que després de ser ratificada pel Tribunal Suprem va quedar en suspens en manca d’antecedents penals.\nAra, en ser condemnat a uns altres dos anys podria ingressar a presó per complir les dos condemnes que sumen quatre anys, sempre que aquesta última sigui finalment confirmada per l’alt tribunal, segons fonts de l’Audiència Nacional.\nRebaixen a 9 mesos la pena contra Pablo Hasél per enaltiment del terrorisme\nComenta el contingut : Pablo Hasel, condemnat a 2 anys de presó per lloar a Twitter a ETA i els Grapo i per injúries a la Corona i la policia


'Ribas, el banquer que va crear els impostos per a la banca', per Ricard Poy - Poble Andorrà\n‘Ribas, el banquer que va crear els impostos per a la banca’, per Ricard Poy\nUn home d'Estat i un gentleman que com avançat al seu temps va arrossegar Andorra cap a la modernització institucional\nVaig conèixer Òscar Ribas coincidint amb una entrevista que li vaig fer per al diari Poble Andorrà el 1994. Com era el mitjà de ‘l’oposició’ el seu entorn estava preocupat per si jo venia amb l’artilleria pesant (i venia). La primera pregunta era sobre l’impost a la banca que ell impulsava. Li preguntava si no veia injust que els bancs no haguessin pagat impostos a l’Estat fins ara quan ell era una de les figures importants de la banca andorrana. Va esperar uns segons, mentre carregava la pipa, va aixecar la mirada i em va dir: Injust? No. No és injust. És una vergonya. Quan vaig retreure-li que no era proconstitucionalista de primera onada als vuitanta, em va respondre que sempre havia estat constitucionalista, però que durant la primera part dels vuitanta veia més assimilable a Andorra el model anglès. Una constitució ‘de facto’ amb diferents lleis, però sense necessitat de tenir un text escrit del qual pengin la resta. I aquí va somriure per afegir-me que “em vaig acabar adonant que la gent d’Andorra no era la de la Gran Bretanya”. Quan va tornar a primera línia (havia estat el primer cap de Govern el 1982) ja tenia clar que feia falta negre sobre blanc.\nAquell primer dia ja em vaig adonar que Ribas representava la figura d’un home d’Estat. Els temes del dia a dia l’interessaven poc perquè sempre tenia un punt de vista ‘macro’ i a llarg termini. Combinava el fet de formar part de l’establishment amb la ferma convicció que calia anar transformant Andorra cap a un model diferent. No tenia posat al radar, i això de veritat no és tan senzill per la meva experiència, si els seus negocis estaven o no afectats per les seves decisions.\nCom vaig fer dos llibres sobre les seves memòries vaig arribar a trobar certa similitud, també per la seva formació clàssica, amb els senadors romans. Estaven per albirar, pensar i executar la xarxa de vies de l’imperi i no per discutir sobre el preu i/o el pes dels lleons que es portaven al circ. Hi havia gent que pensava que aquest era el seu gran defecte. I l’altre problema que se li atribuïa era la velocitat en què decidia plegar si els opositors optaven per la via del bloqueig. Per a mi, però era una gran virtut perquè mai he conegut a cap polític amb tan escassa ‘necessitat’ de cadira.\nBona part de la seva estratègia per Andorra s’ha acabat implementant amb prop de quinze anys de diferència. El seu llegat és haver liderat una generació de polítics que va ser capaç de fer el primer gran esforç per transformar un model obsolet i terriblement injust socialment. I no era fàcil convèncer als privilegiats que havien de renunciar a un sistema que els garantia una posició preponderant. Amb totes les jugades brutes, i n’hi va haver alguna de jutjat de guàrdia, que li havien fet en els quatre mandats mai va voler personificar ni una sola crítica en un adversari polític. I jo he de reconèixer que hauria estat incapaç de no haver explicat una bona part de les emboscades patides. Suposo que un valora més allò que sap que mai a la vida podrà ser per les seves pròpies limitacions i jo mai podré ser un gentleman.\nNo cal ni dir que va ser el seu govern qui va impulsar una llei de la nacionalitat que permetia ser andorrans de ple dret a tots els infants nascuts al país i va acabar amb el vergonyós ‘nats a Andorra’ que milers de persones nascudes a les Valls han hagut de portar molts anys com a element identificatiu.\nNo pretenia fer una hagiografia. Sorry. Era un dels pocs polítics d’Andorra als quals he admirat, admiro i admiraré. Evidentment tenia defectes i posicionaments que mai he compartit, però el pes de la part positiva ho supera en tal mesura que l’elogi és la forma natural en la qual m’expresso per definir la seva tasca. És un dia trist per Andorra i per a mi.\nPD: L’últim dia que vaig parlar amb ell, fa un parell d’anys, em va tornar a sorprendre. Estava fent una recerca sobre el funcionament de les polis gregues i em va teoritzar sobre com es podien extreure plantejaments profitosos per a l’Andorra del futur. Un crack. Descansi en pau.\nEl misteriós inversor arribat d'Andorra (amb vincles amb el pare de Messi) que vol transformar una església en centre d'art


Albasud - Turisme industrial: motor de canvi?\nTurisme industrial: motor de canvi?\nEn l’actual context de creixent interès pels turismes de proximitat, el turisme industrial esdevé una oportunitat per a fomentar la transformació social i econòmica de territoris allunyats dels pols turístics, així com de recuperar la memòria col·lectiva.\nCrèdit Fotografia: Tren dels Llacs (Lleida-La Pobla de Segur), Catalunya. Font: Aleix Cortés, sota llicència creative commons.\nEl debat sobre els turismes de proximitat ha pres major força durant l’actual pandèmia de la COVID-19, com s’ha tractat a Alba Sud amb anterioritat amb fenòmens com ara l’staycation o l’slow tourism. En aquest marc d’anàlisi, que aposta per repensar socialment el turisme i per a la seva transformació i la de les polítiques turístiques, irromp amb força la possibilitat de potenciar també el turisme industrial. Aquest, engloba totes les formes de mobilitat espacial provocades per la motivació de visitar sistemes i paisatges industrials actius o en desús (Soyez, 2014). Així doncs, el turisme industrial inclou equipaments industrials museïtzats; construccions industrials amb usos que ja no es troben relacionats als processos de producció; i a tallers, comerços i fàbriques que es troben en actiu i permeten al visitant conèixer el procés de fabricació del producte, proposta coneguda com a Indústria Viva. És una tipologia turística diversa tant en distribució geogràfica, modalitat, temàtica, i dimensió dels equipaments visitables.