Blog Feed – Pàgina 5 – El món de la Mon\nEl 12 de març de 2020 a la tarda, just abans del primer dia de confinament al nostre país per la pandèmia de la Covid-19, anava en cotxe de Montmajor a Berga amb el meu fill, a fer uns encàrrecs. Més o menys a meitat de camí, hi havia uns obrers a peu de carretera treballant en unes obres, i el Roger em preguntà: “Mama, què fan aquests homes?”. I jo vaig respondre: “Són uns peons, que arreglen la carretera…”. I el nen va afegir: “Ens hi podem parar, per veure-ho?”. Però jo vaig contestar: “Ara no, Roger, que anem amb retard…”. Acte seguit d’haver pronunciat aquestes paraules, em vaig dir per dins: “Ostres, això és un conte! Aquest podria ser un bon punt de partida per a un conte…”.\nNo hi vaig pensar més fins al cap de dues o tres setmanes, en que em vaig descobrir escrivint-lo. A partir d’aquella primera idea embrionària, en va néixer l’Espiet, un conte fill del confinament. Em va sortir d’una sotragada, i en poc més d’una hora el vaig tenir enllestit. Per descomptat que després hi van haver diferents versions per polir, però la història que volia contar i l’estructura central estava feta. En realitat, més que anar introduint elements de sorpresa en el conte, va ser el mateix conte el que em va sorprendre a mi.\nPrimer vaig esbossar el personatge principal i el vaig descriure físicament (“menut, amb uns rínxols pèl-rojos i uns ulls grans i llaminers), psicològicament (“curiós i espavilat de mena”) i el vaig contextualitzar (“vivia en un bonic racó de món”). Després vaig construir les diferents escenes amb els altres significatius (en aquest cas: la mare, el pare i la mestra) i, finalment, vaig introduir la figura de la iaia, simbolitzant la vellesa i la saviesa (amb la seva actitud atenta, d’escolta i afectuosa). A diferència de la majoria de contes infantils, l’Espiet qüestiona el paper de l’adult. És un conte adreçat tant als infants com als adults i, d’alguna manera, permet que petits i grans s’hi puguin sentir identificats o s’hi vegin reflectits.\nEl vaig compartir amb un meu oncle i em va suggerir un final més contundent. El vaig enviar a un professor de català perquè hi fes les degudes correccions (ortogràfiques, gramaticals, sintàctiques). I, una vegada vaig haver escrit els agraïments i les dedicatòries, em vaig engrescar a il·lustrar-lo. Vaig poder comptar amb el preciós treball de la Mar Guixé, que va saber dibuixar l’Espiet tal com jo l’havia imaginat i a qui sempre estaré agraïda. A partir d’aquí, em vaig plantejar si cercar una editorial o autoeditar-lo, i em vaig decantar per a la segona opció. Vaig seguir els passos que marca la Biblioteca Nacional de Catalunya per obtenir el dipòsit legal. Vam escriure els crèdits, tant de l’autora com de la il·lustradora. La Mar el va maquetar i, contenta com un nen amb sabates noves, el vaig dur a la impremta Muval de Solsona. Després de tot aquest procés, només em calia esperar per tenir-lo a les mans… I el mes d’agost ja regalava els primers exemplars a persones properes.\nEl 16 d’octubre de 2020, gràcies a la invitació de la Jordina Subirana -Directora de l’escola Gira-sol de Montmajor-, vaig tenir l’oportunitat de presentar-lo als alumnes (la comunitat de mitjans i la comunitat de grans), i vam compartir plegats una bonica i satisfactòria experiència. Atents i amatents, van copsar àgilment el missatge del conte i de seguida van descobrir l’acompanyant de l’Espiet, un animaló en sintonia amb el protagonista i que ve a representar el seu àlter ego.\nEn definitiva, l’Espiet tracta de la curiositat de l’infant i de la importància de prendre en consideració cada petit. També és una crítica al paper de l’adult quan pot mostrar-se indiferent envers aquesta curiositat i, en aquest sentit, és un reclam a sostenir una actitud atenta i respectuosa.\nSi tens curiositat per descobrir qui era l’Espiet, pots trobar-lo a Solsona (Gasolinera Setelsis, Cal Pellicer, Cal Verdaguer i l’Estanc de Baix) i a Berga (La Papereria i Llibreria Quatre Cantons).\nSi vostè comença a llegir aquestes línies amb l’esperança de trobar-hi algunes pautes bàsiques per solucionar els seus problemes, potser no cal que continuï llegint. Però si es formula preguntes que cerquen possibles respostes, el convido a seguir.\nA vegades hi ha algunes persones que acuden a la consulta motivades per apaivagar el seu patiment psicològic esperant un seguit de pautes fàcilment aplicables o consells concrets amb els que se’ls digui el que han de fer o deixar de fer. I amb la demanda més o menys il·lusòria de que amb quatre pautes a seguir es resoldrà ràpidament la seva situació. Com si sota la taula del despatx hi hagués una bíblia amb receptes aplicables a tots, una mena de manual per a l’usuari com quan es compra un electrodomèstic amb tot un seguit d’indicacions per posar-lo en funcionament. Però, atenció: un subjecte no és una màquina!\nÉs cert que des de determinats enfocaments psicològics s’ofereixen respostes més o menys estàndard, suposadament objectives, que es basen en estadístiques i dades, que cerquen la màxima eficàcia i tenen l’objectiu de modificar la conducta del pacient segons allò establert per la normativa social. Com si el rol del professional fos regular els pensaments del pacient i posar-los sota control, suprimir el problema i omplir els buits existents. Però, ull: un subjecte no és una xifra!\nDir al pacient el que ha de fer, no seria en part desresponsabilitzar-lo en lloc d’ajudar-lo a fer-se càrrec de les seves eleccions? Caure en una pràctica estàndard i mecànica, no seria suprimir la dimensió singular i particular de cada subjecte? Decidir pel pacient, no seria menystenir-lo i reforçar la dependència en lloc de respectar-lo i possibilitar que es situï d’una manera diferent en certes relacions que l’atrapen? Dispensar normes, pautes i tècniques prefixades, no seria impedir que el símptoma -sota el qual hi ha quelcom autèntic i vertader- parli?