Reconeguts però discriminats | Barcelona Metròpolis\nVoluntaris de l’Església evangèlica Hillsong donen a conèixer la seva comunitat als vianants de la Rambla abans de les reunions dominicals a la seva seu de l’històric Teatre Principal.\nAlbert Riba, president d’Ateus de Catalunya, recorda la figura de Gaietà Ripoll, que dóna nom a la revista que edita l’associació. Militar, il·lustrat, mestre i panteista, Ripoll va ser sentenciat a morir a la forca per una Junta de Fe d’Inquisició el 1823 per no impartir la doctrina catòlica a les seves classes. Com a senyal d’humanitat, en comptes de cremar-lo viu, el van penjar sobre una fusta on els botxins van pintar unes flames. Va ser el darrer mort de la Santa Inquisició a Espanya.\nUna vegada despenalitzada l’heretgia, van arribar a Barcelona les primeres comunitats no catòliques: els protestants (o evangèlics), a mitjan segle xix; els adventistes, el 1903, acompanyats de tres missioners californians, i els jueus, que van obrir la seva primera sinagoga a la ciutat després de quatre segles l’any 1918.\nLa dictadura de Franco va frenar l’expansió de religions diferents de la catòlica, però la derrota nazi i els pactes amb els EUA i amb el Vaticà van obligar el règim feixista a rebaixar les prohibicions per motius de credo i a establir una mínima llibertat religiosa per poder accedir a algun reconeixement internacional. Es van recuperar cultes en privat, però “en capelles que no podien ostentar cap signe exterior que permetés identificar-les i no sense episodis esporàdics d’agressions i atemptats contra els locals”, recorda Joan Estruch, sociòleg i fundador d’Investigacions en Sociologia de la Religió (ISOR), al seu llibre Minorías religiosas en Cataluña (ed. Icaria, 2007).\nA partir dels anys seixanta floreix la diversitat religiosa. El 1965 s’obre el primer centre bahaista. Emilio Egea, membre de l’única comunitat que hi ha a la ciutat, explica que quan els seus pares es van convertir a la fe bahaista la policia els revisava i censurava la correspondència perquè casa seva era el lloc de reunió de la comunitat. “El permís de la policia per reunir-nos molt sovint arribava minuts abans de la reunió, així que no hi havia manera”, recorda Egea. Els preceptes de la fe bahaista es basen en l’existència d’un sol Déu i en la unitat fonamental de totes les religions, i preconitza la igualtat de gèneres, de classes i d’oportunitats per a tota la humanitat.\nEls testimonis de Jehovà, presents a la ciutat des dels anys quaranta, van patir el franquisme per la seva negativa a jurar bandera i a empunyar qualsevol arma, cosa que els va convertir en els primers objectors de consciència d’Espanya. Josep Morell, delegat dels testimonis de Jehovà a Catalunya, va complir dos anys de condemna al penal de Melilla: “No va ser res comparat amb el temps que hi van passar altres testimonis.” Va recuperar la llibertat dues setmanes després de la mort de Franco. Actualment hi ha setze Salons del Regne (el nom que reben els seus temples) a Barcelona, on llegeixen la Bíblia per després sortir al carrer i explicar-la a la gent.\nReunió sacramental de la comunitat mormona, o Església de Jesucrist dels Sants dels Darrers Dies, a la seva nova capella del carrer de Cantàbria, al local que al seu dia va acollir el cinema Verneda.\nEl proselitisme també és bàsic a l’Església de Jesucrist dels Sants del Darrer Dia, més coneguts com a mormons per la importància cabdal que té per a ells el Llibre de Mormó. Joves d’entre divuit i vint-i-sis anys treballen com a missioners durant dos anys per difondre el missatge a l’estranger. Regularitzats des de 1968, gràcies a la primera Llei de llibertat religiosa franquista, els mormons disposen de dues capelles a Barcelona.\nA principis dels anys setanta es va instal·lar a l’Esquerra de l’Eixample la parròquia ortodoxa de la Protecció de la Mare de Déu, formada per catalans conversos, tot i que la caiguda del mur de Berlín i la guerra de Iugoslàvia va suposar l’entrada de persones de l’Europa de l’est a la comunitat. Aquesta és la raó per la qual de tant en tant s’hi fan pregàries i litúrgies en rus o en romanès, tot i que el més habitual és utilitzar el català (a més del llatí). Avui dia hi ha sis comunitats ortodoxes a Barcelona.\nDesigualtat econòmica i jurídica\nA l’article II de l’actualització del Concordat amb la Santa Seu –signat només cinc dies naturals després de l’aprovació de la Constitució espanyola de 1978– consta que l’Estat es compromet a sostenir econòmicament l’Església. A l’article cinquè, l’Església catòlica “declara el seu propòsit d’assolir per si mateixa els recursos suficients per a l’atenció de les seves necessitats”, cosa que encara no ha passat. L’informe d’abril de 2015 de l’associació Europa Laica xifra en 11.000 milions d’euros la quantitat de diners que l’Estat aporta a l’Església catòlica en concepte de subvencions directes i l’exempció de tributs de què gaudeix. Aquests diners representen l’1 % del PIB espanyol.\nTaller d’iconografia de la parròquia ortodoxa de la Protecció de la Mare de Déu, a l’Eixample.\nEn la introducció a Barcelona durant els anys setanta i vuitanta de les confessions orientals –el budisme, l’hinduisme i el taoisme– hi van tenir molta importància el moviment hippy i els viatges que alguns catalans havien fet a l’Índia durant els anys anteriors, dels quals algunes vegades tornaven acompanyants d’un guru. A Barcelona actualment hi ha vint-i-cinc centres budistes (tant d’arrel zen com tibetana) i uns altres cinc centres hinduistes.\nL’article 7 de la Llei de llibertat religiosa de 1980 permet a l’Estat la creació de convenis amb les religions que demostrin un “arrelament notori” al país. Des que la llei va entrar en vigor, musulmans, protestants, jueus, mormons, testimonis de Jehovà, budistes i ortodoxos han assolit aquest estatus d’arrelament notori, però només les tres primeres –musulmans, protestants i jueus– han signat acords de cooperació amb l’Estat. Aquests acords, que daten de 1992, atorguen una sèrie de privilegis, com ara la possibilitat de posseir parcel·les separades als cementiris, l’exempció del pagament de l’IBI per als llocs de culte que siguin de propietat de les comunitats i, sobretot, accés a finançament públic.\nLa llei estableix que aquestes ajudes han de ser canalitzades exclusivament a través de la Fundació Pluralisme i Convivència, creada amb aquest objectiu pel Ministeri de Justícia. El 2016 l’Estat va repartir més de 780.000 euros entre les federacions evangèlica, jueva i musulmana per a la realització de programes, la coordinació de les federacions i la millora dels equipaments de les entitats que les formen. Però si l’entitat no pertany a cap de les federacions registrades a la Fundació Pluralisme i Convivència, no veu ni cinc.\nMohammed Iqbal, vicepresident de l’associació musulmana Minhaj-ul-Quran, opina que els acords de 1992 són poca cosa més que paper mullat: “Asseguren que del dit al fet hi ha un gran tret, no? Doncs diguin el que diguin, l’Estat no dóna recursos.” Jai Anguita, president de la comunitat jueva Bet Shalom, va més enllà: “El model dels acords ha estat nefast. És anticonstitucional.” Per a Mar Griera, directora de l’ISOR, no són més que acords simbòlics: “Es van signar de cara a les relacions exteriors i amb una voluntat de reconciliació històrica a causa del paper que va tenir Espanya expulsant les minories religioses.”\nEl tractament jurídic que es dóna a la diversitat religiosa a Espanya i, per tant, a la ciutat de Barcelona, és desigual. L’aconfessionalitat de l’Estat, tot i que es recull a la Carta Magna, és una entelèquia per a moltes comunitats que subsisteixen en unes condicions precàries i amb prou feines poden realitzar els seus cultes de manera digna. I si mirem a Roma, les paraules del papa Francesc resulten aclaridores: “Un estat ha de ser laic. Els estats confessionals acaben malament. Això va contra la història”, va respondre en una entrevista a una revista catòlica francesa, La Croix, el maig de 2016.