\nDurant anys, s’ha concebut el paisatge industrial com a brut, lleig i sense valor estètic, especialment sense valor turístic, essent característiques diametralment oposades a les que es consideren per als productes visitables, que durant molt de temps han voltat entorn d’idees estrictes de cultura, de bellesa i d’espectacularitat (Soyez, 2014). A partir de la seva progressiva posada en valor, aquests equipaments han esdevingut protagonistes com a espais de memòria, que s’estableixen com un llegat col·lectiu de gran valor històric, estètic, simbòlic i identitari. Alhora, s’ha posat èmfasi en aspectes com ara els canvis dels diversos territoris a partir de la Revolució Industrial, centres residencials destinats a obrers construïts a conseqüència dels fluxos migratoris, o estructures com ports, ferrocarrils i canals (Observatori del Paisatge, s.d.). Així doncs, a part de les evidències físiques on es desenvolupa el turisme industrial, part de la seva importància resideix en entendre’l com un sistema integral, que uneix el paisatge, les relacions industrials, l’arquitectura, les tècniques utilitzades, les pràctiques de caràcter simbòlic i les experiències de les persones involucrades, per la qual cosa constitueixen la memòria col·lectiva dels pobles (Guzmán et al., 2016). Per altra banda, sorgeixen iniciatives com Espais Recobrats, on s’impulsa la conservació del patrimoni industrial a través del seu canvi d’usos (Álvarez, 2007).\nVessants del turisme industrial\nEl turisme industrial compta amb quatre grans vessants que permeten entendre la necessitat d’impulsar-lo com a una opció turística que escapa dels discursos hegemònics, tant en la perspectiva actual del renovat interès pels turismes de proximitat com a l’hora de replantejar canvis en el sistema turístic com el coneixem.\nEn primer lloc, es tracta d’una tipologia turística que posa èmfasi en la sostenibilitat econòmica, atès que permet revaloritzar i diversificar zones del territori que solen estar més allunyades dels pols turístics clàssics. La transformació econòmica d’aquests espais es basa en la implicació d’agents diversos en el funcionament del turisme industrial. En un àmbit directament turístic, s’hi integren serveis com ara la restauració o els allotjaments turístics. Per altra banda, de forma indirecta, es reprenen tasques relacionades amb la cultura i el patrimoni, com poden ser de recerca històrica, de restauració i conservació dels equipaments, de mediació turístico-cultural i, en alguns casos, de programació cultural, segons quina funció adopti l’equipament en qüestió.\nCom hem comentat amb anterioritat, el turisme industrial pot tenir lloc en àmbits urbans i en espais rurals, essent aquest segon el context territorial on la diversificació econòmica resulta més evident. Un exemple de posada en valor d’antic patrimoni industrial en l’àmbit rural que ha comportat la creació d’una plataforma turística són les Vies Verdes, iniciativa que consisteix en la recuperació d’antigues vies ferroviàries per a fer-les aptes per a pedalejar i fer senderisme. Són una proposta àmpliament implantada a tota l’Europa occidental i del Nord amb un creixent nombre d’usuaris amb interessos i franges d’edat molt amplis. En el cas concret de Catalunya existeixen les Vies Verdes de Girona, que s’estenen per tota la província de Girona i part de la Catalunya Nord, impulsant de forma directa el cicloturisme. A partir de la creació d’aquestes rutes, diverses propostes gastronòmiques, d’allotjament, de lloguers i transfers i agències de viatges, s’han unit per a complementar la oferta.\nTram de Via Verda a la Terra Alta, Catalunya. Font: Adrià Ariste Santacreu, sota llicència creative commons.\nPer altra banda, les transformacions del paisatge urbà sovint han derivat en la simplificació dels carrers de les ciutats, especialment durant el procés de desindustrialització, a través de reforçar aspectes que es consideren visitables, i per tant en l’expulsió del que no es considera patrimoni, com ha pogut ser el cas de tallers i centres de producció que han tingut una importància històrica i social cabdal al llarg dels anys, en una construcció selectiva i excloent de les ciutats (Sobrino, 2016). En aquest sentit, el debat sobre la transformació i els usos del patrimoni pot tenir una influència vital sobre la pervivència del patrimoni industrial, que s’emmarca principalment en tres situacions (Martí-Costa, 2010). La primera, una ciutat moderna que té poc en compte els vestigis industrials i no els incorpora en el seu paisatge ni en el seu discurs. La segona, una ciutat hipermoderna que fragmenta, privatitza i recrea el patrimoni industrial com a simulacre. Finalment, la tercera, una ciutat respectuosa amb el passat del patrimoni i del lloc que ha ocupat i ocupa, i que el té en compte per a les necessitats col·lectives dels seus habitants (Martí-Costa, 2010). Resulta clau que des del turisme industrial desenvolupat en zones urbanes es reforci la seva íntima vinculació amb el món sindical i amb la lluita obrera, per assegurar la consciència històrica que permeti comprendre el passat i la seva inevitable repercussió en el present i futur (Tébar i Jimeno, 2019).\nEn segon lloc, el turisme industrial es combina amb l’etnografia per tal de descobrir el passat dels territoris on té lloc. A través d’eines antropològiques és possible entendre l’evolució dels territoris i de la seva població des de la preindústria fins a l’actualitat; com pot ser entendre la configuració existent de la comarca del Maresme, a partir del seu passat d’indústria tèxtil. Així doncs, el turisme industrial estimula la investigació social en les zones on ha tingut lloc, fet que comporta recuperar la memòria col·lectiva de la zona i entendre’n el seu present. El patrimoni industrial ens apropa a les vides i a les condicions laborals de milers de persones, per la qual cosa permet fer llum en aspectes com ara els biaixos de classe i de gènere existents en el moment i, sovint, reproduïts actualment.