\nDes de l’orientació psicoanalítica, un subjecte no pot reduir-se a una mera etiqueta diagnòstica. Es dóna importància al cas per cas i a les particularitats de cada persona. Les sessions no són l’espai comú de la comunicació habitual, sinó que ocorren en un espai diferent, en el que el llenguatge transcendeix a cada individu. Es tracta d’oferir un lloc d’escolta als enigmes que amaguen les paraules del pacient, que sovint diuen més del que un mateix creu i que en elles hi ha algunes respostes que està buscant. Es promou una modificació de la posició del subjecte respecte els seus funcionaments i no només de les seves conductes observables. El treball consisteix en acompanyar a que cadascú, d’una forma singular, trobi la pròpia sortida als seus malestars. L’efecte terapèutic no prové de l’automatisme d’un procediment, sinó de poder conduir el subjecte al punt en que pugui dissoldre’s el caràcter de necessitat que el símptoma assumeix en ell.\nLa nostra cultura no ofereix massa esquerdes per a que la persona pugui preguntar-se: “Què vull? Què estic fent? Per què em passa el que em passa? Quin sentit té la meva vida?” I inclòs abans que intenti articular una pregunta sovint ja se li respon: “No no, tu el que vols és tal cosa, el que necessites és tal altra, el que et falta és això o allò…”. Cal donar espai, i aquest espai és el que es proporciona des del marc psicoanalític: un espai per a la subjectivització que permeti a cada persona responsabilitzar-se d’allò que el fa patir i per tant pugui resoldre-ho des de dins.\nLa següent selecció de cites gira entorn de la vida. Es tracta d’un breu recull fruit d’algunes lectures personals gràcies a les que he après quelcom més d’això que en diem “viure”. Bona lectura!\n“Viure és escriure’m amb l’alfabet dels sentits” (P. Pons, 2014. “El rastre blau de les formigues”)\n“Nunca des tu espíritu a torcer. Hazte espeleólogo de tu propia resistencia”. (G. Puerto, 2011. “Rastreo íntimo”)\n“Al fin y al cabo, somos lo que hacemos para cambiar lo que somos. La identidad no es una pieza de museo, quietecita en la vitrina, sino la siempre asombrosa síntesis de las contradicciones nuestras de cada día”. (E. Galeano, 2004. “El libro de los abrazos”).\n“Pero, una vez más, comprobé que la realidad, esa eterna bromista, siempre encuentra el arabesco más divertido porque es más osada que el escritor que se dedica a inventar. No tiene reparos en poner con audacia lo extraordinario al lado de lo ridículo y une maliciosa lo inevitablemente humano con lo sorprendente”. (S. Zweig, 2007. “La mujer y el paisaje”).\n“Con el tiempo llegas a comprender que la finalidad de los laberintos interiores no es tanto llegar a desentrañarlos como, simplemente, recorrerlos”. (P. Grande, 2012. “Hendiduras”).\n“Además de ardua y doliente, esta empresa de saber y darse cuenta, necesita tiempo, pues a los humanos nos produce el mismo trauma no abrir los ojos a la realidad, que abrirlos a destiempo y de forma repentina”. (R. Servera, 2000. “El arte de la mirada oblícua”).\n“No hay que perderse siempre en las grandes cuestiones, no se puede ser siempre un campo de batalla. Hay que saber sentir los propios límites alrededor”. (E. Hillesum, 1941-1943. “Diario de Etty Hillesum. Una vida conmocionada”).\n“Estar disponible vol dir també tenir en compte les coses simples i banals. La restauració de la contemplació demana la rehabilitació de les petites coses. Cal consentir a ocupar-se de la quotidianitat”. (M. Lacroix, 2005. “El culte a l’emoció”).\n“Pels dies de cada dia n’hi hauria prou de ser modestos i esforçar-nos a entendre quins són els nostres desitjos reals, les nostres inclinacions, i tot seguit acceptar-les sense cap mena de vergonya. I esforçar-nos a conciliar les nostres aspiracions amb les possibilitats que ens ofereix el món”. (S. Márai, 2005. “La dona justa”).\n“La vida, a pesar de todo, se yergue por encima de nosotros desplegando todo su esplendor, nos cuestiona continuamente, hurga en lo más hondo de nuestros anhelos tratando de que tomemos conciencia de nuestra verdadera esencia”. (Á. Becerra, 2009. “Ella, que todo lo tuvo”).\nEn aquesta ocasió, no seré jo la que parli (escrigui). Us convido a reflexionar al voltant de l’amor a partir d’unes cites que en algun moment m’han commogut, m’han permès saber més i davant les que sento un profund agraïment que m’empeny a compartir-les. Feliç lectura!\n“El coneixement profund d’un mateix és una qüestió d’intimitat. Estimar-se no és sinó una mostra d’exigència, i de vegades el rigor no constreny, ans allibera” (M. Martí i Pol, 1987. “Correspondència amb Joan Vinyoli”)\n“Amar es desnudarse, es decir, deshacer los nudos que nos tienen cautivos” (P. Grande, 2012. “Hendiduras”)\n“El amor consiste en que dos soledades se defiendan mutuamente, se delimiten y se rindan homenaje” (R. Maria Rilke, 1929. “Cartas a un joven poeta”)\n“Cuando amamos, cultivamos a ciegas las gracias del hechizo…” (Y. Reza, 2000. “Una desolación”)\n“Lo inesperado en el poema, lo inesperado en el amor y en la amistad. El encanto de las cosas que no han sido y llegan sin llamar” (D. García, 2004. “Voces detenidas”)\n“L’amor no pot ser engabiat. L’amor, per reprendre una esplèndida imatge que Rainer Maria Rilke utilitza en una de les seves cartes, necessita moure’s lliurement, necessita una mà oberta que li permeti, sense obstacles, aturar-se o escapar. Serrar els dits per immobilitzar-lo significa convertir la mà en un taüt. Perquè posseir vol dir matar” (N. Ordine, 2013. “La utilitat de l’inútil”)\n“La valentía del amor se mide por su virtud para reconocer lo que en el otro se nos presenta bajo la forma de la diferencia, y aun así ser capaz de acoger esa otredad. Un amor despojado