Dins del nostre lloc web, dedicat a explorar l'àmbit de les ciències socials en general, i a defensar un sistema més transparent que fomenti la responsabilitat de les persones, introduïm un document relacionat amb la metapsíquica, categoria filosòfica del Model global de coneixement de la realitat de Lluís Maria Xirinacs (1932-2007), en una línia que esperem que arribi a ser compartida al més aviat possible per tota la Humanitat.\nLa finalitat és elevar el nivell ètic dels humans en totes les seves categories i condicions. Un nivell ètic ja prou malmès degut a estructures basades en el diner anònim, instrument que fomenta la irresponsabilitat des de fa uns 4300 anys. També volem col·laborar en accelerar l'evolució dels éssers humans a tots els nivells: individual, social, nacional i planetari.\nEn aquest document descobrim una part de la labor del metge psiquiatra Doctor Brian Weiss. Terapeuta, format en el rigor acadèmic, va acumular una gran experiència amb els seus pacients, mitjançant la tècnica de regressió hipnòtica, fent-los visualitzar els conflictes viscuts al llarg de les seves respectives vides, cadascun desencadenant d'una malaltia física o psíquica, amb l'objectiu d'assolir la sanació.\nEl Dr. Weiss va descobrir, al principi de forma fortuïta, la regressió a les vides passades de l'ànima d'aquests pacients i, posteriorment, la progressió envers els possibles futurs, trencant les limitacions de la vida actual de la persona. Altres terapeutes com el Dr. Michael Newton i el metge José Luis Cabouli han arribat a la mateixa experiència i segueixen camins similars.\nEls éssers humans, de vegades, ens fem preguntes filosòfiques transcendents: «Qui som?», «D'on venim?», «A on anem?», «Què venim a fer a aquest món?». També ens preguntem sobre el nostre esdevenidor després de la mort inevitable del cos físic.\nEl Dr. Weiss ens ofereix la seva resposta: Som ànimes en contínua evolució. Com que la vida dels éssers vius en general, i dels éssers humans en particular, és relativament curta, necessitem moltes vides per aprendre totes les lliçons necessàries que hem d'assumir fins passar a l'etapa següent d'evolució de l'ànima.\nTambé ens recorda el Dr. Weiss que, de no aprendre totes les lliçons pendents, tornem a aquest món tal com l'hem deixat. Procurem, doncs, deixar el nostre món el millor possible. A més, ens referma en què tots som responsables dels nostres actes i per molt que ens creguem que els nostres delictes i faltes no deixaran constància, tot queda enregistrat dins la realitat espiritual. Això pot fer que visquem les conseqüències de les faltes que hem comès, no com un càstig imposat per un suposat tribunal, sinó com una forma per aprendre millor a corregir les nostres errades. Si no és en la vida actual, serà en la següent o següents.\nEl Dr. Weiss afirma que el coneixement de la reencarnació era sabut a Occident des de l'antiguitat per persones destacades per la seva saviesa. També entre els primers cristians, com Orígens, Climent d'Alexandria i Sant Jerònim, així com els gnòstics. Però en el cas concret del cristianisme va ser censurat per l'emperador Constantí a l'establir els primers textos cristians oficials. Constantí defensava que els ciutadans de l'imperi romà havien de fer pinya ràpidament per defensar-lo, per tant calia estimular-los amb l'incentiu del suposat Judici Final i, per la mateixa raó, era contraproduent que esperessin moltes vides per la salvació de l'ànima.\nEl mateix Agustí Chalaux (1911-2006) ja afirmava, en vida seva, que la veritable espiritualitat no és, necessàriament, aquella que prediquen els dogmes de les diferents religions. També criticava les religions, quan aquestes es neguen a donar suport a la comunitat i es dediquen a relligar (religare) les persones amb el poder.\nAquí informem d'un dels més colpidors testimonis del Dr. Weiss, molt afectat per l'odi envers els qui pertanyen a una altra nació, condició o categoria social, i com la pacient implicada, que aquí pren el nom d'Evelyn, arriba a sanar aquesta situació.\nData de creació: Divendres, 28 d'agost del 2015.\nDarrera modificació: Divendres, 25 de març del 2016.\nEvelyn es dedicava a les fusions i les adquisicions, és a dir, que el seu treball consistia en ajudar dues empreses a unir-se o a una d'elles a comprar l'altra. Quan les companyies eren grans solien haver-hi ofertes per centenars de milions de dòlars i els honoraris que cobrava l'empresa, per a la qual treballava Evelyn, tenien en general set xifres. Ella rebia un sou considerable que, moltes vegades, quedava doblat o triplicat al sumar les bonificacions de final d'any, amb les que li recompensaven haver augmentat la facturació. Quan va anar-me a veure, la seva roba reflectia el nivell del seu èxit: vestit jaqueta i bossa de Chanel, mocador d'Hermès, sabates de Gucci, rellotge Rolex i collaret de diamants.\nTindria uns trenta-cinc anys, era prima i físicament atractiva, amb els cabells negres i molt curts, gairebé l'estereotip d'una executiva jove. No obstant això, quan la vaig mirar als ulls (cosa que no resultava fàcil, doncs els apartava quan s'adonava que l'observava) vaig detectar tristesa, la llum procedia dels diamants que envoltaven el seu coll, no de la seva expressió.\n–Necessito ajut –em va demanar en el moment en què ens saludàrem.\nVa seure i va començar a retorçar unes mans nervioses a la falda. De seguit em vaig adonar que tenia tendència a parlar amb oracions afirmatives senzilles enunciades en veu alta que quedava poc natural.\n–Continueu –vaig pregar.\n–«Darrerament he perdut la meva joia.»\nUn esment de Hamlet. De vegades els pacients utilitzen paraules prestades per no haver de recórrer a les seves pròpies; és un mecanisme de defensa, una forma d'ocultar els sentiments. Vaig esperar a què prosseguís.\nVa trigar una estona.\n–Abans m'encantava la feina. Ara no la suporto. Abans estimava el meu marit. Ara estem divorciats. Quan l'he de veure, tot just aconsegueixo mirar-li a la cara.\n–Quan es va iniciar aquest canvi? –Vaig preguntar.\n-Quan van començar els atemptats suïcides a Israel.\nAquella resposta absolutament inesperada em va deixar astorat. De vegades, els canvis d'humor que suposen el pas de la felicitat a la depressió tenen l'origen en la mort d'un dels pares (el d'Evelyn, segons vaig saber després, havia mort sent ella una nena), la pèrdua de la feina (per descomptat, aquest no era el seu problema) o les seqüeles d'una llarga malaltia (ella gaudia d'excel·lent salut física). Els atemptats suïcides, tret que un fos atacat directament, eren, per dir alguna cosa, un detonant poc habitual.\n–Pobres jueus. Pobres jueus. –Va agafar alè i les llàgrimes van cessar–. Els àrabs són uns cabrons!\nEm va semblar una mica anòmal que una paraula així sortís de la seva boca, allò donava una idea de la ràbia que havia al darrere.\n–Vostè és jueva, doncs? –Vaig preguntar.\n–De cap a peus.\n–I els seus pares? Eren tan fervorosos com vostè?\n–No. No eren gaire religiosos. Jo tampoc, la veritat. I no els preocupava Israel. Per a mi, és l'únic país que té importància. Els àrabs estan obstinats a destruir-lo.\n–I el seu marit?\n–Bé, diu que és jueu, però Israel tant li fa. És una de les raons per les quals l'odio. –Es va quedar mirant-me amb hostilitat, potser perquè vaig mantenir la calma tot i la vehemència de la seva passió–. Miri, he perdut la gana. No em ve de gust el menjar, ni el sexe, ni l'amor, ni el treball. Em sento frustrada i insatisfeta. No aconsegueixo dormir. Ara necessito psicoteràpia. Vostè té bona reputació. Ajudi'm.\n–Per descobrir d'on procedeixen la ràbia i l'ansietat?\n– Vull recuperar la felicitat –va sentenciar, baixant el cap–. Vaig al cinema. Vaig de compres. Me'n vaig al llit. I penso en el molt que odio els àrabs. Odio l'ONU. Ja sé que han fet coses bones, però estan dominats per antisemites. Tots els vots van en contra d'Israel. Sóc conscient que exagero. Sé que m'haurien d'importar altres coses, però és que aquests cabrons dels àrabs... Com poden matar nadons jueus? Com em pot importar res més?\nProvàrem la psicoteràpia convencional explorant la seva infantesa en aquesta vida, però les causes de la ràbia i l'ansietat que patia no anaven per aquest costati. Vaig acceptar d'intentar una regressió.\n–Torneu al moment i al lloc en què va sorgir per primera vegada la vostra ira –vaig requerir quant va entrar en un estat hipnòtic profund. No vaig voler orientar-la més. Ella mateixa triaria el temps i el lloc.\n–Estic a la Segona Guerra Mundial –va anunciar amb una veu greu i masculina, molt erecta i amb gest d'incredulitat–. Sóc oficial nazi, membre de les SS. Tinc una bona feina. Em dedico a supervisar la càrrega de jueus en els vagons de bestiar que els porten a Dachau, on van a morir. Si algun intenta fugir, li pego un tret. No m'agrada fer-ho. No és que m'importi matar una d'aquestes feristeles, sinó que no m'agrada gens perdre una bala. Són cares. Ens han ordenat estalviar munició sempre que sigui possible.\nAquella despietada lletania es contradeia amb l'horror mal dissimulat de la seva veu i el lleuger tremolor que havia fet presa en el seu cos. Com a oficial alemany, potser no sentia res per la gent que matava, però Evelyn, en recordar-ho, patia un turment.\nHe descobert que la forma més segura d'acabar reencarnat com a membre d'un grup concret de persones (ja sigui una religió, una raça, una nacionalitat o una cultura) és haver-lo odiat en una vida anterior, haver demostrat prejudicis o violència contra ell. No em va sorprendre que Evelyn hagués estat nazi. La seva vehement postura proisraeliana en aquesta vida era una compensació per l'antisemitisme de llavors que ella havia acabat convertint en una sobrecompensació. L'odi que havia sentit pels jueus s'havia transformat en una animadversió igual d'intensa envers els àrabs. No era estrany que se sentís ansiosa, frustrada i deprimida. No havia avançat massa en la seva travessia cap a la salut.\nDesprés va passar a una altra part de la seva vida com alemany. L'exèrcit aliat havia entrat a Polònia i ella havia mort al front durant una aferrissada batalla. En la seva avaluació vital, després de morir en aquella existència, va sentir remordiments i una culpa tremenda, però necessitava tornar per confirmar que havia après la lliçó i per rescabalar tots els que havia perjudicat com a oficial de les SS.\nTots som ànimes, tots formem part de l'ànima única, tots som iguals, siguem alemanys o jueus, cristians o àrabs però, pel que sembla, Evelyn no havia après aquesta lliçó. El seu odi no havia desaparegut.\n–Anem a fer un experiment –vaig proposar després de tornar al present–. S'anima?\nVa acceptar encantada.\nEs va posar còmoda, les seves mans van contenir el seu joc ansiós. Em va mirar amb expectació.\n–Crec que som capaços d'influir en les nostres vides futures mitjançant les nostres accions en aquesta –vaig començar–. En aquest mateix instant, vostè està repercutint en la seva vida futura amb la ràbia que sent cap envers els àrabs, de la mateixa manera que el seu antic odi pels jueus va influir en la seva existència actual. Ara, el que vull és que faci una progressió fins a la que probablement serà la seva propera vida si segueix el mateix rumb de l'actualitat, si segueix sent l'Evelyn d'avui, si la persona que va venir a demanar-me ajut no canvia.\nLa vaig portar fins a un estat hipnòtic profund i la vaig guiar fins a una vida futura que tingués connexions amb la vida de l'oficial alemany i amb la vida actual, marcada per les seves idees antiàrabs. Tenia els ulls tancats, però era evident que veien amb total nitidesa.\n–Sóc una noia musulmana. Sóc àrab. Una adolescent. Estic en una barraca feta de llauna, com les dels beduïns. Visc aquí des de sempre.\n–On és aquesta barraca? –Vaig preguntar.\nVa arrufar les celles.\n–Als territoris palestins o a Jordània. No es veu amb claredat. Les fronteres han canviat.\n–Quan ha passat això?\n–Canvien constantment. Però tota la resta continua igual. La guerra contra els jueus no s'ha acabat. Sempre que hi ha un període de pau, els radicals la fan malbé. I per això som pobres. Sempre serem pobres. –La seva veu va cobrar un to aspre–. És culpa dels jueus, que són rics i no ens ajuden. Som les víctimes del conflicte.\nLi vaig demanar que avancés en aquesta vida àrab, però va morir poc després «d'una malaltia» i no va ser capaç d'afegir res més. En canvi, va poder albirar la vida posterior a aquesta. Era un home cristià i vivia a l'Àfrica oriental. Estava molt molest per l'augment de la població hindú a la regió. («És increïble –vaig pensar aleshores–. Els prejudicis mai no moren»). A la seva avaluació vital va reconèixer que sempre hi havia hagut, i sempre hi hauria, algú a qui odiar, però, si més no, en aquell moment es va produir, per fi, una epifania.\n–L'amor i la compassió són els antídots contra l'odi i la ràbia –va assegurar amb una veu carregada de sorpresa–. La violència només serveix per perpetuar el patiment.\nQuan la vaig tornar al present, parlàrem del que havia après. Sabia que havia de modificar la seva aprensió cap a altres pobles i altres cultures. Havia de canviar l'odi per la comprensió. Aquests conceptes són fàcils d'entendre mentalment, però no d'assimilar com a forma de conducta.\n–Ha necessitat dues vides possibles per interioritzar-ho –vaig assenyalar–, però, i si pogués accelerar el canvi, ara que ha captat el concepte en el present? Com serien llavors les seves vides futures?\nDins la nostra següent sessió, Evelyn va fer una progressió fins a una vida pròxima que tenia relació amb la de l'oficial alemany i amb la seva ràbia actual.\n–Aquesta vegada anem a provar una cosa diferent –li vaig plantejar–. Ha de deslligar-se de tots els prejudicis de la seva existència actual. Tendeixi a veure totes les ànimes i totes les persones com iguals, com a éssers connectats entre si per l'energia espiritual de l'amor.\nLa va envair una gran calma. Segons sembla, el seu futur havia canviat completament. No va trobar vides a Palestina ni a l'Àfrica oriental, sinó el següent:\n–Sóc la directora d'un hotel de Hawaii. També és balneari. Porto un hotel i un balneari preciosos. Hi ha flors per tot arreu. Els clients procedeixen de tot el món, de països i cultures diferents. Vénen per trobar una energia regenerativa. No costa gaire, perquè el balneari està molt ben administrat i l'emplaçament és esplèndid. –Va somriure davant la visió–. Tinc molta sort, puc gaudir de les instal·lacions tot l'any.\nPer descomptat, imaginar-se com a director d'un balneari fantàstic en un lloc preciós envoltat d'aroma d'hibisc és una fantasia molt agradable. Allò que va veure Evelyn en aquest viatge al futur podria haver estat perfectament una il·lusió, una projecció, o una visualització dels seus desitjos. Quan retrotrec algú, de vegades resulta complicat distingir entre el record real i la metàfora, entre imaginació i símbol. Malgrat això, a les vides passades visualitzades es disposa d'un indici d'autenticitat quan una persona parla una llengua que no ha après en aquesta (fenomen que es coneix com xenoglosia), la qual cosa indica que està oferint detalls històrics fidels. Un altre indici és que el record provoqui una emoció intensa. Dins les progressions, en canvi, les emocions intenses són molt habituals, de manera que la validació és molt més difícil. Treballo sobre la base que, encara que una progressió no es pugui comprovar, no deixa de ser una eficaç eina de curació. Sí, és possible que es donin metàfores i fantasies, però l'important és que el pacient es curi. Amb les regressions i les progressions, els símptomes desapareixen, les malalties remeten, l'ansietat, la depressió i la por queden mitigades.\nNingú no ha trobat encara una forma de confirmar que el futur imaginat hagi de passar realment. Els pocs que han seguit la meva estela en aquest camp d'investigació es troben de forma inevitable amb aquesta ambigüitat. És cert que, si un pacient realitza una progressió cap a un moment futur de la seva vida actual, el que vegi es pot confirmar quan es compleixi, però fins i tot en aquests casos hi ha la possibilitat que, en haver albirat el pacient el seu futur, decideixi encaminar la seva vida en aquesta direcció concreta, el sol fet que una visió sigui producte de la fantasia no impedeix que el subjecte pugui fer-la realitat.\nEls pacients se senten davant meu amb els ulls acuradament tancats. Tot el que els passa pel cap, ja sigui una metàfora, un símbol, una fantasia o un record real, contribueix al procés de curació. Aquesta és la base de la psicoanàlisi i també del treball que realitzo, tot l'espectre de la meva activitat és més ampli, ja que abasta el passat remot i el futur. Des de la meva perspectiva de sanador, el fet que les visions d'Evelyn sobre els fets en el passat i en el que està per venir, siguin reals o no, no té importància. És probable que la seva vida com a oficial alemany fos certa, doncs el seu record va anar acompanyat d'intenses emocions. I sé del cert que les seves visions d'existències futures van tenir una forta influència a la seva vida, ja que li van transmetre alguna cosa: si no canvies, repetiràs aquest cicle destructiu d'agressor i de víctima, però si dones un cop de timó pots trencar-lo. Les seves diferents visions del futur li van ensenyar que podia determinar el seu futur mitjançant l'exercici del lliure albir. I que el moment de començar a posar-ho en pràctica era el present immediat.\nEvelyn va decidir no esperar la seva pròxima vida per experimentar la curació i per oferir-la als altres. Al cap de pocs mesos de la nostra última sessió, va deixar el seu treball a l'empresa i va obrir una casa de turisme rural a l'estat de Vermont. Practica ioga i meditació. Tant en aparença com en el seu interior, profundament, s'ha deslliurat de la ràbia i dels prejudicis que la tenallaven. Les progressions li van permetre aconseguir la felicitat que buscava quan va recórrer a mi. I jo vaig descobrir-hi un model de la força de la progressió i una major seguretat per utilitzar-la com a instrument terapèutic.\nBrian Weiss. Muchos cuerpos, una misma alma (Molts cossos, una mateixa ànima). Traducció al català de la primera edició en rústica en castellà de l'Editorial Zeta. Pàgines 65 a 74.\n«Tots volem la vida eterna. Però... ja la vivim la vida eterna!».\n«Els protocols dels savis de Sió», la mentida que no mor. Iván Giménez Chueca. Història y Vida. Número 592. Dijous, 18 de febrer del 2021.