\nEn tercer lloc, cal parar especial atenció al públic al qual s’adreça el turisme industrial. Es tracta d’una tipologia turística que compta amb un baix nombre de turistes especialitzats, és a dir, que busquin exclusivament experiències de turisme industrial o que aquesta sigui la seva major motivació per a emprendre un viatge. Per altra banda, té un gran públic entre els grups familiars, que són intrínsecament intergeneracionals (Jansirani, 2013) i que en gran mesura realitzen visites en la proximitat. A més, el turisme industrial té un important seguiment en un públic en formació, ja sigui des de les etapes infantils de l’educació obligatòria fins als estudis professionals. Les diverses opcions que ofereix el turisme industrial afavoreixen la realització d’activitats amb el públic escolar adaptades al nivell de cada grup d’estudiants, des d’explicacions concretes fins a tallers que permeten posar a la pràctica el coneixement adquirit i relacionar-ho amb els objectius didàctics de cada etapa. D’aquesta manera, es concep el patrimoni industrial no només com a objecte d’estudi, sinó també com a subjecte formatiu en l’àmbit d’estudi de l’evolució tecnològica i l’aprenentatge tècnic, entre d’altres (Tatjer, 2008).\nFinalment, en quart lloc, un dels vessants del turisme industrial que ha guanyat més importància al llarg dels anys és l’anomenada Indústria Viva, basada en realitzar visites en fàbriques, equipaments, tallers i comerços que es troben en actiu i que mostren el seu procés productiu al públic. Aquest tipus de visites permeten entrar en contacte amb els processos de creació responent a la lògica de la teoria proposada per Olaia Fontal (2013), que afirma que els individus que no tinguin cap tipus de coneixement, clau de comprensió, pauta de respecte o suggeriment de valor, mai reconeixeran un bé patrimonial, no seran sensibles cap al patrimoni i no li donaran cap importància. Per això, aquesta mateixa autora proposa una seqüència orientada a la sensibilització cap al patrimoni que consisteix en el següent cercle consecutiu: coneixement del patrimoni per a la seva comprensió, posada en valor, apropiació simbòlica, conservació, gaudi i transmissió.\nL’aplicació pràctica d’aquesta teoria en l’àmbit de la Indústria Viva suposa un augment de la fidelització del visitant, atès que en haver presenciat el procés productiu i haver-lo entès en profunditat, aquests visitants posteriorment mostren major inclinació per a la marca, fàbrica, taller o producte en qüestió. Aquest fet demostra que el coneixement que s’obté a través de l’observació del procés productiu resulta de major rellevància per als visitants que aspectes com podrien ser el preu, el màrqueting o la distribució del producte. Així doncs, el turisme industrial tendiria a reforçar la producció local, així com el consum de productes de Km 0. Per altra banda, la possibilitat de realitzar aquestes visites ajuda a les empreses a mantenir els estàndards de qualitat, com ara la norma ISO 13810:2015, que regula les visites en espais productius, tenint en compte que es reben visitants en totes les etapes del procés de creació del producte final.\nSituació actual del turisme industrial\nEl turisme industrial té especial força i seguiment a escala europea, continent on s’articula a través de la Ruta Europea de Patrimoni Industrial (European Route of Industrial Heritage), una xarxa creada l’any 1999 a partir de la unió de Regne Unit, Bèlgica, Alemanya i els Països Baixos a través dels fons del Programa Interreg IIC. L’any 2014, aquest projecte va rebre fons del programa Creative Europe, i l’any 2019 va passar a formar part de la Ruta Cultural del Consell Europeu. La creació de la xarxa, que actualment compta amb pràcticament la totalitat dels països europeus, parteix de la idea de situar la Revolució Industrial com un esdeveniment històric que va provocar canvis socials, econòmics, culturals i paisatgístics de gran escala.\nÀrea minera del Ruhr, Alemanya. Font: Lynne Hand, sota llicència creative commons.\nMalgrat aquesta iniciativa europea, que pretén unir propostes diverses en temàtiques i mides sota un mateix paraigües, el cert és que tradicionalment, el turisme industrial ha tingut un seguiment diferent en cada país. Tot i no coincidir plenament amb els països que van iniciar la Ruta Europea de Patrimoni Industrial, els tres països que hi han tingut major inclinació al llarg dels anys són França, Regne Unit i Alemanya, coincidint amb aquelles regions pioneres durant la Revolució Industrial. De forma interna, cada país té mecanismes diferents per a gestionar el seu patrimoni industrial en el seu vessant turístic.\nA França, els espais patrimonials són gestionats pel Ministeri de Cultura, mentre que la Indústria Viva és impulsada per les diverses Cambres de Comerç Regionals sota el paraigües del Segell de Patrimoni Viu (Entreprise du Patrimoine Vivant). A Alemanya, talment com a França, l’oferta de turisme industrial s’ha dividit en espais patrimonials i en empreses en funcionament, entre les quals es dóna especial importància a les grans marques mundials, com ara les automobilístiques. A més, a Alemanya, s’han impulsat zones concretes del país per a ser revitalitzades a través de la posada en valor del seu passat patrimoni industrial, com l’antiga àrea minera del Ruhr. A més, l’any 2010 va ser designada Capital de la Cultura Europea, un honor que fins al moment només havia recaigut en ciutats. AlRegne Unit, en canvi, tenen especial importància els sectors tèxtil i ferroviari, i la gestió del patrimoni industrial es realitza de forma similar a altres patrimonis, és a dir, a través d’entitats privades, que en aquest cas s’agrupen sota el paraigües Historic England.\nPer altra banda, el turisme industrial a Espanya, en la seva globalitat, compta amb dues entitats per a la seva gestió i promoció: la Red Española de Turismo Industrial (RETI) i l’Associació d’Operadors de Turisme Industrial (AOTI). Tot i això, el patrimoni industrial es gestiona de forma local, enlloc d’estatal, el que fa destacar Catalunya, Euskadi i Andalusia com a les comunitats amb major força.