Les dones de #UPValència prenen la veu - Universitat Popular\nLes dones de #UPValència prenen la veu\ndimecres, 28 de març del 2018\tActualitat\nQuatre generacions de dones, 47 participants de la Universitat Popular de València, han donat els seus testimonis de vida per conformar un arxiu audiovisual amb més de 70 hores d’entrevistes i més de 5000 fragments de grabacions sobre diferents temàtiques que han afectat o interessat les dones.\nEn un acte celebrat al centre Cultural La Beneficència de València, la Universitat Popular va presentar la segona fase d’aquest Arxiu d’Igualtat i memòria que es pot consultar a la web: http://igualtatimemoria.universitatpopular.com/web/home/\nLes dones participants, a la presentació, posaren de manifest la necessitat de que les veus de les dones siga escoltada i puga transferir-se els coneixements i perspectives d’unes a altres generacions. “Ens sentim protagonistes de la història, per fi”, explicaven. “És emocionant saber que el teu testimoni, la perspectiva de les dones, es reconeix i queda ahí, a un arxiu, per a que generacions futures puguen escoltar-lo i conéixer de primera mà com ha sigut la vida de les dones, la nostra història” deien.\n“Les dones hem tingut molt d’èxit -assenyalàven- tenint en compte que a les nostres generacions si algú estudiava a casa eren els nostres germans, i sols perquè eren del gènere masculí. Les dones ho hem tingut molt difícil però a la Universitat Popular no sols moltes han pogut aprendre a llegir i escriure, ens hem pogit superar més enllà del que pensàvem. Ara llegim i recitem poesia. La Universitat Popular ha sigut de gran ajuda per a que es fera justicia social”, assenyalaren.\nEs tracta d’un arxiu audiovisual de memòria oral de les dones, desenvolupat en col·laboració amb la FEUP (Federació Espanyola d’Universitats Populars) i finançat amb càrrec a l’IRPF destinat a finalitats socials. En esta segona fase, l’arxiu existent, creat en 2016/17, s’incrementarà amb les entrevistes realitzades a 31 dones participants de sis centres de la Universitat Popular: La Torre, Trafalgar, El Palmar, Orriols, Russafa i Sant Isidre.\n“El projecte té per objecte recuperar la memòria col·lectiva de les dones basant-se en tres pilars: escoltar per a comprendre, conservar per a no oblidar i difondre per a créixer”, ha explicat la regidora d’Igualtat i Polítiques Inclusives de l’Ajuntament de València i presidenta delegada de la Universitat Popular, Isabel Lozano. “Esta segona edició –que duem a terme després de l’èxit de la primera- segueix arreplegant històries de vida —ha continuat Lozano—, però esta vegada centrades en la integració personal, social i laboral de les dones. Este fet ha permés indagar sobre la vida laboral, tipologia de treballs als quals es dedicaven les dones, mitjans de cerca i inserció laboral, condicions, metes i obstacles, desocupació i mobilitat, entre altres aspectes”.\nA més, el treball desenvolupat ha permés abordar detalls relatius a la formació de les dones, oportunitats, formes d’accés, orientació educativa i abandó d’estudis, entre d’altres, segons ha explicat Lozano. La temàtica central d’esta fase del projecte ha arreplegat també testimonis sobre la reproducció i la sexualitat, la infància, els maltractaments, abusos, por, solidaritat i vida quotidiana.\n‘Obrir portes, encendre cors’ arreplega “la singularitat d’entorns com el del Poble de València del Palmar, una illa fins a la construcció de la carretera que hui coneixem, i la vida de les seues dones, en relació a la cultura local de la pesca en l’Albufera com a mitjà de vida”, ha dit Lozano.\nA través d’entrevistes s’ha obtingut abundants testimonis de pràctiques sostenibles de la vida domèstica com el reciclatge, els intercanvis o les imposicions socials en virtut de la identitat de gènere. Estes converses s’han realitzat a dones nascudes entre 1930 i 1977, amb 47 anys de diferència entre la més gran i la més jove, una cosa que ha aportat la visió de quatre generacions i amb açò les vivències de dones en diferents moments històrics. Este llarg període abordat permet veure patrons que es transmeten i canvis que s’han produït.\nLes entrevistes íntegres de la segona fase aporten al voltant de 50 hores d’enregistrament en vídeo que es poden consultar seccionades per temes en la web del projecte: http://igualtatimemoria.universitatpopular.com/web/home/\nLa informació que ofereixen les converses ha sigut transcrita i indexada per a facilitar la cerca per temes concrets.\nAmb les noves entrevistes d’esta segona fase, que se sumen a les realitzades i indexades en la primera fase del projecte, s’han generat 4.684 fragments de temes de les vivències relatades i 1.324 descriptors que formen el tesaurus. Així doncs, el projecte, sumant ambdues fases, ens proporciona 74 hores d’enregistrament de 47 dones, 5.449 fragments i 2494 descriptors.\n“Amb esta segona edició, l’arxiu d’igualtat i memòria ‘Obrir portes, encendre cors’ de la Universitat Popular de València adquireix una important significació, en permetre transmetre a les futures generacions els testimonis directes sobre la vida de les dones en relació a nombrosos aspectes que contribuiran sens dubte a un millor coneixement i anàlisi del passat i del present per a la construcció del futur”, ha conclòs la regidora Lozano.\n← Jocs populars amb més de 200 xiquetes i xiquets de Ciutat Vella\n#UPValència amb la lluita contra la leucèmia →


Serveis Centrals: Torna a ser l’hora dels valents! – FEC – Federació d'Estalvi de Catalunya\nCirculars / 1 d'octubre de 2018 1 d'octubre de 2018\nLa FEC estarà sempre al costat d’aquelles persones que s’esforcen en construir un futur millor per al nostre País, una societat més justa i recolzarà sempre totes les accions de protesta justificada i solidària per denunciar qualsevol agressió als drets de la ciutadania. Malgrat les dificultats creixents a casa nostra, seguirem denunciant la progressiva deslocalització i la pèrdua de llocs de treball a Catalunya, continuarem treballant per aconseguir unes condicions de treball òptimes a CaixaBank i, en definitiva, defensant els drets de tots els empleats, com a eix vertebrador de la nostra activitat sindical. Tenim molt clar que defensar els drets laborals i els interessos col·lectius dels treballadors, és també defensar a CaixaBank.\nAra torna a ser l’hora dels valents perquè cal recordar, avui més que mai, que només des de la nostra aportació individual i prenent consciència de la nostra força col·lectiva, podrem recuperar la capacitat de construir democràticament i en pau, un futur més just per a tots. En tots els àmbits. La FEC, que enguany compleix 30 anys d’existència, no s’ha apartat mai d’aquest objectiu.\nFem possible que la FEC tingui veu a SSCC\nEt convidem a formar part de la nostra candidatura.


2018 abril 01 | Federació Hostaleria de Girona\nUn amarrador modern per a la barca de passeig de l’estany de Banyoles\nEl Punt. L’accés a la ‘Tirona’ es fa des d’aquesta setmana per un nou emplaçament, que protegeix del vent el catamarà i el fa més visible des del passeig. La barca de passeig de l’estany de Banyoles, la Tirona, ha estrenat el seu nou amarrador. Si...\n“Tenim molt de camí encara per recórrer”\nEl Punt. Entrevista Xavier Sagistrà i Toni Gerez. Xef i Cap de Sala del Castell de Peralada Restaurant. “No podem negar que quan vam acceptar l’oferta del Castell de Peralada, tant nosaltres com el Grup teníem al cap aconseguir una estrella Michelin, però sabíem que...\nLa bombolla del turisme a l’Escala expulsa el lloguer\nDiari de Girona. Més del 80 per cent de la població viu del sector serveis, que condiciona l'urbanisme i encareix els preus. L'Escala té 14.994 habitatges, dels quals només 4072 són primeres residències i 993 estan buits, 272 dels quals totalment des de fa més de...\nEl Consell de la Cerdanya esdevé seu de l’Agència Tributària de Catalunya\nDiari de Girona. Els dos òrgans pacten que els ciutadans puguin tramitar documents tributaris des de Puigcerdà. La nova oficina funciona des del 20 de març. La seu del Consell Comarcal de la Cerdanya a Puigcerdà és des d'aquest mes de març també finestreta per pagar...


El 2007 toca neteja | NOTES I APUNTS. Blog d\_’Amadeu Corbera\n← Naixement i mort de l’ex-Bloc\nMereix que el passin per IB3 →\nAra que ja som en campanya electoral principatina, tots els partits d'esquerres -i de fet, també els de dretes- coincideixen en dir que el renou mediàtic del tripartit, polèmiques, escàndols i altres herbes, ha tapat la seva obra de govern. El renou deu haver estat important, molt important, ja que fins i tot CiU l'aprofita per amagar el seu programa electoral, que de ser ben insignificant (a part de promeses estil 'semana fantástica', qualcú ha sentit n'Artur Mas formular cap proposta seriosa?). En tot cas, les polèmiques de la Generalitat han perdut interès, de tantes que n'hi ha hagut en tan poc temps.\nQualque cosa semblant passa amb el Govern Balear i el PP de les Illes: la corrupció ha perdut interès mediàtic, de tanta que se n'ha destapat -i la que se destaparà-. Això no vol dir que no s'hagi de seguir investigant, i denunciant, que cada cas fa més deixa més vergonyes a l'aire i més poca-vergonyes al descobert; però entenc que la premsa no doni abast a parlar de tot: a no ser que qualque diari publiqui un col·leccionable en fascicles que repassi tots els casos. O un DVD encartat amb els diaris del diumenge, per exemple…\nAra ha estat el tema de la immigrant irregular que vivia a ca la Consellera d'Immigració i que, a més, estava contractada com a Cap de Gabinet a la pròpia Conselleria. Però això ha estat aquesta setmana, perquè la setmana passada l'afer mediàtic de corrupció era el concurs fraudolent de Son Espases. I l'altra, el cas del regidor de l'Ajuntament de Palma que, cobrant dedicació exclusiva, fa de representant de jugadors de futbol, i en horari 'laboral'. I l'anterior, crec que era el tràfic d'influències del president de l'Autoritat Portuària, i il·lustre i històric pepero, Joan Verger, o la terra de les autopistes que don Abel Matutes s'ha fet dur en una finca seva per fer-hi un camp de golf.\nHi ha casos nous cada setmana, brutors que netegen les de la setmana d'abans. N'hi ha que són culebrons: cada dia tenen un capítol nou; aquests serien, per exemple, el cas del batle d'Andratx o del de Calvià, o el de la piscina, és clar; també ho és tot el que passa a Eivissa o l'afer de la tramitació de l'hospital de Son Espases. D'altres duren una temporadeta, però queden oblidats per nous assumptes de brutor; és el cas el regidor d'UM de Calvià subornat, de l'assessora sense titulació -i que deia que en tenia- de l'ajuntament d'Inca, el 'cas bosses' del mateix Ajuntament, o l'escàndol de fantasmagòrica associació de cavallistes del batle de Ses Salines i els seus estables per a ús particular… Hi ha porqueries flagrants, com el famós -que ens ha donat fama internacional!- cas Rasputín, el de les cintes del batle de Santa Margalida o el de la funcionària de l'ajuntament de Sineu; curiosament, tots els casos tenen el PP com a protagonista…\nLa llista és més llarga, i més que s'allargarà. I és que aquí no dimiteix ningú. Segur que aquests dies sortiran més notícies que emmerdin el batle andritxol, o que acabin d'embrutar la Consellera d'Immigració. És igual, no passa res: aquí no dimiteix ningú. Fins ara, és cert, tampoc se n'ha caçat cap infraganti, o en tot cas, fins a l'extrem d'enviar-lo a la presó preventiva; recordem que a Al Capone el tancaren, no per extorsió, assassinat i contraban, sinó per una petita evasió d'imposts. Era un aprenent… L'aparell mafiós d'aquest país és tan sofisticat que ha eliminat fins i tot aquestes escletxes: sempre troben una excusa per evitar judicis; sempre tots els casos acaben arxivats, per manca de proves o perquè, el fiscal no hi troba indicis de delicte. Curiós. Ni Mario Puzo ho hagués pensat millor.\nFa poc va venir a Mallorca un ministre espanyol -el de justícia- a dir que les Balears s'assemblen cada vegada més a Marbella. Han de venir de fora, a recordar-nos-ho, perquè a nosaltres ja se'ns ha oblidat. Com l'aire que respiram, estam acostumats a viure entre la merda.\nToca neteja general…