de las envolturas narcisistas exige una disposición a la contingencia del encuentro y una renuncia al fantasma de la completitud” (Z. Bauman y G. Dessal, 2014. “El retorno del péndulo. Sobre psicoanálisis y el futuro del mundo líquido”)\n“Lo que no se podía hacer era amar a un mismo individuo, años y años, con un mismo tipo de amor, pero sí podía irse estableciendo con una misma persona y a lo largo del tiempo amores creativos, estimulantes y distintos” (E. Tusquets, 2005. “Para no volver”)\n“La confianza y el respeto no surgen espontáneamente, hace falta fundarlos” (L. Etxebarría, 2009. “De todo lo visible y lo invisible”)\n“La gratitud es una experiencia subjetiva, como la fe (…). La gratitud es lo menos efímero de nuestra vida. Por ella somos probablemente menos libres, pero también estamos menos solos. Y eso está bien” (A. Bessa-Luís, 2004. “Contemplación cariñosa de la angustia”)\nLi deien la boja. En realitat es deia Maria, però rarament la cridaven pel nom i pocs el sabien. Devia tenir uns quaranta i tants anys llargs, coixejava una mica i s’esmunyia entre la gent amb una mirada errant que oscil·lava entre el vent feréstec i el dòcil. Anava mal girbada. Duia un davantal lligat a la cintura, en aquell punt on s’unia una faldilla esquinçada i una camisa de quadres. I sempre anava amb el mateix mocador al cap, unes mitges gruixudes estiu i hivern sorgides per tot arreu i unes xiruques gastades. Tot i portar el cos tapat, se li escolava part del seu esperit, gran, verge, desbocat i ric. Era analfabeta, i potser era això el que li conferia aquell aire desconfiat i un cert deix de tristesa. A voltes deixava anar un d’aquells somriures irreprimibles, mig grotescos, com l’udol d’un animal malferit. Les males llengües deien tot mofant-se que, resguardada a casa seva, li agradava córrer nua amunt i avall tant si feinejava atribolada com si ballava al capvespre sense música de fons. Mai no va deure ni un ral a ningú, era honesta com un tros de pa. No es posava en conflictes, però tenia un instint gairebé màgic per ajudar a qui realment ho necessitava. Tampoc se li coneixia parella ni companyia. Ella deia, senzillament, que ja estava bé sola. I que la seva millor amiga era ella mateixa. Tenia un cor més gran que la vaca que munyia i era fidel a qui se li obria i li feia confiança. Cantava amb la passió primitiva del qui no en sap però experimenta un gran plaer en fer-ho. O potser a vegades cantava simplement per espantar els malsons i les pors, que no ocultava. Es veu que sovint també parlava sola. I ho feia des de que tenia ús de raó o, millor dit, des de que els seus pares moriren quan ella amb prou feines alçava dos pams de terra. Tot i que també conversava amb el parell de cabres que tenia, amb els arbres del camí, les cuques de llum i els estels de la nit. Era amant de la natura i estimava el silenci. Tenia un hort, un petit reducte de terra on al seu fons s’hi concentraven arrels de totes menes i, a la superfície, planter variat. S’hi passava qui sap les hores, al seu hort. I sempre li agradava tenir-hi flors, com si decorés l’altar de Déu. Havia corregut poc món, però es coneixia tots els topants dels seus vorals amb els ulls clucs. Posseïa un talent natural per fer front als entrebancs i adaptar-se als imprevistos. Deien que no sabia distingir entre el somni i la realitat, que vivia immersa en el seu món de fantasia, però tenia un enigmàtic do: curava amb les mans. I sabia de l’art de fer guaricions i remeis casolans a base d’herbes i beuratges naturals. Desgavellada, bruta, envellida, temorosa. Intuïtiva, enèrgica, capaç, noble. Mostrava sense vergonya -ni massa consciència- allò que els demés també tenien però intentaven sempre amagar. Però tan sols era una bona dona que duia escrit al rostre els solcs del pas del temps i el pes del patiment. Li deien boja. El més curiós del cas és que mai no es va identificar amb aquesta etiqueta; devia tractar-se d’una dona sàvia. Potser una mica boja, sí. Potser una mica bruixa, també. Però sàvia per no deixar-se encasellar pels estereotips que no veuen més enllà de la mera aparença externa i els estigmes propiciats per una societat poc justa i més boja del que es pensa.\nQuan pensem en les perversions, sol ser freqüent que de les primeres que ens vénen al cap siguin les perversions sexuals. Els Manuals actuals dels trastorns mentals parlen de trastorns parafílics i n’inclouen una àmplia llista. Però en aquesta ocasió voldria escriure unes ratlles sobre un tipus particular de perversió: la perversió del llenguatge.\nEls éssers humans, a part de satisfer determinades necessitats biològiques imprescindibles per la supervivència, tenim unes necessitats afectives, inherents a la pròpia existència. D’una banda, posseïm una necessitat de protecció i seguretat davant els entrebancs que ens depara la vida. D’altra banda, reclamem la necessitat d’autonomia i llibertat. I és precisament aquí, immersos en aquesta dicotomia vital, on rau el conflicte afectiu de l’home. A nivell primari, la necessitat de protecció i seguretat s’expressa a través del plor, el crit, el riure, el gest o el balbuceig. Al mateix temps, amb la conducta exploratòria, l’infant comença a expressar les seves necessitats primerenques d’autonomia i de llibertat.\nPerò, amb l’aparició del llenguatge, es produeix un desplaçament dels nivells primaris i la situació canvia radicalment. Les formes primàries que fins ara ens permetien mantenir un cert contacte relacional amb la realitat externa, deixen de ser la forma habitual per a expressar la nostra afectivitat. Amb l’adquisició del llenguatge podem conferir un ordre al món, o captar el cert ordre que la societat ens imposa del món. El llenguatge ens permet accedir als conceptes, símbols, idees, constructes mentals, etc. Gràcies al llenguatge, podem formular-nos preguntes i cercar-ne respostes.