\nXATIC: el turisme industrial a Catalunya\nA Catalunya, el patrimoni industrial és present al llarg de tot el territori, tal i com es pot consultar al mapa del patrimoni industrial de Catalunya. L’associació encarregada d’agrupar el conjunt de l’oferta de turisme industrial és la Xarxa de Turisme Industrial de Catalunya (XATIC). Es tracta d’una associació de municipis sense ànim de lucre que té per objectiu establir-se com a l’instrument bàsic de cooperació i col·laboració permanent entre els municipis que la integren, potenciant els seus atractius turístics en el marc global d’una estratègia d’actuació basada en el turisme industrial, i que en permeti l’augment de qualitat, la posada en valor, la diversificació, la millora i la promoció. La XATIC col·labora amb altres xarxes que tenen per objectiu la promoció del patrimoni industrial, tant a nivell europeu com amb diverses regions espanyoles.\nDes de la XATIC s’expressa que la valoració actual del turisme industrial a Catalunya aspira a ser un complement a altres formes de turisme que ja s’han establert com a predominants o hegemòniques, com poden ser els turismes de Sol i Platja o de natura. Així doncs, s’estableix com una tipologia turística capaç d’enfortir teixits econòmics i socials locals, que impliquin a agents que no tinguin una relació directa amb la indústria. A més, es tracta d’un turisme que permet redistribuir fluxos turístics allunyant-se dels principals nuclis visitats, així com desestacionalitzar la demanda al llarg de l’any, ja que saber explicar l’origen dels productes quotidians atrau l’atenció del públic sense tenir en compte les estacions.\nLa XATIC s’articula al voltant de la pregunta “com es fan les coses?”, per bé que la xarxa s’ha ampliat de tal manera que pretén donar resposta a “com es feien les coses?” i a “com es faran les coses?”. Per a poder oferir aquestes respostes, l’associació treballa al voltant de tres eixos: el patrimonial, centrat en edificis de producció que mostren processos productius o que tenen el valor industrial de l’edifici; la Indústria Viva; i el Club XATIC. Aquest últim vessant és una iniciativa amb vocació de fidelització del públic interessat en aquesta tipologia turística mitjançant una pertinença els permet rebre notícies periòdiques a través de la newsletter mensual, així com gaudir dels avantatges dels establiments col·laboradors. Aquests són els propis espais visitables, així com allotjaments, restaurants i comerços, entre d’altres, de manera que s’integren i dinamitzen els diferents agents d’un territori.\nLa XATIC és una associació diversa i transversal, amb abast geogràfic a tot el territori català, on es visibilitzen per igual els municipis, els equipaments i les empreses que formen part de la xarxa. Així doncs, s’hi integren antigues fàbriques, centres d’interpretació, colònies industrials, mines, i museus. Alhora, a través del programa Indústria Viva, s’hi representen des de petits tallers artesanals, fins a empreses més grans, majoritàriament relacionades amb l’elaboració de productes alimentaris i de begudes. A més, la XATIC promou visites guiades i teatralitzades que tenen lloc en equipaments patrimonials, així com també fires (sectorials o de recreació històrica) que tenen aquest eix temàtic, com la Fira Embarrats de Sant Joan de Vilatorrada o propostes de gamificació. D’aquesta manera, l’associació posa en valor la mostra més diversa del patrimoni industrial català, això sí, tenint en compte, les necessàries mesures de seguretat i higiene, així com de protecció de la propietat intel·lectual que requereixen cadascuna d’elles.\nParc Cultural de la muntanya de Sal de Cardona, Catalunya. Font: Jorge Franganillo, sota llicència creative commons.\nSi bé el turisme industrial incorpora un gran nombre de dinàmiques positives, també cal tenir en compte les seves limitacions. En primer lloc, el seu relatiu reconeixement social i un públic poc especialitzat dificulten el creixement d’aquesta proposa i, per tant, de la xarxa que hi va associada (Prat, 2013). En segon lloc, com a turisme de proximitat que actualment és, depèn en gran mesura de la demanda de caps de setmana per part de visitants de grans ciutats cap a territoris rurals on es troben gran part dels equipaments patrimonials; tenint en compte que entre setmana el seu públic es basa fonamentalment en visites escolars. Aquest fet és agreujat per una tercera limitació, que és una accessibilitat sovint reduïda en transport públic a un nombre elevat dels espais patrimonials, especialment d’aquells més allunyats dels grans nuclis turístics. Finalment, el turisme industrial gaudeix de poc reconeixement institucional (Prat, 2013; Sobrino, 2016), perspectiva en què és necessari un canvi que dugui a les diverses administracions amb competències culturals i turístiques a apostar-hi.\nEl turisme industrial s’ha establert al llarg de les últimes dècades com una tipologia turística de demanda en creixement estable, i que a mida que va augmentant, és capaç d’aglutinar sota una mateixa experiència serveis i vivències variades. D’aquesta manera, el turisme industrial esdevé un mecanisme per a transformar i diversificar l’economia de territoris més despoblats, així com també de proposar alternatives en zones turístiques de major massificació. En la situació actual marcada per la pandèmia de la COVID-19, el turisme industrial s’ha convertit en una oportunitat per redescobrir el que ja tenim a casa, obrint-se a nous públics que no s’havien interessat per a aquests espais fins al moment.\nD’aquesta manera, més persones es poden endinsar en la memòria col·lectiva inherent al patrimoni cultural industrial per tal de poder entendre el passat i el present de cada territori. Alhora, com defensa Fontal (2013), acostar-se a aquest patrimoni i entendre’l permetrà valorar els equipaments industrials en desús de tal manera que conservar-los deixi de ser únicament voluntat política, i passi a ser una demanda social que pugui dur a la seva conservació a través del canvi d’usos (Álvarez, 2007). Fer ús de la xarxa de turisme industrial i establir-la com a turisme de proximitat permetrà, entre moltes coses, seguir avançant cap a unes dinàmiques turístiques transformadores i d’impactes positius.\nGuzmán, A., Fernández, G., Basavilbaso, H., i Bordoli, M. (2016). Patrimônio industrial e turismo: análise de potencialidade e proposta de circuito de turismo industrial em Barracas, Buenos Aires, Argentina. Revista Brasileira de Pesquisa em Turismo, 10(1), 152-172.\nMartí-Costa, M. (2010). Economia del coneixement i noves polítiques urbanes (Tesi Doctoral, Universitat Autònoma de Barcelona, Catalunya).\nTébar, J. i Gimeno, J. (coord.) (2019). Restos y rastros. Memorias obreras, patrimonio y Nuevos usos de los espacios Industriales. Vilassar de Dalt: El Viejo Topo.