Saber més respecte al cognom Kinda és saber més sobre aquelles persones que amb tota probabilitat comparteixen uns orígens i avantpassats comuns. Aquest és el motiu pel qual és freqüent que el cognom Kinda sigui més abundant en uns certs països del món en concret que en uns altres. En aquesta pàgina és possible conèixer quins són els països del planeta en els quals existeix una major quantitat de persones amb el cognom Kinda.\nEl cognom Kinda en el món\nLa globalització és un fenomen que ha fet que els cognoms es difonguin molt més lluny de de el país en què es va originar, de manera que podem trobar cognoms asiàtics a Europa o cognoms americans a Oceania. De la mateixa manera ocorre en el cas de Kinda, que com es pot comprovar, és possible assegurar que és un cognom representat orgullosament en gairebé tothom. D'igual manera existeix països en els quals certament el nombre de persones amb el cognom Kinda és major a la de la resta de països.\nEl mapa del cognom Kinda\nL'oportunitat d'informar-se en un mapamundi sobre quins països posseeixen una major quantitat de Kinda en el món, és de gran ajuda. Col·locant-nos sobre el mapamundi, damunt d'un país concret, som capaços de veure la xifra exacta de persones que porten el cognom Kinda, per a aconseguir així la informació precisa de tots els Kinda que pots trobar en l'actualitat en aquest país. Tot això ens ajuda també a comprendre no solament d'on és oriünd el cognom Kinda, sinó també d'en quina manera s'han desplaçat i s'han traslladat les gents els orígens de les quals formen part de la família amb el cognom Kinda. De la mateixa manera, podem veure en quins països s'han arrelat i desenvolupat, motiu pel qual si Kinda és el nostre cognom, resulta atractiu saber a quins altres llocs del globus és possible que migrés alguna vegada un avantpassat nostre.\nPaïsos amb més Kinda del món\nRepública Democràtica del Congo (20817)\nCosta d'Ivori (570)\nSi ho mires atentament, en aquesta web et presentem tot allò que és important perquè puguis tenir la informació real de quins països tenen un major número de Kinda en tot el planeta. D'igual manera, és possible veure'ls de forma molt gràfica en el nostre mapa, en què els països en els quals resideixen una quantitat major de persones amb el cognom Kinda poden veure's pintats en un to més fort. D'aquesta manera, i amb un simple cop de vista, pots localitzar sense dificultat quins són els països en els quals Kinda és un cognom més freqüent, i en quins països Kinda és un cognom insòlit o inexistent.


Seminaris d'empresa 2017 - Què són?\nAquests seminaris s'imparteixen el mesos de gener i febrer aprofitant el període no lectiu posterior a la realització dels exàmens i previ a la matrícula del segon quadrimestre. Les classes s'imparteixen a les aules del Campus Nord de la UPC, amb una capacitat màxima de 20 estudiants. Cada Seminari està impartit per enginyers/eres o altres professionals, empleats i col·laboradors d'empreses de primera línia en el sector de les Tecnologies de la Informació i la Comunicació, que amb la seva col•laboració fan possible aquesta oferta formativa.\n• Processos de producció.\n• Organització empresarial.\n• Disseny de productes i serveis.\n• Tecnologies i productes líders en el mercat.\n• Ús de metodologies actuals.\n• Planificació i gestió de serveis.\n• Elaboració de documentació tècnica.\nEl conjunt de seminaris va dirigit a:\nestudiantat de Grau en Enginyeria Informàtica\nestudiantat dels Màsters Oficials de la FIB\nOn es realitzen aquests seminaris?\nEls Seminaris d'Empresa s'imparteixen en les aules del Campus Nord de la UPC del 30 de gener al 10 de febrer de 2017.\nSeminaris Empresa 2017 - Facultat d'Informàtica de Barcelona - apre fib.upc.edu