\nEl fet de pertànyer a una cultura basada en el domini organitzat i sistemàtic condueix a que el llenguatge es perverteixi i deixi de complir les funcions que en un inici li eren pròpies. Aquesta perversió del llenguatge acull dues vessants diferenciades però també relacionades: la instrumentalització del llenguatge com a eina de poder, i la instrumentalització del llenguatge com a eina de submissió. Gòrgies, el sofista, deia que qui tenia la paraula tenia l’espasa. Els sicilians aportaren la primera definició de retòrica i deien que la seva missió és forjar mestres en l’art de persuadir. Però aquest art dóna un poder perillós: el poder de disposar dels mots sense les coses. I de disposar del homes en disposar dels mots. Vivim en un món on el llenguatge s’ha utilitzat com a eina de domini, de poder, abandonant així la seva funció afectiva. És per això que dic que s’ha instrumentalitzat el llenguatge. D’altra banda, per poder-nos adaptar al llenguatge autoritari per part del “poder”, necessitem un llenguatge apropiat. El domini ens demana adaptar-nos lèxicament per oferir un argument que ens permeti racionalitzar o justificar la nostra posició. I això també és una perversió del llenguatge, ja que aquest deixa d’assumir les seves funcions originàries i passa a contribuir al fet d’ordenar i manar, o bé creure i obeir.\nDavant la situació de perversió del llenguatge, sembla evident que s’imposi la necessitat de la reforma del llenguatge. Aquesta tindria com a missió bàsica tornar al llenguatge la funció que li és pròpia: la comunicació entre els homes. I semblaria que, a qui més li escau dur a terme aquesta tasca -és una hipòtesi de treball- seria l’escriptor, l’artista o el poeta, i el vehicle per mitjà del qual reformar-lo, la poesia. Gràcies a la concepció animista i al pensament analògic que tenen cabuda en la poesia, aquesta ens permet reconciliar-nos amb la realitat fent front al llenguatge “imposat” i recuperant la paraula perduda. Aquesta reconciliació implica una nova manera de sentir i de viure i és que, de fet, l’expressió poètica és fruit de la sensibilitat del poeta i de tota la seva vida, i no pas un mer exercici literari. Davant d’això, l’únic que es pot demanar al poeta és autenticitat. Estem fets de paraules! Elles són la nostra única realitat o, almenys, el major testimoni de la nostra realitat.


Promoció en venda, c. galiano, 53, Ferrol - Servihabitat\nPromoció de habitatges en venda a c. galiano, 53 a la província de la coruña\nDes de\t202.000€\nPromoció d'Habitatges i Oficina a Ferrol.\nHabitatges d'ús majoritàriament residencial.\nOficina situat a l'entresòl de l'edifici, destinada a usos comercials o industrials.\nHabitatges i oficina comercial, a tocar de l'Ajuntament, de superfícies comercials, parada d'autobús, bars restaurants i zones verdes. A 5 minuts de el Centre Mèdic Quirón Salut Ferrol. (Consulteu la disponibilitat dels immobles en la nostra pàgina web).


El món ens espia – Salvador Cardús\nEl món ens espia\nTothom ha assenyalat com un dels grans èxits de la Via Catalana de dimecres passat l’haver cridat l’atenció de tot el món cap a la nostra aspiració de llibertat política plena. El suplement de dissabte de l’ARA amb la selecció d’una dotzena d’articles publicats per la premsa internacional i, particularment, el recull de links elaborat per Vilaweb amb 120 referències de mitjans de 40 països diferents, és l’evidència definitiva d’aquesta victòria comunicativa. I tot aconseguit sense tenir els recursos habituals de què disposen els estats. A més, això arriba just després d’uns mesos d’una intensa -per no dir ferotge- campanya diplomàtica comandada astutament per José Manuel García-Margallo, un dels ministres més intel·ligents de l’actual govern espanyol.\nUN COP MOSTRAT AL MÓN que la voluntat d’independència a Catalunya és explícita, massiva, pacífica i democràtica, em puc imaginar el compromís en què hem posat tota aquella acció diplomàtica d’Espanya i els seus agents. És fàcil sospitar quins han d’haver estat fins ara els seus arguments -de fet, l’amic Agustí Bordas ja ens en havia avançat alguns (llegiu-ho a “Diplomàcia catalana”, Singular digital , 12 de març de 2013). Per això, m’agradaria veure pel forat del pany com els diplomàtics espanyols a partir d’ara són inquirits sobre com lliga la seva retòrica anterior amb les noves evidències. Els de García-Margallo deuen estar suant tinta per acabar de polir un nou argumentari que encaixi la Via Catalana en la propaganda prèvia per ser ràpidament distribuït a totes les ambaixades i consolats.\nSIGUI COM SIGUI, ELS FETS mostren que, només en un any, el món ha passat d’ignorar-nos a tenir-nos a la seva agenda. No dic que ens acabi d’entendre, esclar, i per això ens està vigilant de cua d’ull. És un primer pas fonamental per al qual s’ha comptat amb treballs tan qualificats -i independents- com els del Col·lectiu Emma, la feina tenaç de Catalans Abroad, l’acció a Brussel·les de Deumil.cat, la forta irrupció de Help Catalonia o darrerament la sectorial d’Exteriors de l’ANC, entre molts altres (demano disculpes als molts que no esmento en aquestes ratlles). A manca d’estructures d’estat, el país ha comptat amb aquesta eclosió de petites però potents i generoses -precisament tan potents pel fet de ser tan generoses- iniciatives de la societat civil. (Per cert, fa petar de riure que alguns hagin d’imaginar-les com si visquessin fortament subvencionades per fer encaixar els èxits obtinguts a la percepció malaltissa que tenen de la realitat catalana.) I, cal reconèixer-ho, des de fa uns mesos s’ha afegit a aquest objectiu de posar-nos a l’agenda internacional l’acció decidida i eficaç del mateix Govern, amb una secretaria d’Afers Exteriors molt ben dirigida i el treball expert de Diplocat.