Cimera pel clima de l'ONU: 77 països acorden reduir les emissions a zero el 2050\nPedro Sánchez anuncia que Espanya aportarà 150 milions d'euros al Fons Verd per al Clima\nRedacció 24/09/2019 - 09.52 Actualitzat 25/09/2019 - 14.52\nReduir a zero les emissions de carboni l'any 2050. Aquest ha estat el compromís a què han arribat 77 països participants a la Cimera d'Acció Climàtica de l'ONU, que s'ha fet a Nova York.\nTambé l'han subscrit 10 regions del món, 102 ciutats, 93 empreses i 12 inversors.\nEl secretari general de l'ONU, el portuguès António Guterres, hi havia convidat només aquells països que estiguessin disposats a fer-hi alguna aportació concreta que passés per reduir les emissions almenys un 45% l'any 2030 i a suprimir el carboni el 2050.\nHi han participat representants de 77 estats, majoritàriament europeus i llatinoamericans, com França, Alemanya, Espanya i Xile, però també Qatar, Kènia, Rússia i la Xina, el generador més gran de les emissions contaminants que contribueixen a l'escalfament global.\nCompromís "ambigu" de la Xina\nEl representant de la Xina, Wang Yi, ha anunciat un compromís, que Greenpeace ja ha qualificat d'"ambigu", d'impulsar amb "la màxima ambició possible" la seva lluita contra el canvi climàtic després de l'any 2020.\nEl representant de la Xina, Wang Yi, durant la seva intervenció a la cimera climàtica (Reuters/Lucas Jackson)\nCoincidint amb la celebració de la cimera, el primer ministre rus, Dmitri Medvédev, ha signat el decret de ratificació de l'Acord del Clima de París, del 2015, que Rússia encara no havia subscrit i que compromet a mantenir l'escalfament global per sota d'1,5 ºC a finals d'aquest segle.\nNo han participat, en canvi, en la cimera països com el Brasil, el Japó i els Estats Units, que s'han oposat obertament a esforçar-se per reduir les emissions i a accelerar la transició energètica.\nEspanya hi aportarà 150 milions\nEl president del govern espanyol en funcions, Pedro Sánchez, ha intervingut en la Cimera d'Acció Climàtica de l'ONU per anunciar que els pròxims quatre anys Espanya aportarà 150 milions d'euros al Fons Verd per al Clima, que és el principal mecanisme de finançament de la lluita contra el canvi climàtic als països en desenvolupament.\nIntervenció del president en funcions del govern espanyol, Pedro Sánchez, en la cimera climàtica de l'ONU (EFE/Justin Lane)\nEn aquest sentit, Sánchez ha volgut destacar la importància de fer que la crisi climàtica "no s'acarnissi amb els més febles".\nAngela Merkel, per la seva banda, ha anunciat a Nova York que Alemanya augmentarà de 2.000 a 4.000 milions d'euros els fons per a la lluita contra el canvi climàtic.\nEn absència del Brasil, el president francès, Emmanuel Macron, ha presentat a la cimera, juntament amb els presidents de Colòmbia i de Xile, Iván Duque i Sebastián Piñera, una aliança per protegir l'Amazònia i altres boscos tropicals.\nLa cimera dels joves\nMés enllà del compromís adquirit per 77 països --un terç dels que hi ha al món--, la cimera ha estat marcada per la participació dels joves, entre ells l'activista sueca Greta Thunberg, que ha acusat els líders mundials de no haver fet prou per lluitar contra el canvi climàtic.\nGreta Thunberg, aquest dilluns, a Nova York, escoltant les intervencions a la cimera del clima de l'ONU (Reuters)\nIberdrola i l'energia verda\nEntre les empreses que han participat a la cimera hi ha l'energètica espanyola Iberdrola. En la seva intervenció, el president de la companyia, Ignacio Sánchez Galán, ha assegurat que han tancat "totes les centrals de carbó i petroli" que tenien.\n"Ara hem de mesurar precisament qui fa què i quant està fent. Hem de distingir entre energia verda i rentat verd --greenwashing--."\nSánchez Galán ha afirmat que Iberdrola ha invertit més de 100.000 milions d'euros en energia eòlica i que té previst ser neutra en emissions de carboni el 2050.\nSeixanta països presenten mesures ambicioses contra el canvi climàtic


La incidència de la covid prossegueix el seu descens en pràcticament tota Espanya\nReus, mascareta, veïns, ciutadans, carrer Llovera, comerç, pandèmia, coronavirus\nCompradors i vianants al carrer Llovera, un dels principals eixos comercials de Reus.\nLes dades segueixen millorant també a Catalunya\nActualitzada 11/09/2021 a les 19:28\nLes dades publicades aquest dissabte per algunes comunitats autònomes demostren una jornada més que els indicadors epidèmics de la covid-19 continuen a la baixa en pràcticament tota Espanya, amb un marcat descens en la incidència acumulada tant a 14 com a 7 dies en la gran majoria de les regions.\nLa taxa d'incidència de la covid-19 a Andalusia se situa aquest dissabte en 109 casos per cada cent mil habitants, gairebé vuit punts menys que ahir divendres, encara que el nombre de casos diagnosticats l'últim dia s'eleva a 710, quan ahir van ser 604 i el dijous 699.\nEls morts per la malaltia l'últim dia han estat 7, quan ahir divendres van ser 17, i també descendeixen els ingressats als hospitals andalusos, on avui dia es troben 635 -45 menys que ahir-, dels que 159 estan en les UCI, 7 menys.\nTambé a Cantàbria la incidència segueix a la baixa i se situa en 171 casos per cada 100.000 habitants a 14 dies, catorze punts menys que en l'últim balanç diari, mentre que descendeixen també el nombre de contagis (58 enfront dels 64 de la vespra) i l'ocupació hospitalària es manté amb 35 pacients ingressats, un menys que el dijous, i set en UCI, un més.\nL'epidèmia també continua la seva pròpia desescalada a Catalunya, amb el lent descens del risc de rebrot i de la incidència a 7 i 14 dies, i la reducció del nombre de pacients ingressats, fins a 750 (62 menys que ahir), dels quals 268 estan en l'UCI (10 menys), encara que aquest dissabte cal sumar 18 noves morts.\nEn les últimes 24 hores, a Catalunya s'han comunicat 969 nous casos de coronavirus, amb el que el nombre total de casos acumulats confirmats des de la irrupció de la covid-19 se situa en 974.421, mentre que s'aconsegueixen les 23.729 defuncions.\nPer part seva, Galícia registra aquest dissabte 4.041 casos actius per covid-19 després de la primera pujada des del passat 5 d'agost (55 més), en una jornada en la qual s'han comunicat 168 contagis nous, 21 més que el dia anterior.\nLa pressió hospitalària es manté més o menys en els mateixos valors que una jornada abans, mentre que per primera vegada en bastantes setmanes la incidència a 14 dies en la comunitat gallega torna a ser menor que la mitjana d'Espanya, 131,1 per 131,3; una tendència que es consolida amb la incidència a 7 dies.\nA Euskadi, la pandèmia ha mostrat en les últimes 24 hores una situació d'estabilitat, amb 234 nous contagis, una xifra similar a les de les últimes jornades. Sobre la situació hospitalària, hi ha 58 pacients en UCI, el mateix número que la vespra, ahir van ingressar 29 persones, 2 més que el dijous.\nCastella i Lleó ha anotat aquest dissabte 151 contagis, que són de nou gairebé un centenar menys que la setmana passada -246-, encara que el nombre de morts diàries encara no ha experimentat un descens, en registrar-se les mateixes que fa set dies: cinc.