Sant Quirze del Vallès se suma a La Marató de TV3 amb una àmplia programació d’activitats | elsot.cat\nEl pròxim diumenge 19 de desembre torna La Marató de TV3, enguany dedicada a la salut mental. En aquest sentit, l’agenda de Sant Quirze del Vallès fa dies que s’omple de propostes i activitats de caràcter solidari, organitzades per entitats i col·lectius diversos, amb la finalitat de sensibilitzar i recaptar fons per a la Fundació La Marató de TV3.\nLes activitats previstes els pròxims dies, on es pot col·laborar en la recaptació de fons, són les següents:\nLloc i hora: Sala Josep Brossa de la Patronal, a les 18 h\nL’entrada és gratuïta, i hi haurà una guardiola per fer donacions.\nLloc i hora: Sala d’actes de la Biblioteca Marcel Ayats, a les 18 hores\nPreu: 10 €; 7 € socis/es, entitat i menors de 18.\nPasseig familiar d’uns 8 km. en recorregut urbà per pedalar o patinar en grup i sense competició.\nLa participació és gratuïta. Hi haurà guardiola per donatius.\nLloc i hora: Sala d’actes de la Biblioteca Marcel Ayats, a les 12 hores.\nArriba la cinquena edició d’Els Pastorets de Sant Quirze del Vallès, la versió infantil del clàssic de Josep Maria Folch i Torras, els dies 18 i 19 de desembre, a la Sala Josep Brossa de la Patronal, a les 18 hores.\nTorneig de Nadal de Petanca, a càrrec de l’UD Les Fonts


Crònic@ d'un temps: Els oblidats -i els subtítuls- de la batalla\nEls oblidats -i els subtítuls- de la batalla\nContinuant amb la línia ascendent de polítiques de la memòria sobre la batalla de l'Ebre, ahir a la nit TV3 va oferir mitjançant el 30 minuts el documetnal Els oblidats de la batalla. Com ja s'havia fet a La Batalla de la memòria, una de les tesis centrals del documental és la denúncia de l'oblit, que ha patit, però que encara pateix, l'episodi més decisiu de la guerra civil, i un dels més imporants -sinó el que més- de la història de les Terres de l'Ebre. Un dels elements centrals d'aquest oblit el pateixen els nombrosos esqueles humans que encara queden deixats de la mà de Déu per l'escenari de la Batalla, més de 70 anys després. El punt negatiu del documental -no tant indigant com l'anterior, però Deú ni do- és els substítuls que els posen a alguns ebrencs autòctons que parlen amb el nostre dialecte propi.\nVaig vore el documental i la veritat és que va ser realment interessant. Els oblidats que a més són trepitjats dia a dia per la implantació eòlica a la Terra Alta. Molt patètic, manca de democràcia. Referent a lo dels subtítols no és la primera vegada que succeeix a TV3, al programa "Efecte Mirall" de fa unes temporades a un company cavero ja el subtitulaven. Però bé esta és una de les grandeses del català.\nPer cert! Posa el vídeo directament al bloc en lloc d'enllaçar-lo :P\n31 de març de 2009 a les 5:08


Economia prepara un nou cicle de formació i pràctiques per a persones amb capacitats diferents - Ajuntament de Vila-real\nEconomia prepara un nou cicle de formació i pràctiques per a persones amb capacitats diferents\nLa Regidoria d'Economia prepara ja un nou cicle de formació per a persones amb capacitats diferents, que permetrà, posteriorment, posar en pràctica allò aprés durant la formació, amb una remuneració. Així s'ha anunciat en una nova convocatòria de la Mesa per a la inclusió social i laboral de persones amb capacitats diferents. La cita, a la qual han assistit diferents entitats, ha servit, no solament per a proposar futures actuacions per a fomentar la responsabilitat social de les empreses i la formació i inserció laboral d'aquest col·lectiu, sinó també per a analitzar i valorar el funcionament de les últimes actuacions impulsades per la Mesa.\nEntre els temes abordats destaca la celebració del I Fòrum Empresarial que, sota el títol "Les oportunitats de la responsabilitat social corporativa per a l'empresa", es va realitzar el 22 de novembre a la Biblioteca Universitària del Coneixement (BUC), després d'acordar-se en una de les sessions anteriors i que s'ha convertit en un dels principals pilars de la Mesa. La jornada va tenir com a eix vertebrador la conferència d'Elsa González, titulada "El valor de la responsabilitat social corporativa", i una taula redona d'experiències amb representants d'empreses de Vila-real. "L'objectiu del fòrum era erigir-se com un punt de trobada de diàleg entre entitats socials, ajuntament i empreses de Vila-real per a prendre consciència de la importància de la RSC a través d'experts en l'àrea i les experiències d'empreses que ja han treballat amb persones amb capacitats diferents", explica el regidor d'Economia, Xavier Ochando. "La valoració que fem és que ha sigut un rotund èxit, tant en assistència, com en participació i acolliment", apunta, ja que "van participar 90 persones i 24 empreses i cinc empreses més es van interessar. En total es van fer cinc propostes d'inserció laboral i s'ha aconseguit l'ocupació de dues persones".\nLa Mesa també ha tractat la formació per a persones amb capacitats diferents. En aquest sentit, cal destacar que la Comissió ha llançat per a enguany un cicle de cursos sobre formació en Habilitats diferents, centrats en les habilitats personals per a la cerca d'ocupació dirigides a persones amb capacitats diferents. El Centre Especial d'Ocupació de la Fundació Caixa Rural i Efecte Vila-real, Dinserta, és l'encarregat d'impartir aquesta formació, composta per tres cursos modulars: Formació en habilitats personals i comunicació; Formació en habilitats d'ocupació i autoocupació i Formació en habilitats d'autonomia personal i autonomia social, que s'iniciaran el 18 de febrer i que acabaran a l'abril. En finalitzar el període formatiu els participants podran posar en pràctica allò aprés durant la formació, amb una remuneració econòmica, durant el mes de maig, mitjançant convenis formats per Dinserta amb diferents empreses socialment responsables i amb l'Ajuntament.\n"Aquesta iniciativa està tutoritzada pel personal de Dinserta i per un tècnic participant en el programa Avalem Joves, que mantindrà un contacte directe amb els beneficiaris i les empreses", apunta Ochando. En aquest sentit, anuncia que es convocaran una sèrie de beques dirigides a aquest col·lectiu recuperant així l'essència del programa Vilabeca Integra. Les inscripcions es podran realitzar des d'http://portaltreball.vila-real.es.


SEO i SEM? Què és això? Posicionament WEB - Mirall digital\nÉs molt probable que si no ets un expert en programació web, en màrqueting o algú molt curiós això de SEO i SEM et sona més aviat poc. El que no saps, però, és que l’utilitzes o està present en el teu entorn cada dia. Primer de tot mirarem de definir què és això del SEO i del SEM:\n(Search Engine Optimization -> Optimització de motor de cerca)\nQuan busquem alguna cosa a internet acostumem a utilitzar motors de cerca. El motor de cerca per excel·lència a l’estat espanyol és Google, amb una quota de mercat del 94%, però n’hi ha d’altres com Bing, Yahoo o Ecosia. Quan realitzem una cerca en un motor de cerca els resultats es classifiquen primerament en una llista, de més a menys rellevància. Si el cercador localitza més pàgines susceptibles de ser interessants de les que caben en una pàgina va creant noves pàgines en les quals mostra els resultats. Per ordenar aquesta llista fent un filtratge el “més fiable possible” segons el que s’hagi introduït en buscar, el buscador en qüestió filtra segons el que suposa que conté la web. Veieu que parlem, sempre, de fets suposats, perquè no sempre el criteri que s’utilitza per mostrar els resultats respon a l’interès real de la web segons la cerca realitzada.\nCom sap Google, per exemple, què contenen les pàgines web? Que hi ha algú que es dedica a classificar pàgines web per temàtiques?\nLa resposta, per sort, és no, no hi ha un pobre treballador d’aquestes grans empreses classificant pàgines. La tecnologia ha permès que hi hagi algú que ho faci per nosaltres, els robots de posició o SEO spiders. Aquests robots classifiquen les pàgines segons algoritmes que, depenent del que busquis, l’idioma o la teva ubicació (si dónes permisos o no) ens mostraran unes pàgines o unes altres. Però el que fa que estiguis més amunt o avall en aquesta llista és el contingut de la web i si compleix els dictats dels algoritmes que utilitzen els robots. Per exemple, en el cas de Google, els algoritmes més coneguts i maleïts en l’àmbit del SEO són el Panda, Penguin, Colibri, Phantom i Rank Brain. I perquè maleïts? Bé diguem que són una mica capritxosos i mai estan satisfets del tot. El que avui és 100% correcte i et posiciona a dalt de tot, demà pot ser “la marca del diable” que et portarà més enllà de la segona pàgina. Google aquests canvis els fa, principalment, per evitar que hi hagi gent que descobreixi, mitjançant enginyeria inversa o per pura casualitat, com funciona l’algoritme i utilitzar informació confidencial per benefici propi.\nDe totes maneres, i per tranquil·litat de la gran majoria de la població, no cal conèixer al detall quins són els criteris que utilitza l’algoritme de Google per posicionar pàgines web. Per posicionar pàgines web a Google ens cal conèixer els principals punts del posicionament SEO, els criteris que més valora Google i que et poden portar a la tan preuada primera posició de Google (sense pagar).\nCom es pot deduir el posicionament al motors de cerca és una feina que necessita d’uns coneixements i d’una actualització constant, si es vol estar sempre a la part de dalt de les cerques. Els resultats, per desgràcia, no són immediats, és a dir, aquests robots que hem mencionat anteriorment no passen cada dia (en part, és lògic, analitzar diàriament totes les webs del món és una feina que ara per ara només possible en la ciència-ficció). A Mirall digital ho intentem resumir dient que fer SEO és picar pedra, però que al cap d’un cert temps dóna resultats visibles.\n(Search Engine Marketing -> Màrqueting de motor de cerca)\nA diferència del SEO en el SEM qui paga està dalt de tot. Son resultats de cerca patrocinats, de pagament. Els motors de cerca estan obligats a indicar que aquests resultats són de pagament. El procés és molt més simple i ràpid que en el SEO, tot i que molt menys efectiu, ja que en el moment en que es deixa de pagar el posicionament torna a ser el d’abans de pagar.\nHi ha una diferència important en la majoria de buscadors entre els resultats orgànics (els que es posicionen pel SEO) i els artificials (posicionats per SEM). Un exemple en una cerca qualsevol:\nCom veiem tot i treure llocs als resultats orgànics Google marca els de pagament amb l’etiqueta d’anunci.\nI com funciona això? Pagant una vegada ja s’està dalt de tot sempre?\nDoncs no, perquè si no tindríem pàgines i pàgines plenes de resultats promocionats. Funciona per clics i per paraules clau. El sistema més habitual per treballar el posicionament SEM és el PPC (Pay Per Click -> Pagament Per Clic). Aquest sistema és una subhasta de paraules clau, en el qual cada vegada que un usuari cerca una paraula clau en concret (per exemple “sabates reus”), Google busca entre totes les empreses que volen sortir en aquesta cerca i quantifica el preu d’un possible clic d’aquell usuari. Si només hi ha 1 empresa que es vol posicionar pagant per “sabates reus” el preu serà molt baix, però si en canvi n’hi ha 10, Google puja el preu d’aquell clic. Aquest servei es pot pagar de dues maneres diferents: sumant l’import a la factura mensual sense cap límit o bé restant l’import consumit del capital màxim de la campanya. Aquest segon mètode permet establir un consum màxim diari, setmanal o de tota la campanya. Tornant a la cerca de la “sabates reus”, de les 10 empreses que lluiten per aquesta cerca, Google descartarà les que no disposin de prou saldo en cas que tinguin limitat l’import màxim de la campanya.\nEls resultats són immediats, és a dir, no es tarda un temps en aparèixer quan es fa una campanya de SEM. Tot i això és una tècnica poc recomanada si no hi ha un benefici directe pel fet que algú entri a la teva web (com una botiga en línia) o es disposi d’una pàgina ben dissenyada a nivell d’usabilitat de l’usuari, pel fet que pot resultar molt car portar trànsit cap a la web només pel fet de tenir visites. Per això és molt més recomanable treballar amb xarxes socials.\nSi teniu una pàgina web és important que valoreu quin posicionament té i si es pot millorar, ja sigui mitjançant SEO (tingueu paciència) o mitjançant SEM (prepareu la cartera). L’important és ser-hi i ser-hi bé!\n“El millor lloc per amagar un cadàver és més enllà de la segona pàgina de Google.”\n06/02/2017 in Web Leave a comment