\nTOTS SABEM que un cop hàgim fet -tots sols- el cop de cap, dependrem molt directament del reconeixement internacional que rebi el nostre gest. És lògic, per tant, que estiguem molt pendents dels més petits indicis que ens puguin transmetre una certa confiança que l’obtindrem. I, vist el silenci de les cancelleries del món -amb escasses excepcions a favor com les de Letònia i Lituània o declaracions com les de David Cameron-, hi ha qui s’inquieta. Personalment, ho veig ben diferent: el silenci dels governs estrangers em sembla absolutament clamorós. El previsible, si fos cert que les nostres aspiracions incomoden aquests estats, és que es manifestessin a favor d’Espanya i en contra nostra. En canvi, callen. Des del meu punt de vista, aquest és el suport que de debò ens cal i el que augura un decantament favorable a l’hora de la veritat. El món està a l’aguait i parlarà quan sigui l’hora. Naturalment, a favor de la democràcia.\n17 de setembre de 2013by Salvador Cardús\nLa clau, la fi del victimisme\nTertúlia d’El Matí de CR amb Salvador Cardús, Miquel Puig, Josep Ramoneda i i Marta Selva


Real Apartments Magyar Budapest Hongria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nSituat a l'encantadora àrea de 05. Centre Ciutat - Belváros, Real Apartments Magyar gaudeix d'una posició excepcional a la els paisatges, la cultura, compres de Budapest. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nReal Apartments Magyar ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Els clients de l'hotel poden gaudir de habitació familiar, ascensor.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, calefacció, escriptori, telèfon, aparell de televisió per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Real Apartments Magyar.\nEls clients han de presentar un document d’identitat amb fotografia i una targeta de crèdit durant el registre d’entrada. Les peticions especials són segons disponibilitat i poden comportar suplements. Cal que informeu el Real Apartments Magyar de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.\nBarri 05. Centre Ciutat - Belváros 06. Terézváros 06. Terézváros 05. Centre Ciutat - Belváros 05. Centre Ciutat - Belváros 06. Terézváros


L'Olot tria Santi Castillejo com a recanvi de Rodri - Diari de Girona\nL'Olot tria Santi Castillejo com a recanvi de Rodri\nL'exentrenador del Llagostera té l'encàrrec de salvar els garrotxins del descens a Tercera i serà presentat avui abans de l'entrenament\nolot | jordi roura 23.02.2016 | 10:54\nSanti Castillejo donant ordres en un entrenament del Llagostera la temporada passada. marc martí\nSanti Castillejo és des d'ahir el nou entrenador de l'Olot, en substitució del destituït Rodri. L'exentrenador del Llagostera en els primers nou partits de la temporada passada a Segona A (va ser destituït després de perdre 1-4 contra el Mallorca i entrar per primera vegada en zona de descens) ha rebut l'encàrrec de salvar els garrotxins del descens a Tercera en les 12 jornades de lliga que falten i serà presentat aquest matí (10.00) abans que dirigeixi el seu primer entrenament. El tècnic navarrès, de 44 anys, i que no tenia equip des de la seva sortida de Llagostera l'octubre de 2014, firma fins al 30 de juny. Castillejo té un bon coneixement de la Segona B perquè abans de fer el salt a la categoria de plata amb els blaugranes, havia dirigit el Reus (2009 a 13) i el Nàstic (2013/14).\nCom a jugador la carrera del nou preparador dels garrotxins , que actuava de davanter, va començar al Tudelano, club del qual va passar a l'Osasuna, amb qui va debutar a Primera la campanya 1991/92. També va passar pel Numància, el Castelló i el Nàstic, per acabar aquesta etapa entre Segona B i Tercera en equips com el Conquense, el Leganés, el Reus i el Vilafranca.\nL'Olot va decidir prescindir de Rodri diumenge al vespre, després de la derrota per 3-0 al camp del Sabadell. L'equip està enfonsat a la zona de descens i encara no sap què és guanyar com a visitant aquesta temporada. La directiva va decidir que calia un revulsiu i l'han intentat trobar en la figura de Castillejo, que s'estrenarà diumenge al Municipal contra l'Atlètic Balears. Curiosament, l'altre equip principal de les Illes, el Mallorca, va ser qui va acabar amb la seva curta estada a Llagostera la temporada passada amb un clar triomf per 1-4 al Nou Estadi.


Rutina d'estiu I. Molts despertadors i poques cantonades.\nEl despertadors sonen a les 3.35. No sé anar a dormir aviat. Si he fet cinc hores de son, em desperto puntual. Si no, mandrejo una mica. Ho faig fins que es disparen, per segona vegada, les alarmes del rellotge de la tauleta de nit, el Nokia i la BlackBerry. Tres. Perquè se m’enganxen els llençols i tinc por de cagar-la. Tinc els calçotets, els mitjons, les bambes i el polo, camisa o samarreta a punt al lavabo. Així no he d’obrir el llum de l’habitació. Em dutxo pràcticament amb els ulls tancats i, abans de sortir, giro el monomànec de la banyera fins al tros blau. L’aigua freda és el més eficaç per acabar d’obrir els ulls. Mentre em vesteixo, engrapo alguna cosa de la nevera i surto pitant.\nSi vaig a l’hora, engego el twingo a un quart i mig de cinc. L’autopista és tota per a mi. Vaig amb la finestra abaixada i potser faig un cigarret. Engego la ràdio per saber si hi ha última hora. Faig una mica de zàpping per saber què té la competència i enfilo la ronda de dalt més o menys situat. És matinada i és agost. Res a veure amb la resta de l’any, però Déu n’hi do els cotxes que circulen.\nSurto per la número nou, que és Can Caralleu, i enfilo cap a l’aparcament del Tanatori de Les Corts. Aparco sense problemes i quan surto del cotxe em pregunto si avui també em saludaran o oferiran algun servei alguna de les dones que pul·lulen els entorns del Camp Nou. Realment, hi ha més prostitutes que cantonades.