\nAragó ha notificat 117 contagis, 22 més que un dia abans i 38 menys que el mateix dia de la setmana passada, i, un dia més, cap mort; La Rioja s'ha situat aquest dissabte per sota dels 300 casos actius, amb 293, la qual cosa suposa un descens de 20 en la ultima jornada; i Murcia ha reportat una defunció i 86 nous positius.\nExtremadura ha registrat cinc morts en una jornada amb menys positius (80 enfront dels 82 del divendres) i hospitalitzats (101) i en la qual la incidència ha baixat dels 200 casos per cada 100.000 habitants als 14 dies; i a Navarra el nombre de nous contagis ha estat aquest divendres de 47, per la qual cosa són ja dos les jornades consecutives amb menys de 50 casos diaris.\nA Balears s'han diagnosticat 105 contagis en les últimes 24 hores, quan el nombre total de casos actius ha baixat dels 3.000 per a situar-se en 2.909. Aquest dissabte hi ha 48 malalts en unitats de vigilància intensiva (1 menys que el divendres), 114 estan hospitalitzats en planta (4 més)\nI a Canàries no s'han produït defuncions durant les últimes hores, un període durant el qual s'han registrat 105 nous casos, 26 menys que el mateix dia de la setmana passada.\nEn els últims 40 dies s'ha registrat un descens continuat en el nombre de casos, s'indica en un comunicat en el qual la Conselleria de Sanitat indica així mateix que el total d'acumulats a Canàries és de 93.363 amb 6.157 actius, dels quals 58 estan ingressats en UCI i 257 romanen hospitalitzats.\nComenta el contingut : La incidència de la covid prossegueix el seu descens en pràcticament tota Espanya


L’Ajuntament destinarà 185.000€ a ajuts escolars per material i menjadors\nD’altra banda, la regidora també va presentar aquest dimecres el projecte de suport a l’anglès oral a les escoles #moreEnglish, impulsat per l’Ajuntament amb l’objectiu que l’alumnat tingui més oportunitat per practicar la conversa en aquesta llengua.\nLa iniciativa, que s’ha posat en marxa aquesta setmana i s’allargarà fins al 29 de maig, posa a disposició de les escoles que hi participen una persona de suport durant 5 hores a la setmana concentrades en un dia. Cada centre pot planificar, segons la programació anual o segons les necessitats, la implementació d’aquest suport de conversa als diferents nivells.\n#moreEnglish s’ha posat iniciat a les cinc escoles públiques (Dolors Martí, Emili Vallès, Gabriel Castellà, Garcia Fossas i Ramon Castelltort) i properament s’ampliarà, també, al Col·legi Jesús Maria i al Col·legi Mare de Déu del Diví Pastor.\nMarisa Vila va destacar que, “més enllà de les inversions en millora i manteniment de les infraestructures escolars, des de l’Ajuntament també invertim en iniciatives de caràcter pedagògic, que són igualment importants”.\nArticle anteriorL’escola Maria Borés de la Pobla de Claramunt commemora el 50è aniversari\nPròxim articleIDEA 2019: el disseny amb impacte social


Un article sobre l'arribada de la petroquímica guanya el Premi de Periodisme Mañé i Flaquer del Camp de Tarragona La República\nUn article sobre l’arribada de la petroquímica guanya el Premi de Periodisme Mañé i Flaquer del Camp de Tarragona\nACN Torredembarra.-Un article de Miquel Bonet sobre l’arribada de la indústria petroquímica a Tarragona fa mig segle ha guanyat el XXXIII Premi de Periodisme Mañé i Flaquer de la modalitat […]\nACN Torredembarra.-Un article de Miquel Bonet sobre l’arribada de la indústria petroquímica a Tarragona fa mig segle ha guanyat el XXXIII Premi de Periodisme Mañé i Flaquer de la modalitat Camp de Tarragona, que està dotat amb 8.000 euros. El treball, titulat ‘La clau que obre tots els panys’, es va publicar l’octubre de l’any passat al ‘CatalunyaDiari.com’ i al ‘TarragonaDigital.com’. El guardó s’ha fet públic aquest divendres al vespre durant l’acte de lliurament d’aquests premis, organitzats per l’Ajuntament de Torredembarra i la Demarcació de Tarragona del Col·legi de Periodistes de Catalunya. Els 30 anys de la caiguda del mur de Berlín, la grip espanyola i l’explosió a IQOXE han protagonitzat la resta de treballs guardonats pel jurat.\nEl jurat ha ressaltat de la peça periodística sobre l’origen del polígon petroquímic la voluntat divulgativa de l’article, la bona redacció, el sentit de l’humor i l’excel·lent combinació entre la informació històrica i l’estil amè i actual. La peça s’ha imposat als altres 27 treballs presentats.’Montroig, el patio de recreo de Joan Miró’, de Lourdes López, publicat el 9 de juliol de 2020 al web de la ‘Revista Viajes National Geographic’, i ‘El temple del quilòmetre zero’, de Sara Sans, publicat a la revista ‘Fet a Tarragona’ de juliol-agost 2020, han estat els finalistes.Premi radiofònic per a Catalunya RàdioL’article guanyador de la modalitat de Periodisme Turístic -amb 61 treballs presentats- és el reportatge radiofònic ‘El dia que va caure el mur’, de Roger Escapa, emès al programa ‘El Suplement de Catalunya Ràdio’, el 2 de novembre de 2019. La dotació és de 6.000 euros i el compromís de l’Ajuntament de Torredembarra d’encarregar al guanyador un treball periodístic remunerat sobre la vila per ser publicat en un mitjà de comunicació d’àmbit català.Els altres finalistes han estat ‘Cómo se cuenta una selva – Viaje a la Amazonia ecuatoriana’, de Santiago Tejedor, publicat a ‘La Vanguardia’ el 13 d’agost de 2020, i ‘Cómo cruzar los Cárpatos sin verdadera necesidad’, d’Ander Izagirre, publicat al número de primavera 2020 de la ‘Revista Altaïr’.La grip espanyola, premi de Comunicació LocalLa categoria de Comunicació Local -amb 48 treballs a concurs-, s’ha atorgat a l’article ‘Quan les campanes van deixar de tocar a morts’, d’Arnau Martínez, publicat al número 92 de la revista ‘NW’, l’abril de 2020. El treball presenta com va viure la ciutat de Reus l’epidèmia de grip espanyola del 1918. La dotació del premi és de 3.000 euros.Els finalistes han estat el monogràfic ‘Un nou temps sobre Viure amb el Coronavirus’ de la revista ‘Fet a Tarragona’, maig-juny, núm. 41, i ‘La tragèdia té nom de dona’, de Carina Filella, publicat el 28 de març de 2020, al setmanari ‘La República’.Premi de fotoperiodisme per a l’explosió d’IQOXE El primer premi de la nova modalitat Fotoperiodisme Camp de Tarragona -amb 48 treballs participants- és per a la fotografia ‘Explosió’, de David Oliete, realitzada el 14 de gener de 2020 i publicada el 15 de gener de 2020 en diversos mitjans internacionals via ‘Associated Press’. És tracta d’una imatge de l’explosió de l’empresa química IQOXE. Aquesta categoria està dotada amb 3.000 euros.Les fotografies finalistes han estat ‘Soledat’, d’Alba Rodríguez, realitzada el 22 de maig de 2020 i que ha format part de l’exposició ‘Tarragona confinada’, ha estat emesa a TV3 i publicada en diversos diaris i ‘Pont’, de Núria Torres, presa i publicada el 23 d’octubre de 2019 a l’Agència Catalana de Notícies (ACN). El lliurament dels premis s’ha fet al Castell de Torredembarra en un acte sense públic conduït per Queco Novell i amb direcció i guió de Marc Chornet. Els premis compten amb Repsol com a patrocinador principal i amb la col·laboració del Port de Tarragona.