L'Escapvlat · Número 70 · Abril 2016 by Angel Garreta - Issuu\nAny VII · Número 70 · 17 d’abril del 2016 · publicació oficial gratuïta del club · CEEUROPA.CAT · @ceeuropa\n17 d’abril del 2016\nEls productes de l’Europa, al cor de Gràcia\nMarxandatge del club a la venda a la botiga ‘Productes de la terra’\nSan Miguel, Geseme, Elements, Caixa d’Enginyers, ICOF, Engel & Völkers, MutuaRisk, Izaro, Mútua General de Catalunya, ISL Futbol, Clínica Josep Ma. Clemente, Porta Automoció i Delfos.\n[À. Garreta] · Els productes oficials del Club Esportiu Europa tenen, des de fa tres setmanes, un nou punt de venda al cor de Gràcia. A banda de les oficines del club, podeu comprar material europeista a la Plaça de la Vila de Gràcia.\nAquests 13 noms formen els actuals ‘socis 1907’, un concepte de col·laboració empresarial amb el club, ideat per la Junta Directiva ja fa uns anys i que, pas a pas, va donant el seu fruit. És el primer pas per vincular empreses del nostre entorn o de recorregut internacional amb un dels clubs més històrics de l’esport a la península ibèrica.\nLa botiga ‘Productes de la Terra’ (Pl. de la Vila de Gràcia, 20), disposa de material europeista de venda al públic des del cor del territori gracienc. La samarreta oficial de joc d’aquesta temporada, pilotes de futbol, gots de plàstic, llibretes, bolígrafs, pins, bufandes, gorres, motxilles, clauers\ni un llarg llistat de productes del club es poden comprar a la botiga de Productes de la Terra en un entorn estratètic de Gràcia i de pas de molta gent dia a dia. Amb aquesta iniciativa impulsada des de l’Àrea Social de l’Europa, el club arrela presència al cor del seu territori i diversifica els punts de venda dels productes. Des d’ara, els interessats en un objecte o regal escapulat podran comprar-lo a les oficines del club -com fins ara- o a la botiga Productes de la Terra. Al barri de Gràcia Nova o al centre de la Vila de Gràcia\nL’equilibri de forces entre entitat i empreses, el teixit proporcional de les col·laboracions i la diversificació dels diferents suports que rep l’Europa són la clau d’un concepte que ajuda al creixement del club i, a la vegada, no el fa dependre d’una única persona o marca comercial principal.\nL’Europa creix en número d’empreses col·laboradores. El ‘soci 1907’ és un dels actius del club.\nD’aquesta manera el club pot tenir un dibuix molt més clar del seu creixement, el gruix del coixí de recolzament econòmic i, a nivell social, un mapa divers en proximitat, entorn i tipus de mercat i marques. L’Europa creix en número d’empreses col·laboradores sota la fòrmula ‘soci 1907’, un concepte que ja és un dels actius del club.\nAmb l’impuls donat els darrers mesos a l’àrea de màrqueting (encapçalada per Xavier Garcia) i l’àrea social (presidida per Ramon Ortiz i acompanyada per set socis més del club de tots els entorns, edats i perfils), el club amplia els seus horitzons a la vegada que s’apropa al teixit social i empresarial del seu entorn més proper, tant a Gràcia com barris perimetrals. Tres empreses més s’afegiran properament a la llista de collaboradors del club i, en les pròximes setmanes, el club publicarà la llista d’ofertes, promocions i descomptes dels quals podran gaudir els socis de l’entitat respecte la contractació de serveis o compra de productes dels col·laboradors. Una forma pràctica i paral·lela de treure profit al cost del carnet i com a premi a la fidelitat d’una massa social de les més actives del futbol català en els nostres temps Mostra d’una part dels productes disponibles a la botiga de la Plaça de la Vila RESULTAT DE LA DARRERA ENQUESTA\nQuants punts sumarà el Primer Equip des d’ara fins al final de temporada?\nCom quedarà classificat el Primer Equip quan acabi la lliga?\n“L’Escapvlat” és un mitjà de comunicació oficial del CE Europa que depèn de forma\nEntre 64 i 69\nA) Segon B) Tercer C) Quart D) Fora del play-off\n63% Més de 69 25,9% Entre 57 i 63 11,1%\nSuma’t a la nova àrea social! [Redacció] · La nova Àrea Social del\nCE Europa, presentada recentment a socis i aficionats i que fa mesos que està en marxa, ha organitzat ja diversos esdeveniments i iniciatives per portar el nom de l’Europa més enllà i seguir teixint vincles associatius amb els veïns de Gràcia, entitats i institucions. El club vol dotar d’un nou impuls tot tipus d’iniciatives socials i populars, i és per això que fa una crida a tothom interessat a col·laborar-hi. Es pot participar entrant dins la comissió de l’Àrea Social com a membre permanent o,\nsi es desitja, simplement aportar una idea de treball sense haver d’agafar el compromís d’entrar-hi. El club també està obert a iniciatives que els propis soci i aficionats vulguin impulsar, logísticament, en qualsevol àmbit. L’Àrea Social manté total independència de la Junta Directiva de torn. És una comissió de treball per proposar i impulsar idees, les quals es transmeten a la Junta per a la seva final consideració, execució i/o programació al calendari. Per a més informació es pot contactar amb: areasocial@ceeuropa.cat\nNou èxit de la mona escapulada [Redacció] · Les mones de l’Europa comencen a ser una petita tradició a la pastisseria Formentor (c/ Camèlies, 19-21, a pocs metres del Nou Sardenya). Enguany els europeistes van tornar a disposar de nous i dolços models.\nAquest és el cinquè any consecutiu que la tradicional pastisseria gracienca dissenya diversos models i mides de mones de l’Europa que són tot un èxit entre els europeistes que volen una mona personalitzada del seu club\nImpuls renovat a les oficines del club [Redacció] · Les oficines del CE Europa compten, des de fa unes setmanes, amb una nova organització i diversificació interna per millorar i augmentar el servei i atencions a socis, clients i col·laboradors.\nAlbert Benet és el nou responsable general de gestió d’oficines i personal del club. Amb ell s’ha incorporat també Xavier Garcia, responsable de relacions socials amb altres entitats, màrqueting i publicitat. Segueixen formant part de l’atenció d’oficines Ferran Ferran (administració i comptablitat), Marta Clavé (recepció/administració) i Sandra Teixidó (recepció/administració i coordinadora del futbol femení del club).\nAixí mateix, el club amplia i concreta més emails de contacte per a consultes concretes. A continuació oferim la relació de correus: Oficines-Gestions: administracio@ceeuropa.cat Comptabilitat-Factures: comptabilitat@ceeuropa.cat Directiva Club: presidencia@ceeuropa.cat Directiva Fundació: fundacio@ceeuropa.cat Futbol Federat: futbolbase@ceeuropa.cat Futbol Femení: femeni@ceeuropa.cat Escola de Futbol: escola@ceeuropa.cat Premsa-Documentació-Arxiu: web@ceeuropa.cat Àrea Social: areasocial@ceeuropa.cat Síndic del Soci: sindic@ceeuropa.cat Comissió de Control: control@ceuropa.cat Campus: campus@ceeuropa.cat\nLes oficines es diversifiquen i s’especialitzen dins els serveis del club\nTram final en plena forma [Àngel Garreta] · En les darreres vuit jornades de lliga, l’Europa ha disputat cinc partits contra equips classificats llavors en els primers llocs, superant aquest petit ‘Tourmalet’ sumant 11 dels 15 punts possibles.\nL’ascensió al cim més complicat -sobre el paper- va començar la jornada 26, el dia 21 de febrer, amb un triomf per 1-0 davant el Sabadell B al Nou Sardenya. La següent jornada l’equip va sumar un punt a Sant Andreu en el derbi (1-1). A finals de març l’equip va registrar un important triomf a Vilafranca (0-2) per, acte seguit, guanyar per primera vegada la Montañesa a Tercera (2-1) en partit jugat al mig de la Setmana Santa. La visita a Gavà aquest passat diumenge al matí posava punt i final a aquest tram del calendari contra els equips més ben classificats de la taula. El gol d’Oriol Dot al minut 89 suposava sumar un punt (1-1) i fer que l’Europa no hagi perdut cap dels duels importants d’aquesta part dura del calendari, mantenint-se tercer classificat, i aspirant al play-off i a la segona plaça de la lliga. Els escapulats sumen 18 jornades consecutives sense perdre, el segon millor registre de tots els temps (per davant els 26 de la segona volta de la lliga 1962/1963 a Tercera i primer tram de la 1962/1963 a Segona). La recta final del calendari deixa per endavant cinc partits per disputar, és a dir, 15 punts per certificar l’entrada dins el quart play-off d’ascens consecutiu. D’aquests cinc partits, tres d’ells seran a casa, al Nou Sardenya, començant per aquest mateix diumenge contra el Masnou i rebent, en les jornades 36 i 38, el Júpiter i el Granollers respectivament. A domicili, l’Europa visitarà els camps del Palamós i el Santfeliuenc. Tots els aspirants a les tres places lliures de play-off (la primera i el títol ja són virtualment de l’AE Prat) estan separats a tancament d’aquest periòdic per només quatre punts (Gavà 59, Europa 58, Vilafranca 57, Montañesa 56 i Sabadell B 55). L’Europa té el gol average guanyat amb els tres equips que el persegueixen per darrere i empatat amb el Gavà. Contra els blaugrana cal mirar l’average general, ara mateix +1 gol favorable a l’Europa\nCol·labora amb el ‘Llibre Solidari’ [Redacció] · El Nou Sardenya serà escenari, el\ncap de setmana del 16 i 17 d’abril, d’un punt de col·laboració de l’ONG ‘Llibre Solidari’. Tindrà un estand al recinte europeista el dissabte al matí durant la jornada d’activitat de l’Escola de Futbol i el diumenge al matí en les hores prèvies i durant el partit Europa-Masnou. Berta Bagur és una de les responsables d’aquesta entitat. Parlem amb ella per posar en coneixement dels europeistes aquesta ONG. Com sorgeix ‘Llibre Solidari’? A finals del 2011 neix de la mà d’un emprenedor jubilat, que troba en l’ajuda als més desfavorits una manera de seguir en actiu. S’envolta del seu cercle d’amistats i de voluntaris per arrencar aquest projecte de forma totalment altruista. Com van ser els inicis? Començant a recollir les primeres donacions de llibres del seu cercle més proper, amb els seus cotxes particulars, amb carros de la compra... L´il·lusió feia superar tots els obstacles. Els primers punts de venda van ser parades en diferents fires dels barris de Barcelona. L’any 2012 va suposar un canvi... Es va creuar en la vida de Llibre Solidari un empresari que ho va canviar tot. Aquesta persona s’il·lusiona molt amb el projecte i contribueix de forma decisiva en l’obertura de la nostra primera botiga al carrer Francesc Tàrrega, al barri del Congrés de Barcelona.\nCom funcionen les donacions i el voluntariat de ‘Llibre Solidari’? Un factor clau en aquest projecte ha estat i és la solidaritat de les persones. Sense llibres no hi ha ajudes i la gent s’ha bolcat en què no ens falti la matèria primera, de tal manera que actualment per cada llibre que surt dels nostres punts de venda n’entren quatre. El voluntariat mereix una menció especial. Aquest projecte no es podria fer realitat sense el voluntariat, aquestes persones que dediquen part del seu temps a un perfecte treball en equip, perquè la nostra ajuda arribi als col·lectius més desfavorits. Quins àmbits toca el vostre projecte? Ja no volem parlar de projecte, som una realitat. Estem treballant per a què les nostres ajudes arribin a cobrir el màxim de necessitats bàsiques de les persones (sostre,menjar,...) i oberts a estudiar col·laboracions amb altres associacions i sempre sumant als nostres primers projectes d’ajudar a la gent gran tant amb aliment fresc com amb lloguers de vivenda social\nQuan Cros va ser blaugrana i Samitier escapulat L’any 1925 el futbol s’havia convertit en un esport de masses. La gent omplia estadis i els primers ídols esportius apareixíen a les portades de la premsa escrita. Malgrat que es començaven a sentir les primeres veus per a la creació d’un campionat de lliga d’àmbit estatal, els aficionats s’havien de conformar amb el Campionat de Catalunya. Així, els clubs van començar a disputar nombrosos partits amistosos amb rivals nacionals i estrangers, amb el propòsit de mesurar les seves forces amb d’ altres equips, dels quals només se’n sabia el que explicaven les cròniques dels diaris. Entre els estrangers, la referència eren els grans equips professionals britànics, però el seu alt nivell feia que pocs equips de les illes visitessin els nostres terrenys de joc. Altres referències eren el futbol centre-europeu i sud-americà, més concretament la selecció d’Uruguai, que l’any anterior s’havia proclamat campiona olímpica a París. Recordem que fins el 1930 no es disputa la primera Copa del Món i que, per tant, a nivell de seleccions el torneig olímpic era la màxima competició. Aprofitant aquest èxit, el Nacional de Montevideo, que tenia bona part dels jugadors campions olímpics, va organitzar una gran gira per Europa, estructurada en 38 partits en 9 països diferents, barrejant contrincants de seleccions nacionals i clubs. Tot plegat va iniciar-se el 8 de març i es va allargar fins el 8 d’agost. De bojos! A Catalunya van jugar 7 partits, detallats així: 3 derrotes, 2 empats i només 2 victòries visitants, uns excel·lents números pels nostres, si tenim en compte que només van patir 5 derrotes en tota la gira. L’11 d’abril del 1925 el Nacional disputava el primer partit contra l’Europa, guanyant per 1-0 els escapulats, tot i que aquesta victòria té una mica de “trampa”, ja que els visitants van arribar molt justos de temps de Gènova i van acordar que els dos conjunts jugarien amb majoria de jugadors reserves. Un\nA l’esquerra, Cros salta i Samitier, d’escapulat, s’ho mira. A la dreta, Cros amb els colors de l’Europa en el partit amb el FC Barcelona\ndia després el Barcelona, entrenat per l’exeuropeista Ralph Kirby, empatava a 2 gols. La premsa de l’època, per tal de donar-li més espectacularitat als partits i al rival, anomenava a l’equip uruguaià com “los campeones olímpicos”, fet que, amb el temps, ha induït a confusions. El 13 d’abril tornaven a jugar el Nacional contra una selecció de Barça i Europa (jugant amb la samarreta blaugrana) a Les Corts. L’alineació: Plattko, Serra, Alcoriza, Artisus, Sancho, Carulla, Pellicer, Samitier, Cros, Olivella i SagiBarba. Un autèntic “dream team” dels anys 20, amb 6 europeístes que van aconseguir una ajustada victòria per 2-1 contra un Nacional en què jugaven també 6 dels campions olímpics. Era la primera derrota ‘oficial’ de la gira i, segons les cròniques, la selecció BarçaEuropa va jugar un excel·lent encontre, avançant-se en el marcador per 2-0 (gols de Samitier i Sagi Barba). És en aquest partit on la gran estrella escapulada Manuel Cros va sortir al camp amb l’americana de l’Europa per sobre de la samarreta blaugrana. Aquesta aparent “boutade”, però, tenia un doble missatge: el primer que, tot i anar de blaugranes, aquell era un equip barreja d’ europeistes i blaugranes. El segon\nmissatge era que, malgrat els cants de sirena del Barça, ell es quedava i era de l’Europa. De totes maneres, aquest fet de cedir-se jugadors d’un club a un altre per jugar partits amistosos, era del tot habitual en aquests anys. Normalment es feia quan es considerava que el rival, era d’un potencial molt gran. Amb unes gestions de darrera hora la Junta Directiva escapulada va aconseguir que el Nacional romangués uns dies més a Barcelona i d’aquesta manera poder disputar així el darrer partit (tot i que ja es comentava que al juliol tornarien) contra l’Europa, aquest cop sense reforços. Així, el divendres 16 d’abril i al camp del Guinardó, els gràciencs van aconseguir un més que meritori empat a 1. Segons els diaris, 11.000 persones van assistir al partit. La gira del Nacional va continuar per més països, i a primers de juliol tornaven a Catalunya, tot i que durant aquest temps van reforçar-se amb Ghierra i Nasazzi, dos campions olímpics que els equips Universal i el Bella Vista els hi havien cedit. El primer partit d’aquest retorn era contra l’Europa, i el repte era immens ja que els visitants presentaven a l’onze inicial 9 campions a París 1924. Tot i així els europeistes van aconseguir\nuna victòria de gran prestigi per 1-0. Al segon partit, el Nacional va jugar contra el Girona, aconseguint una fàcil victòria per 0-4. Al darrer encontre es va tornar a reeditar l’equip combinat entre Europa i Barcelona, aquest cop però al camp europeista i amb la samarreta gracienca. L’equip combinat va presentar la següent alineació: Plattko, Serra, Walter, Artisus, Sancho, Maurici, Pellicer, Samitier, Cros, Piera i Alcázar. El combinat va fer un partit desastrós, perdent per 0-4. De totes maneres, aquest no va ser l’únic partit de Samitier amb l’Europa, ja que al cap d’una mica més d’un any i amb motiu de la Festa Major de la Vila de Gràcia, el club va aconseguir portar el potent equip txec de l’Sparta de Praga. Es van jugar dos partits, al primer d’ells l’Europa es va reforçar amb Peidró del Sants i Zabala de l’ Espanyol (empat a 2). En el segon partit hi van actuar: Florenza; Serra, Alcoriza; Artisus, Pelaó, Maurici; Pellicer, Samitier, Cros, Zabala, i Alcázar i el resultat també va ser d’empat a 2, marcant per l’Europa Cros i Zabala. Cal dir que aquests partits són dels primers encontres que es té constància gràfica que l’Europa vestia amb la samarreta escapulada i els pantalons blaus. Mai més ha tornat a canviar d’uniforme.\nICOF: nou soci col·laborador del club [Redacció] · L’ICOF (Institut de la Còr-\nnia i d’Oftalmologia), situat al carrer Camèlies número 18, ben a tocar del Nou Sardenya, se suma a la llista de prestigioses empreses col·laboradores del Club Esportiu Europa. L’Institut va ser fundat l’any 1994 pel Dr. Germán Arango García. És al 2014, 20 anys després de la seva inauguració, que es produeix el relleu generacional a càrrec de la Dra. Alexandra Arango Rodríguez, directora mèdica i especialista en còrnia, superfície ocular i cirurgia refractiva. El centre posseeix 240 me-\ntres quadrats destinats a l’exploració i diagnòstic de malalties oculars i 140 metres quadrats de quiròfans on es realitzen cirurgia de cataractes, glaucoma, parpelles, retina, còrnia... Diversos socis i aficionats de l’Europa ja són clients d’aquest prestigiós centre oftalmològic. A l’acte de signatura del conveni hi van ser presents per l’Europa el president del club, Guillaume de Bode, i el responsable de màrqueting, Xavier Garcia. Per part de l’ICOF van assistir la doctora Arango i la responsable de comunicació, María Gómez\nConveni esportiu amb ISL Futbol [Redacció] · El CE Europa i l’empresa ISL Futbol\nhan signat un conveni per portar jugadors nordamericans a entrenar amb l’Europa, facilitant també a la inversa beques universitàries per anar a estudiar als Estats Units. ISL, representada a Catalunya per jugadors coneguts al futbol català, alguns d’ells fins i tot amb passat escapulat, té llicència internacional amb altres clubs, com el FC Barcelona, i organitza sessions d’entrenament, visites culturals, amistosos i beques universitàries. Jugadors de l’Europa podrien anar a estudiar i jugar a les lligues universitàries dels Estats Units. El club rep, fruit de l’acord, una compensació econòmica per totes les gestions esportives.\nAquesta temporada ja hi ha a Gràcia jugadors nord-americans entrenant i jugant amb diferents equips de base de l’Europa. Els dos recintes esportius escapulats són sovint la seu de sessions formatives d’ISL amb nens vinguts de l’estranger. Fins i tot el vídeo promocional de la companyia a Barcelona, en anglès, incorpora el reclam mediàtic del FC Barcelona però se centra en l’experiència d’un nen que ha visitat Catalunya i juga amb el CE Europa. A l’acte de signatura del conveni hi van ser presents el president Guillaume de Bode, els directius Arturo Ramírez i Ferran Iraola, el coordinador Albert Ametller i, per part d’ISL, Àlex Isern i Pere Segarra\nVenda de roba oficial del club Femení A: feina feta [Redacció] · El Nou Sardenya disposarà aquest cap de setmana d’un racó, sota la tribuna de l’estadi, per a la compra de roba del CE Europa. Aquest ‘petit mercat’ facilitarà als aficionats i seguidors roba -per estrenar- amb els colors i l’escut del club corresponents a models i/o marques de temporades anteriors.\nÉs una bona oportunitat per a fer un regal o per a comprar els primers articles escapulats a un bon preu. L’estand estarà disponible el dissabte 16 d’abril al matí (durant tot l’horari d’activitat de l’Escola de Futbol) i el diumenge 17 d’abril des de les 10:30 hores i fins a la finalització del partit de lliga de Tercera Divisió entre l’Europa i el Masnou\n[Redacció] · Amb 32 punts i l’equip situat a la cinquena\nposició de la taula a l’inici de la jornada 23 del campionat, l’Europa ja té la feina feta i la permanència assegurada un any més a la Segona Divisió del futbol estatal. Situat 16 punts per sobre de l’equip que marca el descens (La Roca), l’equip d’Álvaro del Blanco sap que la temporada 2016/2017 seguirà competint a la divisió de plata. El darrer triomf a L’Estartit (0-3) va certificar la feina d’un equip que té ara per endavant quatre partits per donar per finalitzada la lliga: AEM i La Roca -consecutivament a casa-, Espanyol B a Sant Adrià i tancament del calendari rebent al Nou Sardenya el San Gabriel. L’equip afrontarà aquests partits ja sense pressió de cap tipus\nL'Escapvlat · Número 70 · Abril 2016