Sant Esteve de Palautordera » Exposició ‘Fonts del Montseny’. Del 26 al 30 d’octubre a l’Annex del Casal de la Gent Gran\nExposició ‘Fonts del Montseny’. Del 26 al 30 d’octubre a l’Annex del Casal de la Gent Gran\nAnnex Casal Gent Gran, exposició, Montseny\n26 octubre, 2019 a 30 octubre, 2019\nSant Esteve acollirà del 26 al 30 d’octubre, l’exposició del projecte ‘Fonts del Monseny‘. Després de recorrer diversos pobles del massís del Montseny, es podrà veure a l’Annex del casal de la gent gran els dies 26 i 27 d’octubre de 10 a 20h, i els dies 28, 29, 30 de 10 a 14h.\nUna font és qualsevol surgència natural d’aigua que brolla del sòl, arranjada o no per l’home, és posar un recurs natural a l’abast de tothom. Les fonts del Montseny són molt nombroses, però sabem quantes n’hi ha? en quines condicions? on estan ubicades? el seu estat? la qualitat de l’aigua que brolla? El Projecte Fonts del Montsenyha comptabilitzat quasi 900 fonts a la Reserva d ela Biosfera del Montseny, però el veritable encant no és la seva quantitat sinó la gran varietat. Hi ha fonts a gran altitud, altres a tocar les lleres, n’hi ha d’urbanes, d’agradoses, d’humitoses, generoses i romàntiques; algunes són perdudes, altres mig amagades. N’hi ha de captivadores, de juganeres, misterioses, portentoses i presumides…\nAquesta exposició produïda pel Museu Etnològic del Montsenymostra una selecció de les fonts del Montseny, amb texts originals d’Òscar Farrerons i fotografies d’Adrià Corella.\nAvui en dia els dolls d’aigua de les fonts del Montseny es van aprimant mentre les construccions que les ennoblien es degraden. Des de fa anys, Oscar Farrerons i Adrià Corella, un arquitecte i un fotògraf estudiosos del massís, estan portant a terme un projecte de recuperació de la memòria de les fonts del Montseny que consisteix en la documentació dels brolladors montsenyencs i, simultàniament, en un treball de camp amb la ubicació georeferenciada, fotografies i la descripció. A hores d’ara ja han indexat quasi 900 fonts, que es poden consultar a googlemaps “Projecte Fonts del Montseny”.\nAccediu al mapa de les fonts, llegint el següent codi QR:


El mar de l’estiu – Lector de fons\ndijous, 16 Juny 2011 by Ramon\nEl mar de l’estiu\nLes recomanacions musicals d’aquest blog mai m’han defraudat (escric amb els Weepies de fons). Quan el seu autor parla de llibres també acostumem a coincidir, potser perquè un bon llibre i una bona cançó han de compartir moltes coses.\nPer això, tan aviat com em va caure a les mans, em vaig llegir Helena o el mar del verano, de Julián Ayesta (Acantilado, 2000). És un llibret amb la perfecció prodigiosa d’una joia ben tallada o un rellotge d’orfebreria preciosa. En unes poques planes s’hi encabeixen, sense amuntegar-se, una prosa deliciosa, els aromes i colors -la llum!- dels estius de la infància, remors presents al fons de la memòria de cadascun, ambients pintats amb precisió en poques ratlles de diàleg, i personatges de veritat, i una història d’amor subtil, i un humor finet, finet… Una sorpresa, un tresor, un flascó d’essències per destapar, no us el perdeu.\nAquesta entrada s'ha publicat en Narrativa i etiquetada amb adolescència, amor, estiu, humor, infància, mar, Soma. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\n← Innovacions al blog\nAlfanhuí, un llibre de colors →\n2 pensaments sobre “El mar de l’estiu”\nJordi | dijous, 16 Juny 2011 a les 11:04 pm\nGran descripció Ramon!\nTxeiks | diumenge, 26 Juny 2011 a les 10:27 pm\nHem sento molt afalagat pel teu post! M’ha encantat la descripció que n’has fet d’aquesta meravella de llibre!


Es contracten 17 persones amb diferents programes de subvenció del SOC i de la Diputació de Tarragona\nIniciInformacióEs contracten 17 persones amb diferents programes de subvenció del SOC i de la Diputació de Tarragona\nEl Vendrell, 3 de març de 2021\nAvui al matí, l’alcalde del Vendrell, Kenneth Martínez, ha rebut a l’Ajuntament a 17 persones contractades amb diferents programes del Servei d’Ocupació de Catalunya (SOC) i de la Diputació de Tarragona.\nEn el programa Garantia Juvenil del SOC, s’ha contractat una persona menor de 30 anys amb estudis de Grau finalitzats per fer tasques de tècnica de Turisme amb una durada de sis mesos.\nEn el programa Treball i Formació – Dona del SOC, s’han contractat sis dones en situació d’atur de llarga durada no perceptores de prestació econòmica, i preferentment més grans de 52 anys, per fer tasques administratives i d’informació a l’Oficina d’Empadronament, al Servei d’Ocupació L’Eina, a Via Pública i a Serveis Socials amb una durada d’un any.\nI en el programa de Reactivació ocupacional i econòmica derivada de la Covid-19 de la Diputació de Tarragona, s’han contractat 12 persones aturades per tal de desenvolupar, amb una durada de sis mesos, tasques per fer front a les emergències socials agreujades per la crisi de la pandèmia en quatre àmbits:\n-pobresa cronificada i exclusió agreujada per l’atur i el cessament del treball autònom, amb 2 orientadors/es laborals, 3 dinamitzadors/es en noves tecnologies, 1 prospector/a laboral 1 dinamitzador/a comercial;\n-joves en situació de vulnerabilitat i risc d’exclusió social, amb 3 educadors/es de carrer;\n-manca d’una llar digne, amb 1 tècnic/a de Borsa d’Habitatge,\n-i reforç de mesures preventives Covid a l’Ajuntament del Vendrell, amb 1 tècnic/a de Recursos Humans.\nEn aquest acte de benvinguda, l’alcalde s’ha interessat pel lloc de treball que ocupen i les tasques que desenvolupen cadascuna de les persones que hi han assistit, i ha explicat que “aquest any 2021 es preveu contractar un total de 62 persones mitjançant diferents programes d’ocupació subvencionats”.