Lorena Roldán: ‘Torra és la benzina dels comandos separatistes’ | Notícies / Noticias Tarragona diari digital Tarragona21\nLorena Roldán: ‘Torra és la benzina dels comandos separatistes’\nLorena Roldán amb el diputat Sergio del Campo, avui a Vila-seca. Foto: Cedida\n«Torra és la benzina dels comandos separatistes». Així ho ha manifestat la portaveu nacional de l’Executiva de Ciutadans (Cs), Lorena Roldán, després de publicar-se en els mitjans de comunicació que «Torra ha estat assenyalat davant el jutge per un dels detinguts per presumpte terrorisme i, pel que sembla, fins i tot podria haver-se entrevistat amb un d’ells». Fet que la líder de Cs a Catalunya ha titllat de «gravíssim» perquè «no només els ovaciona, els defensa i els aplaudeix al Parlament, sinó que de confirmar-se aquesta informació podria també haver estat al corrent de les seves accions i fins i tot planejar ajudar-los».\nEn declaracions als mitjans de comunicació, la líder de Ciutadans a Catalunya ha manifestat que «aquesta ha estat la setmana negra del separatisme a Catalunya», i ha detallat que «els partits independentistes han aprovat aquesta setmana resolucions declarades il·legals pel Tribunal Constitucional, han votat per fer fora a la Guàrdia Civil de Catalunya, i han censurat i fet fora a Ciutadans, i a la veu de milers i milers de constitucionalistes, del Parlament per denunciar la infàmia que Torra i diputats separatistes aplaudissin als detinguts per presumpte terrorisme en el Parlament de tots els catalans».\nDavant les últimes informacions, la portaveu nacional de Cs ha defensat «actuar ja» perquè «Torra no pot continuar sent el representant de l’Estat a Catalunya i seguir al capdavant de 17.000 Mossos d’Esquadra». Roldán s’ha dirigit al president del Govern en funcions per a preguntar-li si «no li semblen suficients motius per a fer alguna cosa? Necessita que passi res pitjor? Fins a on està disposat a permetre que arribi això?». Per això, ha instat Pedro Sánchez a «deixar de donar l’esquena als catalans constitucionalistes i trencar tots els seus pactes i governs amb Torra i els separatistes en Ajuntaments i a la diputació de Barcelona».\n13/04/2019 Sergio del Campo: «Tarragona inicia el compte enrere per fer fora a Pedro Sánchez de la Moncloa»\n19/11/2019 Neix a Tarragona una plataforma pro Manuel Valls que es presentarà a les eleccions autonòmiques


Steve Kerr és un home tranquil a pesar que el seu pare va ser assassinat\nMai tira bregues als seus jugadors, i menys encara davant la cambres: “El meu secret –diu– és saber callar-me”\nSteve Kerr saluda als aficionats dels Golden State Warriors en la celebració de l'últim títol de la NBA\nMichael Urakami / AFP\nEl desembre del 1983 Steve Kerr va anar a visitar la família a Beirut, on el seu pare era el president de la Universitat Americana, i la seva mare, professora. A la maleta portava orgullós l’enregistrament borrós del seu debut amb la Universitat d’Arizona, un partit en què va anotar tres cistelles i va convertir quatre tirs lliures. Malgrat que amb prou feines se’l podia distingir, a la nit, després de sopar i davant la mirada impertorbable del majordom, passaven les repeticions de la cinta de vídeo una vegada i una altra i comentaven les jugades.\nPassat Nadal l’actual entrenador dels Warriors va tornar als Estats Units. Va ser l’última vegada que va veure el seu pare. A mitjan gener va rebre una trucada en plena nit a la seva residència universitària: el seu pare havia estat assassinat per un grup anomenat Guerra Santa Islàmica, vinculat a l’organització terrorista Hizbul·lah i possiblement finançat pels aiatol·làs iranians (així ho va establir un tribunal dels Estats Units en una causa presentada per la família Kerr, que va ordenar a Teheran pagar milions de dòlars que no han vist, i probablement no veuran mai).\nNo esbronca mai els seus jugadors, i encara menys davant les càmeres; “El meu secret –diu– és saber callar”\nDe petit Steve Kerr era terriblement irascible i perdia completament els estreps quan les coses li sortien malament, en l’esport i fora. Els seus pares anaven als seus partits de bàsquet o beisbol, li aguantaven la fúria i no li deien res fins que s’havia calmat. És el mateix que ara fa ell com a entrenador quan els seus jugadors no segueixen les seves instruccions. “No poso mai ningú en evidència –diu–. El més important de la meva feina és no dir res, mossegar-se la llengua i callar”.\nL’assassinat del seu pare podria haver convertit Steve en una persona amargada, però no ha estat així. És la calma personificada. A tot estirar arriba a donar un cop a la taula per posar èmfasi quan, després de successos com la matança d’ Uvalde, demana aquella legislació per controlar la possessió d’armes de foc que als Estats Units no arriba mai.\nEl tècnic ha experimentat en la pròpia pell fins a quin punt poden ser cruels els aficionats a l’esport\nNo va anar a Beirut per al funeral del seu pare: va preferir utilitzar el bàsquet com a bàlsam i continuar jugant. Només havien passat unes quantes setmanes des de l’assassinat quan Arizona va visitar la pista del seu màxim rival, l’Arizona State, i des de les grades va començar a sentir crits de “ OAP, OAP, per què no t’apuntes als marines i tornes al Líban?”. Li va caure la pilota de les mans, va començar a tremolar com un ocellet i es va passar uns quants minuts plorant a la banqueta. Els jugadors dels Warriors només sabien de manera molt vaga la tragèdia personal de Kerr, als 56 anys un home tranquil, demòcrata, enormement crític amb Trump, la veu del qual és un eco de la del seu pare; parla amb un absolut coneixement de causa i sense cap odi sobre la història de l’ Orient Mitjà (on els seus avis van treballar com a missioners), la guerra dels Sis Dies, la creació de l’ Estat d’Israel, el conflicte palestí, l’assassinat de Sadat i el que calgui.\n“És fàcil demonitzar els musulmans, però les coses no són blanques o negres, i no hi ha bons ni dolents, sinó molts grisos; la immensa majoria és gent pacífica”. Després d’aquelles tres cistelles borroses en una vella cinta de vídeo, Kerr va jugar quinze temporades a l’NBA, amb el millor percentatge de tirs de tres de la història, i té nou anells, gairebé un per a cada dit (cinc com a jugador amb els Bulls i els Spurs, i quatre amb els Warriors). I això que a casa seva, de petit, no es cridava d’alegria quan els Dodgers guanyaven les Sèries Mundials sinó quan Arafat i Begin es donaven la mà a Camp David. O potser precisament per això.