L'AMB rep el Global Green City Award | Sostenible\nL'AMB rep el Global Green City Award\nLa distinció destaca l'aposta de l'AMB per les solucions basades en la natura i en la integració de la infraestructura verda i blava en els municipis metropolitans.\nL'AMB ha estat guardonada amb el premi Global Green Cities Award, concedit cada any pel Fòrum Global sobre Assentaments Humans, una organització amb base a Nova York que actua com a òrgan consultiu de les Nacions Unides.\nAquest any, coincidint amb la XV edició del premi, el reconeixement no s'ha entregat a l'ajuntament d'una ciutat, com és habitual, sinó que ha estat concedit a la gestió de l'AMB d'un territori molt més complex, com és l'àrea metropolitana de Barcelona, en què conviuen municipis de naturaleses i realitats molt diverses.\nRamon Torra, gerent de l'AMB, ha remarcat en rebre el premi que "l'AMB està profundament compromesa amb la protecció de la natura i la infraestructura verda, i en la lluita contra l'emergència climàtica".\nEl jurat del premi fa servir un sistema de monitoratge d'indicadors molt diversos, que tenen en compte les polítiques de les administracions per potenciar les zones verdes al seu territori, així com la impulsió d'estratègies de planificació urbana, mobilitat sostenible i protecció del medi ambient, en el marc de la implementació dels 17 objectius de desenvolupament sostenible (ODS) de l'Agenda 2030 de les Nacions Unides. Algunes ciutats guanyadores d'edicions anteriors han estat Glasgow, Mannheim, Yokohama, Vancouver i Vitòria.\nReconeixement a la governança metropolitana\nEn el cas de l'AMB, el jurat ha destacat diverses competències metropolitanes que l'AMB desenvolupa sota el prisma de la sostenibilitat:\nEficàcia en el planejament urbà, representat sobretot pel PDU metropolità\nEficiència energètica i mobilitat sostenible, amb un reconeixement especial per les mesures marcades pel Pla metropolità de mobilitat urbana (PMMU) i el Pla clima i energia 2030\nProtecció del medi ambient i dels recursos naturals, en especial de l'aigua.\nEconomia verda: plataformes metropolitanes d'economia circular\nPolítiques per a una societat inclusiva, exemplificades pel pla ApropAMB, d'ajuts a la crisi causada per la covid-19.\nProtecció del patrimoni cultural i arquitectònic, en especial a través dels fons FEDER de la UE.\nTambé té una importància simbòlica el fet que l'AMB rebi aquest premi just dos dies abans que comenci la cimera mundial del canvi climàtic de les Nacions Unides, a Glasgow (COP26).


