Preguntes i respostes sobre immigració en ANNA notícies | ANNA notícies\nPreguntes i respostes sobre immigració en ANNA notícies\n24 de gener de 2015 ANNA\t2 comentaris\nA veure si ho he entés bé, Andreu. Corregeix-me si m’equivoque.\n1) Jo he nascut a València/Argèlia.\n2) Els valencians/algerians han pagat la meua educació i sanitat fins que he tingut edat de treballar.\n3) Me’n vaig a buscar feina a Paris i la trobe.\n4) Pague imposts a Paris.\n1) Els valencians/argenlins han invertit uns diners en la meua educació i sanitat dels que no trauen rés perquè el seu rendiment es queda a França.\n2) Per tant, eixos diners han estat transferits dels valencians/argelins als francesos.\n1) En què perjudica això econòmicament als francesos?\nJo crec que en rés.\n2) Camvia alguna cosa entre que el meu país d’origen siga València a Algèria en la pregunta anterior.\nNo en veig cap.\n3) En què perjudica això en aspectes no econòmics als francesos?\nAl meu parer, en rés.\n4) Camvia alguna cosa entre que el meu país d’origen siga València a Algèria en la pregunta anterior.\nNo en veig cap ni una.\nen aquests temes es barreja la immigració amb l’absolutisme religiós. Els autors dels atemptats no eren emigrants eren francesos.\nSón dos qüestions distintes, però interessa als enemics de la societat oberta (els islamistes) i als manipuladors el barrejar-los.\nAra si vols parlar d’immigració parlem.\nPel teu comentari si tu manares a la República Valenciana, m’imagine que defensaries una política de portes obertes.\nM’imagine que la ciutadania tindria quelcom a dir i a escollir als seus representants.\nJo m’estime més que, per les qüestions polèmiques com aquesta es vote en referèndum. I jo, en el referèndum votaria en funció de la pregunta CONCRETA.\nPerò sí, vull parlar d’immigració: digues en quina part dels meus raonaments i opinions no estàs d’acord sense barrejar-hi el que consideres que no hi té a veure.\nL’Estat és la garantia per impedir la llei de la selva i per garantir l’existència de la propietat (privada o col·lectiva).\nL’Estat global o República Global encara no existeix.\nUn Estat, fill de la Il·lustració (d’altres no parle), té que garantir el benestar, la llibertat i la seguretat dels seus ciutadans.\nQuan un Estat no fa els deures, la selva comença a envair la nostra civilització i els autoritaris comencen a ser reclamats com a solució.\nJo sóc o intente ser un home d’Estat, en el meu cas d’Estat valencià, no un moralista. Sí a l’Estat valencià l’interessa mà d’obra exterior per assolir els objectius de benestar del conjunt de ciutadans haurà de marcar amb autoritat democràtica, sense frivolitats, ni mixorreries culturals cristianes, en que condicions ho ha de fer perquè no apareguen o es creen nous problemes.\nLa resposta a la teua pregunta.\nPlanteges el tema de forma retòrica i/o moral i/o academicista, no des del punt de vista de les necessitats de l’Estat on tens responsabilitats, si més no com a ciutadà. L’emigrant algerí que fuig del seu Estat, tindrà les seues necessitats i l’Estat Francès, amb les obligacions fundacionals amb la ciutadania, les seues. L’Estat haurà de saber en quines condicions haurà, en el millor dels casos, d’acceptar a l’algerí. El pitjor dels casos és si, damunt, ha entrat en territori francès sense cap control; és llavors quan comença a fer figa l’Estat.\nÉs el que demana el pacífic manifestant de PEGIDA en la seua pancarta: “Für ein modell der Zuwanderung nach vorbild von Kanada, Schweiz, Australien oder Südafrika! GEMEINSAM OHME GEWALT (Per un model d’immigració com el de Canadà, Suïssa, Austràlia o Sud-àfrica. JUNTS SENSE VIOLÈNCIA)”.\nL’emigrant ‘valencià’ no té cap problema perquè l’Estat Francés i l’Estat espanyol s’han posat d’acord en un espai comú econòmic de convivència que és la UE. Desconec sí l’Estat algerià té algun acord amb l’estat francés.\nEn tot cas els ciutadans de l’Estat francés i de la Unió Europea hauran de valorar la política d’immigració que fins ara s’ha gestionat. I en el cas específic de l’Estat francés, analitzar el que s’ha fet i allò que no s’ha fet. És la legítima pregunta que Marine Le Pen fa als dirigents de l’Estat al que pertany:\n«Ces événements doivent surtout permettre d’ouvrir le débat à partir de demain», a ensuite déclaré cette dernière à la presse. «A partir de demain, le débat doit s’ouvrir sur ce qui a été fait, ce qui n’a pas été fait», a-t-elle poursuivi : «est ce que la politique internationale que nous menons est la bonne politique? Est ce que tous les moyens sont mis en œuvre pour pouvoir lutter contre le fléau du terrorisme islamiste ?»\nEntrada anteriorL’esquerra i els funcionaris del Sud d’Europa contents: la màquina de fabricar euros sense esforç per fi ja funciona i la ‘festa’ pot tornar a començar. Però, compte! aquesta vegada Alemanya s’assegura que ells no pagaran cap alegre ‘botellon públic’Següent entradaBravo pel Banc Sabadell: anomena ‘valencià’ a la llengua compartida\n2 pensaments a “Preguntes i respostes sobre immigració en ANNA notícies”\n25 de gener de 2015 a les 11:27\nUs hauria de caure la cara de vergonya als de República Valenciana per fer apologia del racisme, tractar d’estendre la islamo-fòbia i adoptar les mateixes posicions que el Front National o els de Pegida… a sobre quan digeu que ho féu en nom dels drets humans i de la democràcia i de la república. Agrairia que no em tornareu a enviar aquests disbarats i mixorreries xenòfobes i racistes i em donareu de baixa, perquè ja ho he demanat abans dos o tres vegades i no em féu cas. Respecteu la meua llibertat per a donar-me de baixa d’annanotícies. Sense més, no vull ser còmplice vostre: Doneu-me de baixa!\n26 de gener de 2015 a les 00:35\nPuc entendre que ANNA notícies des del seu punt de vista laic i republicà estiga en contra de l’islamisme com a religió que, a l’igual que el cristianisme adés, vol sometre a la humanitat sencera al seu absolut.\nPerò trobe que t’equivoques en les teues apreciacions de que són ‘racistes’.\nA més, m’agrada ANNA per la selecció de les informacions allunyades del maniqueisme, d’allò políticament correcte i per la seua iconoclàstia.


museus – STUBLOGS Xarxa i Pissarra\nEtiqueta: museus (Pàgina 1 de 3)\n1 de setembre de 2021 / Jordi Pérez\nGràcies a un acord que han signat el Departament de Cultura i el Departament d’Ensenyament, i tal com ja va passar en cursos anteriors, el professorat pot accedir al carnet docent amb el qual tindrà l’entrada gratuïta, durant el curs 2021-2022, als museus depenents dels poders públics de Catalunya i també a d’altres equipaments culturals adherits. Les persones que ja el tingueu de cursos anteriors recordeu que cada curs escolar cal renovar aquest carnet docent.\nSi voleu accedir al carnet, heu d’omplir una fitxa amb les dades corresponents, per tal de generar-lo i poder imprimir-lo.\n17 de setembre de 2020 / Jordi Pérez\nGràcies a un acord que han signat el Departament de Cultura i el Departament d’Ensenyament, i tal com ja va passar en cursos anteriors, el professorat pot accedir al carnet docent amb el qual tindrà l’entrada gratuïta, durant el curs 2020-2021, als museus dependents dels poders públics de Catalunya i també a d’altres equipaments culturals adherits. Les persones que ja el tingueu de cursos anteriors recordeu que, cada curs escolar, cal renovar aquest carnet docent.\nCarnet docent per accedir als museus durant el curs 2019-2020.\n27 d'agost de 2019 / Jordi Pérez\nGràcies a un acord que han signat el Departament de Cultura i el Departament d’Ensenyament, i tal com ja va passar en cursos anteriors, el professorat pot accedir al carnet docent amb el qual tindrà l’entrada gratuïta, durant el curs 2019-2020, als museus dependents dels poders públics de Catalunya i també a d’altres equipaments culturals adherits. Les persones que ja el tingueu de cursos anteriors recordeu que, cada curs escolar, cal renovar aquest carnet docent.\nCarnet docent per accedir als museus durant el curs 2017-2018\n30 d'agost de 2017 / Joan Estany\nGràcies a un acord que han signat el Departament de Cultura i el Departament d’Ensenyament, i tal com ja va passar en cursos anteriors, el professorat pot accedir al carnet docent amb el qual tindrà l’entrada gratuïta, durant el curs 2017-2018, als museus dependents dels poders públics de Catalunya i també a d’altres equipaments culturals adherits. Les persones que ja el tingueu de cursos anteriors recordeu que, cada curs escolar, cal renovar aquest carnet docent.\nCarnet docent per accedir als museus durant el curs 2016-2017\n2 de setembre de 2016 / Joan Estany\nGràcies a un acord que han signat el Departament de Cultura i el Departament d’Ensenyament, i tal com ja va passar en cursos anteriors, el professorat pot accedir al carnet docent amb el qual tindrà l’entrada gratuïta, durant el curs 2016-2017, als museus dependents dels poders públics de Catalunya i també a d’altres equipaments culturals adherits. Les persones que ja el tingueu de cursos anteriors recordeu que, cada curs escolar, cal renovar aquest carnet docent.


el bloc de la neus serra: TANQUEM LA CAMPANYA, MIREM EL FUTUR\nAvui finalitza la campanya electoral. De fet, el diumenge al vespre tancarem un període de quatre anys i n'iniciarem un de nou. Ha estat un llarg recorregut en el que hem intentat sempre treballar amb rigor i seriositat. La nostra campanya va donar el tret de sortida amb un acte poc habitual , una taula rodona en la que vaig poder compartir pensaments i reflexions amb altres malgratencs i malgratenques.\nA continuació, hem anat posant sobre la taula una proposta i una altra proposta, sempre des de la reflexió i l''anàlisi de la situació actual de Malgrat. Hem parlat de la revisió del Pla de mobilitat, del projecte de la façana marítima, de la dinamització del polígon industrial, del Pla Integral pel comerç, del turisme, del consell de gent gran, del suport als joves emprenedors, de la col·laboració amb les escoles de Malgrat, de la transparència i l'eficàcia. Sempre ho hem posat sobre la taula deixant clar que aquest és un projecte que compta amb tothom, perquè si realment volem sortir de la crisi actual, si realment creiem que es possible un millor futur per Malgrat, cal que ens esforcem tots, que treballem plegats per aconseguir-ho i que consensuem les prioritats, l’estratègia i les accions que cal dur a terme des de tots els àmbits de la població, des de l’ajuntament, des de les empreses i des dels veïns i veïnes.\nPenso, sincerament, que hem estat els primers a posar a debat els temes que s'han incorporat més tard al discurs d'altres. Així, a partir de l'idea de la "façana marítima de Malgrat" hem pogut veure com ara alguns parlen també de "façana litoral". Però la nostra proposta no ha estat mai improvisada, ha estat molt treballada i crec que això es transmet. Tot i que certament no es pot anar al detall en un programa electoral, si que hem explicat als actes que hem anat fent durant els darrers mesos i l'abast de cada proposta. No hi ha res llençat a l'atzar. Al contrari. Hem procurat no caure en el parany de prometre coses impossibles conscients que els temps no permeten masses compromisos, però sense caure en la ridícula prudència de posar-nos límits abans d'hora. Hem fet una campanya en positiu, amb propostes, evitant les confrontacions absurdes i treballant en la nostra línia. No hem menystingut la proposta dels altres, tot i haver escoltat algunes afirmacions preocupants per part de la candidata del PSC, com ara que "cal incrementar la densitat d'habitatges del centre per tenir més clients pel comerç".\nPassi el que passi diumenge, sortirem al carrer satisfets de la feina feta i amb la tranquilitat que dona haver jugat net. En poques paraules, vull donar les gràcies per la implicació, la feina i la il·lusió de tots els que han col·laborat, ajudat i animat. Sense la implicació generosa de moltes persones no és possible fer una campanya. En nom de tot l'equip que formem Convergència i Unió vull agrair a tots aquells malgratencs i malgratenques que han participat als actes i ens han fet arribar el seu suport, perquè el seu alé és el que ens ha portat fins aquí. Independentment del resultat del proper diumenge us dono les gràcies a tots.\nHas fet, heu fet, hem fet una bona campanya!. Pel nostre poble, per la gent que hi viu i pel nostre país. Ara toca pensar quin és el vot més útil per aconseguir canviar les coses a Malgrat. Diumenge no es vota només una candidatura o un projecte. Diumenge també escollim una manera de fer i unes formes. Triem entre passat i futur. Entre el blanc i el negre. El canvi és possible, però només ho farà possible la suma de tots.\nAvui per avui, penso que el projecte de CIU garanteix experiència i capacitat suficient i que és la proposta més sòlida per conduir el canvi.\nPublicat per Neus Serra a 8:50\nAnònim 23 de maig de 2011 a les 8:05\nVull fer-te potser la primera proposta com a segurament Alcaldessa de Malgrat de Mar.\nÉs condicionar l'antic Camp de Futbol per a recinte Firal, per fer una Fira com Déu mana i no la que tenim a l'Avinguda Costa Brava, ridícula... en comptes d'urbanitzar amb pisos aquell forat de poble, es podria deixar per recinte firal, i la resta de l'any Parc, parking...