Lloguers més enllà del pis | berta roig | barcelona | Empreses | El Punt Avui\nLloguers més enllà del pis Lloguers més enllà del pis Lloguers més enllà del pis Lloguers més enllà del pis + Lloguers més enllà del pis E-mail\nbarcelona - 9 juliol 2011 2.00 h\nLloguers més enllà del pis\nEl portal posa en contacte llogaters i prestadors de qualsevol tipus d'article\nDavid Martínez va començar a treballar en el projecte de Rentamus fa dos anys i mig. L'ECONÒMIC.\nLloguers més enllà del pis Lloguers més enllà del pis Lloguers més enllà del pis Lloguers més enllà del pis Lloguers més enllà del pis E-mail\nDavid Martínez va tenir una revelació quan ara fa dos anys i mig va veure que als EUA funcionava un negoci consistent a llogar bosses de mà de luxe a dones que volien lluir el glamur per una nit sense haver de buidar-se les butxaques. Allà aquest model estava consolidat i fins i tot sèries d'èxit com Sexe a Nova York s'encarregaven de fer-li publicitat. Va voler importar la idea, però un cop posat a desenvolupar el negoci va veure que no funcionaria per les característiques del mercat espanyol però també perquè, com explica Martínez, “implicava una inversió inicial molt elevada per adquirir les bosses de mà”.\nMartínez, però, no va abandonar. Calia redefinir la idea i així ho va fer. Per què comprar les bosses si segur que hi ha moltes dones que en tenen més d'una abandonada a l'armari?, i per què no proposar a aquesta dona que presti aquesta bossa i així tregui un profit d'allò que no usa mai? Aquestes van ser les preguntes que van portar l'emprenedor a plantejar el nou model de negoci, Rentamus, un portal on es pot llogar i prestar gairebé qualsevol cosa.\nEl portal fa quasi vuit mesos que està actiu però en aquesta primera etapa s'està centrant sobretot a captar negoci de les empreses de lloguer oferint-se com a plataforma per arribar als potencials clients. El que més es repeteix són firmes de lloguer de maquinària, de transport, o empreses que lloguen espais i material per a l'organització d'esdeveniments. “En mig any esperem obrir-nos més a captar el particular, però per començar ens era més senzill anar a les empreses que ja viuen d'això”, explica Martínez.\nUn dels punts que podran animar molt aquests particulars és l'acord que Rentamus està negociant amb una companyia asseguradora per cobrir qualsevol desperfecte en els articles que prestin a altres usuaris. També, evidentment, cal una empenta més cultural, perquè a diferència, per exemple, del que passa als EUA, aquí, quan deixem de fer servir una cosa, o l'aparquem a l'armari o la llencem. Amb tot el fundador de Rentamus descarta el tòpic sobre la manca de cultura de lloguer a Espanya. “Aquí hi ha tantes empreses de lloguer com a França i quasi el doble que a Itàlia i al Regne Unit”, diu. És clar que no s'arriba als extrems del Japó, on fins i tot és habitual llogar mascotes per portar-les a passejar. A Rentamus es poden trobar mascotes -que generalment lloguen empreses d'anuncis o productores de cinema- però moltes altres curiositats. “Ara hem contactat amb una empresa que es dedica a llogar carrosses de l'oest”, explica Martínez. L'únic sector en què Rentamus no entra és en el lloguer immobiliari i de cotxes. “El període màxim de lloguer dels nostres articles és un mes”, diu.\nDavid Martínez és ara l'únic accionista i ha finançat el projecte bàsicament amb fons propis i públics. Ara l'emprenedor busca nous socis per finançar el creixement i ha obert una ronda de finançament per aixecar 240.000 euros. De moment l'empresa ha participat en diversos fòrums d'inversió amb les xarxes d'Esade, BANC i La Salle i també a través del programa Projecta't de la Generalitat. Amb La Salle, a més, han tancat un acord per instal·lar-se al seu parc tecnològic. Fins ara han estat al centre de negocis CINC del Poblenou de Barcelona.\nL'objectiu de Rentamus és arribar a 200.000 usuaris en un any per consolidar una plantilla de cinc persones i facturar uns 2,7 milions en tres anys. En aquesta projecció Martínez també confia en els efectes de la crisi econòmica. “Ha fet que ens replantegem la manera que tenim de consumir i que pensem que potser no cal comprar allò que només farem servir un cop a la vida”, explica. Per això els vestits de núvia, per exemple, són una de les categories que més interès han guanyat, però al portal de Rentamus s'hi pot trobar quasi de tot (amb 1.200 subcategories).\nL'econòmic 09-07-2011, Pàgina 10


Fira de Barcelona presenta FHG Forum (Food & Hospitality, Tourism amb Gastronomy Forum) - Cluster Food Service\nper\tClúster FoodService\t/ Dilluns, 21 setembre 2020\t/ Publicat a NOTICIES\nFira de Barcelona presenta un nou fòrum que neix amb l’objectiu d’abordar els reptes de futur per al sector agroalimentari i la seva cadena de valor, la restauració, l’hoteleria, les col·lectivitats i el turisme; sectors clau per la seva contribució al PIB i marc de referència dels nostres salons líders: Alimentaria, HOSTELCO i Fòrum Gastronòmic Barcelona. L’esdeveniment FHG forum tindrà lloc a Palau de Congressos de Fira de Barcelona els propers 28 i 29 de setembre.\nTé un programa i ponents molt interessants amb professionals del sector, estructurat en 3 blocs temàtics:\nRestauració, Foodservice i Producció agroalimentària\nHosteleria, Col·lectivitats i Turisme\nRetail, Gran Distribució Alimentaria i Cadena de Valor\nPer què és un punt de trobada imprescindible?\nConeixement i negoci units: Participa en el lloc idoni on reflexionar, debatre i compartir idees que contribueixin a la reactivació econòmica de la indústria agroalimentària i la seva cadena de valor.\nNous reptes, noves oportunitats: Descobreix noves eines i solucions per rellançar i potenciar el teu negoci de la mà d’instruccions, associacions, entitats, empreses i ponents de primer nivell.\nUna experiència innovadora amb la màxima visibilitat: Forma part d’aquest esdeveniment híbril que agruparà presencialment uns 400 congressistes a cada eix temàtic i una audiència digital que augmentarà les xifres globals d’assistència.\nMés informació a: https://www.fhgforum.com\nPrograma de l’esdeveniment: https://www.fhgforum.com/ca/programa/\nSi voleu participar-hi envieu-nos un correu demanant les entrades a: aiglesias@clusterfoodservice.org


1168 Àtic de compra a La Massana\nÀtic amb estil al centre de La Massana\nAquest meravellós àtic disposa de 176 m2 situat al centre de La Massana pròxim a tots els serveis del dia a dia i a 10 minuts del centre de la capital en cotxe.\nLa propietat es divideix en un gran saló menjador molt lluminós amb accés al balcó de 5 m2 aproximadament. Des del saló és pot accedir al traster passant per una petita sala d’emmagatzematge. La cuina tancada està completament equipada, té espai suficient per una taula i quatre cadires per poder fer àpats i a més té accés al safareig.\nA la zona de nit composta per quatre habitacions trobem la habitació principal tipus suite amb bany complet amb banyera i un vestidor. Dues habitacions dobles amb armaris encastats i la tercera actualment utilitzada com a despatx. Totes elles són exteriors i comparteixen un bany complet amb banyera.\nEn el preu s’inclouen dues places d’aparcament i un traster.