Barcelona: les polítiques d’un projecte i la disputa d’una esperança\nBarcelona: les polítiques públiques d’un projecte i la disputa d’una esperança\n08/06/2022 | 06:00\nCarles Martín – ACN\nEl 2015 es posava en marxa l’experiència de govern de Barcelona en Comú (BComú). Es produïa també la irrupció de les ciutats del canvi com a escenari on l’onada ciutadana del 15-M traçava camins de majoria social i electoral. Fa només set anys, però tot ha canviat molt ràpidament. La precària recuperació postcrisi va ser interrompuda per la Covid-19. I, a la sortida de la pandèmia, irrompen la invasió i la guerra. La crisi climàtica ha entrat en fase d’emergència. Vivim temps d’incerteses radicals. El canvi d’època i les seves transicions, d’altra banda, forcen les costures del vell contracte de benestar.\nEs fa evident que només en clau col·lectiva és possible explorar respostes als nous riscos ecosocials. I s’activen energies ciutadanes que van teixint un nou cicle de solidaritats. En aquest nou mosaic contextual, el municipalisme ha mantingut oberta la finestra democràtica. Ho ha fet en moltes ciutats: amb nous drets i espais d’acollida, amb feminisme i amb polítiques urbanes de transició ecològica. S’ha escrit força sobre la significació política del nou municipalisme. Però no tant, en canvi, sobre la seva aportació en termes de polítiques públiques. I és aquí on es disputen valors, projectes i esperances.\nTornem a Barcelona. A un any de les municipals. El 2016 i el 2017, vam publicar dos articles a CRÍTIC on intentàvem dibuixar els avenços i els reptes pendents de l’agenda municipal del canvi. És potser ara un moment oportú per posar al dia alguns elements d’anàlisi i de valoració. Considerar a fons l’acció de govern de BComú desborda l’abast d’aquest article. Ho farem, doncs, a partir de tres eixos que connecten amb conflictes i reptes clau, i tenen alhora capacitat d’expressar model. Tres dimensions que es van concretant amb força i que caracteritzen el projecte col·lectiu, amb les seves fortaleses, les seves dificultats i els seus reptes pendents.\nProtegint la vida: transformació urbana i transició ecològica\nLa crisi climàtica i la pandèmia acceleren i intensifiquen el procés de canvi de paradigma urbà. Guanyar la batalla pel clima esdevé condició de possibilitat per a qualsevol altre projecte col·lectiu. I la transformació urbana opera com a clau de volta per fer-ho factible. Ens hi va la vida. Només una revolució urbana que situï la salut al centre de totes les polítiques pot permetre avançar per camins de transició ecològica. Moltes ciutats han posat fil a l’agulla: Amsterdam, París, Londres, Berlín, Copenhaguen…\nEs tracta de protegir la vida: crear un hàbitat quotidià amb espais segurs per conviure i aire net per respirar\nA Barcelona, el canvi de model ha guanyat també intensitat i ritme al llarg dels últims anys, malgrat les resistències econòmiques i culturals d’una coalició de vells poders urbans. Es tracta, en síntesi, de protegir la vida: crear un hàbitat quotidià amb espais segurs per conviure i aire net per respirar. La transformació es plasma en un ampli ventall de polítiques públiques. En primer lloc, l’acció climàtica amb el canvi de model energètic. Barcelona coprodueix i aprova la Declaració i el Pla d’acció d’emergència climàtica (2021). Els objectius són ben nítids: assolir el 2030 reduccions del 25% en consum d’energia i del 33% en emissions de CO2, respecte al 2019. I arribar a una ciutat neutra en carboni el 2050. Per aprofundir la transició, Barcelona es dota d’una eina clau: l’operadora pública municipal Barcelona Energia, que permet treballar conjuntament en renovables, producció de proximitat i drets energètics.\nEn segon lloc, el canvi en el model de mobilitat. Si l’energia opera com a palanca principal de compromís pel clima, la mobilitat ho fa com a determinant clau en la lluita contra la contaminació. Els objectius marcats són també aquí molt clars: assolir el 2024 una reducció del 25,6% dels desplaçaments amb cotxe, amb increments del 15% en transport públic i del 10% en mobilitat activa (a peu i amb bicicleta). Per tal d’aconseguir-ho, s’articulen un conjunt de polítiques on destaquen, pel seu valor referencial, la zona de baixes emissions com a eina de restricció de la circulació dels vehicles més contaminants; l’ampliació sostinguda de la xarxa de carrils bici, i la connexió del tramvia per la Diagonal, com a aposta de vertebració de la mobilitat metropolitana, i plasmació de la revolució de l’espai públic.\nI, a l’últim, la transformació de l’espai públic, que és precisament la clau de volta del nou model urbà. Té un nom: Superilla Barcelona. I una gramàtica: recuperar els valors humanistes del pla Cerdà (finals del segle XIX) amb pràctiques i eines del segle XXI, tot superant les agressions especulatives i contaminants a les quals ha estat sotmès durant més d’un segle. Superilla Barcelona és un canvi de paradigma urbà que s’expressa principalment a l’Eixample i a l’entorn de les Glòries. La intervenció sobre la trama Cerdà ha de generar, els propers anys, 21 eixos de vianants (1 de cada 3 carrers) i 21 places de barri (cada resident tindrà un eix o plaça a menys de 200 metres de casa). Es multiplica per 10, alhora, la superfície de verd urbà. En termes absoluts implica guanyar 33,4 hectàrees d’espai públic (com tot el parc de la Ciutadella) i 6,6 hectàrees de verd. A les Glòries, la transformació suposa recuperar 30.000 metres quadrats d’espai d’ús ciutadà: on hi havia 8 carrils de cotxe, hi haurà un passeig verd de 20 metres d’amplada amb espais de joc i d’estada.\nSón les xifres d’un canvi de model que posa fi a l’apropiació de l’espai pels cotxes i retorna la ciutat als vianants, que posa fi a les agressions a la salut i recupera la qualitat de l’aire. Són les coordenades d’una revolució per democratitzar la quotidianitat, per fer efectiu el dret a la ciutat com a lloc de convivència i de vincles. Es tracta d’una política urbana feminista i per a totes les edats, que protegeix la vida. I es tracta també d’una aposta pel dinamisme i pel comerç de proximitat, per les economies creadores de sociabilitat. Els primers impactes, a la superilla de Sant Antoni, ens parlen ja de l’encert transformador: un ús més intensiu dels espais comuns, una reducció significativa de la contaminació, un procés sostingut d’obertura de nous comerços.\nProtegint les persones: transformació social i dret a l’habitatge\nAl llarg de l’última dècada les desigualtats s’han incrementat. En el punt àlgid de la Gran Recessió, l’índex de Gini a la metròpoli de Barcelona havia retrocedit dues dècades, al nivell de principis dels anys noranta. Just abans de la pandèmia, la situació havia millorat, però la pobresa estava cronificada per sobre del 20% i la pobresa laboral (ingressos per sota del llindar) havia escalat al 15,4%, més alta que mai.\nEls impactes de la Covid-19 polaritzen i fragmenten encara més l’estructura social. Les situacions de pobresa esdevenen més severes i els col·lectius més vulnerables (infants, població immigrant) resulten intensament afectats. L’habitatge segueix instal·lat en el nucli dels riscos d’exclusió. A diferència de la gran recessió –gestionada en clau austeritària–, l’actual desplegament de l’escut social (els ERTO, el salari mínim, l’IMV / l’RGC) contribueix de forma substancial a reduir els nivells de pobresa relativa. Els factors explicatius d’aquest escenari són, tots ells, supramunicipals. Tampoc l’Ajuntament disposa d’eines per combatre’ls a fons. Però hi ha marges d’actuació. I el govern de BComú no només els ha treballat: n’ha fet també una prioritat. Una prioritat orientada a forjar una ciutat més inclusiva, amb els drets socials més localitzats i més garantits. Vegem-ho.\nD’entre els municipis per sobre dels 50.000 habitants, Barcelona és el primer en inversió social a Espanya\nD’entre els municipis per sobre dels 50.000 habitants, Barcelona ocupa avui el primer lloc en inversió social a Espanya. Al llarg dels últims cinc anys, el volum ha crescut de 273 a 383 milions d’euros, arribant als 230 euros d’inversió social per habitant, xifra que dobla amb escreix la mitjana del conjunt d’ajuntaments de l’Estat (109 euros per habitant). No es tracta tan sols, ni principalment, de la quantitat de recursos que s’hi destinen. En clau qualitativa, Barcelona ha forjat el millor model de serveis socials.\nSegons l’última avaluació (Associació Estatal de Directius de Serveis Socials), l’Ajuntament obté la màxima puntuació en el 70% dels indicadors analitzats (36 sobre 51) situant aquí estratègies tan rellevants com la inclusió de persones sense llar, l’atenció domiciliària i les prestacions d’emergència social. Si s’amplia el focus de les polítiques, Barcelona ha estat recentment pionera en serveis municipals de dentista i de salut mental; en el desplegament de l’agenda feminista i LGTBI; en la tarifació social de les escoles bressol (que ha incrementat d’un 19% el nombre de famílies en situació de pobresa que hi accedeixen); en la vinculació entre renda bàsica i acció comunitària per mitjà del programa B-Mincome, o en l’ampliació de l’Acord ciutadà, a través del Fòrum Social Metropolità, amb l’objectiu d’abordar la governança social participativa de la ciutat real. Són potser els exemples més significatius d’un fet ben tangible: l’ampli reconeixement de Barcelona com a referent de municipalisme socialment innovador; com a ciutat capdavantera en la construcció d’espais de ciutadania de proximitat.\nHi ha una altra dimensió fonamental: les polítiques públiques pel dret a l’habitatge. L’habitatge no ha format part del nostre règim de benestar. Encara més: les mesures adoptades per l’Estat han impulsat la financerització de la propietat, han alimentat bombolles i cicles especulatius. Tots els indicadors situen avui l’habitatge en el nucli de la nova estructura de riscos socials.\nEls ajuntaments no disposen de les eines bàsiques. Tot i així, Barcelona ha impulsat –des del 2015 i respecte a qualsevol altra escala de govern– les polítiques públiques d’habitatge més potents i avançades en múltiples eixos. La construcció de nou habitatge municipal de lloguer social ha tingut un rol vertebrador: hi ha actualment 2.115 unitats en construcció en 31 promocions, fet que situarà el parc públic el 2023 a la ratlla dels 13.000 habitatges (7.538 el 2015). El govern municipal ha impulsat també un programa de compra que implica la incorporació de més de 1.500 habitatges distribuïts pel teixit urbà.\nMés enllà de la construcció i la compra, s’han desplegat innovacions remarcables, com l’impuls a l’habitatge cooperatiu en règim de cessió d’ús (1.045 unitats a tota la ciutat), l’estratègia de rehabilitació –amb prioritat per les finques d’alta complexitat en barris vulnerables– i pla intervenció en clau de transició energètica (40 milions anuals d’inversió i 15.000 habitatges/any rehabilitats), i l’obligació de destinar un mínim del 30% a habitatge assequible en tota nova promoció i rehabilitació integral de més de 600 metres quadrats. Un canvi normatiu amb un fort impuls dels moviments urbans, i inscrit en la triple aposta d’avançar en el dret a l’habitatge, superar la segregació socioresidencial i frenar lògiques de gentrificació.\nProtegint els barris: transformació comunitària i cures compartides\nLa lluita contra les desigualtats i els riscos d’exclusió ha implicat l’activació de polítiques socials i d’habitatge potents i innovadores a Barcelona. Però hi ha més: quan les desigualtats es cartografien a la pell de la ciutat, apareixen dinàmiques de segregació urbana i fragilitats comunitàries. Per tal de fer-hi front, emergeix el tercer eix de transformació: el que suposa traçar una agenda de barris i de cures. Un ventall de polítiques orientades a millorar els hàbitats més vulnerables, a enfortir capacitats de resposta col·lectiva, i a situar en el centre de la quotidianitat una organització comunitària i compartida de les cures. En aquest sentit, el Pla de barris, els equipaments de proximitat i Vila Veïna esdevenen apostes referencials.\nEl Pla de barris és una política pública per als barris de més alta vulnerabilitat. Articula, d’una banda, programes innovadors en àmbits d’educació, salut comunitària, drets culturals i socials, habitatge, espai públic, transició energètica, ocupació i economia cooperativa, amb fortes transversalitats de gènere. És també, d’altra banda, un espai de suport a pràctiques d’innovació ciutadana i coproducció de polítiques, d’apoderament veïnal i millora del capital associatiu dels barris. Incorpora, per tant, la doble dimensió d’abordar segregacions urbanes i fragilitats comunitàries.\nEn una primera fase, entre el 2017 i el 2020, es van invertir 150 milions d’euros assignats al Pla, i es van desplegar més de 600 accions, amb 13 nous equipaments de proximitat i alta concentració en polítiques d’innovació social i educativa (com les Escoles Enriquides o el projecte Baobab). El programa 2021-2024 disposa d’una nova dotació de 150 milions i planteja dos tipus de plans segons el seu nivell d’intensitat, fixat a cada territori d’acord amb el grau de vulnerabilitat urbana. Són, d’una banda, 10 plans nous de caràcter integral que engloben 15 barris, i s’hi manté, d’altra banda, la intervenció intensiva en 8 barris del programa anterior, enquadrats en 5 plans: un total, per tant, de 15 plans i 23 barris. Continua també el desplegament d’accions de manteniment en 8 plans del període 2017-2020. El conjunt del Pla de barris arribarà el 2024 a 377.000 persones, més d’un 22% de la població de Barcelona.\nCal destacar finalment, en un marc de projectes múltiples, el que representa, d’una banda, la posada en marxa del Centre de Vida Comunitària a Trinitat Vella, i, de l’altra, l’inici del programa Vila Veïna en cinc barris de la ciutat.\nEl Centre de Vida Comunitària opera com a estendard d’una nova generació d’infraestructures socials als barris. Sintetitza la proposta d’articular, en un espai innovador, polítiques socials de proximitat, projectes comunitaris, i processos de construcció de vincles. El nou equipament agrupa una desena de serveis municipals amb voluntat d’enfortir el seu arrelament al territori, i ofereix espais de trobada orientats a generar noves pràctiques socials. És, per tant, una aposta per generar interseccions i aliances publicocomunitàries.\nEl desplegament de Vila Veïna suposa la transformació del vell model d’atenció sociosanitària cap a una xarxa de cures que es despleguen en clau de proximitat, i s’organitzen de manera compartida i comunitària. Vila Veïna vol superar tant la vivència individual i privada de la vulnerabilitat com la seva mercantilització excloent. L’estratègia s’articula en àmbits d’entre 10.000 i 30.000 habitants sobre la base de quatre components: els serveis públics de cures, les eines per a la millora de les condicions laborals i del benestar de les persones cuidadores, els dispositius comunitaris i una proposta de transformació de l’espai públic amb visió feminista i de cures. Fins al 2023 s’implementaran 16 unitats territorials (almenys una Vila Veïna per districte). El projecte ha arrencat en 4 barris: Vilapicina, Provençals, la Marina del Port, i el Congrés els Indians. Al llarg del 2022, s’hi incorporen 12 unitats més, arribant a unes 300.000 persones. El desplegament complet preveu la implantació de 115 Viles Veïnes en total.\nLa política democràtica del segle XXI haurà d’atendre la necessitat d’apoderar estructuralment les ciutats\nEls tres eixos anteriors dibuixen un projecte municipalista que aposta per polítiques públiques orientades a transformar la ciutat, no només a gestionar-la. Polítiques que, per tant, obren un camp de joc amb valors i interessos en conflicte. És ben cert que el projecte resta limitat per la manca d’eines bàsiques. En algun moment, la política democràtica del segle XXI haurà d’atendre la necessitat d’apoderar estructuralment les ciutats, de bascular la governança multinivell cap a la proximitat.\nEn tot cas, però, l’agenda i les polítiques impulsades per BComú mostren que erigir un projecte de canvi és possible. Una proposta que situa la vida, les persones i les comunitats en el centre. Que s’obre camí en el terreny dels resultats tangibles. I sí, genera disputes i resistències. Desencadena impugnacions per part dels agents centrals del vell règim urbà. Són actors avui reactius, instal·lats en l’intent de frenar les formes col·lectives i saludables de viure la ciutat, ancorats en pràctiques de negacionisme climàtic, atrinxerats en certs privilegis derivats de mercadejar amb les necessitats i el benestar de la majoria. El gran repte del projecte que ha anat prenent forma a Barcelona no és resistir a les resistències: és generar un horitzó d’esperança col·lectiva a l’entorn d’una ciutat que estima i protegeix la vida i el planeta; que cuida i protegeix les persones i els barris. I ho fa com a ciutat vibrant, oberta, creativa, referent global de prosperitat. Són les polítiques públiques d’un projecte, sí; però és sobretot la disputa d’una esperança.\nRicard Gomà és director de l’Institut d’Estudis Regionals i Metropolitans de Barcelona (IERMB), professor de Ciència Política a la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) i exregidor d’ICV-EUiA a Barcelona.\nDavid Cid és portaveu d’En Comú Podem al Parlament de Catalunya.