Oblida’t del cotxe. Ara la tendència és caminar. – FSC Sostenible\nMOBILITAT 17 Agost, 2016 27 Juliol, 2017\nAl llarg del segle 20, els cotxes han dominat la planificació de les ciutats. Aquest concepte de “poc caminar”, connectats per autopistes i ponts, ha tingut i encara té impacte en la forma en què ens desplacem d’un lloc a un altre, influint sobre la forma de viure l’espai urbà, el medi ambient i la nostra pròpia salut.\n“El llegat de l’era de la planificació dominat per cotxes segueix sent clarament visible a les ciutats de tot el món. Aquest llegat es pot veure als barris sense vorera, en espais públics redundants i presos per cotxes aparcats i vies urbanes segregant barris per servir a l’expansió dels suburbis. Cities alive: Towards a walking world (Informe de Arup)“\nL’informe “Cities alive: Towards a walking world” (Ciutats vives: Cap a un món caminant, en traducció lliure), de Arup (empresa d’enginyeria, disseny i planificació urbana), va fer una enquesta en 34 ciutats del món amb les taxes més altes i més baixes de caminades. La mateixa enquesta porta en un mapa del món les dades estatals dels vianants morts en accidents de trànsit.\nIstanbul, Turquia, és la ciutat amb el major percentatge de desplaçaments realitzats a peu, amb un 48%. Entre les cinc pitjors posicions de la llista de viatge peu se situen quatre ciutats d’Estats Units i Canadà: Chicago, Torontó, Atlanta, Miami i Los Angeles (Los Angeles, el pitjor dels casos té només el 4% dels desplaçaments realitzats a peu). Barcelona i Madrid ocupen, respectivament, el 3º i el 9º lloc en relació amb els turcs.\nAquest índex de “caminada” observat en l’informe també és un indicatiu de la ciutat modelo imperant a tot el món: Amèrica del Nord, per exemple, es destaca clarament com una part del món molt depenent de l’automòbil.\nQuan tenim un espai pel qual es camina a peu amb l’estructura necessària, aquest aspecte pot fins i tot passar desapercebut pels caminantes. Però els problemes es maximitzen quan aquest camí no dóna prioritat a les rutes per als vianants: voreres trencades o molt estretes, semàfors que no proporcionen el temps suficient per creuar el carrer, falta d’accessibilitat per als vianants amb necessitats especials, etc.\nUn disseny urbà amigable per als vianants és una de les claus per convertir-se en una ciutat transitable. Rutes segures per caminar, bon manteniment de voreres, seients, il·luminació i fonts d’aigua potable, per exemple, anima a la gent a caminar més.\nEn un discurs en el TED cridat “La ciutat per caminar” l’urbanista Jeff Speck estableix una relació directa entre ciutats de “bon caminar” i la qualitat de vida dels seus habitants.\nD’acord amb Speck, les ciutats que ocupen els llocs més alts en l’estudi Mercer, les ciutats en el rànquing anual amb el major índex de qualitat de vida, són ciutats de “bon caminar”. Es troben entre les deu primeres classificades l’any 2016 Vienna (Àustria), Vancouver (Canadà) i Copenhagen (Dinamarca), totes conegudes pels seus plans de mobilitat on els vianants i els ciclistes son protagonistes.\nL’informe “Cities Aline” defineix caminar com “una forma de transport que allibera menys carboni, que contamina menys, és més barat i fiable i també és un gran nivelador social”. Encara argumenta que en tenir gent que camina a les zones urbanes fan d’aquests espais més segurs pels altres.\nLes persones físicament actives viuen més: segons l’Organització Mundial de la Salut (OMS), la falta d’activitat física emergeix com la cambra major factor de risc per a la mortalitat general. En el context urbà, la inactivitat física està relacionada amb l’increment de l’ús del cotxe o mitjans de transport passius.\nUna ciutat dissenyada per als cotxes solen dependre d’una infraestructura deficient per a desplaçaments a peu, la falta d’instal·lacions d’oci, el tràfic i la mala qualitat de l’aire. Amb un disseny urbà específic, ciutats per caminar s’oposen a aquest model.\nCaminar a la ciutat, segons l’informe, també aporta beneficis per a la salut mental: redueix el risc d’estrès, l’ansietat i la depressió i li dóna una bona oportunitat d’un millor somni. D’altra banda, els economistes de la Universitat de Zurich van examinar l’efecte de desplaçament en funció del treball per al benestar i van arribar a la conclusió que la felicitat és inversament proporcional al nombre d’hores que va amb cotxe al treball.\nD’acord amb l’OMS, 270.000 vianants perden la vida cada any a tot el món en accidents de trànsit. A més de la reducció en la velocitat, el disseny de les ciutats també pot augmentar la seguretat dels desplaçaments. La reducció de la distància entre els paviments en un metre, per exemple, redueix en 6% les col·lisions 6% amb participació dels vianants.\nA més, remodelar l’entorn urbà per fomentar a la gent a caminar i dur a terme activitats a l’espai públic té un impacte directe en el sentiment de la seguretat dels habitants. En lloc d’inversions en sistemes de vigilància, aquests donen lloc a ho vénen a ser els “ulls del carrer” – un resultat natural de la vigilància del flux de persones, teorizado per l’activista canadenca Jane Jacobs.\nTots som vianants. Fins i tot aquells que condueixen, són ciclistes i/o usuaris del transport públic, sempre es farà a peu parteix del camí cap als mitjans de transport que utilitzen o simplement en creuar el carrer en algun moment. Caminar és el mitjà més accessible i democràtic de transport – és gratis i promou la independència d’aquells que no poden o no volen tenir un cotxe. L’impacte en la socialització també es fa notar: caminar més fomenta la interacció entre les persones i desperta el sentit de comunitat.\nÉs necessari ampliar l’accessibilitat dels carrers per a les persones amb necessitats especials de mobilitat: els ancians, els usuaris de cadires de rodes, les dones embarassades, i totes les persones que exigeixen una major demanda d’infraestructura adequada per poder moure’s a peu. El disseny urbà també promou (o prevé) la inclusió.\n“La millor estratègia econòmica que pot tenir com a ciutat [avui] es diferencia de la vella manera – l’atracció d’empreses, tractant de tenir un conglomerat de biotecnologia, medicina o la indústria aeroespacial. La millor estratègia és convertir-se en un lloc on la gent vol estar. Jeff Speck, urbanista, autor de “Walkable City”, parlant en TED“\nEl comerç estructurat en centres comercials ha estat servit pel cotxe. Una densa xarxa urbana més apta en caminar afavoreix altres tipus de comerç, tals com l’aparició de petites tendes o locals. 60% dels consumidors que assisteixen a caminar cap a aquestes tendes, compren una mica més en els establiments veïns.\nJa en la dècada de 1960, el domini de l’automòbil va començar a ser qüestionat per un moviment dirigit per pensadors com Lewis Mumford, Jane Jacobs, William H. Whyte i Jan Gehl, qui va argumentar que les ciutats han de ser més vives, ocupades per persones i caminantes.\nNo obstant això, només recentment el debat urbà s’ha tornat més sensible a través del concepte de caminar per aquest idea “més viu” de la ciutat.\nCiutats com Hamburg, Hèlsinki i Madrid estudiessin fins i tot sobre la possibilitat de desfer-se per complet dels cotxes. Buenos Aires i Sao Paulo van construir ciclovías. Nova York i Los Angeles han creat intervencions de baix cost per reservar alguns carrers només per a vianants.\nL’informe de Arup sosté, a escala global, que els ciutadans estan tornant a reclamar els carrers com a espais públics. Argumenta també la idea que a Japó, Austràlia, Amèrica del Nord, Europa i alguns països d’Amèrica Llatina, la cultura de l’automòbil està en declivi. Va aconseguir el seu punt més alt i, actualment, va deixar de ser un definidor un status social els joves adults.\nArticle anteriorBicicletes generen més ocupació que indústria siderúrgica\nArticle pròxim5 PRINCIPIS PER MILLORAR EL DISSENY URBÀ\nRT @cassiopsi: Los limones también son “limonas”. #EsElMomento de las “limonas” y de la imprementación del lenguaje de género en el mundo…103fa uns dies\nRT @UrbanDemog: Populist conservative governments103fa uns dies\nRT @cassiopsi: La “nueva” normalidad no puede ser una “nueva” precariedad | @ctxt_es @joan_benach https://t.co/d1kA4BuJ40105fa uns dies\nRT @cassiopsi: Contra el fetichismo de la mercancía y la autonomización codificada de la economía, se pone en juego el futuro que es, para…116fa uns dies\nRT @ccoo_fsc_cat:  #HuelgaNoESDelito 18 despedidas+22 sancionadas por ejercer la huelga #SomLes40 El 11/03 contigo seremos 8h a 10h p…204fa uns dies\nAl llarg del segle 20, els cotxes han dominat la planificació de les ciutats. Aquest concepte de “poc caminar”, connectats per autopistes i ponts,...


Diumenge 27: Jornada de feina col.lectiva a La Trapa\nEl Col·lectiu Arrels i Xítxeros amb Empenta vos convidam a participar-hi\nDes de que el passat juliol l’incendi forestal que va arrasar 1800 hectàrees a Tramuntana cremés l’emblemàtica finca de la Trapa han estat moltes les mostres de solidaritat envers a aquest indret simbòlic de l’ecologisme mallorquí. Des dels moviments socials de Manacor volem aportar el nostre granet d’arena en la rehabilitació de la finca. Per això el Col·lectiu Arrels i Xítxeros amb Empenta, conjuntament amb el GOB, hem organitzat pel proper diumenge 27 d’abril una diada de feina col·lectiva a la Trapa.\nCom moltes de vosaltres sabreu, la Trapa és una finca de muntanya de 81 hectàrees situada al sud-oest de la Serra de Tramuntana, just enfront de l’illa de Sa Dragonera. Va ser adquirida al 1980 per GOB gràcies al suport popular, institucional, i d’entitats diverses amb L’objectiu de preservar-la i conservar els seus valors amenaçats per un projecte de parcel·lació i urbanització. Al juny de 1994 va patir un incendi que va cremar bona part de la superfície, i ara que ja es trobava gairebé rehabilitada i s’havia consolidat com una gran eina per promoure l’excursionisme, la recerca científica, l’educació ambiental i la conservació de la natura, aquest nou incendi ha estat un cop dur per totes les persones que hi ha participat, per això la col·laboració és ara, més necessària que mai.\nEl programa de dia 27 serà el següent: sortirem plegats amb un autobús des de Manacor a les 08:00h del matí per intentar arribar a la finca a les 10:00h berenarem i llavors es farà feina fins alhora de dinar (cadascú ha de dur el seu menjar), després de menjar i descansar continuarem una mica més, finalment tornarem amb el mateix autobús i arribarem a Manacor a posta de sol. Com pots participar? T’has d’inscriure a l’Escola de mallorquí de Manacor, les places són limitades a l’aforament de l’autobús (55 persones), el preu del transport són 10 euros que es pagaran el mateix dia.\nCol·lectiu Arrels i Xítxeros amb Empenta