San Carlo B&B Cerreto Guidi Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVia Soldaini 81 (Loc. Bassa), Cerreto Guidi, Cerreto Guidi, Itàlia, 50050 - Veure al mapa\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, San Carlo B&B és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Cerreto Guidi. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix San Carlo B&B asseguren una estada plaentera als seus clients. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, servei de llançadora.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, calefacció, escriptori, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, San Carlo B&B és una selecció idònia per a la vostra estada a Cerreto Guidi.


L’Ajuntament de Sant Joan Despí ha dissenyat i senyalitzat diversos itineraris recomanats per passejar, córrer i anar en bicicleta amb seguretat per la zona agrícola i la ribera del riu Llobregat. Aquests itineraris, de diferents llargades, tenen com a objectiu facilitar una mobilitat saludable i segura, tot garantint la distància de seguretat per evitar la propagació de la COVID-19.\nEn total, a la zona agrícola i la ribera del riu s’han senyalitzat quatre itineraris: dos reservats per al passeig, un per córrer i passejar i un per anar en bicicleta.\nL’itinerari 1, per a vianants i corredors, té 3,7 kilòmetres de llargada i va des de la carretera Dreta fins al camí de la Moixeta\nL’itinerari 2, per a vianants, té 2,7 km i va del carrer Riera d’en Nofre al camí de la Moixeta\nL’itinerari 3, per a vianants, té 1,1 km i va del carrer Riera d’en Nofre a la carretera Dreta\nL’itinerari 4, per a ciclistes, té 6,4 km, i té el seu inici i final al camí de la Moixeta\nAl llarg d’aquests itineraris per la zona agrícola i la ribera del riu, cal circular per la dreta en el sentit recomanat per tal d’evitar creuaments entre persones. En cas d’haver de fer avançaments, s’han de fer per l’esquerra, amb precaució.\nA més, cal mantenir les distàncies de seguretat recomanades: dos metres entre persones si anem passejant, i la màxima distància possible si anem corrent o en bicicleta. Recordeu que en aquesta zona es desenvolupen activitats agrícoles que cal respectar.\nAquests itineraris complementen els camins saludables de la zona urbana. L'actuació s'emmarca en el pla de reordenació de la mobilitat que l'Ajuntament de Sant Joan Despí està desenvolupant per tal d'adaptar l'espai públic a les mesures de seguretat i higiene necessàries per evitar la propagació de la COVID-19.


fragmentsdevida: Veritats que arriben i se'n van\nDeu ser qüestió d'inseguretats, però jo em sento com tu, i m'agradaria que se'm comprengués més en aquest sentit. No dir les coses senceres porta a especulacions, a pensar que t'estan amagant alguna cosa. Respostes vagues, o directament no donar resposta a preguntes... és per descuit? Perquè realment no interessa? Si ho preguntes és per alguna cosa, no? I no obtenir-ne resposta, o no obtenir-la clara, fa que et posis a pensar. És una merda. I t'agradaria que tot fos senzill, que et tranquil·litzés, que reforcés la teva seguretat, però no. Segueixes nedant en un mar de dubtes, i així fins la propera.\ntens raó, a vegades més val que t'enganyin que no pas que et deixin a mitges veritats. És una putada sentir-se així, en conec alguns casos i alguns d'ells han arribat a plantejar ultimàtums per saber què és el què es pensa, què se sent, i cap on va la relació. T'envio molts d'ànims, no deu ser fàcil.\nHo conec. No crec que qui ho faci ho faci per fer mal a propòsit. Les persones som imperfectes, a vegades dubtem. N'hi ha que dubten/m permanentment, no és fàcil. El que s'ha d'intentar és mantenir la calma en tot moment i si tot és massa dubtós, actuar en conseqüència. Abraçades...\nPer cert, restringiré les entrades al bloc, m'agradaria que poguessis tenir-hi accés (si vols), i per això necessito alguna adreça de correu, no sé si me la vols facilitar.\nInstints, la meva adreça de correu és rousina@gmail.com\nGràcies a tu per voler que pugui accedir al teu blog! Petons, ens veiem i gràcies pel comentari\nEls dubtes ens tanquen els ulls... la passió discorre lliure, immediata, i la raó dóna voltes sense sentit, molt sovint. Tens raó: l'amor quan el tens dins, no marxa així com així... A reveure!