Inici » Actualitat » Notícies » Estudis i projectes\nEl pressupost municipal no només preveu l'execució d'obres i serveis, com els que hem destacat a les pàgines precedents, sinó que també destina algunes partides a la realització d'estudis i projectes que es podran fer realitat els pròxims anys.\ndimarts, 1 febrer, 2005 - 10:00\nEntre aquests projectes, idees, estudis i propostes en procés d'anàlisi i preparació en destaquen alguns com les reformes de diverses places de la ciutat, com les de Blanes, la de Disset de Setembre, la del barri d'Orcasitas, o els jardins del Cementiri Vell.\nEl pressupost també destina una partida a reformular el projecte del gran centre cultural de la plaça de Catalunya, que haurà d'adaptar-se a la ubicació a la plaça d'una estació de la línia L9 del metro. També en l'àmbit arquitectònic un altre projecte en marxa és el de la recuperació del Centre Artesà, una vegada hagi passat a ser propietat de l'Ajuntament.\nEn el camp mediambiental, es durà a terme un estudi per crear l'anomenada Anella Verda, una xarxa de camins per a vianants i bicicletes que envoltarà el nucli urbà i connectarà amb les vies verdes ja existents.


La tuberculosi a Barcelona, un problema que no acaba - UABDivulga Barcelona Recerca i Innovació\nLa tuberculosi és una malaltia infecciosa que afecta cada any a 8.800.000 persones i que produeix uns 1.4 milions de morts al món, la majoria en els països pobres. Al problema de la seva freqüent associació amb el virus de la Sida, el VIH, se li ha afegit l'augment de les resistències a antibiòtics sobretot a causa d'un mal seguiment del tractament. A més, es desconeix quants pacients tornen a emmalaltir (tenen una recurrència) un cop curats i quina és la seva probabilitat de morir a llarg termini. Per això, l'objectiu d'aquesta tesi doctoral és conèixer la incidència (nous casos) i els factors associats a tenir una recurrència de tuberculosi, i de morir, en pacients de la ciutat de Barcelona. El treball destaca la gran eficiència dels plans de prevenció a Barcelona i també assenyala la necessitat de seguir amb la lluita contra la tuberculosi en l'actual situació de crisi, ja que l'augment de la pobresa pot portar a un augment de la malaltia.\nPer aquesta tesi es va realitzar el seguiment de tres grups de pacients residents a Barcelona amb tuberculosi notificada al programa de tuberculosi de la ciutat (PPCTB). Es van seleccionar els casos que havien completat el tractament de forma correcta segons les recomanacions europees. Les tres grups de pacients van abastar el període 1987-2006 i el seguiment es va realitzar fins a finals del 2009. Totes les dades provenien de les enquestes epidemiològiques del PPCTB de Barcelona, realitzades sobre tots els casos detectats per infermeres de Salut Pública. Es van calcular les incidències de recurrència i mortalitat i es van realitzar diferents anàlisis de supervivència per conèixer els factors relacionats.\nLa incidència de recurrències de tuberculosi en el període 1995-2005 va ser baixa (530 casos per 100.000 habitants) i les del període 2003-2009 van ser encara més baixes (341 casos per 100.000 habitants).\nEls pacients que van tenir una major probabilitat de recurrència complien les següents variables: sexe masculí, persona immigrant, addicció a les drogues, residència a Ciutat Vella, infecció per VIH o tuberculosi prèvia. Les persones infectades per VIH que estaven en tractament amb antiretrovirals van tenir un menor risc de recurrència. A més, pacients amb tuberculosi, tot i haver completat el tractament, van tenir una major probabilitat de recurrència comparat amb la població general de tenir un primer episodi.\nLes recurrències es van deure a la meitat dels casos a reinfecció exògena per una soca de Mycobacterium tuberculosis, el bacil causant de la tuberculosi, diferent i en l'altra meitat es van deure a una reactivació endògena del bacil. La taxa de mortalitat trobada a les persones que havien patit tuberculosi i s'havien curat va ser de més gran que la de la població general (3.400 casos davant a 1.147 casos per 100.000 habitants). Factors com l'alcoholisme, una edat a partir dels 41 anys o l'addicció a les drogues sumada a la infecció per VIH es van associar a un major risc de mort. Haver tingut una recurrència no es va associar a un major risc de mortalitat.\nLa baixa incidència de recurrències de tuberculosi es deu a l'existència d'un PPCTB que funciona i que s'ha sabut adaptar a les necessitats canviants de la població. S'hauria d'estendre el model d'aquest programa a altres grans ciutats cosmopolites per millorar el seu control en el món, especialment entre les poblacions més vulnerables.\nTambé es recomanaria a metges i sanitaris que sospitin sempre de tuberculosi: observar com el pacient pren diàriament la seva medicació, l'ús dels antiretrovirals a les persones infectades pel VIH i l'existència d'agents de salut en els PPCTB han estat avenços importants en aquesta direcció. La mala nutrició, l'amuntegament o l'estrès migratori igual que les malalties de base descrites, serien probablement el motiu últim pel qual es dóna una recurrència de tuberculosi.\nLa taxa de mortalitat trobada a la població de pacients amb tuberculosi guarida és més gran que la mortalitat de la població general. Probablement la tuberculosi és una malaltia que ajuda a identificar col·lectius de població més fràgil.\nFinalment, en la situació actual de crisi econòmica i financera en què vivim immersos, i després d'haver comentat l'estreta relació que existeix entre la tuberculosi i la pobresa, recomanaríem romandre més atents que mai a un possible rebrot de la malaltia i les seves recurrències en un futur de manera que s'haurien de garantir en tot moment uns mínims recursos econòmics i humans als diferents PPCTB.\n"Estudio de las recurrencias y de la supervivencia en los enfermos con tuberculosis que han completado el tratamiento en la ciudad de Barcelona", tesi doctoral llegida per Juan Pablo Millet en el Departament de Pediatria, Ginecologia i Medicina Preventiva de la Universitat Autònoma de Barcelona.