BONES IMPRESSIONS: 01_10\nPer posar tres exemples al respecte de la llengua:\nPrimer. En cap país del món, la capital hauria d’establir un reglament d’usos lingüístics per poder garantir que tothom pugui ser atès i comprés en la seva pròpia llengua. Doncs bé, a Barcelona s’aprovarà en el proper plenari aquest reglament d’usos perquè ha quedat palès que sense aquest instrument, el govern municipal no sempre respecta el fet que el català sigui la llengua vehicular a l’hora de comunicar, retolar o atendre a la ciutadania. Malauradament hem d’acabar imposant una norma per garantir allò que hauria d’estar-ho si s’imposés la lògica i la voluntat de fer les coses bé en una país normal.\nSegon. En cap país del món es qüestionaria el fet que el seu Parlament aprovi una llei per garantir que als cinemes, almenys el 50% de la quota de pantalla tingués les pel•lícules doblades en la llengua pròpia. Doncs això és el que està passant a Catalunya. El gremi d’empresaris de cinema ha convocat una vaga per al proper dilluns amb l’objectiu de protestar per la imposició d’aquesta llei. Els empresaris del cinema pretenen fer creure que la mesura incidirà negativament en el negoci i agreujarà la crisi que viu el sector i que res té a veure amb la llengua en què es projecta la pel•lícula. De la mateixa forma en què tothom veu el futbol en català sense rondinar, accediran a veure una pel•lícula en una llengua que hom al nostre país ha de conèixer a la perfecció.\nLa crisi del cinema ve provocada per altres qüestions. La pirateria hi té molt a veure, però també el fet que una pel•lícula de renom cremi tots els cartutxos en 2 ó 3 setmanes perquè tothom vol projectar-la i es fa alhora en 60 ó 70 sales del país. Potser els empresaris del cinema haurien de començar a potenciar la imaginació i oferir productes i ofertes que incentivin l’afluència de públic. Amb butaques VIP i crispetes a preu d’or no se solucionarà el problema.\nUna darrera reflexió sobre el tema de la quota de català als cinemes. Fins ara, només el 3% de les pel•lícules es projecten doblades al català. Que no ens enganyin; els que hem estat discriminats sempre al cinema som els que volen veure pel•lícules en català. Més d’un cop he tingut que fer una tria entre veure amb els meus fills una pel•lícula de Disney en 2D en català, o en 3D en castellà. L’opció de veure-la en 3D en català no l’he tingut pas i de vegades ni tan sols en 2D.\nPer sort, no tots els empresaris de cinema ho veuen d’aquesta forma tan nefasta i 73 sales de cinema de Catalunya obriran el dia 1 amb normalitat i projectaran pel•lícules en català. Potser val la pena passar-se per un d’aquests cinemes aquest dia.\nTercer. On s’és vist que en el transcurs d’una reunió amb persones i entitats sempre hi hagi el barrufet rondinaire de torn que diu allò de “hablen en castellano”, normalment en un to més elevat del que podríem considerar correcte i, evidentment, de forma arrogant i despectiva. La petició irreverent acostuma a provenir d’una persona que fa més anys que viu a Catalunya que no pas jo. I encara hi ha qui per no entrar en discussió accedeix a canviar la llengua i es passa al castellà. Mireu, el qui faci deu anys o més (i sóc generós amb el marge de temps) que viu en un lloc i no ha tingut la voluntat de comprendre com a mínim la llengua pròpia del país, no es mereix que cap persona faci el més mínim esforç en ser entès per aquest. Només faltaria que per uns pocs tots haguéssim de parlar en una llengua diferent de la nostra.\nLa meva àvia era d’Aragó i parlava un català més que fluid, i la meva mare era de Múrcia i també. Tot i que persones intel•ligents, no crec que hi tinguessin cap tret que les fes superdotades; per tant qui no n’aprèn és perquè no vol. Com a mínim que no vinguin amb l’exigència d’imposar el seu criteri patètic i provincià.\nCrisi econòmica, crisi de valors que ve de lluny, crisi política que desemboca en desafecció, crisi, crisi, crisi… Maleïda paraula que hem hagut d’escoltar una vegada i un altre durant el 2009. Un any negatiu des d’un punt de vista mediàtic per aquells als quals la crisi econòmica no ens ha atropellat, o almenys podem dir que ens ha afectat poc a la butxaca; i un any negatiu des d’un punt de vista social per a tots els que sí han vist afectada la seva economia domèstica, la seva feina, la seva hipoteca,…\nEl 2009 ha estat un any negatiu en gairebé tot. Sí es cert que el Barça ens ha donat moltes alegries als culés, però no només de les alegries esportives del Barça es viu, això és evident.\nPerò com s’acostuma a dir “any nou vida nova”, que no és ben bé cert, però sí que psicològicament és un bon moment per agafar embranzida i posar fil a l’agulla als temes pendents i també als que s’han d’encetar de nou.\nSobre la crisi econòmica i la de valors, poca cosa podem fer els que ens dediquem a la política de proximitat, tret de detectar aquelles petites coses que poden ajudar a pal•liar o millorar problemes puntuals i per descomptat, com sempre, el meu compromís i el d’aquells que ens creiem això de “l’esquerra” és una filosofia de debó i no només d’aparador. Però no vull ser mal interpretat i cal deixar ben clar que aquesta filosofia no és patrimoni únic de les persones que integren el meu partit; n’hi ha en d’altres partits i també són fidels a aquest ideal.\nEnguany és un any de reptes personals i col•lectius i després de rumiar-hi molt sobre tot el que ens ve al damunt el 2010 he arribat a la conclusió que el que cal és recuperar els ideals, retornar a l’idealisme ja sigui de forma pragmàtica o utòpica, però cal lluitar per tot en base a la nostra forma de pensar, allò que tots i totes els que toquem una mica la política ens vam proposar defensar quan se’ns va ocórrer dedicar part del nostre temps a aquesta qüestió pública que és vista amb escepticisme per una part molt gran de la societat.\nI amb això no vull dir que la majoria de nosaltres, d’Esquerra i de tots els partits, ho hem deixat de fer. Però no reconèixer que el partidisme sempre és present en qualsevol presa de decisió seria enganyar-nos a nosaltres mateixos. Cada cop que aconseguim algun objectiu polític ens trenquem la closca sobre com podem difondre la notícia perquè tothom ho sàpiga. Rendibilitzar l’acció política ens empeny a redoblar esforços perquè no només hem d’aconseguir la fita, també l’hem de fer notòria i la batalla dels mitjans és un terreny molt dur per als partits que estan per sota de l’ú i el dos en resultats electorals.\nA títol particular el 2010 és un any de reptes que no estaran exempts de dificultats i que també seran objecte de discussió i per afrontar-los em proposo donar valor a les sigles del meu partit en el moment d’afiliar-me.\nEsquerra. Perquè cal impulsar i defensar les polítiques d’esquerra progressistes i de suport a les classes que més estan patint una crisi que segons els indicadors no s’agreujarà però costarà de sortir-ne. Valors d’Esquerra promovent i defensant les polítiques ambientals en temes com la mobilitat i els espais verds. Valors d’Esquerra vetllant per la gestió i l’ús dels espais i equipaments públics. Cal defensar com a valors d'esquerra la igualtat entre tots i totes, homes i dones independentment del lloc d'origen, la classe social, el gènere o la religió i cal defensar i aplicar mesures polítiques en conseqüència.\nRepublicana. Enguany toca d’una vegada per totes arribar a un bon acord en el MPGM dels Tres Turons. Perquè paga la pena l’esforç si al final s’arriba a un consens ampli i no només polític, també veïnal. El model emprat en el MPGM del Carmel, d’escoltar als ciutadans i ciutadanes que es veuen afectats en el planejament i la recerca de fórmules per arribar a acords és un bon exemple de republicanisme. Tenir en compte l’opinió de la gent i la seva realitat quotidiana facilita poder fer un projecte que tingui en compte les persones i no només els espais.\nEls Consells de Barri que s’estan desplegant són una eina participativa que hauria d’aportar una dosi de republicanisme molt valuosa per a la nostra ciutat. No obstant creiem que el model que s’està aplicant és un model massa poruc i que acabarà cansant a molta de la gent que hi assistirà a les primeres sessions. Caldrà millorar-los i si es vol comptar amb la meva modesta opinió estic disposat a recolzar els canvis que vagin en aquesta línia.\nI la màxima expressió del republicanisme és donar valor a l’opinió de la ciutadania. En aquest sentit tenim al davant el repte majúscul d’organitzar a Barcelona una consulta ciutadana sobre la independència de Catalunya. Per descomptat hem de comptar amb les aportacions que facin els independentistes, però també amb els que no ho són. Perquè aquesta consulta s’ha de dur a terme sota un marcatge estricte de valors republicans i no de forma sectària. Jo vull saber quanta gent està per la independència, però també vull saber quanta gent opina el contrari. En definitiva l’èxit de la consulta serà una alta participació, independentment del resultat final. Tothom hi és convidat a participar i, per descomptat, a votar.\nI per últim Catalunya. Perquè sóc dels que tenen clar que Catalunya som tots i totes, independentment de la llengua que parlem habitualment, la música que ens agradi o les aficions que tinguem. Però també tinc clar que en una societat multicultural i diversa hem de disposar d’uns eixos vertebradors que són els que ens defineixen com a país. La llengua, la cultura i els valors. Tot això és el que ens identifica com a poble, o com a nació, a part de la història. El nostre país potser no és el millor del món, però és el nostre i s’ha anat teixint al llarg dels anys i dels segles, i seguirà canviant en el futur perquè és un país viu. Però hem de defensar el pal de paller i el que representa per a tots i totes els que hi vivim. En aquest sentit i malauradament la lluita continua. Encaixar a l’estat espanyol o la independència? crec que ha arribat el moment de deixar que la ciutadania ho decideixi, aquest és el més gran dels reptes, però també el més apassionant, o no?


La Cuina del Mandariner: Galetes salades "del dimoni"\nPublicat per Maribel a 18:08\nmiquel 3 d’octubre de 2010 a les 20:05\nLa cuina vermella 3 d’octubre de 2010 a les 20:46\nQuan perdia alguna cosa, la meva àvia resava: dimoni, dimoni porta'm això que no és teu, ni és meu, és de la mare de déu...\nEl teu post m'ho ha fet recordar. Aquestes galetes han de ser molt bones i d'un gust ben especial gingebre, mozzarela, pebre dolç... ens encantaria menjar plegats aquests dimonis amb tu!\nCaty 5 d’octubre de 2010 a les 13:58\nMai m'agradat el dimoni, encara ara no en fa gràcia, però amb aquestes galetes no en tendria cap por, cap endins se ha dit. Que bones!!!\nxisca 11 d’octubre de 2010 a les 22:24\nSón unes bones galletes per la revetlla de Sant Antoni i si a més en Miquel diu que són excel·lents....\nEl meu fill li passa lo mateix que tu però amb l'estol que surt per la fira d'Alcúdia , quan comença l'ocubre ja no vol baixar a Alcúdia.\nMaribel 12 d’octubre de 2010 a les 9:59\nNo havia sentit mai aquesta dita! Aquí a Mallorca ens encomenam a Sant Antoni per trobar les coses. Però també és cert que a la tradició popular mallorquina Sant Antoni sempre va de la mà del dimoni.\nEls ingredients eren els que hi havia per ca nostra un diumenge sense possibilitat d'anar a comprar res!\nVeniu quan volgueu estau ben convidats!\nCaty: Síii!! O me mengen ells o me'ls menj jo... Idò millor me'ls menj jo.\nXisca: Tota la raó, per sant Antoni també hi diuen, seria qüestió de provar-les amb un poquet de sobrassada pel damunt!\nIdò el meu fill el matí de la Beata es vesteix de dimoni i al capvespre, de pagés i diu que és més divertit ser un dimoni, així que com pots veure no n`hi té gaire de por! Les coses han canviat un poc, quan jo era petita no hi havia cap nin de dimoni. Ben alerta!\nXavier 12 d’octubre de 2010 a les 13:40\nMaribel, no havia pogut llegir la teua entrada sobre aquestes galetes endimoniades! Quina bona pinta!\nL'altra diassa li deia a na Xisca que hauríem de fer una reunió de blogs de cuina a Mallorca. Per a aprendre els uns dels altres.\nP.S.: Espere que les malalties i les reparacions s'hauran acabat! ;)\nMaribel 15 d’octubre de 2010 a les 13:40\nTots bons... de moment!\nSí que estaria bé això de la trobada! Encara que sigui per conèixer-nos un poc més i per intercanviar experiències!