Com afecta la inflació la inversió immobiliària? | Tecnotramit\nSembla que els riscos d’inflació afavoreixen la inversió immobiliària. Aquesta és una de les conclusions de l’estudi ‘El mercat immobiliari poscovid 19. Inversió rendible o nova bombolla?’, realitzat per EAE Business School, que va concloure que tots els indicadors apunten que l’habitatge es converteix en “actiu refugi” d’excepció.\nL’estudi apunta que “l’alta inflació, juntament amb la desacceleració de la construcció de nous habitatges, la disminució de l’oferta antiga i les taxes d’interès més baixes, està empenyent els inversors cap al sector immobiliari, convertint-lo un altre cop en un refugi segur”. La recuperació del sector turístic i el sorgiment de la demanda d’habitatge per part d’estrangers ja sigui per lloguer o compra, tendeixen a dinamitzar l’activitat.\nLa campanya de vacunació i la flexibilització de les restriccions de circulació han convertit els habitatges que havien esdevingut lloguer residencial arran de la pandèmia, a funcions de lloguer turístic de nou.\nL’evolució dels preus dels habitatges nous és superior als preus dels habitatges antics i a la mitjana general. L’escassetat de primeres matèries i mà d’obra indica que aquesta tendència continuarà en els propers mesos.\nEl fet que els nous contractes de lloguer es facin com a mínim cinc anys pot impulsar les vendes o els lloguers turístics. Donat el panorama actual i les perspectives econòmiques per al 2022, els experts prediuen que el lloguer a curt termini es tornarà a convertir en un dels motors del PIB a les principals ciutats i zones costaneres d’Espanya.\nLa nova llei d’habitatge plantejada pel PSOE i la UP inclou la regulació de les rendes a les zones d’estrès i la imposició d’una taxa addicional d’IBI del 150% als habitatges desocupats. A més a més, es crearà una bonificació mensual de 250 euros per facilitar la independència dels joves. El desenvolupament d’aquesta llei i la retirada de l’estímul monetari per part del Banc Central Europeu podrien comprometre el creixement del mercat immobiliari, tant de lloguer com de compravenda.\nEl nivell de preus que existia el tercer trimestre del 2007 no s’ha repetit. En aquell moment, l’IPV tenia un valor total de 151,7 en comparació de 130,9 que s’ha comptabilitzat el segon trimestre del 2021.


Nou repunt de la Covid-19 a Catalunya: l'Rt i el risc de rebrot continuen a l'alça\nL'Rt puja a 0,99 i el risc de rebrot a 268 (+5), amb 56 ingressats menys (1.973) i 5 crítics més (593)\nper Júlia Navarro 23/02/2021 10:14h | Actualitzat a 2021-02-23 16:50h\nCatalunya ha registrat fins a aquest dimarts 548.589 casos confirmats acumulats de coronavirus des de l'inici de la pandèmia —509.158 amb una prova PCR o test d'antígens—, 1.482 més que en el recompte del dilluns, ha informat la Conselleria de Salut de la Generalitat a través de la seva pàgina web.\nLa xifra total de morts se situa en 20.512, que són 6 més que els registrats el dilluns: 12.870 en hospital o centre sociosanitari, 4.545 en residència, 1.128 en domicili i 1.969 que no són classificables per falta d'informació.\nEn referència als pacients ingressats actualment, la xifra se situa en 1.973, que són 56 menys que en l'últim recompte. Un total de 593 pacients es troben ingressats en la unitat de vigilància intensiva (UCI) —de centres públics i privats—, 5 més que en el balanç anterior. La velocitat de reproducció de la malaltia (rt) puja fins a 0,99 i el percentatge de positivitat dels tests d'antígens i PCR se situa en el 5,43%, mentre que la incidència acumulada en els últims 14 dies és de 277,39 per cada 100.000 habitants.\nLa taxa del risc de rebrot ha pujat lleugerament: el dilluns aconseguia un nivell de 263, i 24 hores després se situa en 268 punts. En les residències d'ancians hi ha hagut fins ara 32.738 persones que han donat positiu, de les quals 8.687 han mort i 45 es troben actualment ingressades.\nDades sobre la de vacunació\nCatalunya ha administrat la vacuna contra el coronavirus a un total de 321.268 persones des que va començar la campanya de vacunació —184.161 persones ja han rebut la segona dosi—: s'han administrat 11.786 primeres dosis de vacuna en les últimes 24 hores.\nDel total de persones vacunades amb la primera dosi, 238.031 són de la província de Barcelona, 27.407 de Girona, 21.802 de Lleida i 33.727 de Tarragona; i 54.682 del total són persones usuàries de residències catalanes.\nPer fi bones notícies: l'esperat anunci d'un hospital català en plena pandèmia


Els 10 estereotips i rols de gènere més presents en vídeos que veuen les nostres criatures | Criar.cat\nEls 10 estereotips i rols de gènere més presents en vídeos que veuen les nostres criatures\nDes del Consell Audiovisual de Catalunya analitzen tot plegat\nLa majoria d'anuncis de joguines infantils estan plagats de rols i estereotips de gènere. "No és només una percepció, es pot constatar", assegura Laura Pinyol Puig, consellera al Consell Audiovisual de Catalunya. Des del CAC han elaborat un informe on s'alerta que els anuncis de joguines a internet reprodueixen més estereotips de gènere que els de la televisió.\n"La transmissió dels rols tradicionals i dels estereotips està tan arrelada que es va traslladant de manera més subtil i de vegades l'esforç d'intentar revertir-los passa també per la perpetuació d'aquests rolls"; assegura Pinyol.\nEn aquest sentit, els productes que històricament eren unisex s'han tenyit de color rosa, purpurina i amb accions específiques de cura per anar dirigit a les nenes, i de blau, acció, risc i aventura quan es dirigeixen als nens.\nTot plegat, de manera inevitable, forma part de la socialització dels nostres infants, que en edats ben primerenques, cap als 4 o 5 anys, s'adonen que tot i que a casa els hagin intentat educar en la igualtat els seus referents audiovisuals actuen amb certs valors patriarcals i per imitació acaben rebutjant certs gustos o aficions per encaixar amb allò que se suposa que han de jugar i amb els rols que es reprodueixen a vídeos o dibuixos animats.\nPer això hem elaborat, a partir de l'informe del CAC, una llista d'aquells estereotips més presents als vídeos d'anuncis de joguines i contingut audiovisual en general, perquè la millor manera d'erradicar aquests rols i estereotips és adonar-nos que hi són.\nGènere de la persona que protagonitza l'acció condicionat a l'acció (el 87% dels vídeos protagonitzats per nenes o dones inclouen majoritàriament estereotips femenins, mentre que els protagonitzats per nens o homes en contenen només de masculins (90,5%). En el cas de vídeos amb protagonisme mixt, es detecten tant estereotips femenins (en el 30,0% dels casos) com masculins (18,2%)).\nVisió bonista, edulcorada i passiva de productes enfocats específicament a un target infantil femení\n8 dones referents explicades per a infants\nMarie Curie, Malala o Greta Thunberg explicada als infants\nVisió violenta, apel·lant al risc, a l'aventura, al fet de transformar i amb una aproximació destructiva al poder per part de productes dirigits a un target infantil masculí\nÚs discriminatori del llenguatge: En el 41% dels vídeos amb protagonisme femení inclou l'ús de diminutius i sobrenoms dels influenciadors. El 86,3% dels vídeos protagonitzats per figures masculines\n[GotaverdaPle]Contraestereotips que estereotipen: El fet que un pare/mare jugui amb un infant o un pare/mare o nen/nena que competeixen entre ells no implica la introducció de contraestereotips, sinó que per contra pot introduir un rol estereotipat (mama, t'ha guanyat el papa. T'ha hagut d'esperar i tot. I has tornat a perdre).\nPaternalisme i pàtria potestat: Entre els vídeos analitzats s'ha inclòs un d'un anunci de nines en el qual hi intervé un pare. La figura del pare és la de jutge d'un concurs de pentinats. En aquest vídeo les nenes necessiten l'aprovació del pare i que la seva activitat resulti del seu gust, en una conducta molt patriarcal, tot i que a qui hagi pensat l'anunci potser li sembla molt innovador o integrador el fet d'incloure un pare a un anunci de nines.\nMaternitat imposada i amb un clixé d'una determinada idea d'un estil de criança: S'anima a les nenes primer de tot a dir-los de manera indirecta que si volen participar del joc simbòlic hauran d'interpretar una experiència maternal i es visibilitza com ha de ser aquesta experiència: donant el biberó als nadons, posant-los al cotxet, fer-los callar quan ploren donant-los un xumet...\nPer què hem de deixar de dir «pito» o «patata» per referir-nos als genitals?\nPer què cal dir les coses pel seu nom?\nPromoció i intensificació d'una masculinitat hegemònica: amb valors molt competitius, violència ambiental i conductes de risc.\nPressió estètica: Un altre estereotip amb un pes important que es dona a l'11,6% dels estereotips és la preocupació per l'aspecte físic, especialment a les nenes. Ja des de petites se'ls imposa una pressió amb uns cànons de bellesa normatius, que tot i que s'han anant diferenciant persisteixen en el seu origen.\nSexualització infantil: missatges a samarretes, parts de dalt de biquinis a nenes de 4 anys, peces de roba incòmodes o sexualitzant la cintura o els pits de les nenes.