Festes de Primavera: les roses brillen, la Fira s'obre a la carretera i l'oferta musical i gastronòmica es consolida - Fet a Sant Feliu\nFestes de Primavera: les roses brillen, la Fira s'obre a la carretera i l'oferta musical i gastronòmica es consolida\nL’Exposició Nacional de Roses guanya visites i continua sorprenent\nDijous, 15 de maig de 2014 15:29h\nSant Feliu va viure el cap de setmana passat la 35a edició de les Festes de Primavera, amb l’Exposició Nacional de Roses i la Fira Comercial com a eixos centrals. Una Fira que s’ha volgut repensaramb l’aposta pel comerç local i la novetat d’obrir-se a la carretera, una decisió controvertida, perquè ha limitat la mobilitat durant més d’una setmana, però que segons l’Ajuntament ha funcionat bé. Des del consistori, ressalten que “el teixit associatiu i comercial s’ha bolcat en la preparació de moltes activitats”, una implicació que consideren “essencial”perquè les Festes siguin un èxit.\nEl que sí que creix és l’Exposició Nacional de Roses, que guanya visitants i torna a superar-se en qualitat. Per molts, aquest és l’element més destacat d’aquestes Festes de Primavera. I el que també es consolida és la programació musical, per diversaficació de formats, així com les propostes gastronòmiques, que aglutina també públic de tota mena i que serveix per promoure restauradors de la ciutat. El bon temps també ha ajudat a que la ciutadania hagi participat en aquestes Festes de Primavera.\nLes roses brillen\nL’Exposició Nacional de Roses continua sent un dels plats forts de les Festes. Enguany se celebrava la 56a edició i comptava amb mostres dedicades a les cultures maia, els indis americans, el nord d’Àfrics i la Mediterrània occidental. Uns muntatges especials que van sorprendre els visitants. Segons l’organització, en moments puntuals es van registrar llargues cues per accedir a les carpes exteriors del Palau Falguera.\nLa bona afluència a l’Exposició té doble mèrit tenint en compte que el mateix cap de setmana se celebraven dos esdeveniments més vinculats amb el món de les flors i les roses: el Temps de Flors a Girona i la Barcelona Rose Convention. Justament una delegació internacional de la Rose Convention formada per una cinquantena de persones de 14 països va visitar dissabte l’Exposició i el Roserar. La delegació va sortir molt sorpresa pel roserar, segons expliquen els Amics de les Roses, per "la seva ubicació dins el teixit urbà de la ciutat, el seu disseny, modern, còmode i pe la jardineria, la seva qualitat i sobretot la idea de les col·leccions que estem construint"\nD'altra banda, els Amics de les Roses també van intervenir a la convenció amb una presentació sobre “El color de la Mediterrània en les roses de Pere Dot” un repàs sobre els principals eixos de treball i les principals creacions del roserista i una exposició sobre les roses de Pere Dot “Pere Dot, l’aventura de les roses a Catalunya”. La valoració global dels Amics de les Roses és molt positiva, tant pel contingut com pels visitants.\nSegons l’Ajuntament, enguany, les visties guiades al parc del Roserar de Dot i de Camprubí han anat més bé que l’any passat. En aquest sentit, el trenet que portava la ciutadania des de l’Exposició fins al roserar ha agradat i molta gent s’hi ha acostat per primer cop.\nFira: any de canvis\nLa Fira enguany s’ha reubicat i ha volgut promoure el comerç local. Per això, també s’ha apostat per situar-se a la carretera Laureà Miró. L’Ajuntament considera que ha funcionat bé i que ha millorat el vincle entre la Fira i l’Exposició de Roses. Tot i això, les opinions que s’han sentit aquests dies són diverses. Hi ha qui reconeix que és un pas que permet l’obertura a la zona comercial, però també són molts, especialment els afectats a l’hora de circular, els qui troben innecessari tallar la carretera durant pràcticament una setmana. A l’enquesta de Fetasantfeliu, han guanyat els partidaris del “sí”, però podeu llegir també alguns comentaris crítics.\nEl dia en què hi va haver més problemes va ser dilluns al matí, entre les 8 i la 10 perquè hi havia el mercat del carrer Sant Josep i el trànsit encara no estava obert a la carretera. Per evitar aquests incidents, l’Ajuntament valora desmuntar els estands de la carretera Laureà Miró el mateix diumenge a la nit perquè dilluns a primera hora ja s’hagi restablert la circulació habitual.\nEn total, hi ha hagut 150 expositors, la meitat eren comerços i la meitat entitats locals. Comparat amb l’any passat, ha crescut la participació dels comerços i entitats locals, que han passat de tenir 48 estands a 71. I una de les novetats ha estat la Fira Verda: l’Ajuntament considera que ha agradat i es planteja millorar-ne la ubicació (estava al passeig Nadal) de cara a l’any que ve i fer-ne més difusió.\nPel que fa al cartell, són molts els que han comentat que no els ha acabat de convèncer i que no han sabut entendre'n l'essència.\nLa moda enganxa\nUna altra de les apostes de la Fira ha estat la moda. El Canvi de Look situat a la Plaça de la Vila va despertar la curiositat de la ciutadania i es van atendre 110 persones que volien participar-hi. Els comerços que n’han format part volen tornar a repetir l’experiència.\nSi bé el Canvi de Look era una novetat, la segona edició de la desfilada de moda Fem Moda, va omplir la sala Ibèria en els seus dos passis, arribant al miler de persones entre les dues sessions.\nMúsica i gastronomia: creix en oferta i públic\nL’oferta musical creix cada any, alhora que es diversifica, amb propostes situades al Casal de Joves, a la plaça Lluís Companys o a l’espai del Tast. D’altra banda, s’ha repetit l’experiència d’oferir música en directe al Mercat, que va atraure públic, i s’ha estrenat la proposta de repartir músics de l’Escola de Música i de l’Associació de Músics per diferents punts de la zona de Fira on feien actuacions en directe al mig del carrer, cosa que també atrapava molts dels passejants.\nEl Tast ha viscut enguany la tercera edició, i s’ha consolidat com un nou espai que reuneix públic per participar de la degustació de vins, però també per tastar propostes gastronòmiques que estaven situades dins de l’espai del Tast o al voltant, alhora que es podia gaudir de música en directe.\nDes de l'organtizació del Tast, estan molt satisfets amb l'acceptació de l'espai aquest any, perquè creuen que "la gent ja se l’ha fet seu des del primer dia". A més, també consideren que les actuacions musicals són "clau per crear l’ambient especial al tast i tant les apostes de música jazz en directe, el concert de versions del rock del dissabte o el maridatge de cybee el diumenge van funcionar molt bé".\nDe fet, en clau musical, un dels esdeveniments més destacats de les Festes de Primavera, és el ButiFarraSound, que enguany arribava a la seva desena edició. Des del Cau, l’entitat organitzadora, valoren molt bé com va anar durant tot el dia, i destaquen també l’ambient familiar de la tarda i el vespre. Enguany semblava que no havia de ploure, però cap a les 4 va caure un petit ruixat que va aturar el concert durant uns minuts, tot i que després es va reprendre\nMenys incidents nocturns\nEn seguretat ciutadana, el regidor d’aquesta cartera, Manel Martínez, destaca que les incidències han estat menors que l’any passat però que “no ens donem per satisfets” perquè encara n’hi ha hagut. De fet, la nit de dissabte es van trencar un parell de caixers automàtics i un vidre de la seu del PSC; a més de produir-se dos furts en estands de la Plaça de la Vila, tot i que hi havia seguretat privada i policia local.\nPel que fa a la convivència cívica, Manel Martínez considera que el “botellón” de la nit de dissabte va ser menor aquest any que l’any passat. Enguany s’han tirat endavant mesures preventives d’informació als instituts, consells a entitats juvenils i també mesures durant la mateixa nit. En aquest sentit, el regidor de seguretat ciutadana, ha explicat a Fetasantfeliu que es van posar multes a tres comerços per vendre alcohol passades les 11 de la nit, es van requisar ampolles d’alcohol a menors d’edat i es van atendre mitja dotzena de casos durant la nit per haver begut en excés, tot i que no es va hospitalitzar ningú.\nPer millorar, Manel Martínez creu que cal trobar la manera de com rebre l’arribada de tants joves de fora de la ciutat que vénen amb begudes i analitzar si s’han de limitar més espais per evitar que es concentri gent a fer “botellon”.\nPodeu consultar les galeries d'imatges aquí.\nAlberto Isasi Sant Feliu de Llobregat\n4.\t 16 de maig de 2014 20:25h\nAquests "botellons" es veuen a tot arreu quan es congrega molta gent al voltant d'un acte festiu, és típic dels adolescents, tots hem begut amb 15 anys. És clar que nosaltres bevíem legalment als...\nAquests "botellons" es veuen a tot arreu quan es congrega molta gent al voltant d'un acte festiu, és típic dels adolescents, tots hem begut amb 15 anys. És clar que nosaltres bevíem legalment als 16. No se que li passa a la gent quan es torna adulta que s'obliden de les litrones que bevien, els Kalimotxos en garrafa i el cointreau amb pinya en el millor dels casos. Realment no recordeu les festes de fa 20 anys al casal o el palau d'esports. Les festes populars són per fer-les al carrer, per això es fan amb el bon temps ... I el "botellón" entorn del Botifarra Sound és un fet puntual.\nJa n'hi ha prou de moralismes !!\nMaría A. Barcelona\n3.\t 16 de maig de 2014 19:59h\nJo no hi vaig ser durant la nit. Si entre el jovent Divertir=Beure és un problema molt gros que a sobre portem més turisme... segons algú va dir per televisió, el problema és més gros. Fer dine...\nJo no hi vaig ser durant la nit. Si entre el jovent Divertir=Beure és un problema molt gros que a sobre portem més turisme... segons algú va dir per televisió, el problema és més gros. Fer diners amb beguda i descontrol. No es tenen en compte veïns dels voltants, molts han d'anar a treballar. Com és festa, divendres o dissabte i s'han de divertir, tot està bé. Més vegilància, més sanitaris, més ambulàncies, més medicació, tot més.\nSi jo passo per una via, amb molt bona visibilitat i vaig a 83Km/ h i no a 70, em fan pagar una multa per imprudència temerària, i no podia passar res.\nUn altre exemple, els rescats de muntanya, la majoria per imprudència, que crec ara han de pagar el rescat o part d'ell.\nEn beure tant, no sols es perjudica la persona que beu, es perjudica a tots els que han d'estar per ell/a, i els que han de suportar l'enrenou, amb uns costos forts per tots els contribuents. Pobre noi/a. No paguen res? Si ho paguessin potser tindrien menys diners per passar-se en beguda. És fàcil que sempre tingui la culpa algú inmediat\nCom ha dit "terra i llibertat", la familia i l'educació és el principal problema.\n2.\t 15 de maig de 2014 21:49h\n#1 Benvolgut Joan, soc un familiar d´una nena del CAU que va participar en el Butifarrasound i li puc assegurar que l´ambient a dins del recinte a on es feien els concerts no era el mateix que el d...\n#1 Benvolgut Joan, soc un familiar d´una nena del CAU que va participar en el Butifarrasound i li puc assegurar que l´ambient a dins del recinte a on es feien els concerts no era el mateix que el de els voltants per tant es injust culpar als organitzadors d´una moda que potser a on es té de buscar les raons d´aquestes maneres d´actuar son a dins de la societat , l´educació i les families.\n1.\t 15 de maig de 2014 21:11h\nM'estranya la valoració positiva de l'ambient familiar de la nit del Butifarrasound. ¿Com es que no van veure el "botellón" que es va muntar?