2 votos ARANWS20120912_0142\nBrussel·les rectifica i diu que la independència no és assumpte seu El portaveu Olivier Bailly es nega a comentar la manifestació de Barcelona i fonts de la CE ho atribueixen a pressions espanyoles\nBrussel·les | Actualitzada el 12/09/2012 15:05\nOlivier Bailly Després de comentar per primera vegada obertament a la sala de premsa de Brussel·les la possibilitat d'una Catalunya independent i del seu encaix a la Unió, la Comissió Europea aquest dimecres s'ha fet enrere i ha assegurat que l'afer s'haurà de resoldre "internament". El portaveu Olivier Bailly s'ha negat a valorar la manifestació independentista de Barcelona i ha dit que les seves paraules d'ahir no es poden aplicar al cas català. "La referència que vaig fer no es pot prendre com una indicació del que pensa la Comissió sobre l'escenari internacional o les conseqüències europees", ha dit. Fonts de Brussel·les reconeixen malestar i pressions perquè no es posi sobre la taula el cas català.Bailly va advertir dimarts que si Catalunya vol adherir-se a la Unió Europea haurà de fer-ho d'acord amb els tractats i les disposicions sobre l'adhesió i que, mentrestant, aquesta nova entitat no seria part de la UE."La referència a un escenari particular que vaig mencionar després d'una pregunta especulativa no es pot prendre com una indicació del que pensa la Comissió sobre quin escenari s'hauria d'aplicar en aquest cas particular sota la llei internacional. I per la mateixa raó la Comissió no pot especular sobre cap conseqüència potencial en la llei europea", ha assegurat Bailly des de Brussel·les. "En el cas hipotètic que una part d'un estat membre en vulgui marxar, i no em refereixo a cap regió en concret, primerament és una qüestió interna dins d'aquest estat membre definir els plans" que se seguiran, ha explicat.Segons el portaveu "hi ha diversos escenaris hipotètics sota la llei internacional i no correspon a la Comissió especular". "En qualsevol cas, no és assumpte nostre", ha assegurat Olivier Bailly sobre qualsevol procés d'independència d'una part d'un estat membre.Fonts comunitàries han explicat que es volen mantenir al marge del debat obert a Catalunya i l'estat espanyol i que no faran comentaris ni sobre la manifestació, ni sobre el seu significat polític ni sobre quin serà el següent pas. "Com que no ho comentem, ens mantenim fora del debat", han assegurat les mateixes fonts. De fet, altres fonts de Brussel·les consultades per l'ACN reconeixen cert malestar perquè estan rebent pressions de Madrid i d'alts funcionaris de la Comissió perquè José Manuel Durao Barroso no posi a l'agenda internacional ni europea un conflicte que, asseguren, és un afer intern espanyol.Aquest dimecres al matí, en una entrevista a la Cadena SER, el vicepresident de la CE i comissari de la Competència, l'espanyol Joaquín Almunia, ha restat importància als comentaris d'ahir del portaveu Bailly. Almunia veu "precipitat" dir que Catalunya quedaria fora de la UE si s'independitza. "Aquest tipus de declaracions, amb tot el respecte pel portaveu que les va fer, em semblen precipitades perquè no tenen res a veure amb l'estat d'ànim que vam veure ahir, aquest crit que vam escoltar, les imatges que hem vist amb les discussions sobre qui ha de pertànyer o deixar de pertànyer a la UE", ha destacat Almunia. El comissari ha demanat que no es prenguin "conclusions polítiques" abans d'hora, i tot i que "s'ha de tenir en compte" la manifestació ha dit que cal temps per "interpretar" el sentit del clam de la gent de Catalunya.\nLa UE ara té i tindrà moltes pressions d'Espanya perquè ens faci por i sembli que amb la independència anirem a l'infern de pet. Però creieu que totes les empreses que venen productes a Catalunya deixaran perdre un mercat important perquè un país intervingut i en decadència ho diu? També pressionaran però a favor nostre. I de que és un afer intern ni parlar-ne. Un estat endeutat del que la part més dinàmica i que és contribuent neta se'n vol separar és un afer europeu de totes totes. Catalunya és perfectament viable com a estat independent. Si hem mantingut Espanya durant dècades, no ens hem de poguer mantenir tot sols?\nEls catalans som europeus i demòcrates. Olivier Bailly, pel que va dir, és molt poc demòcrata. Si això és Europa, considero que ens hem de plantegar anar-nos de la UNIÓ EUROPEA.\nMés val que ens aliem amb els Xinesos. (Si els de l'Unió Europea tracten al poble Català sense respecte, jo els equiparo al que fan els xinesos amb el Tibet: Genocidi cultural i econòmic d'un poble). Els chinesos els tenim lluny i si ens alliberaren d'Espanya i d'aquest Europeus que són com els espanyols, a mig termini i a la llarga i sortirem guanyant.\nInteressant el comentari d'Elena McKallaghan Macià introduint el concepte d'ampliació interna de la UE http://www.euinternalenlargement.org/ca\nEstà per veure a qui li convé més que Catalunya formi part de la UE, si a Catalunya o a la UE!\nabans de la UE...ens deiem Catalans...si ens voleu ja arribarem a un acord, altrament ja trobarem com tirar endavant...ara i sempre ha sigut treballant i ningú no ens ha ajudat a canvi de res\nSi no saben què han de fer la pregunta que ens fem és per què paguem (i ben pagats!) a aquesta colla de buròcrates? que fan per facilitar les coses?\nSi no ens hi volen, tant ens fa. Ja farem com Suïssa, Andorra, o el que ens doni la gana.\nEstic convençut que costará molt treure's de sobre Espanya. Espanya no vol perdre l'unica colonia que li queda. Espanya era un imperi i rapidament va ser un païs decadent i saben que si s'han surt Catalunya d'Espanya es posará a l'altura dels paÍsos del nort d'Africa. Els catalans units i fen força a la una, guanyarem la llibertat.\nSi pertanyer a la UE representa pagar el cànon, s'haurien de fer un balanç del què ens representaria; hauriem de fer com Noruega, Islàndia, i madurar el nostre nou Estat Republicà, fins tenir una bona caixa plena d'estalvis i aleshores decidir. Segur que ens rebrien amb els braços oberts.\nEl nostre model ha de ser Suïssa, amb un regim fiscal més flexible que el de la UE i que atregui inversors internacionals que vulguin instal.lar aquí les seves empreses i negocis. I en previsió d'una futura confederació de països catalans a la que a poc a poc s'afegirien els altres territoris de parla catalana quan per fi es decideixin. Prou de mantenir paràsits, ara toca pensar només en el nostre País i en el futur dels nostres fills i nets\n2014 la diada a Bruseless .\n2013 la diada a Bruseless. Mega peregrinació independentista.\n@JoandelaSelva, Noruega no entra dintre de la unió Europea per una cosa negra que tenen sota la seva terra que es diu petroli i que fa que tinguin tants diners. Catalunya no té la mateixa "sort". Noruega son 4 gats civilitzats i envoltat per països civilitzats, Catalunya independent no tindria la mateixa sort. Jo crec que hem de ser un estat dins d'Europa (però a l'Europa de la primera velocitat).\nJa ha començat la pressió espanyola per tal de silenciar la gran moguda catalana.\nObservador, tens raó en el cas de Noruega, que tenen petròli, però quants estats hi ha a Europa que no tenen el líquid negre ni la població de Catalunya i se'n surten perfectament? Els economistes ho tenen molt clar.\nEuropa ens posarà moltes pegues per a la nostra secessió, ja que sense Catalunya el preu del rescat d'Espanya els sortirà molt més car. Però un cop siguem independents (i no podran negar l'evidència) la petició d'ingrés a la UE serà molt fàcil, ja que amb un semestre de quedar-nos tots els nostres impostos i invertir-los en nosaltres mateixos ja ens posarem al dia i complirem amb les condicions d'ingrés.\nHome doncs busquem una solució pactada a tres bandes, tres parts: Espanya, Bruseles i Catalunya. Fem un programa progressiu amb dates concretes. Els i donem un-altre cop de ma als espanyols (però aquest cop que consti en acta i s'enter-in del nostre cop de ma) i tot seguit la resta de passos i amb la condició d'Entrar a Europa directament ja que indirectament també estaríem ajudant a Europa. I apa! endavant i tots a treballar


Antaviana: Reflexions en veu alta: El llibre en paper, en perill d'extinció?\n"De res li serveix a l'ésser humà lamentar-se pels temps en què viu. L'únic bo que pot fer és intentar millorar-los."\nThomas Carlyle (Historiador, pensador i assagista angès). diumenge 1 de juliol de 2012\nReflexions en veu alta: El llibre en paper, en perill d'extinció?\nHi ha qui diu que d'aquí un període de temps, el llibre digital s'haurà menjat el llibre en paper. És clar que el primer té molts avantatges: pots tenir molts llibres arxivats, no has de carregar amb un llibre si és gruixut, és pràctic per llegir a qualsevol indret. És clar que els qui de ben petits hem crescut amb una biblioteca a casa, i hem devorat pàgines, ens costa acceptar aquest fet, que segurament algun dia esdevindrà, encara que m'aferri a la idea que tots dos formats poden conviure junts en una mateixa societat. Hi ha qui diu que si un escriptor com Cervantes, per posar un exemple, té una obra bona, l'obra viurà sempre en qualsevol format. I això ens porta a la pregunta: és important el format del llibre? El contingut d'una obra és l'essència de les paraules, allò que ens arriba als i les lectores, i que per tant, fa que deixi de tenir tanta transcendència si és un llibre en paper o un llibre electrònic. Som en la societat de l'era digital, i ens hem d'adaptar als canvis tecnològics, per tant haurem d'acceptar la idea que amb un clic podem llegir qualsevol obra. I és llavors quan em pregunto: el llibre en paper, en perill d'extinció?\nMai res s'acaba extingint del tot encara que les veus apocalíptiques són freqüents, recordo debats semblants sobre el teatre i el cinema. L'important d'una obra és el contingut i aquest serà el mateix en el suport que sigui, que tampoc els llibres dels romans eren com els nostres.Un altre tema és que el llibre és un objecte i com a tal tindrà els seus seguidors i no és el mateix menjar una bona paella en un plat bonic que en un plat de plàstic o de paper, tot i que quan tens gana de veritat crec que la qüestió del suport no té gaire pes.\n1 de juliol de 2012 9.32\nJo treballo en una biblioteca, espero que no. Encara que molts ja no venen si no és per fer internet...\n1 de juliol de 2012 10.31\nAhir durant aquest debat a la reunió de blocaires de l'Ateneuesfera vaig pensar un cop més que les coses no són ni blanques ni negres.Com esmenta la Júlia, ni el teatre ni el cinema es van extingit. I jo hi afegira que tampoc s'ha extingit la radio, com deien altres veus quan va arribar la televisió. Amb el llibre passa el mateix; els formats poden canviar, però no es continguts.La Bíblia o les obres dels clàssics grecs, per esmentar obres molt antigues, no van fer-se amb el format que tenen ara, però se segueixen llegint.\n1 de juliol de 2012 11.02\nAhir et vas mullar més, eh? ;-)\n1 de juliol de 2012 12.06\nJúlia, bona argumentació. Estic d'acord amb tu.Helena, esperem i desitgem que sí que el llibre en paper encara tingui una llarga vida entre nosaltres.Lectora, tens tota la raó. Les coses no són ni blanques ni negres. Miquel, al final després d'un segon debat, vaig acceptar la realitat. Simplement és això.Gràcies a tots, una abraçada.\n1 de juliol de 2012 12.38\nEl que espero que estigui en perill d'extinció són les posicions alarmistes i les del tot o res. M'imagino a mi mateix, d'aquí a vint anys, llegint molts llibres digitals i molts llibres en paper -una cosa no treu l'altre, només la complementa-. Fins i tot amb la possibilitat de llegir qualsevol llibre de qualsevol llengua en paper o en digital. L'important, en tot cas, és que la gent faci el que vulgui, llegir o no llegir, i que pugui triar amb quin format.\n1 de juliol de 2012 14.07\nEl llibre sobreviurà, evidentment, però hi haurà un altre tipus de suport per al text (serà el llibre digital o algun altre artilugi...?) que s'imposarà sobre el llibre tal com el coneixem ara.El que diu la Júlia a l'entorn de la polèmica cinema vs. teatre és clar que ha guanyat el cinema (tema audiències!) però és evident que ha guanyat el cinema via internet i no pantalla de sala de cinema.\n1 de juliol de 2012 15.37\nBiel, tens raó. Crec que els dos formats poden conviure, i els lectors poden triar qualsevol dels dos per llegir. Galderich, potser ha guanyat el cinema perquè el teatre és més car. Però al teatre encara hi ha espectadors. Gràcies.Una abraçada.\n1 de juliol de 2012 16.51\nEncantada de compartir la tarde i les reflexions amb vosaltres!Jo t'he de dir que m'agraden molt els llibres però al bolso porto un ebook. :).Salutacions!\n1 de juliol de 2012 17.16\nGran tema i molt ben tractat tant al post com als comentaris. Malgrat que estic convençut que el llibre (i el paper -revistes, diaris, correu postal-), en el seu format "tradicional" perd la seva raó de ser (i es re-convertirà en una altra cosa, segurament en guardià d'informació "secreta" o amb voluntat de no ser difosa), també crec que s'ha de dir que la tecnologia ha fet que la gent llegeixi i escrigui molt, però molt més que abans. No sé si millor tècnicament ni si els continguts són de major o menor qualitat (un altre debat), però que la lectura i l'escriptura han augmentat, crec que no hi ha dubte.\n2 de juliol de 2012 10.51\nCom ja vaig comentar a l'Ateuesfera del divendres, jo també estic convençut que el llibre desapareixerà com a objecte comercial en el context que fins ara ha viscut. Se'n continuaran fent, però no serà el suport de la literatura.Per cert, encantat d'haver-te conegut!\n3 de juliol de 2012 18.58\n"El Gran Gatsby", la novel·la als cinemes\nEl Racó de l'Arlequí\nBenvinguts, passeu passeu, que l'Antaviana és casa vostra!\nCentenari Pere Calders: "En començar el dia" Dagoll Dagom\nAvui celebrem els 100 anys de naixement de Pere Calders, i aquest bloc els celebra amb una de les millors escenes, que escenifiquen un dels ...\nDurant molts anys, Espriu va ser enterrat al país de l'oblit, fos perquè va optar per un exili interior, fos perquè alguns sectors no...\nDes de sempre ha existit un debat literari, entre molts d'altres, què qüestiona si com deia Pablo Picasso: "la inspiració...\nL'any 1400 va començar a Europa un període de canvi, que va afavorir moviments artístics com el Renaixement i el posterior Neoclas...\nD'un temps ençà, s'han creat debats "metablocaires" si em permeteu el terme, al voltant de la qüestió: els blocs van a la ...\nPer tal de celebrar el centenari del naixement d'Enric Valor, us proposo un especia...\nEn l'any de la Paraula Viva, l'IEC i Víctor Pàmies ens convoquen perquè participem en la iniciativa d'apadrinar una ...\nCreació poètica: els ulls de la nit\nAmagats entre les fulles d'un arbre, els ulls de la nit, m'esguarden en silenci. El Mussol m'acompanya en els meus somnis,...\nPaisatges literaris: Salt d'aigua\nEm perdo, deliberadament, per camins boscosos i primaverals. Els meus peus em porten, amb decisió, cap un racó recòn...\nDecálogo del absurdo\nAh! - De Ponç a Noguera.\nNotícia · El poeta Jordi Pàmias al Laboratori\nQuan ja no ens quedin àvies.\nEmbriagats de lletra 2013\nVisca el talent literari!\nAdéu o a reveure?\nDe natura d'anguila. Un món de llibres.\nI fins aquí he arribat\nSant Jordi 2011: En Garbi24 m'ha regalat la rosa\nEl 2002 em vaig llicenciar en Filologia Catalana per la UAB. Des del 2004 sóc professora de llengua catalana i literatura d'ESO i Batxillerat. Des del 2010-2011 sóc funcionària de carrera. I també sóc escriptora, he escrit 2 llibres "A l'altra banda del riu" i Gentil entre els gentils".\nPlantilla Awesome Inc.. Imatges de plantilla per Roofoo. Tecnologia de Blogger.