Mor sobtadament, als 58 anys, l'exalcalde de Vilabella | Diari de Tarragona\nJesús Aubia va exercir el càrrec entre els anys 1999 i 2011\n16 de Noviembre de 2019 - 22:00 hs\nImatge d’arxiu d’Aubia, que va ser alcalde tres mandats. FOTO: DT\nEl poble de Vilabella ha despertat aquest dissabte consternat per la inesperada noticia de la mort sobtada de Jesús Aubia i Boada, exalcalde d’aquest municipi de l’Alt Camp. Vivia sol i el seu cos sense vida va ser trobat al seu domicili per un familar, estranyat de no veure’l durant el matí de dissabte.\nAubia va nèixer a Vilabellla el 2 de setembre de 1961. Ha vingut treballant com a professor de l’Institut d’Ensenyament Secundari Francesc Vidal i Barraquer de Tarragona i en l’actualitat era l’únic regidor a l’oposició d’Esquerra de Vilabella-Federació d’Independents de Catalunya CEV-FIC, al consistori municipal, la candidatura que va ençapçalar a les darrres eleccions del mes de maig.\nJesús Aubia va ocupar l’alcaldia de Vilabella, per ERC, durant tres legislatures (1999-2011). Posteriorment va continuar de regidor per la mateixa força política fins a les dues darreres, que ho era per la FIC.\nDurant el mandat d’Aubia, a Vilabella es va construir l’edifici multifuncional del poble, al costat de la piscina municipal, modernitzat els equips informàtics a l’Ajuntament i realitzades diverses millores en carrers i espais públics.


Mow-T introdueix l’upcycling a la Garriga i la comarca – Ateneu Cooperatiu Vallès Oriental\nMow-T introdueix l’upcycling a la Garriga i la comarca\nL’Ateneu Cooperatiu del Vallès Oriental va visitar la Garriga per conèixer Mow-T. La Francesca Riu, la Isabel Gil i la Sandra Esteve, les tres sòcies del projecte, ens van donar a conèixer aquesta cooperativa vallesana que vol implantar el mètode de l’upcycling a la comarca.\n– Per què us dieu Mow-T?\n– Francesca: Comencem a triar el nom amb la voluntat que les lletres es puguin llegir tant del dret com del revés. Mow, si ho gires, torna a ser Mow, i per tant tindríem aquest cercle que remetria a l’economia circular.\n– I d’on sorgeix el projecte?\n– F: Per una banda detectem en el guarda-roba de Càritas del poble que hi ha molta roba que no surt. Hi ha molta gent que en dóna, però el tipus de roba que es dóna a vegades està passada de moda o té petites tares que ja no es poden arreglar.\n– I per quin procés passa la roba?\n– Isabel: Tota aquesta roba se selecciona, es fa una rentada i una higiene perquè estigui en condicions. La Francesca, a través de la seva creativitat, fa el procés de selecció perquè acabi sent una peça transformada. A partir d’aquí es talla i la Sandra s’encarrega de la confecció i de l’acabat. Després es fa una última revisió i un planxat i ja es queda per vendre-la.\n– Qualsevol peça de roba us serveix?\n– Sandra: No. Aquí seleccionem la roba i si està molt vella i veiem que no serveix res, llavors no la utilitzem. Només utilitzem la que en general es pot fer servir, o la que té parts que es poden fer servir.\n– Quina és la vostra relació amb els ateneus cooperatius?\n– F: Coopolis ens va ajudar molt a tenir la seguretat que teníem un bon assessorament en cooperatives. I en el moment que va començar l’Ateneu Cooperatiu del Vallès Oriental vam optar per fer aquest canvi, per proximitat.\n– Per què us serveix l’Ateneu?\n– I: A l’hora d’organitzar o muntar una cooperativa, hi ha parts que desconeixem i ens ha anat de conya i ens ha vingut fantàstic que existís l’Ateneu, precisament per això, perquè on no arribem nosaltres, tenim la seguretat, la confiança i la tranquil·litat de què estan a sobre de nosaltres i estan pendents, amb la resposta molt efectiva i molt ràpida.\n– Per què aposteu per ser cooperativa?\n– S: Som una cooperativa per estar totes en un mateix nivell i que ningú estigui per sobre de ningú. Que tothom tingui el seu lloc de treball, però mai trepitjant ni desvaloritzant la feina d’una altra. Totes som importants, sense una no tiraríem endavant. Cadascuna, per molt petit que sigui el granet de sorra que pugui posar, és important. Per exemple, una persona que està en una botiga cobra molt poc i un dissenyador cobra moltíssim, però aquí volem una miqueta d’igualtat.\n– En quin punt es troba el projecte?\n– F: Ara mateix estem a la fase zero, que és iniciar, constituir la cooperativa, fer els primers dissenys i la primera producció, i posar tot a punt. I estem en aquesta fase inicialíssima.\nateneu cooperatiu ateneu cooperatiu vallès oriental ateneus cooperatius cooperativa cooperatives economia social economia social i solidària economia solidària ESS la garriga Mow-T upcycling vallès oriental\nMow-T introdueix l’upcycling a la Garriga i la comarca2019-05-032021-03-10https://ateneucoopvor.org//wp-content/uploads/2018/03/coop-logo-normal-gen.pngAteneu Cooperatiu Vallès Orientalhttps://ateneucoopvor.org/wp-content/uploads/2019/05/captura-de-pantalla-2019-05-03-a-les-10.17.57.png200px200px\nSolsona acull una trobada per compartir experiències en economia social i desenvolupament localECONOMIA SOCIAL I SOLIDÀRIA, XARXA D'ATENEUS COOPERATIUS\nLa jornada ‘Migracions i ESS’ destaca la cursa d’obstacles que han de superar les persones nouvingudesECONOMIA SOCIAL I SOLIDÀRIA, L'ATENEU