El suposat líder de la trama ha presentat declaracions d'IS i IVA.\nEl fiscal ha demanat dos anys de presó i una multa de 395.000 euros per a l'exsecretari de comunicació de Convergència i excap de campanya d'Artur Mas, David Madí, com a presumpte cooperador necessari en una suposada trama de factures falses.\nLa jutge de les ITV obre una investigació que afecta a les esposes d'Oriol Pujol i David Madí\nMadí està processat al costat d'altres set persones en el marc d'una activitat vinculada a la realització de produccions cinematogràfiques amb la qual suposadament van defraudar a Hisenda, segons l'escrit d'acusació.\nEl suposat líder de la trama -un productor cinematogràfic- amb la presentació de les declaracions de l'Impost de Societats i l'IVA de la seva societat de 2011 va deixar de pagar presumptament a Hisenda 257.880 i 181.620 euros, respectivament.\nEl productor suposadament va intentar simular l'adquisició de béns i serveis per tal d'augmentar de forma fictícia les despeses de deduïbles de l'Impost de Societats i de l'IVA.\n"Per a això es va valer de factures i albarans emesos per diverses mercantils gestionades i controlades pels altres acusats"; entre ells, Madí.\nEn el seu escrit, el fiscal Pedro Castro sosté que per dur a terme el seu pla va comptar "amb la necessària i indispensable actuació" dels altres acusats en l'elaboració i utilització de factures que presumptament van ser creades 'ex novo' i no responien a cap tipus de activitat econòmica.


lo carrer del riu: 08/09/2008\nActivada l'alarma per radiació a Ascó II durant uns treballs de preparació\nEls incidents ja es toquen. Cada dia un !!! L'alarma per radiació es va activar divendres passat a la central nuclear d'Ascó II durant els treballs de preparació de la parada vinent, programada quan els equips s'han col·locat a prop de l'alarma, segons ha informat el Consell de Seguretat Nuclear (CSN).\nL'esmentat organisme ha classificat l'incident en la categoria 0, com sempre, dins de l'escala internacional de successos nuclears (INES), el nivell més baix. Els treballs de preparació per a la recàrrega vinent consisteixen en el transport i la recepció de caixes d'eines d'inspecció d'elements combustibles a la planta de la piscina.\nQuan s'ha activat l'alarma s'ha posat en marxa el sistema de ventilació d'emergència i, després de finalitzar la recepció de les eines, s'ha reposat l'alarma. El CSN ha informat que la central està "estable al 100% de la potència". Oh, que bé !!!\nRidao creu que la fusió dels crítics facilitarà la interlocució amb la direcció d'ERC\nEl secretari general d'ERC presenta la unió de Reagrupament.cat i Esquerra Independentista com un fet positiu per al partit. Joan Ridao, vol els sectors crítics a l'executiva del partit i creu que el fet que s'hagin fusionat "afavorirà la interlocució" dels discrepants amb la direcció. El secretari general d'ERC ha arribat a aquesta conclusió aquest dilluns, dos dies després d'haver dit en una entrevista a l'Agència Catalana de Notícies (ACN) que no considerava "realista ni sensat" el fet de plantejar l'aliança rebel. El canvi de posició de Ridao surt de la reunió que l'executiva ha mantingut aquest matí, després que Reagrupament.cat i Esquerra Independentista hagin anunciat la decisió oficialment, en un article publicat a l'AVUI.\nEl text, signat pels líders dels dos corrents, Joan Carretero i Uriel Bertran, constata "el fracàs clamorós de tots els partits en l’intent il·lús de reformar Espanya a través d’un nou Estatut", i proposa "plantar cara" a l'Estat espanyol, del qual adverteix que "no és veritablement democràtic", i anar a buscar la independència.\nEl diputat espanyol el va acusar que formés part del front comú català per a aconseguir un nou finançament José Montilla 080908 CATr\nEl president de la Generalitat de Catalunya, José Montilla, ha dit avui que el president de la comissió constitucional del congrés espanyol, Alfonso Guerra, no era cap veu representativa del socialisme, perquè només era un diputat sense responsabilitats. Ho ha dit en el primer programa d'El matí de Catalunya Ràdio dirigit per Neus Bonet. Guerra va acusar ahir el PSC per formar part del front comú català per a aconseguir un millor finançament.\nGuerra va avisar Montilla que no podia fer operacions que va qualificar d'irresponsables, que tenen conseqüències complicades per al govern de Zapatero i que 'o s'és socialista, o no se n'és.' Montilla l'ha desacreditat: 'Ja no té el paper que va tenir en el passat. Avui és un diputat sense responsabilitats a la direcció federal del PSOE, té poques possibilitats d'intervenir.'\nEl president català ha reiterat que ja no és temps de declaracions, sinó que els governs espanyol i català s'havien de posar a negociar per acomplir l'estatut.\nCauen com petites cascades de les parets i "donen vivacitat al coit", deia al segle XVI el gentilhome florentí Domenico Romoli referint-se a les tàperes. Roma n'està plena. El foraster que visita la capital italiana al juliol i l'agost les podrà observar a totes les ruïnes imperials, fins i tot a les muralles que envolten l'Estat del Vaticà. El capparis (planta de tàperes), descobert pels egipcis gràcies als asiàtics, es va estendre a totes les poblacions del Mediterrani a través de les civilitzacions posteriors. Aquesta planta té una predilecció especial pels fonaments vells, rics en calci, i els climes secs i assolellats. Les ruïnes de Cèsar i de Trajà els van molt bé a les tàperes. Els àrabs la van anomenar alkabara, paraula que en castellà es va transformar en alcaparra, i els provençals, tapéno, terme semblant a tàpera, en català. A Múrcia es coneix també com a tápena. A les Balears i a les illes italianes de Pantelleria i Lipari la seva producció constitueix una preada indústria local per a sibarites. A Espanya, el cultiu intensiu (des del 1500) va trencar la poesia que envoltava la flor. Per expressar sorpresa i admiració per alguna cosa inesperada, l'idioma italià ha recorregut a la memòria d'aquesta flor. "¡Capperi!", es piropejava abans que aparegués el modern "¡uau!". A la siciliana Catània, una explosió d'elegància s'elogia amb la frase "spaccarsi a chiàppara", una cosa així com "escampar-se en forma de tàpera", expressió que no sembla gaire refinada. Però s'ha de veure la flor de la planta i la seva majestuositat, única a la naturalesa, per entendre-la. A una dona maca se la pot piropejar dient-li que és una "flor de tàpera" i de ben segur que no s'ofendrà, encara que potser no sabran amb quina flor ha estat comparada. La culpa és dels humans, que, si poden, no deixen florir la planta. Se'n mengen el capoll, potser en l'únic cas d'avortament floral que es produex en gastronomia. Però també es consumeixen els fruits que neixen de les flors, de textura carnosa i sucosa, que reben el nom de taperots, i les branques més tendres de la planta. Domenico Romoli va escriure al segle XVI una espècie d'enciclopèdia culinària, titulada La singular doctrina, en què dedica una part als beneficis dietètics dels aliments. Afirma que "els que mengin tàperes no patiran dolors de melsa, ni de fetge" i que són un remei "contra la melancolia i provoquen l'orina". La història de la farmacopea les defineix com "diürètiques, antireumàtiques i antiartrítiques" i així, com de passada, els atribueix virtuts afrodisíaques. Sobre aquesta característica alguns llibres esmenten una cita de la Bíblia (Eclesiastès XII, 5). La Itàlia insular està plena de receptes amb tàperes. Són senzilles, com la millor gastronomia. Pa amb tomàquet o amanida de tomàquets amb tàperes. Ventresca de tonyina amb tàperes. El pesto de Pantelleria porta tomàquet, alfàbrega, julivert, all, pebre, sal, oli i tàperes. Un dels plats típics de Roma és la pasta alla putanesca, amb olives, anxova salada, julivert, tomàquet i tàperes. Un plat pobre, com la viagra que porta al seu interior. "Fan vivace il coito", va deixar escrit Romoli.


Jacobo Santana torna al més alt del podi en un Campionat d'Espanya - El Nostre Ciutat\nJacobo Santana torna al més alt del podi en un Campionat d’Espanya\nL'alcoià es proclama campió en la categoria de Màster 40 i es queda a mig segon del Top ten de la general\n8 juny 2021 19:00\nJacobo Santana ha tornat a pujar al més alt d’un podi en un Campionat d’Espanya. I ho ha fet en ‘endur’, disciplina que porta uns anys practicant després de deixar el descens. Feia temps que estava entrenant aquesta modalitat però havien sigut poques les competicions disputades.\nAquest passat cap de setmana havia decidit desplaçar-se fins a Galícia on se celebrava el Nacional d’endur. Prop de complir els 49 anys, Jacobo Santana va decidir inscriure’s en la categoria de Màster 40, en la qual va aconseguir fer el millor temps, quedant-se a mig segon d’acabar en el Top ten de la general.\nLa prova es va celebrar en Montefaro, entre els municipis de Mugardos i Ares, amb un recorregut de 34 km i un desnivell positiu de 400 metres. La prova constava de cinc especials i es va desenvolupar sota una forta calor, que va fer més dura la carrera. Ara l’objectiu és el Campionat d’Espanya de Descens, que es disputa a mitjan juliol en Panticosa.


Constantí VII - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Constantí VII Porfirogènet)\nConstantí VII (Κωνσταντῖνος Ζ΄ Πορφυρογέννητος, Kōnstantinos VII Porphyrogennētos), fou el quart emperador romà d'Orient de la dinastia Macedònica. La major part de la seva vida el govern de l'Imperi va estar sota regents, durant un temps va estar apartat per la usurpació del seu sogre i el 945 va assumir el poder en solitari. Va ser un home culte i escriptor de llibres d'història. Fou estimat pels seus súbdits, ja que es va preocupar per la justícia i per restituir les terres que anteriorment havien estat expropiades. Sobre la seva mort es va dir que l'havien enverinat, cosa que no s'ha pogut demostrar.\n2 setembre 905\nLleó VI el Filòsof , Zoe Carbonopsina\nEl 15 de maig del 908, amb només dos anys d'edat, Lleó VI el va proclamar simbòlicament emperador, perquè quedés clara la seva intenció que el succeís. L'11 de maig del 912 Lleó va morir i va assumir el tron el seu germà Alexandre, de quaranta-dos anys. Al juny de l'any següent, Alexandre va emmalaltir i, sentint que anava a morir, va nomenar un consell de regència perquè pogués succeir-li el seu nebot Constantí. Aquest consell estava format per set homes: el patriarca Nicolau el Místic, els dos magistroi Joan Eladas i Esteve, el rhaiktor Joan Lazanes, Eutimi, Basilitzes i Gabrielopoulos. Poc després de morir Alexandre, el regnat de Constantí VII es va iniciar havent de fer front a la sublevació de Constantí Ducas, a partir de llavors el patriarca Nicolau el Místic va assumir una posició dominant entre la resta dels comissionats regents.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Constantí VII\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Constantí_VII&oldid=24005605»\nDarrera modificació: 7 jul 2020 a les 18:25\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 7 jul 2020 a les 18:25.