PASTA, LLET, FEMTA\nEL PUNT AVUI (09/12/2012)\nDe llet i excrements.\nFa 40 i escaig anys que �per aquestes dates� sento la queixa estacional �Nadal s'ha tornat m�s consumista que mai� (o paraules semblants) en boca de gaireb� tothom. La gent ho deia cada any a Londres i quan vaig venir a viure aqu� vaig descobrir que la gent tamb� ho diu cada any a Barcelona. I ara que la crisi ha assegurat que els comer�os catalans romandran oberts al llarg de la temporada nadalenca sencera, �s de suposar que es tornar� a sentir, potser amb m�s freq��ncia i tot. .\nAra b�, segons quines persones �al m�n angl�fon, si m�s no� han decidit celebrar els dies anteriors a Nadal d'una manera gens comercial i m�s aviat exc�ntrica. Per exemple, al Regne Unit, a principis d'aquest mes, alguns estudiants van comen�ar a vessar litres de llet per damunt dels propis caps en llocs p�blics i penjar-ne fotos i v�deos a la xarxa: una pr�ctica anomenada 'milking', que ara mateix s'est� estenent �D�u sabr� per qu� arreu del pa�s.\nEncara m�s estranya �s la tend�ncia creixent dels compradors de roba de marca als Estats Units a deixar les seves deposicions a les botigues que freq�enten justament durant aquesta �poca. Segons el web The Raw Story, els dependents ja s'estan cansant de trobar excrements humans als emprovadors. Un costum escatol�gic que t� certs trets en com� amb l'�ltima provocaci� del presentador de televisi� ultradret� Glenn Beck, tamb� als Estats Units, que fa ben poc, al seu xou, va submergir una ef�gie de Barack Obama en el que Beck va afirmar que era un pot ple de �pip�. Mentre ho feia, va declarar que es tractava d'un acte �art�stic�, en una refer�ncia clara a una exposici� actual a Nova York de l'obra d'Andres Serrano, conegut per haver fotografiat, ja fa anys, diverses imatges ic�niques submergides en l�quids diversos, com ara la llet o �en el cas d'un crucifix� l'orina. Arran d'aquesta �ltima foto, Serrano (un cristi� conf�s) ha dit que volia remarcar la humanitat de Jesucrist. Que ho hagi aconseguit o no continua sent mat�ria de controv�rsia, per� s� que �s impossible de dubtar de la humanitat dels 'milkers' brit�nics i menys de la dels caganers als emprovadors nord-americans i encara menys de la del senyor Beck. Tal com va sentenciar Stanley Kubrick amb una frase que s'ha fet famosa: �L'home no �s sin� la baula perduda entre el simi primitiu i l'�sser civilitzat�.


Comunicat oficial Kalikenyo Rock XI - Opinió - Ràdio Les Borges 107.1 FM\nL'associació organitzadora del Kalikenyo Rock XI som els primers que lamentem i hem patit més l'anul·lació del concert.\nEl nostre col·lectiu (sense ànim de lucre) està format per nois i noies d'edats diverses que portem tot un any preparant el festival i vam decidir amb tota la il·lusió del món fer un festival de dos dies, amb zona d'acampada a un preu molt raonable.\nDurant els preparatius, amb les entrades ja a la venda, vam afegir EUKZ sense augmentar el preu i vam anunciar que el recinte on es faria el concert no seria cobert. Aquest canvi es va produir al veure que ens passaríem de llarg l'aforament permès a l'espai on els darrers anys s'havien fet els concerts (a la Pista Parc Alegria). Finalment, doncs, es va decidir fer el festival al camp de futbol municipal. Per nosaltres això comportava molta més despesa (lloguer d'escenari, casetes, tanques, seguretat, etc.) i en cap moment es va modificar el preu de l'entrada. El divendres, 27 de maig, comença el festival, al camp de futbol, amb la zona d'acampada al costat, tot va perfecte, concert i ambient de bon rotllo fins al final.\nEl dissabte, 28 de maig, al matí s'obren les piscines de les 10:00h a les 17:00h per vosaltres a 3 euros l'entrada i es fa un dinar popular gratuït per més de 400 persones. La festa continua amb un concert també gratuït de tres grups al migdia. Després d'aquest concert, sobre les 17:00, ens cau a sobre la primera tempesta. Ens trinxa part de l'escenari i ens el mulla tot. Demanem paciència pel Facebook i al punt d'informació i parem la venda d'entrades dient que començarem amb retard eliminant dos dels grups inicials. Fent una gran feina d'equip i amb la col·laboració dels tècnics de so lluitant a contratemps aconseguim solucionar tots els problemes i a les 20:15 obrim portes amb Boikot.\nSobre les 21:00 descarrega la segona tronada de vent, pluja i pedra. La gent desallotja el recinte buscant aixopluc i com a mesura d'urgència, amb la col·laboració en tot moment de l'Ajuntament de Juneda, obrim les portes del poliesportiu per la gent que ho necessiti, per dormir o per no mullar-se. L'escenari queda de nou moll i mig desmuntat i els tècnics dels grups ens comuniquen que el concert no pot continuar. Fem el següent comunicat via facebook: "Degut a la tempesta es suspèn el festival. El poliesportiu del poble esta obert per als assistents que vulguin passar la nit. Ho lamentem perdoneu les molèsties. Gràcies ". Aquí és on comencen els nervis i el mal rotllo de tothom. Para de ploure sobre les 00:00h. Mentre va durar la pluja valorem la possibilitat de traslladar el concert a un altre recinte però per problemes legals i de logística era impossible. Finalment decidim reobrir el recinte a les 00:30h, pengem la següent informació al facebook: "OBRIM portes servirem begudes i mirarem de posar algo de música". La beguda de la barra és a meitat de preu i amb el grup de so petit del concert de migdia aconseguim ficar música per la gent, amb el DJ improvisat ja que, per motius mèdics DJ Lluís no va poder. Agafem un cotxe i anem bar per bar a recollir la gent perquè tornin. Salvem la nit no pas com volíem ni molt menys però realment convençuts d'haver fet tot el possible i donant la cara en tot moment.\nPer tot això comprenem que estigueu dolguts en part. Al cap i a la fi nosaltres no ens dediquem professionalment a fer concerts, ho fem voluntàriament i sense cobrar i ho fem amb tot el bon rotllo i il·lusió del món i ens sap molt greu haver anul·lat un concert que hauria sigut la bomba però contra el mal temps i la pluja no hi podem lluitar. Durant el diumenge vam estar tot el dia al camp de futbol per informar a la gent i tornant diners de les monedes del festi adquirides. Us demanem comprensió i que ens disculpeu si creieu que en algun moment no vau estar prou informats.\nI per acabar us demanem que guardeu les polseres i les pues ja que estem treballant per trobar una solució per compensar a tots els assistents. Us mantindrem informats.\nForça Kalikenyo! Sempre endavant!\nA causa de la tempesta, el concert es va haver de suspendre (foto: Kalikenyo).


Casal de Cultura Can Gelabert, Binissalem: de gener 2013\nMARIONA SURRIBAS, GUANYADORA DEL IV PREMI LLORENÇ MOYÀ D'OBRES DRAMÀTIQUES\nLa periodista i dramaturga Mariona Surribas ha resultat guanyadora del IV Premi Llorenç Moyà d’obres dramàtiques amb l’obra “Partida Final”. L’acte d’entrega del premi, duit a terme ahir divendres 25 de gener al Casal de Cultura Can Gelabert de Binissalem, va comptar amb la presentació del llibre “Off Cartell” i la lectura dramatitzada de l’obra “La llosa” d’Antoni lluís Reyes, guanyadora del III Premi Llorenç Moyà.\nMariona Surribas Baldque (Barcelona, 1979) és llicenciada en Humanitats per la Pompeu Fabra i Màster en Periodisme per la UB. És periodista i ha passat per diferents mitjans: ràdio, premsa i televisió. La seva relació amb el teatre es remunta molt enrere i com a autora ha rebut els premis ‘’Nous Creadors de les Illes Balears 2009’’, (convocat pel Teatre Principal de Palma i l’ESADIB) per l’obra “Duet d’escena: l’Exiliat i D’un mite’’ i el Premi Pare Colom 2011 per l’obra ‘’El gos”. Com a dramaturga s’ha format als cursos d’escriptura de l’ESADIB i a l’Obrador de la Sala Beckett de Barcelona, amb alguns dels principals exponents de la dramatúrgia espanyola.\n“Partida final” gira al voltant de la corruptibilitat de l’essència humana, de la manipulació i del poder. En aquest cas, l’obra parteix del punt de vista del mateix polític acusat de corrupció i té lloc el moment abans que el protagonista hagi de comparèixer davant els mitjans, envoltat d’una gran pressió mediàtica. Un joc de taula és l’escenari en el qual la vanitat i l’ètica lluiten, una obra en la qual l’autora ‘’no pretén fer judicis de valor’’ (això queda en mans del públic) i s’endinsa en els racons clarobscurs de la ment.\nLa regidora de cultura de l’Ajuntament de Binissalem, Catalina Vallès, va ser l’encarregada de fer entrega del premi a la guanyadora, que en l’edició d’enguany està dotat amb 1.500 euros. Acte seguit, Martí Fons, professor de l’ESADIB, va dur a terme la presentació del llibre “Off Cartell” publicat per l’editorial RE&MA de Barcelona, llibre que inclou les obres teatrals “Escola de gossos” d’Albert Pijoan i “La Llosa”, d’Antoni Lluís Reyes, obra guanyadora del III Premi Llorenç Moyà d’obres dramàtiques.\nEn darrer terme, les Sales Pompeianes de Can Gelabert acolliren la lectura dramatitzada de l’obra “La llosa”, que anà a càrrec dels actors Miquel Gelabert, Assun Planas i Mercè Sancho.\nMARIONA SURRIBAS, GUANYADORA DEL IV PREMI LLORENÇ ...