Modesta Cucurull, alcaldessa de Sant Mori\nMontse Mindan té l’intenció de presentarse novament a les eleccions municipals de 2019 a Roses, i és la única associada del PDeCAT que ha concorregut a les primàries.\nLa seva candidatura haurà de ser votada per els associats/des i simpatitzants registrats a l’assemblea del partit a Roses que es celebrarà el dissabte dia 26 de maig.\nD’aquesta manera, i si Mindan surt escollida, el procés de primàries del Partit Demòcrata culminarà i començarà una nova etapa per preparar les eleccions municipals que consistirà en l’elaboració del programa electoral a través d’un mètode de participació d’associats, d’entitats i de rosincs i rosinques. Segons l’alcaldessa de Roses, quatre anys són pocs per tirar endavant projectes municipals. Tinc il·lusió per tirar endavant tot un projecte de ciutat que culmini amb una obra i un gran objectiu que s’hauria de poder assolir properament per fer arribar les bones dades econòmiques que tenim als ciutadans.\nMontse Mindan i Cortada, 55 anys, està casada i té dos fills. És Tècnica en Empreses i Activitats Turístiques per el Centre d’Estudis Turístics de Barcelona, CETT ). Parla Català, Castellà, Anglès, Francès i té nocions d'Alemany.\nÉs alcaldessa de Roses des de l'any 2013, quan va accedir a la alcaldia a mig mandat. L'any 2015 va guanyar les eleccions municipals i va assolir la alcaldia. Governa des de aquestes eleccions amb un pacte de govern amb la agrupació local Gent del Poble.\n15-09-2017 - Montse Mindan: 'És una satisfacció i una alegria veure com la cursa ha progressat en l'organització i en el nombre d'inscrits'\n02-03-2018 - Montse Mindan, alcaldessa de Roses\n03-08-2018 - Montse Mindan: 'És ben cert que tots/es busquem un moment per participar a la festa'\n16-03-2018 - Montse Mindan: 'em vaig acollir al meu dret de no declarar'\n01-08-2017 - Montse Mindan ens parla de la festa major de Roses, que serà del 10 al 15 d'agost\n10-05-2017 - Montse Mindan: 'La Fira de la Rosa representa l’ocasió perfecta per descobrir el municipi, la seva gastronomia, la seva cultura i el seu teixit comercial'\n13-02-2017 - Montse Mindan: 'El Carnaval és una festa que la gent de Roses s'ha fet seva des de sempre'\n26-07-2016 - Montse Mindan, alcaldessa de Roses\n15-09-2016 - Montse Mindan, alcaldessa de Roses


L'UJI traspassa fronteres gràcies a l'«orgull» dels seus ambaixadors i ambaixadores\nL'UJI traspassa fronteres gràcies a l'«orgull» dels seus ambaixadors i ambaixadores El programa celebra el setè aniversari amb un «balanç positiu» i reconeix uns ambaixadors «enamorats» de la seua universitat\nLa Universitat Jaume I és composta per tots. Des de l'alumnat fins al professorat, passant per qualsevol dels treballadors, amb indiferència de la funció que exercisca. D'una forma o una altra, siga com siga el vincle, qualsevol membre del col·lectiu universitari ha escoltat, treballat o defensat allò de «Som UJI». Un lema que el centre vol convertir en axioma. «Ser estudiant de l'UJI significa molt més que cursar estudis universitaris. És formar part d'un estil, compartir valors i pertànyer a una comunitat», expliquen des de la pàgina institucional de la universitat de Castelló. Una creença que explica el perquè d'un dels seus grans baluards comunicatius i informatius, el Programa Ambaixadors i Ambaixadores de l'UJI.\nCarlos García, acabat de graduar en Publicitat i Relacions Públiques de la universitat i Ambaixador Nacional des de fa tres anys, té clar l'objectiu del projecte: «Ajudar la teua pròpia universitat, la casa on t'has graduat i en la qual has crescut, a donar-se a conéixer». Paraules d'un estudiant que se sent «orgullós» de formar part de l'UJI i que corroboren les declaracions de Mara Melissa Marcelli des de l'Oficina de Relacions Internacionals: «El programa busca traslladar l'UJI més enllà de les seues fronteres, oferir i comunicar la reputació de la universitat i posar-la en el mapa internacional».\nEls Ambaixadors i Ambaixadores, un grup de persones «entusiastes i compromeses amb la vida acadèmica de l'UJI que representem la universitat de manera positiva allà on anem», tal com ells mateixos es defineixen al punt d'informació, estan, a més, d'enhorabona. Compleixen set anys d'activitat a escala nacional i internacional. El programa s'acosta a la dècada amb valoracions «molt positives» i agraint «l'estupenda labor de tots els ambaixadors i ambaixadores», tant estudiants com personal docent i investigador (PDI) i personal d'administració i serveis (PAS).\nUn aniversari que coincideix amb alguns canvis dins del projecte. Com informa Melissa Marcelli, el programa nascut en 2012, que treballava la Xarxa Nacional i la Internacional, comptarà amb millores i noves iniciatives, que se sumaran a les accions que ja realitzen els ambaixadors actuals, com impartir xarrades informatives, proporcionar informació actualitzada i participar en taules redones, fires educatives i altres esdeveniments externs; transmetre com a ambaixador de l'UJI l'experiència al seu antic institut i impulsar la internacionalització de la universitat.\nEls ambaixadors i ambaixadores, «agraïts i enriquits» amb el programa\nIker Martín també ha viscut, com Carlos, tres anys d'experiència en el projecte, tant en la Xarxa Nacional com en la Internacional a causa del seu Erasmus a Polònia. Acabat el Grau d'Enginyeria Informàtica, fa la vista cap endarrere: «En el meu primer any vaig trobar el programa per casualitat en el correu i em va cridar l'atenció immediatament. Sempre he tingut nostàlgia per tornar al meu centre de secundària i els objectius de la iniciativa eren molt encertats».\nTant Carlos com Iker tenen vincles positius i duraders amb la universitat, agraint l'experiència Ambaixadors i Ambaixadores i assegurant que volen seguir vinculats al programa malgrat haver acabat els seus graus. «He gaudit molt la meua experiència UJI i m'agradaria continuar transmetent-la», ha confessat Iker, que afig: «En el meu cas tot ha sigut molt satisfactori. Crec que cursar Enginyeria Informàtica ací és increïble i vull continuar recomanant la universitat».\nPer part seua, Carlos ha destacat la importància de ser ambaixador, ja que des que va entrar a la Universitat Jaume I «estic enamorat del centre i del programa ja que puc portar el que a mi m'agrada de l'UJI fora de les seues fronteres». Per a l'ambaixador nacional, la vivència «aporta bona reputació i molt enriquiment personal» i ajuda tant a nivell curricular com personal. En aquest sentit, Iker el té clar: «Formar part del programa m'ha aportat molt. Reconec que sóc una persona tancada, per la qual cosa entrar en un projecte que es basa en la comunicació m'ha ajudat a créixer en aquest sentit». Tots dos recomanen, sense dubtar, als possibles nous ambaixadors que s'animen i se sumen a aquesta «experiència tan bonica».\nDes del 2012 «fent xarxa» amb la mirada cap al futur\n«La idea principal del programa que combina la xarxa nacional amb la internacional és l'híbrid perfecte que demostra la universitat de som. És un magnífic exemple del lema Som UJI, ja que som la universitat que fem entre totes i tots. L'única manera d'avançar com a institució és pensar en la col·lectivitat i no en la individualitat», ha declarat la rectora Eva Alcón en la celebració del VII Aniversari del Programa d'Ambaixadors i Ambaixadores que ha tingut lloc el dilluns 14 d'octubre a la sala de premsa de l'edifici de Rectorat.\nJunta amb la rectora, la cerimònia ha comptat amb la participació de la vicerectora d'Estudiantat i Compromís Social, Inmaculada Rodríguez, i el vicerector d'Internacionalització i Cooperació, Joan Martí. Tots dos han fet un balanç de les àrees nacionals i internacionals respectivament dels anys de vida del programa i especialment de l'últim curs. Martí ha declarat la rellevància de la Xarxa Internacional a l'ésser «una eina de gran valor per a donar a conéixer la universitat a l'estranger. Des de la seua creació no ha parat de créixer i ja compta amb un equip sòlid amb experts representants de l'UJI allà on vagen».\nEn relació a la Xarxa Nacional, Rodríguez ha volgut subratllar que el programa «és de vital importància per a les labors de nova captació de l'estudiantat i contribueixen a aportar la informació de primera mà al futur estudiantat». Tant la vicerectora com el vicerector han destacat el «balanç positiu i les bones sensacions», però no sense remarcar que la vista continua estant posada en el futur. Els canvis en el programa, les noves mesures i les iniciatives que es realitzaran busquen «afermar» el projecte i seguir en aquesta via de bons resultats. Un futur que continuarà comptant amb Iker i Carlos, juntament amb els quals segueixen i els que encara estan per vindre. «Volem promocionar, posar en valor el centre i intentar fer veure al nou estudiantat tot el seu potencial de l'UJI», paraules d'un ambaixador «enamorat» del programa i de la Universitat Jaume I.\nPrograma d'Ambaixadors i Ambaixadores de l'UJI


Asil.cat - Programes d’atenció social i d’acollida temporal\nDispositius d’acollida temporal per a sol·licitants de protecció internacional\nServeis d’acollida temporal per a persones sol·licitants de protecció internacional\nLes entitats membres de la Xarxa disposen de recursos per a l’acollida temporal per a sol·licitants de protecció internacional amb la finalitat de cobrir les seves necessitats bàsiques.\nParal·lelament, es garanteix l’habitatge i també es treballa per a la inclusió social de les persones sol·licitants d’asil mitjançant l’acompanyament jurídic, el coneixement de l’entorn, l’aprenentatge de l’idioma, les formacions i la facilitació de la seva inserció al mercat laboral.\nPrestacions socials per a persones sol·licitants de protecció internacional\nDes de les entitats d’Asil.Cat es gestionen ajudes econòmiques per a les persones refugiades, amb l’objectiu de contribuir a la seva autonomia i preveure les situacions de vulnerabilitat en què puguin trobar-se.\nEs tracta en concret d’ajudes destinades a facilitar-los l’accés a l’habitatge estable, la integració laboral a través del pagament de beques, la realització de formació ocupacional i també la cobertura de les seves necessitats bàsiques i de manutenció. També es gestionen prestacions d’emergència per a persones en situacions d’especial vulnerabilitat.\nL’objectiu d’aquest servei és la realització d’itineraris globals d’inserció que contribueixin al desenvolupament personal dels nostres usuaris i la seva plena autonomía.\nLes entitats de la Xarxa que ofereixen aquest servei són:\nCreu Roja - Catalunya\nUbicada al Servei d’Atenció a Immigrants, Emigrants i Refugiats de l’Ajuntament de Barcelona\nSICAR cat - Adoratrius