Escurçana - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nExemplar fotografiat a la mar Negra\nL'escurçana, l'escurçó, la ferrassa, el milà o, per confusió, la tòtina o la milana (Dasyatis pastinaca) és un peix de la classe dels condrictis, de l'ordre dels myliobatiformes. Per ignorància de la significació originària del mot, els pescadors de Tarragona també apliquen el nom de tòtina a l'escurçana. La confusió de noms entre els dasiàtids i els miliobàtids no és un defecte exclusiu dels pescadors catalans, sinó que també la fan els italians.\n2 Espècies semblants\nTé forma plana i romboïdal.\nBoca en posició ventral.\nCua llarga, filamentosa i acabada en un fibló llarg, dentat i molt tòxic, que només fa servir com a mecanisme de defensa.\nCom altres rajades, l'escurçana és un dels pocs peixos que té més bon gust si no es menja fresc. Cal deixar-la un parell de dies a la nevera, perquè el gust sigui menys fort. És un peix de pell dura que s'ha d'escaldar primer ficant la rajada en una olla gran d'aigua bullent per un poquet de temps i tornant a treure-la tot seguit. Aleshores, es treu la pell i es talla a trossos.\nSi es vol fer l'escurçana a la meunière o al forn, és millor posar els trossos a adobar per un temps en aigua amb vinagre i sal o amb suc de llimona durant una hora com a mínim. Després es pot arrebossar i fregir o ficar-la al forn amb mantega o oli d'oliva. Se serveix amb trossos prims de llimona i julivert. A Portugal es menja fregida.\nEl fetge de la rajada era molt apreciat en la cuina tradicional, però actualment el fetge, havent adquirit mala fama, ja no es troba gaire com a plat. A França, es preparaven els beignets de foie de raie i el foie de raie en croute, i a Anglaterra el poached skate liver on toast.\nÉs un peix apreciat a Alemanya, França i Anglaterra. Als Països Catalans es menja més rarament. L'escurçana és sovint un dels ingredients de la sarsuela de peix, plat on es barregen trossos de diferents peixos poc comuns, que tenen un paper una mica extraordinari dins de la gastronomia tradicional.\n↑ Rezept Fische Info Teil 10 Fisch, Salzwasser Arxivat 2008-09-17 a Wayback Machine. (alemany)\nADW BOLD Dyntaxa Fishbase GBIF GlobalSpecies IN ITIS NCBI Paleodb WoRMS\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Escurçana&oldid=28923276»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 22 des 2021 a les 21:01.


23 de juny de 2018 La Tramuntana\nAhir, 22 de juny de 2018, s’inauguraven els Jocs del Mediterrani a Tarragona, un esdeveniment esportiu menor per al qual se suposa que Tarragona s’ha estat preparant durant anys, una colla d’anys més un de propina perquè els organitzadors van ser incapaços de tenir-ho tot llest pel 2017, que és quan tocava fer-los, i es van haver d’ajornar en, una decisió inaudita en el món de les competicions esportives a nivell mundial que evidenciava la incapacitat manifesta de l’Equip de Govern de Tarragona per organitzar un esdeveniment d’aquestes característiques. Incapacitat seria la paraula que ho resumiria tot.\nA Tarragona, el projecte ha generat moltíssimes reticències a tots els nivells, fins al punt que en les passades eleccions municipals eren majoria les formacions que incloïen o una revisió a fons del tema, o un referèndum per tal que la ciutadania decidís si volia assumir el repte o directament la renúncia a l’organització. El Govern de Ballesteros, però, en minoria, va pactar amb el PP i Unió Democràtica amb l’objectiu central de fer els Jocs i van tirar endavant. La repressió de l’1 d’octubre va portar el regidor d’UDC, Josep M. Prats, a deixar l’Equip de Govern en un gest que l’honorà, però ja era massa tard, el carro anava pel pedregar i no hi havia possibilitat d’esmena.\nDe cap cap al desatre, Ballesteros no podia deixar de prémer el gas perquè sabia que el seu govern, enmig d’un núvol de denúncies de corrupció real fetes per la CUP i altres, no tenia cap altra opció que fer uns Jocs prodigiosos («els millors de la història» s’ha cansat de dir) per tal de fer oblidar els escàndols del ‘coaching’, les targetes ‘black’, l’Inipro, la Budellera, el Jaume I, el Port Esportiu, FCC i altres a la ciutadania tarragonina, cada cop més farta del seu despotisme que expressa el seu malestar, sempre que treu el nas en públic, cridant-li «Ballesteros, dimissió!», segurament avui el crit més popular a la tarragonina ciutat.\nDe fet, com a conseqüència de fracassos i escàndols diversos ha acabat sent ell mateix qui es preveu com a candidat en les properes municipals, perquè els altres dos que tenia de recanvi (Javier Vilamayor i Begoña Floría) han perdut qualsevol possibilitat entre núvols d’acusacions de corrupció -no t’hi vulguis trobar- i falsos protagonismes donats per uns Jocs que han passat per la ciutat entre la total indiferència de la majoria i amb un fracàs organitzatiu majúscul.\nLa indiferència ha estat la tònica de la majoria de la població de la ciutat davant dels Jocs. I aquesta indiferència va ser la que ahir es va visibilitzar al Nou Estadi del Nàstic. Un estadi que, per a sorpresa fins i tot dels qui hi estem en contra, va lluir una manca d’assistència que ni les colles de tabarnícoles farcits d’estanqueres i fans sobtats de l’esport vinguts de molt diverses poblacions del Camp van poder dissimular.\nSincerament, ni jo em creia que a l’hora de l’obertura dels Jocs i mentre anunciaven que arribava el Borbó, el Nou Estadi presentés un aspecte tan deslluït. Dies abans, ja vaig saber que es repartien entrades gratis en alguns indrets de la nostra geografia propera, símbol clar que les vendes no anaven com es preveia. Quan en les diverses instàncies de l’Ajuntament preguntàvem com es cobririen les grans despeses que aquesta enredada suposaria sempre ens deien que es pagarien amb la venda d’entrades i que la gent es barallaria per poder ser a la inauguració i a la clausura, però sobretot a la inauguració. Ahir, la inauguració va fer pena a nivell de públic, fins i tot per als qui estem en contra d’aquest esdeveniment. Tarragona es va projectar al món com un projecte fallit, com una ciutat fracassada i mancada d’il·lusió. Perquè el fracàs va ser majúscul i avui la majoria absoluta de mitjans destaquen el poc públic assistent, tots els mitjans menys el més patrocinat a Tarragona, on totes les pàgines són propaganda de qui mana en cada moment. El meu pensament, en veure l’evident manca de públic, va ser clar: ni regalant entrades se n’han sortit.\nAl matí del dia 22, l’alcalde Ballesteros, entrevistat per Carles Francino a la Cadena Ser, afirmava que no quedaven més de 14 entrades per vendre. Era l’enèsima mentida de l’alcalde pel que fa a temes relacionats amb els Jocs i altres. A la mateixa hora, el web oficial de venda d’entrades deixava clar que hi havia a la venda, perquè es podien comprar, prop de 3.000 entrades. L’endemà, avui, l’alcalde justificava els buits dient que 3.000 invitacions no es van fer anar; també era mentida. Ballesteros és un mentider compulsiu i no ho afirmo per insultar-lo sinó perquè fa tres anys que l’observo i apunto les mentides que diu, que mai no rectifica després, i aquesta va ser una més,, tot i que de l’alçada d’un campanar. La seva «activista de xarxes», la regidora Begoña Floría, avui mateix feia un tuit dient que «Mesurar el nivell de públic és subjectiu»… i és que ara es veu que ja no saben ni comptar…\nTantes mentides que ja no ve d’una més, com que aquests són els «Jocs de la Pau». Uns Jocs que van començar amb un concert d’una banda militar al Teatre Metropol, van continuar amb una exhibició militar de la Patrulla Águila al cel de Tarragona, que posa la seva cirereta amb l’arribada al port del vaixell de guerra «Juan Carlos I» per tal que la gent el visiti, per petició expressa de l’alcalde, i que ahir van fer arribar la bandera olímpica portada per militars amb paracaigudes amb els colors de l’estanquera.\nEls Jocs Mediterranis han acabat sent un espai donat a l’espanyolisme més ranci i caspós. Jo sóc independentista però tinc clar que algunes de les formes que podria arribar a prendre l’Estat espanyol i la nació que en té les regnes poden ser més democràtiques que altres. Ara bé, en parlar dels Jocs, aquestes formes més democràtiques han brillat per la seva absència. Però anem al gra. Caldria que algú expliqués a la ciutadania tarragonina qui ha estat el cervell de l’operació «Tabarnia nos salvará los muebles» (el nom és inventat per mi) que ha fet que molt diversos grups tabarnesos, espanyolistes de pro, ultres de l’espanyolisme i directament feixistes espanyolistes (observeu la diferenciació que explicito) campessin per diversos dels actes públics dels Jocs Mediterranis i omplissin la ciutat de l’espanyolisme excloent, consignes i símbols militars, odi anticatalà i, sobretot, banderes i més banderes espanyoles.\nAlgú podria pensar que es tracta d’una coincidència, però no ho és. Hi ha gent coneguda entre ells, hi ha veïns i veïnes de ciutats properes i de la nostra coneguts per les seves militàncies ultres i estaria bé que un alcalde que parla de «pau» en una cerimònia d’inauguració com aquesta volgués saber per què cada cop que algú deia «Catalunya» o s’anomenava el president de la Generalitat els insults i els crits provinents de les grades eren «Espanya», «Viva el rey», xiulades i més xiulades. La meva és una pregunta clareta: van pagar la seva entrada els ultres tabarnesos reusencs rebentaplens que s’emborratxaven una hora abans de la cerimònia en bars propers a l’estadi i van actuar com autèntics energúmens a dins i fora o bé van ser convidats per algú? Si la resposta és que van anar-hi de gratis, la segona pregunta és si aquest «algú» era membre de l’Equip de Govern, del PP o del PSOE, o n’era un col·laborador molt proper?\nSi no és així, disculpeu-me per haver-ho preguntat però començo a estar una mica fart d’impunitat feixista, dels que voten en contra de condemnar les agressions feixistes al ple municipal (PP, PSOE i Ciutadans) i, és clar, dels que cobren a 50 euros la nit tallant llaços grocs i altres, es mostren de forma irrespectuosa davant la gent de Tarragona i reben el carinyo dels antiavalots desplegats per impedir que els independentistes (aquests sí que dolents com la tinya) puguin apropar-se a l’estadi. Estaria bé que el conseller d’Interior, Miquel Buch i Moya, ens expliqués per què ahir els tabarnesos campaven lliurement per on volien per Tarragona i, en canvi, els independentistes, vam ser encapsulats i, quan alguns tornaven a casa, identificats, un a un. Ja n’hi ha prou d’impunitat feixista i de perseguir-nos per les nostres idees.\nL’esport, els esportistes i els voluntaris\nJa sabem que en una competició esportiva d’alt nivell allò menys important és, precisament, l’esport. Perquè les marques no són esport, són competició, que és una altra cosa ben diferent. Sí que les marques són fetes per esportistes i, en uns Jocs com aquests, es deuen en bona part, tal com bona part de l’organització, als voluntaris. Vist que aquests havien de ser els jocs de la solidaritat i de la pau, tal com repetia l’alcalde Ballesteros en el seu discurs d’ahir, no estaria de més saber si la història que publicava el periòdic «La Jornada» el mateix dia 22 era o no era veritat.\nLa periodista Victòria Rovira explicava que els sirians Amer Al haj, Mohamed i Wael, refugiats a Barcelona des de fa deu mesos, havien estat convidats a participar com a voluntaris en els Jocs Mediterranis. Els tres van participar en una roda de premsa en què se’ls va presentar com a part d’un grup de nou refugiats que treballarien en els Jocs perquè, segons els participants en la roda de premsa (Ajuntament de Tarragona, Comissió Europea, Agència Catalana de la Joventut, Generalitat de Catalunya i Associació Mundus) «La nostra idea quan rebem refugiats és que tinguin l’oportunitat de reconstruir tot allò que la violència tristament ha trencat en els seus països d’origen». Els tres joves, un cop acabada la roda de premsa propagandística, van ser apartats de la resta i no se’ls va acreditar com als altres. Els tres nois deien al periòdic que «Ens hem sentit desplaçats i diferents de la resta, creiem que ens han utilitzat per difondre els Jocs, com una neteja d’imatge davant del públic». I ben bé podria ser però caldria que algú dels organitzadors ho aclarís públicament perquè al diari no els van voler respondre.\nHi va haver un temps que l’excap del PP local, l’Alejandro de els gambes, volia construir un tarragoninisme enfrontat a Barcelona però espanyolista fins a la medul·la, que negués tot allò català per barceloní i alhora assumís el més ranci de la cultura local i l’espanyolisme més tronat, només faltasria. Avui, amb la cosa aquesta ciutadana de Tabarnia ja no li cal fer equilibris ni dir ximpleries, la cosa ja va sola. Ballesteros no ha caigut encara en aquesta olla podrida, és evident, però la Tarragona que ahir va explicar l’empresa Focus en la cerimònia d’inauguració dels Jocs era tan dessubstanciada que l’únic relat capaç de fer-se-la seva era el tabarnès. No hi havia cap de les expressions de cultura popular de la ciutat. Entre unes runes romanes, Lucrecia i Antonio Orozco cantaven coses banals i la ciutat va ser anul·lada per un espectacle que en cap moment la va intentar fer aparèixer. L’única identitat que va aparèixer a l’escenari va ser l’espanyola, i d’aquesta la més rància, la militar, perquè van ser els paracaigudistes amb paracaigudes de bandera espanyola qui va fer arribar la bandera olímpica al Nou Estadi.\nSi allò que expliquem és, en bona part, allò que som, ahir Tarragona no va ser res. I Tarragona és multitud de coses, algunes d’elles d’una potència que enlluerna, com les quatre colles castelleres que, tot i contactades, no van ser part de l’espectacle. Potser perquè era massa complicat que algun casteller no provoqués un atac de migranya al Borbó en mostrar-li allò que la gran majoria volem? Per què res del que som i tenim va aparèixer damunt la gespa del Nou Estadi? Doncs en bona part perquè l’alcalde i la seva colla ja no tenen cap mena de relació amb la realitat, amb allò que. Viuen per manar i per reproduir-se en el poder, aquest és el seu únic objectiu. Són malalts de poder sense cap mena d’intenció de fer més fàcil i bona la vida de les persones que un dia els van donar la potestat d’administrar els recursos públics que ells es gasten com els dona la gana. I pagar una empresa que faci una cerimònia els és absolutament més fàcil que intentar construir entre totes quelcom que ens faci reals arreu del món que en algun moment ens podria mirar. És en part per això pel que aquesta cerimònia d’inauguració va acabar sent més propera a una festa de final de Bat que a cap de les cerimònies inaugurals que qualsevol dels mortals tarragonins puguem tindre al cap. En definitiva i resum: un fracàs absolut fins i tot per als qui sempre ens han mentit dient-nos que tot estava controlat i tot anava bé malgrat no ens informessin de res més que del que calia.\nBallesteros, si tinguessis un mínim de decència avui mateix dimitiries, però fa dies que aquesta paraula no és al teu diccionari i t’haurem d’aguantar uns mesos més fins que la gent de Tarragona et faci fora i et desi ben desat. Esperem que no ens facis passar mai més tanta vergonya com amb aquesta cerimònia d’inauguració d’uns Jocs que, segons tu mateix, havien de ser els millors de la història i s’han quedat en la teva trista manera de caure en mans de l’espanyolisme més ranci i caspós. Vergonya, alcalde, vergonya!