TracesRGB: Turisme d'esquí a Val d'Aosta\nTurisme d'esquí a Val d'Aosta\nJa fa temps que tenia ganes de fer un tast de les estacions d’esquí a la Vall d’Aosta, sobre tot desprès de les 2 estades d’estiu amb el campament del CEC (Valseveranche i Vallpelline) , quan vaig tenir la possibilitat de visitar alguns d’aquests recons valdostans.\nI aquest febrer ens hem decidit a fer una estada d’una setmana a Courmayeur, per anar fent escapades diàries a les principals estacions d’esquí més o menys properes…\nLa única setmana possible era la de més moviment per les vacances de Carnaval a França (del 21 al 28), amb l’amenaça dels grans conflictes de tràfic als accessos a les estacions dels Alps, dels que en tenim algun mal record. Per aquesta raó dubtàvem entre anar fins Chamonix per Grenoble, Albertville i Megeve, o voltar per Chambery i Annecy, ja en ruta, al apropar-nos a Valence sentim per la radio que l’eix Lyon – Chambery i el Lyon – Ginebra estan amb grans retencions, o sigui que decidim jugar la carta de Grenoble-Albertville doncs sembla que no hi han problemes mes que en els accessos entre Albertville i Moutiers – que ja no ens afectaran…\nLa ruleta ens afavoreix i tan sols trobem una mica de congestió al perifèric de Grenoble, això ens permet fer tot el recorregut en unes 9 hores, amb parades incloses. Fa un temps esplèndid i la vall d’Arly presenta un aspecte fantàstic, amb molt bona innivació, que també es evident al arribar a Megeve i veure el Mont Blanc amb força més neu que quan varem ser aquí al gener.\nFem estada al Hotel des Glaciers de Dolonne, veïnat de Courmayeur, a la ribera oposada del riu. Es un hotelet familiar amb 16 habitacions i de tracte molt agradable, cuina casolana italiana amb bones mans. Cambra amb wàter i dutxa, acollidora i neta, però petita. Preu mitja pensió en ocupació de cambra doble, 71 € * cap. Es un antic edifici propietat de la família, que varen refer convertint-ho en hotel, es més agradable de dins que de fora. Han tingut el gran encert de conservar una pila d’eines camperoles tradicionals, articles i documents familiars, articles militars, i material de muntanya antic, amb tot això han decorat la casa i han muntat un petit i molt interessant museu privat que afegeix atractiu a l’estada. Els carrers de Dolonne encara son estrets i la majoria de cases han conservat el caràcter tradicional, malgrat les restauracions, resulta un bon contrast amb el nucli eminentment turístic de Courmayeur, que està a uns 8 minuts caminant.\nHem repartit la setmana esquiant (forfet Val d’Aosta 6 dies 205 €) a les estacions següents :\nCourmayeur – situades a la carena sobre la Val Veny, amb una espectacular vista directa a la cara de Peuterey del Mont Blanc, i fins les Jorasses, en direcció a Val Ferret. No es una estació gaire gran, però les seves pistes son totes molt atractives de traçat i fort desnivell.\nLa Thuille – La Rosière (Espai Sant Bernardo) – es una suma de les pistes a tots dos costats del coll del Petit San Bernat, amb pistes molt variades i atractives, i excel·lents vistes cap al Mont Blanc i cap a la Haute Maurienne.\nCervinia – Valtournache – presidides per d’impressionant Cervino i amb la possibilitat de passar a Zermatt (extensió del forfet). Les pistes son atractives i amb gran desnivell.\nEspai Monte Rosa – Gressonay – Alessia – Champoluc – les 3 valls italianes que baixen del Mont Rosa. Aquí també es poden enllaçar les 3 valls (si no fa massa vent, com va ser el nostre cas), el terreny es molt trencat, però les pistes l’aprofiten perfectament i combinen el gran desnivell, amb els diferent cims del Mont Rosa presidint l’escenari.\nEn fem un balanç molt positiu d’aquests dies de turisme esquiador a Val d’Aosta, malgrat la necessitat de desplaçar-nos en cotxe a cada estació diferent.\nPublicat per Ricard Godia a dilluns, de març 02, 2009\nInici de Primavera a Sant Maurici i Amitges\nVolta a Vallter\nCircuit amb esquís per la serra d'Ensija


“Té límits la vanitat infantil d’aquest home?”: l’actualitat en 8 tuits\n“Trump pensa que Boris Johnson seria un gran primer ministre. Per què? «Òbviament li agrado, i diu coses molt boniques sobre mi». Sobre el Brexit: «Li vaig dir a Theresa May com fer-ho, però no m’escolta». Té límits la vanitat infantil d’aquest home?”\n“A Trump li agraden els homes forts (i es veu a ell mateix com un d’ells, un emperador més que un president). Així que dedica paraules càlides a Putin, Xi, Erdogan i Kim. S’aprofita dels punts febles, de manera que colpeja Merkel i May. Es recolza en governs autoritaris, fins i tot dictadors, contra els demòcrates”.\n“Ei, Amèrica, mentre Trump sigui per aquí podríeu canviar el pany de la Casa Blanca”.\nLa justícia Alemanya ha dit que a Europa NO és delicte exercir el dret d’autodeterminació amb un referèndum. Ho recordo perquè a banda de dir #llibertatpresospolítics caldria aplicar-ne el resultat.


Apartment Zuronja 10137b Orebic Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Orebic, Apartment Zuronja 10137b és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nApartment Zuronja 10137b ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Apartment Zuronja 10137b és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Orebic.


La mitologia clàssica, amb la mirada de Zurbarán, Ribera o Rubens, al CaixaForum Lleida – La Manyana\nL’exposició ‘Art i mite. Els déus del Prado’ inclou escultures, pintures i altres objectes de les col·leccions de la pinacoteca\nFOTO: Tony Alcántara / L’exposició, que estarà oberta fins al 30 de gener, s’estructura en vuit àmbits temàtics\nEl CaixaForum Lleida va inaugurar ahir l’exposició ‘Art i mite. Els déus del Prado’, que conté obres datades entre el segle I aC i mitjans del segle XVIII, algunes d’elles restaurades per a l’ocasió.\nFernando Pérez Suescun, cap de Continguts Didàctics de l’Àrea d’Educació del Museo del Prado i comissari de l’exposició, va explicar que l’objectiu és “explicar els mites a través de la història de l’art” i va destacar, a més de l’àmplia panoràmica que ofereixen els gairebé 2.000 anys de diferència entre la peça més antiga i la més moderna, que es poden trobar pintures, escultures i medalles procedents de l’art espanyol, italià, francès i flamenc d’artistes com Francisco de Zurbarán, José de Ribera, Peter Paul Rubens, Jan Carel van Eyck o Nicolas Poussin.\nTambé va explicar que l’exposició s’estructura en diferents àmbits de caràcter temàtic, començant per la representació feta pels autors clàssics, principalment escultures. Després hi ha una altra centrada en els déus principals, com poden ser Zeus/Júpiter, Àrtemis, Hera o Apol·lo o Bacus, protagonista d’un quadre de Ribera del 1636 que és una de les obres més importants de l’exposició. També es parla a través d’altres obres dels Esperits lliures, com les nimfes o les muses; dels càstigs imposats pels déus o dels Herois, amb representacions d’Aquil·les, protagonista de la Ilíada, Jàson, Perseu o Hèrcules; i finalitza amb diferents quadres que s’endinsen en la història, amb la Guerra de Troia, l’enfrontament entre grecs i troians, amb una espectacular darrera peça que representa l’incendi de la ciutat.\nMiguel Falomir, director del Museo del Prado, que va intervenir de manera telemàtica des de Madrid, explicava que la temàtica mitològica sempre ha estat molt present en l’art i que en moltes disciplines. “Al llarg dels segles, els artistes s’han enfrontat a aquests mites, el que mostra que l’home ha canviat molt poc”. A més, va destacar la “llarga i fecunda” relació entre la Fundació La Caixa i el Museo del Prado, que va recordar que “no és un museu madrileny, sinó nacional”. El director del Prado també va reivindicar la cultura. “És molt difícil viure sense ella”, va dir. També valorava aquesta “magnífica col·laboració de més de deu anys” entre les dues institucions el director de l’Àrea de Ciència i Cultura de la Fundació La Caixa, Ignasi Miró, i afegia que és important “situar la mitologia en el món actual del segle XXI, perquè té molta vigència”.\nLa mostra, que estarà oberta al públic fins al 30 de gener de 2022 –per viatjar després a Girona– es complementa amb un audiovisual que dona la paraula a diferents veus de la cultura catalana per reflexionar al voltant dels mites clàssics i de com han sobreviscut en la cultura contemporània.


què va passar amb la tempesta de bruc de la plantilla del garatge? - personalitat de televisió | Juny 2021\nQuè va passar amb Heather Storm de Garage Squad? - Juny 2021\nGarage Squad és un reality show que tracta de cotxes i mecànics. Al principi, el programa va comptar amb Joe Zolper, Heather Storm i Bruno Massel mentre van ajudar a ajudar a les persones amb garatges que han picat més del que podien mastegar. Els ajuden a treure el màxim partit de les terribles situacions en què es van trobar. L'espectacle es va estrenar per primera vegada l'1 d'agost de 2018 a la xarxa de tendències del motor. El Garage Squad ja fa sis temporades que funciona. Esbrineu què va passar amb Heather Storm de Garage Squad i la raó per la qual ha d'abandonar el programa.\nEl viatge de Heather Storm a la plaça del garatge.\nPer què Heather Storm va deixar “Garage Squad”?\nQuè va passar a Heather Storm de Garage Squad?\nQuè fa Heather Storm ara? Un nou programa de televisió?\nLa presentadora, Heather Storm, va començar amb petits papers en pel·lícules com Underbelly, No Bad Days i Always a First Time. El seu gran descans va venir el 2018 un cop es va estrenar l'espectacle Garage Squad.\nVa ser co-presentadora juntament amb experts com Brunno Massel, Ron Gregurich, Cy Kellogg i Joe Zolper. El trio tractaria de restaurar els cotxes que van trobar als garatges que la majoria de la gent pensava que eren una causa perduda.\nDurant més de cinc temporades, els tres van ajudar les persones que no tenien temps per treballar en els seus cotxes.\nHeather Storm, Bruno Massel, Joe Zolper, Cy Kellogg, Ron Gregurich i Jeff King, del programa Garage Squad de la televisió\nHeather i els seus coprotagonistes es podrien entrevistar per a diversos comentaris i recollir gent real amb problemes de cotxe. Amb l’ajuda afegida, els ajuden a dur a terme els seus projectes. La personalitat de Heather Storm la va convertir en un favorit dels fans instantanis, i això veuria la seva funció en 45 episodis, fent gràcia a les nostres pantalles des del 2018 fins al 2018.\nVa sortir com un xoc complet quan un comunicat de Discovery va anunciar que Motor Trend es separaria de Heather Storm després de cinc temporades.\nPer respondre a la vostra pregunta, "per què es va substituir la tempesta de bruc a la plantilla del garatge?" Llegiu-ne més.\nDavid Lee, el vicepresident de Motor Trend Production, en un comunicat del 2019, va anunciar que el reality show, Garage Squad, aniria a la direcció d'una altra direcció en la sisena temporada.\nHeather Storm, que feia més de quatre anys que estava al capdavant del programa, no tornaria. En canvi, ella seria substituïda per Cristy Lee. La notícia va suposar un xoc per a tothom, particularment per Heather que no sabia que es farà pública aquesta informació.\nCom que hi havia molts aficionats a fer preguntes com, per què la tempesta de bruc ja no és a la plantilla del garatge? va pensar que els fans mereixen una resposta.\nEs va dirigir a la seva pàgina de Facebook per expressar el seu descontentament amb l’anunci, ja que no s’havia informat del seu llançament programat. Tanmateix, Heather Storm no va tenir res malament a dir sobre el programa i va donar les gràcies als fanàtics i als seus coprotagonistes.\nHeather Storm del reality show de TV, Garage Squad\nDiverses persones van teoritzar que l’actriu havia marxat perquè el contracte finalment s’havia acabat. Uns altres estaven convençuts que la seva marxa va ser conseqüència d’uns quants nous projectes a l’horitzó.\nMentre que Heather Storm abandona el garatge, us convindria que ja no té cap altre projecte alineat. En primer lloc, el seu canal de YouTube, Drive Yourself Local, la manté ocupada mentre explora petites ciutats nord-americanes al mustang del '65.\nTambé és força activa a la resta de plataformes de xarxes socials, mantenint els seguidors al corrent dels seus projectes i moviments. Heather també és amfitrió del popular podcast, Man Seeks Adventure.\nA part d'això, també es pot trobar a diversos salons de vehicles repartits pel país. Heather no ha deixat que la seva sortida de Garage Squad alenteixi la seva carrera. Ara ja sabeu què va passar amb Heather Storm a Garage Squad.