La Via Làctia és la projecció, sobre l'esfera celeste, d'un dels braços espirals de la galàxia de la qual nosaltres formem part, que pren, per extensió, el mateix nom. És una agrupació d'uns 100.000 milions d'estrelles en forma d'espiral, les dimensions de la qual s'estimen entorn dels 100.000 anys-llum i el disc central de la qual té una grandària de 16.000 anys-llum.\nLa Via Làctia, també anomenada Camí de Santiago, pot observar-se a primera vista com una banda de llum que recorre el firmament nocturn, que Demòcrit ja va atribuir a un conjunt d'estrelles innombrables tan properes entre elles que resulten indistinguibles. Al 1610 Galileu, usant per primera vegada el telescopi, va confirmar l'observació de Demòcrit. Cap al 1773 Herschel, contant les estrelles que observava en el firmament, va construir una imatge de la Via Làctia com un disc estelar dintre del qual la Terra es troba immersa, però no va poder calcular la seva grandària. Al 1912 l'astrònoma H. Leavitt va descobrir la relació entre el període i la lluminositat de les estrelles anomenades variables cefeides, el que li va permetre mesurar les distàncies dels cúmuls globulars.\nDiversos anys després, Shapley va demostrar que els cúmuls estan distribuïts amb estructura més o menys esfèrica al voltant del centre del disc, en el que va denominar l'halo galàctic. També va mostrar que aquest no està centrat en el Sol, sinó en un punt distant del disc en la direcció de la constel·lació de Sagitari, on va situar correctament el centre de la galàxia.\nAquesta estructura va quedar confirmada quan es va observar des de l'observatori de Forest Wilson a Califòrnia que l'objecte espiral anomenat Andrómeda estava constituït per estrelles individuals i no era una mera nebulosa de gas com fins llavors es creia. Cap al 1930 Trumpler va descobrir l'efecte d'enfosquiment galàctic produït per la pols interestel·lar, amb el que es va aconseguir corregir tant la grandària de la Galàxia com la distància a la qual es troba el Sol als valors avui en dia acceptats. D'acord amb aquestes dades, el sistema Solar es troba a una distància entre 8.000 i 10.000 parsecs de distància del centre galàctic, aproximadament a dos terços de distància.\nTotes les estrelles que componen la Via làctia estan girant al voltant del nucli, que es creu que pot comptar en el seu interior amb un forat negre. Les observacions astronòmiques referides a galàxies distants mostren que la velocitat de rotació del Sol al voltant de la galàxia és d'uns 250 km/s, emprant aproximadament 250 milions d'anys a realitzar una revolució completa. Les estrelles pròximes al Sol realitzen una òrbita relativament semblant, però les més properes al centre de la galàxia giren més ràpid, fet que es coneix com rotació diferencial.\nL'edat de la Via Làctia s'estima en uns 13 mil milions d'anys, dada que es desprèn de l'estudi dels cúmuls globulares i que concorda amb el resultat obtingut pels geòlegs en el seu estudi de la desintegració radioactiva de determinats minerals terrestres.\nL'observació del mapa estelar ha permès reconstruir els braços espirals de la Galàxia, zones en les quals és abundant el nombre de cúmuls estelars o zones de formació estelar. Aquests es nomenen per les constel·lacions que en ells es troben. El braç més proper al centre galàctic és anomenat de Centaure o de Norma-Centaure. El següent braç cap a l'exterior és el de Sagitari. El braç d'Orió és el nostre braç local, també anomenat del Cigne, i el braç contigu cap a l'exterior es coneix com el de Perseo.\nLes estrelles que es troben a la Galàxia solen agrupar-se en dos grans grups, anomenats comunament poblacions. El grup anomenat de població I està integrat per estrelles de composició solar, relativament joves, que es distribueixen en òrbites aproximadament circulars en el disc galàctic, dintre dels seus braços. Les estrelles de població II són riques en hidrogen i heli, amb escassesa d'elements pesats, són de major edat, i tenen òrbites que no es troben dintre del plànol galàctic.


Coca de Torró – Ametlla de Mallorca\nLa Coca de torró mallorquina és una recepta molt fàcil d’elaborar, en la qual el seu ingredient principal és l’ametlla.\n– 4 oblies (neulas)\n– Mitja taronja\nPreparació: 1. Rentem una llimona i ratllem la seva pell dins d’un bol. 2. Espremem una taronja i afegim el suc al bol. 3. Agreguem el sucre i canyella en pols, al gust. 4. Amb la mà, barregem i fonem el sucre. 5. Afegim l’ametlla molta i barregem fins a formar una massa uniforme. 6. Amb un pinzell banyat en aigua, mullem uniformement la vora d’una oblia. 7. Col·loquem en el centre de l’oblia la massa d’ametlla. Amb un drap humit, pressionem amb cura la massa fins a estendre-la per tota l’oblia, sense arribar a les vores. 8. Pintem la vora d’una altra oblia amb aigua i la col·loquem sobre la massa que acabem d’estendre. Amb els dits, segellem les dues oblies.


El diari de Tavernes: Sindicats exigeixen el CESSAMENT del cap de la Policia Local de Tavernes per "tracte discriminatori"\nAnònim 28 de desembre de 2016, a les 10:04\nLa culpa la té l'alcalde que li diu al jefe de policía el que ha de fer, a qui a de pagar hores i a qui no i el compensa amb 1.350 € extra cada mes.\nAnònim 28 de desembre de 2016, a les 23:14\nEl jefe, vaja o no vaja a treballar.. a part del sou, li donen 1350 euros tots els mesos en productivitat. Será aquesta productivitat el jornal encovert de algún arrima¨t?\nAnònim 29 de desembre de 2016, a les 0:54\nAixó ho paga el poble? què poca vergonya!!\nAnònim 29 de desembre de 2016, a les 0:55\nAquesta no és la millor manera d'arribar a una negociacio? dictadura és poc! damunt amedrentant\nAnònim 29 de desembre de 2016, a les 15:55\nAço ja es veia vindre. Si enxufem als amics en un carrec així, sempre tindrem un cap de Policia al servici del politic. Recordeu qui es la dona del cap de la Policia ?, i mes, sabeu de quin partit politic pertany ?. Aleshores tenim el que ens mereixem. Lo mal sabeu el que es ?. Que ho tenim per a anys !\nAnònim 30 de desembre de 2016, a les 1:50\nI la dona deia al facebook que era tot culpa perque el seu home habia posat orde per a reduir les hores extres als agents. Te rao, rebaixen qualitat que pateix el poble per onplir-se la butxaca ells. Per a proba ja vegeu 1350 moniatos tos els mesos, apart jornal, vaja o no a treballar. Tranquils paga el poble


Jordi Miralda: “L’obra de Ramon Llull: una perspectiva des de la ciència moderna” | IEEC\nanar a Activitats de Divulgació\nJordi Miralda: “L’obra de Ramon Llull: una perspectiva des de la ciència moderna”\nEl pròxim dijous 17 de novembre, la Institució Alfons el Magnànim d València acull la conferència "L’obra de Ramon Llull: una perspectiva des de la ciència moderna" a càrrec de l'investigador ICREA de l'Institut de Ciències del Cosmos (IEEC-UB) Jordi Miralda.\nL’acte tindrà lloc a la sala Gregori Mayans del MuVIM (Museu Valencià de la Il·lustració i la Modernitat) a las 19.30 hores. Aquesta serà la primera activitat divulgativa del recentment creat Institut de Ciències Físico-Naturals del Magnànim i estarà presentada pel seu director, Vicent Martínez.\nMiralda és un referent en àmbits com l’Astrofísica i la Cosmologia des de principis del anys noranta, quan es va convertir en doctor en Astrofísica per la Universitat de Princeton, Estat Units, estudiant les lents gravitatòries i les estructures de gran escala de l’Univers. Després ha sigut membre postdoctoral de l’Institut d’Astronomia de Cambridge, al Regne Unit, així com a l’Institut d’Estudis Avançats de Princeton. Ha exercit com a professor tant a la Universitat de Pensilvània, entre 1996 i 1999, com a la d’Ohio, entre 2000 i 2005, fins que decidí retornar a Catalunya, on ha treballat a l’Institut de Ciències de l’Espai i, des de 2009, a l’Institut de Ciències del Cosmos de la Universitat de Barcelona.\nRelated Activitats de Divulgació\nC. Jordi: "Gaia, una revolución para la astronomía profesional y amateur"\nParticipació de l’IEEC al Sònar+D 2018 i a la Maker Faire Barcelona\nL’Observatori del Montsec reobre les seves portes al públic


Messi i Piqué, les novetats per rebre el Sevilla\nL’argentí i el central català, que no van jugar contra el Granada, formen part dels 18 convocats per al partit que aquesta tarda jugarà el FC Barcelona contra el Sevilla\nEl FC Barcelona afronta aquesta tarda un partit d’alta exigència. Els blaugrana reben el Sevilla FC (19.30h, BeIN LaLiga), un rival que no es troba en un bon moment però que sempre és temible. Més encara en la millor temporada de la història de l’equip andalús, amb Jorge Sampaoli a la banqueta.\nPer intentar assolir un triomf que permeti al Barça pressionar una mica més el líder de la Lliga, i així seguir lluitant per coronar-se campió, el cos tècnic blaugrana ha recuperat Leo Messi, sancionat contra el Granada, i Gerard Piqué, fora de la llista per descans al Nuevo Los Cármenes. Un duel que es va cobrar la lesió de Rafinha, que s’uneix a les baixes d’Aleix Vidal i Arda Turan.\nJordi Masip i Jérémy Mathieu són els descartats per decisió tècnica, mentre que Carles Aleñá torna a completar la llista. Així doncs, la convocatòria la formen Ter Stegen, Cillessen, Piqué, Rakitic, Sergio, Denis Suárez, Iniesta, Luis Suárez, Messi, Neymar, Mascherano, Paco Alcácer, Jordi Alba, Digne, Sergi Roberto, André Gomes, Umtiti i Aleñá.


Santa Cristina, tercers en sènior masculí i Pescadors, primers en cadet masculí | Nova Ràdio Lloret\nSènior masculí Santa Cristina\nSanta Cristina, tercers en sènior masculí i Pescadors, primers en cadet masculí\nSón els resultats més destacats dels equips lloretencs en el Campionat de Catalunya de Llaguts, disputat aquest cap de setmana a Badalona.\nEl Club Rem Santa Cristina ha quedat tercer en el campionat de Catalunya de Llaguts, disputat aquest cap de setmana a Badalona. El vicepresident de la Federació Catalana, el lloretenc Toni Pujol, ha valorat de manera molt positiva el resultat.\nEls guanyadors de la categoria sènior masculí van ser Rem Badalona, seguits de Cambrils. De fet, aquests dos clubs van dominar en moltes categories. Per exemple, en sènior femení van quedar segones i terceres, respectivament; la victòria, però, va ser per Capgrossos de Mataró, Rem Badalona i Cambrils.\nDe Lloret, cal destacar la victòria del cadet masculí dels Pescadors, que venien de guanyar també la lliga i que aquest diumenge van quedar per davant de Móra d’Ebre A i B. Les cadet femení, en canvi, es van haver de conformar amb la tercera posició, tot i remar una regata molt disputada també amb Cambrils i Rem Badalona, primera i segona respectivament.\nLa resta de resultats es poden consultar a la pàgina web de la Federació Catalana de Rem. Amb el campionat de Catalunya s’ha donat per acabada la temporada de llaguts del 2015.\nArticle anteriorCap de setmana força negatiu per als equips que ja han començat la lliga\nArticle següentEls alumnes de primària fan activitats d’educació viària aquesta setmana