A Vilalta ens dediquem a l\nDins els compromisos de Vilalta Corporació amb el capital humà s’inclouen:\nD’acord amb aquests principis, es fomenta la igualtat d’oportunitats i la paritat tant entre la nostra plantilla com entre els proveïdors de serveis professionals que col·laboren de manera habitual amb la nostra companyia.\nA Vilalta existeix paritat de gènere pel que fa a les persones que treballen a les estacions de servei i s’ha avançat en la integració de col·lectius vulnerables: s'ha signat un conveni amb una entitat social del Programa Incorpora i s'ha contractat com a empresa proveïdora de serveis de neteja i material d'oficina al Grup Sifu (CET).\nAixí mateix, l’empresa compta amb un Pla d’assetjament sexual on s’estableix el procediment d’actuació en un possible cas d’assetjament i s’està treballant en l’ elaboració d’un Pla d’Igualtat.\nL’empresa porta a terme accions puntuals de col·laboració amb la comunitat, com per exemple aportacions en espècie (tiquets de regal en gasoil) a una associació que investiga l’esclerosis múltiple, la compra de bosses a una associació que lluita contra el càncer i la contractació de serveis a centres CET.\nL’empresa realitza, així mateix, accions puntuals de patrocini, com per exemple el patrocini del Rally Costa Daurada Legend.\nPer una altre banda, estem valorant la possibilitat de col·laborar en programes de beques per a estudis universitaris relacionats amb l’àmbit energètic i l’eficiència energètica i la possibilitat d’organitzar un circuit de trial elèctric així com treballar en accions permanents en aquest sentit.\nEn relació amb el foment de la responsabilitat Social, s'ha començat a col·laborar amb alguna iniciativa pública, com la xerrada informativa sobre el Programa integral majors de 30 anys, en col·laboració amb el Servei Municipal d'Ocupació de Tarragona.\nEn el marc del compromís de la institució amb la protecció del medi ambient i la sostenibilitat, Vilalta està implantant un Sistema de Gestió Ambiental, en base als requisits i especificacions de referència de la norma internacionals ISO 14001.\nEn el marc del compliment de la legislació vigent en matèria de residus, l’organització realitza la recollida selectiva dels residus que genera la seva activitat i aquest són gestionats a través dels sistemes de gestió ambiental implantats, que fixen objectius i metes sobre reducció, ús de bones pràctiques, utilització de materials reciclats, etc.\nCom a objectiu pròxim volem portar a terme totes les accions determinades al Pla de Responsabilitat Social Corporativa així com donar a conèixer a les parts interessades les actuacions dutes a terme, millorant la imatge corporativa de l’organització. I partir d’aquí anualment, publicar la Memòria de Sostenibilitat.\nPer una altra banda i també alineat amb l’ estratègia de l’empresa, es pretén aconseguir la certificació en el Sistema de Gestió Ambiental segons la norma internacional ISO 14001:2015.


“Sobrevivir no es delito” | Sants en Comú\nLa resposta passa primer per la radiografia i anàlisi minuciosa d’aquesta realitat i per realitzar trobades amb tots els implicats. Les reunions amb els representants del col·lectiu han estat permanents i no sempre un èxit, les actuacions al carrer han estat desafortunades en més d’una ocasió, però només la persistència, el treball, les trobades amb serenitat i obertura de mires podran aportar solucions. L’equilibri en tot aquest afer és delicat. Tenim un col·lectiu que voldria regularitzar la seva situació i/o està a l’espera de poder-ho fer, però mentrestant, expliquen, necessiten ingressos per a ells i per a les seves famílies en origen, no estan sotmesos a màfies que els exploten, ells gestionen les seves compres i els guanys de les seves vendes. És en aquest context que el consistori ha de vetllar perquè es compleixin les ordenances, el correcte ús dels espais públics, els drets i benestar de tots els ciutadans inclosos els d’aquest col·lectiu de veïns vulnerable que és el dels venedors ambulants irregulars; un equilibri molt difícil, d’ensopegada fàcil i arma per l’oposició.\nL’últim acte reivindicatiu del venedors va ser la manifestació de dilluns 16 de novembre que va acabar a quarts de nou a les portes de l’Ajuntament on, un equip de govern que desconeixia que es demandaria la seva presència, no hi era. Massa ràpid es van alçar algunes veus que, altra cop possiblement interessades en el descrèdit, exclamaven: “ningú els rep, ningú els atén, quina vergonya”. L’arribada d’en Gerardo Pisarelo no es va fer esperar més de 15 minuts. Alertat per la situació, va desplaçar-se amb urgència per atendre un col·lectiu que es mereix tots els respectes del govern tal i com demostrava la resposta del moment, els actes dels darrers mesos i la trobada que havien tingut tan sols uns dies abans.\nEl govern de Barcelona en Comú atén i atendrà els venedors, treballa de forma tenaç i apartat de les estridències que molts altres profereixen, tant per acusar el govern de permissible com de tot el contrari. El govern vol actuar amb tranquil·litat, intimitat i prudència, evitant caure en la indignitat d’aquells que, per obtenir rèdits polítics i desgastar el govern, utilitzen un col·lectiu feble i vulnerable.\nEls venedors es mereixen que es treballi per millorar la seva situació, per defensar els seus drets i per fer-los encaixar en una legalitat complexa. Però per sobre de tot, el que es mereixen és no ser manipulats ni utilitzats.\n← Comença el procés participatiu d’elaboració del PAM i el PAD\tCarolina López: “El treball a peu de carrer és una cosa que m’agrada molt” →


El camí de ronda de Lloret de Mar\nHome Blog El camí de ronda de Lloret de Mar\nAmb ganes de caminar prop de la mar? Mira quina proposta més interessant tenim a Lloret de Mar per a tota la família.\nLa millor manera de respirar l'essència de Lloret de Mar i també de la Costa Brava és gaudir dels múltiples itineraris a peu que recorren el litoral o que s'endinsen en els nostres boscos, obrint tots els secrets de la fauna i flora mediterrània. Són els anomenats camins de ronda.\nAl llarg dels camins de ronda s'alternen paisatges forestals litorals, amb el pi blanc com a protagonista, amb petites cales, platges ... oferint la possibilitat única de caminar al costat del mar recorrent la costa.\nA Lloret de Mar som molt privilegiats, ja que passen dos trams del sendera Mediterrani GR92, 1 Sender de gran recorregut (583 km) que discorre per tot el litoral català, mostrant petites cales, platges i paisatges marítims catalans als quals no et podràs resistir.\nCamí de ronda Lloret de Mar - Tossa de Mar\nAquest tram del recorregut costaner és d'uns 12 km de longitud i separa Lloret de Mar de Tossa de Mar. Assegura't un calçat còmode i si vols fer tot el tram, una ampolleta d'aigua no t'anirà malament.\nDe tota manera, tindràs ocasió de fer parada en algun dels nombrosos racons màgics que aniran apareixent davant els teus ulls en forma de petites cales salvatges, com Cala dels Frares, Cala Trons, Porto Pi, la Cala Figuera... i moltes altres. Tot esforç sol tenir una recompensa i aquest el té!\nCom ja hem dit, aquest tram és una mica exigent a nivell físic. Però tu decideixes en quin punt dónes mitja volta i desfàs el camí fet. Segur que facis el que facis no te'n penediràs.\nAquest altre tram de camí de ronda et permetrà veure el monument de la Dona Marinera, des del qual es tenen unes vistes impressionants sobre la platja de Lloret de Mar.\nSi camines una mica més, coneixeràs Cala Banys i els penya-segats que et deixen vistes tremendes de la costa i de la Mediterrània fins a l'infinit. Una mica més endavant t'espera el castell de Sant Joan...\nAra només cal que escullis el teu tram o que comencis per un i acabis per l'altre! Si fas els camins de ronda de Lloret, no oblidis etiquetar les teves fotos a Instagram amb #LloretdeMar i #mylloret. No oblidis que a les nostres Oficines de Turisme et poden aclarir qualsevol dubte que tinguis a respecte. Us desitgem unes bones caminades!