6 consells per evitar l’estrés postvacacional en nens | Equip d'Atenció Primària del CAP Turó\n← Compartint llit amb el teu nadó: consells de seguretat\n6 consells per evitar l’estrés postvacacional en nens\nPosted on 02/09/2015\tby CAP Turo de la Peira\nEls dies previs a la tornada a l’escola poden ser motivadors per a un nen, amb tots els preparatius del material i llibres nous, retrobament amb els amics i companys d’escola. Però també poden portar sentiments de decepció, tristesa, ansietat, irritabilitat, alteracions del son i fins i tot molèsties més inespecífiques com malestars, mals de cap o panxa, vòmits o diarrea- estrés postvacacional – igual que per a alguns adults cada any.\nMalauradament, els pares a vegades passen per alt que els nens de totes les edats, fins i tot nens en edat preescolar, poden tenir aquest tipus de reaccions i sentiments en acabar o anticipar que s’acaba el període de vacances, amb tots els canvis que es generen. Però mitjançant la gestió de les expectatives, el seguiment de les emocions que es presenten i assegurar-se a notar signes d’esgotament i ansietat, segons els experts, els pares poden ser clau per ajudar als nens i acompanyar-los en aquest procés.\nCom a pares, vosaltres podeu marca la pauta per a la transició de les vacances a la rutina. I els vostres fills seguiran el vostre model i la forma d’enfocar els primers dies després d’arribar a casa. Per garantir una bona transició de la vida vacacional a la rutina us deixem 6 idees que us poden ajudar:\nProcureu un descans adequat. Uns dies abans de la tornada a l’escola i d’iniciar les corredisses matinals per vestir-se, bany, esmorzar, etc. Procureu disminuir el ritme d’activitats diàries i restablir el que serà l’horari habitual del curs.\nMengeu de manera saludable. Una bona nutrició pot augmentar les habilitats d’afrontament. El benestar físic i mental està molt vinculat amb una alimentació equilibrada i variada, és un factor indispensable per prevenir l’aparició de malalties i millorar la salut. Quan comenci el curs, penseu formes per implicar tota la família en la planificació, la compra i la preparació dels àpats. Pot ser divertit i ajuda a transmetre un element tan fonamental per a la salut com és la nostra cuina. Dediqueu temps a menjar junts, a taula i amb tranquil·litat, almenys en algun dels àpats diaris. Aquest temps que es passa a taula ajuda a enfortir les relacions familiars i a compartir les experiències diàries.\nPreneu el vostre temps. No és realista esperar que vosaltres o els vostres fills tornin abruptament a les rutines i els patrons de la vida quotidiana immediatament. De la mateixa manera, les maletes poden trigar uns dies i no desfer-se immediatament, ni es renta la roba, s’eixuga, doblega, i es guarda a l’instant. Determineu un nombre de dies realista que necessitareu per fer aquestes tasques de recuperació de les vacances, i reserveu aquests moments en el calendari familiar amb aquest propòsit. El cap de setmana que es torna a casa després d’un viatge no pot ser el moment més adequat per fer una sortida amb amics a menjar a l’aire lliure o fer un àpat amb familiars a casa o omplir-lo d’activitats.\nAtureu-vos i escolteu. Parleu amb ells sobre les seves expectatives i pors sobre el nou curs, i sobre la nostàlgia de les vacances. Expressar interès mostra als fills que són importants per a vosaltres. Anticipar situacions potencialment estressants i la preparació dels nens per aquestes situacions els pot ser reconfortant. Per exemple, l’inici a una nova escola s’acosta i podeu parlar del que passarà (companys nous, professors nous, com mantenir contacte amb antics companys, etc.). Les emocions i els sentiments no són nets i ordenats. Els pot anar bé parlar i reviure alguns dels seus moments favorits del viatge i les vacances. Carregar i imprimir fotografies o capturar els pensaments en un diari de vacances demostra als fills que també valoreu i compartiu el temps que vau passar junts en família. Es tracta de poder tenir un temps per acomiadar bé aquests records.\nPoseu ordre. Animeu als nens a arreglar la seva habitació, deixar les coses preparades i supervisar les accions que s’han de prendre per crear uns espais tranquils.\nRecordeu que cert nivell d’estrès és normal; deixeu que els vostres fills sàpiguen que està bé sentir enuig, por, soledat o ansietat i que vosaltres compartiu aquests sentiments també en situacions similars.\nAquesta entrada s'ha publicat en Pediatria i etiquetada amb Atenció Primària, CAP TURO, estrés, ICS, nens, Prevenció, Promoció Salut, vacances. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\nUna resposta a 6 consells per evitar l’estrés postvacacional en nens\nRetroenllaç: Síndrome del retorn | EAP Guinardó


Me'n vaig a Belgrad!: Exit Festival\nI despres d'aquesta petita introduccio (mes que res perque escolteu una mica com sona el serbi, que fa goig de sentir), fem la cronica o alguna cosa semblant de l'Exit Fest 2008\nSortim de Belgrad cap a les tres de la tarda (som quatre al cotxe) i creuem la plana de la Vojvodina en direccio a Novi Sad. Arribem a Novi Sad, anem a buscar un parell d'entrades, deixem una de les quatre persones a l'estacio de trens perque pugui tornar a Belgrad (no us explicare la de xanxullos que es munten per poder tenir entrades gratis) i anem a buscar un lloc on dormir. En Marko coneix un lloc al costat del Dunav (Danubi), al costat de la zona d'acampada, gratis i on s'hi esta la mar de be, o sigui que aparquem a la vora (passem amb el cotxe per un lloc on no crec que es pugui passar amb cotxe), agafem els trastos i ens anem a estirar a la vora del Dunav per no fer res. Son les cinc de la tarda\nDes d'on estem estirats no fent res es veu la fortalesa on es fan els concerts. Porten una tenda, pero se'ls hi fa fosc i no tenen temps de muntar-la. Si, a les cinc de la tarda seiem a la platgeta perque no tenim res millor a fer i SE'LS HI FA FOSC PER MUNTAR LA TENDA. Aixi funciona el ritme balcanic. Cap a les deu o les onze per fi entrem a la fortalesa. Per arribar-hi des de la platgeta hem de passar per un carrer que va pel costat del Dunav ple ple de gent venent coses. No nomes cervesa freda i aigua, tambe ampolles petites d'alcohol variat, mocadors, sabates, entrepans, cevaps i coses d'aquestes que mengen, blat de moro bullit (la "mazorca" sencera, perdoneu que no em surti la paraula en catala ara), llums de colors, entrades pel festival (falses i no falses, pero a saber quines son les bones), cartellets que anuncien mes entrades pel festival, apartaments i habitacions per dormir, taxis per tornar a Belgrad o a l'aeroport de Belgrad, vaja, de tot.. i de fons es veu el pont que creua el Dunav iluminat de tots colors (verd, blau, vermell). Creuem el pont, arribem al casc antic, enfilem unes escales cap a la fortalesa, la laura compra l'entrada (mentre l'esta comprant un senyor li'n vol vendre una) i passem els controls de seguretat (molts, mes que en qualsevol concert-festival on hagi estat mai) i ja som a dins\ni ale, de concert en concert fins a quarts de quatre, on estem tan rebentats que decidim tornar. Anem al cotxe, agafem les mantes i les coses, canviem les bambes per xancletes (prefereixo que em robin les xancletes que les bambes) i anem a estirar-nos a la vora del Dunav. A les onze el sol es massa fort com per poder dormir i obro els ulls i dic bon dia..\nbon dia... darrere els arbres hi ha el riu\namb calma balcanica, des de les onze fins les sis de la tarda, tot el que fem es desplacar-nos, primer a una platja, despres a una altra (a uns pocs metres l'una de l'altra, tot s'ha de dir)\nPlatja n`1 amb diferents barcos flotant. I em banyo, em banyooo al Danubiii :) per primera vegada a la vida :) i quedo feta un fastic, perque el terra esta fet de llot, pero es igual, ja m'he banyat al Dunav\nPlatja n`2, amb vistes a la fortalesa\nA les sis decideixen anar a menjar alguna cosa i menjo pljeskavice (una cosa semblant al cevap, pero mes tirant a forma d'hamburguesa) mentre en Marko i l'Uros obren una llauna de sardines. Com que m'ho conec i el concert de Gogol Bordello comenca a tres quarts de nou i ja son gairebe les vuit (i a les sis s'ha decidit anar a menjar, siii, visca els balcanics) els hi dic que vaig tirant i que ja ens trobarem alla. De fet he quedat amb la Vesna, una noia d'Ucize que conec de Belgrad i que a la nit anterior ens vam trobar per casualitat. Aixi doncs, me'n vaig xinoxano cap al concert\n(perdoneu que les fotos siguin tan dolentes.. es el que hi ha)\ni entro a dins i flipo amb alguns escenaris\ni em preparo per escoltar Gogol Bordello\n(el dibuix que hi ha sota les lletres "Exit" no es una estelada, pero gairebe!)\n(estelada i cervesa, ben be com si fossim a.. a aquell festival que feien a arbucies i ara fan a sant celoni. Joder, no em surt el nom!). Em va sobtar molt que al bar nomes hi hagues vi i cervesa (i aigua i suc i refrescos). Pero res de cubates. Vi i cervesa\ni ara vindrien algunes fotos d'uns quants concerts, pero no valen la pena. La Vesna en va fer, o sigui que si me les envia i veig que son millor, les posare. Ara, els concerts, increibles. Ai... per exemple\nPero tambe molts d'altres.. Besh o Drom, Kultur Shock\n(uns dibuixos amb musica de Besh o Drom. Vaig tenir la gran sort que tothom era escoltant Juliette&the licks i sobretot, manu chao, i que jo tenia tot l'espai del mon per ballar aquest grup i el que va venir a continuacio)\nDespres, amb els pantalons blancs per culpa de la polseguera, vaig retrobar-me amb en Marko i els dos amics mentre la Vesna se n'anava a dormir, i vam continuar passant l'estona a l'escenari de reagge\nfent res fins que se'ns va fer de dia..\ni vaig poder tornar-me a admirar del lloc on era\ni ajde.. bona nit..\npoca cosa mes. Em llevo a les dotze, l'amic d'en Marko diu que si em sembla be marxar cap a Belgrad al cap de mitja horeta, dic que d'acord i cap a les tres sortim de Novi Sad (siiiii, ritme balcanic!). Ens equivoquem d'autopista i fem una vintena de quilometres en direccio Zagreb. Despres ens n'adonem, reculem i tornem a Beograd creuant plana i camps de blat i girasol\nEscrit per la leanan a les 12:19


Conflicte a la comella\nUn intern denuncia el director de la presó per maltractaments\nEl condemnat afirma que pateix claustrofòbia i atacs d’ansietat i que la màxima autoritat del centre es va negar a deixar la porta del passaplats oberta\nActualitzada 24/07/2021 a les 11:08\nUn intern del centre penitenciari de la Comella ha interposat una denúncia contra el director de la presó, Miquel Àngel Garcia, per presumptes maltractaments. La denúncia policial, a la qual ha tingut accés el Diari, es va formular a mitjan juny davant el cos d’ordre tant contra el director com contra la institució penitenciària. En l’exposició dels fets, el denunciant relata que és un intern del centre penitenciari de la Comella que actualment està complint condemna i que pateix claustrofòbia i atacs d’ansietat. Afirma que el director de la presó ho sabia i tot i així es va negar a seguir la prescripció dels psicòleg i el psiquiatre que el tracten, la qual cosa considera que és “maltractament”.\nEn concret, en el text explica que ha estat diagnosticat pels professionals sanitaris i que està seguint un tractament. Segons indica, per aquest motiu el psicòleg i el psiquiatre van donar instruccions a la presó de mantenir oberta la porta passaplats de la cel·la per tal d’evitar que l’intern tingués la sensació de claustrofòbia i patís els atacs d’ansietat. Sempre segons la versió del denunciant, el mes de maig va coincidir amb el director a la infermeria del centre penitenciari i l’intern li va transmetre que en la seva opinió Garcia feia malament la seva feina perquè havia obligat a tancar la porta passaplats anant en contra de les indicacions mèdiques que li havien donat. El pres assegura que va informar el director de la seva situació personalment i que té informes mèdics que prescriuen la seva demanda, i que tot i així el màxim responsable de la presó no li va fer cas.\nDos episodis d'ansietat\nEn la denúncia, el pres explica que inicialment estava tancat en una cel·la amb un altre intern que, assegura, pot corroborar la seva versió dels fets si és necessari. Segons relata, després que el director ordenés el tancament de la porta passaplats va patir un atac d’ansietat. “Varem picar moltes vegades a l’intèrfon per avisar del meu estat i ningú va fer cas”, detalla el condemnat a la denúncia. Finalment, l’intern indica que va baixar la infermera després “d’una mitja hora” avisant i li va subministrar un calmant. Un cop més tranquil, el denunciant va ser traslladat a una cel·la d’aïllament. “Per aquest motiu em sento maltractat i trobo que és un abús que em posin a la cel·la d’aïllament quan hi ha informes que certifiquen que tinc atacs d’ansietat i claustrofòbia”, apunta l’intern. A aïllament hi va estar durant tres dies.\nLa denúncia, però, va més enllà. Segons l’intern, un cop tancat a la cel·la d’aïllament “em van fer despullar tres vegades, contra la meva voluntat”. Afirma que hi havia càmeres de videovigilància al lloc dels fets que ho van enregistrar i qüestiona que això sigui legal. “Un altre cop em vaig sentir maltractat i considero un abús d’autoritat el que s’ha fet amb mi”, sentencia en el document policial. El pres insisteix a remarcar que hi ha imatges enregistrades de les càmeres de videovigilància que demostren que se’l va obligar a despullar-se tres vegades contra la seva voluntat i manifesta que “tinc por que desapareguin aquestes imatges”.\nGARCIA VA ASSUMIR LA DIRECCIÓ DE LA PRESÓ L'AGOST DE L'ANY PASSAT\nMiquel Àngel Garcia va ser nomenat nou director del centre penitenciari a mitjan agost de l’any passat en substitució de Francesc Tarroch quan aquest es va jubilar. Al seu costat es va nomenar Oriol Magrinyà com a director adjunt en substitució d’Ismael Alarcón, que va presentar la seva dimissió. Garcia ja havia dirigit la presó entre el 2012 i el 2015 i compta amb una llarga experiència en el sector, amb 21 anys de dedicació al cos penitenciari. L’any 2019 va ser absolt pel Tribunal de Corts del delicte menor de filtració de secrets després que el setembre del 2018 fos acusat de filtrar informació confidencial a un reclús ucraïnès que estava sent investigat per extorsió a una entitat bancària. De la seva banda, Magrinyà va accedir al cos el 1994 i assumia l’any passat per primera vegada un càrrec a la direcció del centre. En el moment del nomenament, el ministre de Justícia i Interior, Josep Maria Rossell, va indicar que la voluntat és posar al capdavant de les institucions, sempre que sigui possible, persones que ja formin part del cos i que en coneguin el funcionament intern.\nJoseph va dir..Els presos, encara que no agradi a alguns, també tenen els seus drets i són persones.\nEspero que li diguis això al assassí dels teus fills/familiars...... Tots el dret tenen..... No fotis!!!\nSi quan va estar a la cel·la d'aïllament no va patir claustrofòbia potser la solució és que es quedi sempre aïllat\nNos bla bla va dir..Ningú a parlat de tots els inmigrants de una part de immigrant i t'agradi o no aquest sobran al pais, no se quan portes al pais però ja que protestes podries feu amb català millor o pitjor però amb català ja que vols que acceptem tot\nHome, et puc dir el mateix en català, que m'agrada molt, pero tinc el corrector del mobil en castellà.... el noi del comentari 8 i tu mateix són dels que se senten superiors. Viatja, surt una mica de la borda i mira més enllà de les teves fronteres mentals.\n#33 Arrest nocturn\nEnfin que jo amb aquest senyor que porta la presó no el conec de res, però si controlés una mica als 3 personatges aquests o que fessin alguna formació per que no se'ls hi pugui pujar al cap el tema... Doncs potser no sortirien aquestes notícies\nAquet sinyor ya hauria de estar fora de la preso, ya ba marchar fa temps y o a de tornar a fer... nomes destrosa tot el q toca y recordar a totom els problemes qe a tingut\nEl que es una injustícia es que no els deixin cardar encara en els vis a viS, valgam god on ses vist paaa!!!!\n#30 No estic d' acord\nJoseph va dir..Per això deixem morir de fam milions de persones. Som humans, i lliures\nDoncs imaginat com de ridicul es que una persona que ha tingut la sort de neixer al primer mon acabi aixi en comptes d aprofitar la vida.\n#29 El dissident incòmode\ntake the traitment in your country va dir..Després de xoriço també amb exigències, aquets es saben totes les lleis ,mes que un advocat ,es fàcil sinó es del país que l'empaquetin cap a casa seva i que li tractin la claustrofòbia i la xoriç-ament allà, això apart de un bon gasto lo únic que porten son problemes al país, això passa per deixar entra lo mes low de lo mes low i lo pitjor de tot es que els nostres polítics i empresaris segueixen apostant per aquest tipus de gent\nLa xenofòbia i la incultura són malalties que es curen viatjant i llegint.\n#28 Yes you are right\nTere va dir..Treatment **\nYes you are right, it is a keyboard mistake jumping the language and no pay attention\nmantenir aquesta obertura no pot fer perillar la integritat d'algun funcionari? dic jo eh, que suposo que si ha d'estar tancada serà per alguna cosa, igual ja hi ha hagut un precedent i d'aquí la negativa.


La Gala benèfica de l’Associació Albert Sidrach reunirà unes 600 persones a Peralada :: Tramuntana TV\nEl nou pavelló del Castell de Peralada acollirà la primera Gala benèfica de l’Associació Albert Sidrach en benefici de l’Hospital Sant Joan de Déu, de Barcelona, per a la investigació del Sarcoma d’Ewing. Serà aquest dissabte 30 de novembre amb un sopar i diverses actuacions.\nL'Associació Albert Sidrach serà l'amfitriona d’aquesta cerimònia filantròpica en benefici de l'Hospital Sant Joan de Déu per la investigació del Sarcoma d'Ewing, càncer infantil. El sopar de la gala se celebrarà al nou complex de l'emblemàtic edifici que suposa el Castell de Peralada, que serà testimoni d’aquest esdeveniment solidari en benefici de la recaptació de fons per la investigació d'aquesta malaltia a les comarques gironines.\nL’acte ha suposat tot un èxit, en especial considerant que es tracta d’una associació nascuda aquest 2019. Comptarà no només amb l’aparició de diverses autoritats, sinó també amb 600 persones que, un mes posterior a fer-se pública la gala, ja havien exhaurit totes les entrades. Tant és així, que actualment es compta amb una llista d’espera per a aquells que s’hi vulguin inscriure i poder assistir en cas que hi hagi alguna cancel·lació d’últim moment.\nLa Gala, presentada per Elisabet Carnicé, comptarà amb el parlament de diferents autoritats, així com de Laura Díaz, presidenta de l’associació, i d’un especialista de l’Hospital Sant Joan de Déu. A més, oferirà un espectacle a través de diversos artistes, amb objectiu de fer al públic partícip d’aquest gran esdeveniment.\nLa voluntat de la família i els amics de l'Albert és immortalitzar el seu record, homenatjar el seu sentit de vida i lluita a través d'actes i esdeveniments de caràcter benèfic celebrats anualment, els quals culminaran dins el calendari amb aquesta gran gala.\nGràcies al suport i col·laboració de diferents empreses de tota Catalunya i de particulars, l'Associació Albert Sidrach juntament amb l'Hospital Sant Joan de Déu, podran seguir ajudant a investigar la malaltia del Sarcoma d'Ewing, així com difondre la seva naturalesa i apropar el coneixement a la societat.\nPeralada | Albert Sidrach


Pintor, cartelliste, escritor...\nÉs un jove inquiet i enrollador, lo que li feu destacar dins del mondet artístic i intelectual en una florent capital, Valéncia, en la que mai millor dit, havia artistes, poetes i artesans en cada racó.\nEstudià pintura en l'Acadèmia de Sant Carles de Valéncia (1919 - 1925), encara que reaccionà contra l'academicisme, puix no estava en total acort en la seua estanqueitat i en que foren unes persones 'majors' quines ho manejaren.\nEn estos anys són normals les tertúlies i coloquis en les nits valencianes, a on tota una generació d'artistes plàstics i poetes passaven llargues velades dissertant sobre lo diví i lo humà, sent normal inclòs els enfrontaments personals, que no sempre és solucionaven en una simple discussió, i que en algunes ocasions, acabaren en rinyes i corregudes per algun carreró del barri del Carme.\nEntre les tertúlies de les que Renay era un habitual, trobem esta de la "Peña del Sifón" a on assistien dibuixants i cartellistes, o la coneguda penya "Sala Blava", antecessora de "Acció d'Art". En abdós proliferen numerosos artistes que compaginen les seues activitats plàstiques en la construcció de falles i carrosses festives. El propi Josep Renau s'involucrà en el món de la festa construint en 1928 una falla en Valéncia Cap i Casal en varis amics per a la plaça Guerriller Romeu, hui Mercat Central.\nEsta participació no era una cosa inusual dins del món festiu de la ciutat, ya que era molt normal que noms consagrats en les arts plàstiques competiren i colaboraren construint falles o ilustrant portades de la prensa especialisada, cas de Ruano Llopis, Dubón, González Martí, Artur Ballester i un llarc etcétera, que s'arremata en el conegut Rafael Raga.\nCap a 1926 s'anà formant un grup en Manuela Ballester, Antoni Ballester, Francesc Carreño i Francesc Badia, que posteriorment seria conegut com La Generació Valenciana dels Trenta.\nYa en 1929, firmà el text, "A arraïl de l'Exposició d'Art de Llevant", en el que criticava la conformitat i la falta d'idees dels "jóvens vells". Referint-se a quines manejaven l'Acadèmia de Sant Carles.\nEn inquietuts lliteràries i polítiques, en 1932, formaren l'Unió d'Escritors i Artistes Proletaris (E.E.A.P.) de tendències un tant d'esquerres. En Josep Orozco, Pasqual Pía i Beltrán i uns atres fundaren mes tart, Nova Cultura (1935 - 1937), que fon orgue de l'Aliança d'Intelectuals per a la Defensa de la Cultura.\nAutodidacta en lo intelectual escrivia casi tant com pintava.\nFon nomenat director general de Belles Arts entre 1936 i 1937.\nFon responsable del trasllat de les obres d'art de Madrit a Valéncia i d'allí a Figueres.\nS'exilià en Mèxic (1939) i colaborà en Siqueriros.\nExistix una Fundació Josep Reanau quin llegat artístic està depositat en el I.V.A.M. (Institut Valencià d'Art Modern) de Valéncia.


ENTESA PER ARBÚCIES: Diari de Girona: ´Ens hem trobat factures al calaix i deutes a proveïdors d´uns 3,5 milions´\nDiari de Girona: ´Ens hem trobat factures al calaix i deutes a proveïdors d´uns 3,5 milions´\nPublicat per ENTESA PER ARBÚCIES a 15:49\nEtiquetes de comentaris: Arbúcies, Entesa, Entrevistes, Pere Garriga, Xarxes\nExtret del Blog d'Arbúcies Futur.\nSembla que torna a funcionar.......\nUi, aquest "slogan" es el subtítol d'un altre blog d'Arbúcies. El tindran registrat? Espero que no perquè si no, no tardaran prou a difondre que en Jordi Serradó, a més de tindre cua i fer pudor de sofre, ara plagia. O molt pitjor serà si els he de pagar drets d'autor.\nDesprés de les eleccions del 2007 vaig engegar aquest blog, va ser una iniciativa pròpia i TOTS els temes que he encetat també per bé o per mal han sigut a criteri exclusivament meu.\nPer sortit de tot dubte, més enllà de tindre la sort d'anar de suplent a la llista d'Entesa del 2007, la meva vinculació amb l'equip que forma Entesa, els seus regidors i la pròpia permanent del grup, l'únic que m'hi lliga es una cordial amistat.\nPerò d'igual manera que durant la legislatura anterior vaig carregar contra CUPA, quan es varen empassar el "Pitx&Put" o amb el PSC-PSOE quan va haver-hi la fugida de'n Toni Mora...vaig carregar fort. No es pot dir que només ho he fet fent llenya d'Esquerra.\nPerquè quan hi hagut comentaris anònims contra meu o contra la gent de l'equip d'Entesa, que n'hi han hagut i forces d'anònims i darrerament un enllaç a un "wiki-site" tampoc han sigut borrats.\nPerò el tema que m'agrada es el que segueix:\nSi hem permeteu faig un petit anàlisis de com han evolucionat els vots a les municipals del 2003 al 2011 dintre dels 5 grups que tenen representació al nostre consistori.\nCiU ..........282.............137...............640 +227%\nRespecte a CiU, la renovació produïda a les seves files els ha donat una gran empenta. Fent de simples espectadors aquesta legislatura estaran sempre en una posició prou digna.\nEntesa li toca fer govern en un moment que per un costat no tenim ingressos, per altre costat entre les Naus Ayats, Can Delfí i altres que pengen...tenim que endeutar-nos més si volem que no es perdin les subvencions. De molt mal triar. Per-tant ara que governa caldrà triar i qui tria la pot errar.\nRespecte Esquerra, varen fer govern amb un 34% dels vots al 2003. Pel 2007 varen baixar a un 28%, però varen aconseguir novament ser govern. Però sembla que la baixada als actuals 10% de vots, es en gran part culpa meva, per les mentides que s'han vessat des d'aquest blog.\nNo serà que dos governs amb minoria i amb uns pactes molt complexos a la segona legislatura, no han portat a perdre la confiança per part dels seus antics votants?\nSi Entesa fa un govern amb plens municipals cada 3 mesos i realment regit a cop de decret d'alcaldia i amb alguns regidors amb poca presencia al consistori, segur que la propera legislatura els vilatans faran que el seu vot giri de sentit. I això es el que hem viscut amb el resultat d'Esquerra.\nCUPA ha de pair doblement, per un costat el fet d'entregar el govern a Esquerra ara fa 4 anys i per altre costat el canvi generacional.\nEl PSC-PSOE ha caigut fortament en vots, si es descuida l'atrapa en Rafel Ribera de PxC.\nSegueixo amb aquest blog fins que hem sembli i d'acomiadar-se a la francesa, a la belga o a la Murciana ho faré quan ho cregui oportú i segur que no li donaré cap explicació ni als Sr. d'Esquerra, com tampoc ho faré als d'Entesa.\n27 de juliol de 2011, a les 19:14