El govern sallentí està obert a un canvi urbanístic per al camp solar del Cogulló - Regió7\nL'executiu d'ERC reitera que és una oportunitat, però demana que es concreti com revertirà directament en el municipi i que es garanteixi que no trastocarà els plans de restauració\nVessant sud del runam del Cogulló, on ICL proposa instal·lar el camp fotovoltaic arxiu/s. redó\nEl govern de Sallent (format pel grup municipal d'ERC) no tanca la porta a fer una modificació puntual del pla urbanístic municipal perquè el runam del Cogulló pugui acollir temporalment un camp fotovoltaic, sempre i quan es concretin i compleixin tres premisses essencials. D'un banda, que aquest projecte tingui una reversió directa i clara en el municipi, de manera que en pugui aprofitar la generació d'energia. De l'altra, que es garanteixi que tècnicament sigui un projecte viable, en el sentit que la instal·lació sigui amortitzable en uns 15 anys i es pugui retirar en aproximadament 25. I, en tercer lloc, que la presència d'aquest parc al vessant sud de la muntanya salina no entorpeixi em cap moment l'obligatorietat de desmuntar el runam, començant en paral·lel pels altres sectors del dipòsit.\nAixí ho ha expressat l'alcalde sallentí, Oriol Ribalta, després que la setmana passada (vegeu Regió7 de dissabte) es conegués el pronunciament que sobre aquest projecte ha fet la Ponència d'Energies Renovables de la Generalitat de Catalunya, que el considera no viable «per incompatibilitat amb el planejament urbanístic vigent».\nTal com ha anat informant aquest diari, el que planteja l'empresa ICL, i així ho va reflectir en un avantprojecte, és aprofitar temporalment una part de l'enorme runam del Cogulló per instal·lar un parc fotovoltaic a tota la cara sud, amb una superfície global de 12,5 hectàrees i una capacitat de producció contínua de 30 megawatts.\nRibalta ha explicat a Regió7 que, «des del principi, nosaltres hem tingut molt clar i hem posat al davant la normativa urbanística de Sallent, que deixa molt restringida la implantació de plaques solars. Es va fer un POUM sobretot per protegir les activitats agràries, i hi estem plenament d'acord». En concret, limita a 0,5 hectàrees la totalitat de la superfície d'un camp solar sense haver de necessitar una autorització explícita. Tanmateix, exposa que quan es planteja el projecte del camp solar al runam del Cogulló «hi veiem una oportunitat que considerem que podem estudiar. Certament, se'ns generen uns dubtes, que són, d'una banda, la possibilitat tècnica de posar aquestes plaques en un lloc tan especial com és un dipòsit salí; de l'altra, que el runam ha d'anar fora, tal com mana una sentència judicial. I els passos que es facin hi han d'anar encaminats. Però, al mateix temps, nosaltres hi veiem la possibilitat de poder-hi encabir aquest parc solar».\nL'alcalde sallentí destaca que un aspecte «fonamental que nosaltres hem exposat a l'empresa des del primer moment és que creiem que hi ha d'haver unes compensacions importants al municipi de Sallent. Perquè una cosa és que amb aquesta energia generada es pugui assumir la totalitat de la despesa econòmica del que gasten els equipaments públics, i l'altra és que puguem muntar una empresa cooperativa o algun tipus d'ens a través de l'Ajuntament que permeti canalitzar aquesta energia, o una part, per treure'n un rendiment». Ribalta subratlla que «això és el llindar mínim que hem posat, i a partir d'aquí hem de caminar per veure com realment ho podem desenvolupar. Volem formar part del projecte des de l'inici i perquè realment reverteixi en la ciutadania de Sallent. Hem de trobar la fórmula per fer-ho, entenent que l'Ajuntament no hi inverteix, però que el poble ja hi posa un sacrifici històric, com és el runam».\nOriol Ribalta reitera que, malgrat el pronunciament de la ponència, segueixen «oberts» a valorar el projecte i, si és possible, a fer un canvi puntual urbanístic «perquè certament hi veiem una oportunitat, sempre que es compleixin els requisits que nosaltres plantegem. I perquè hi veiem una compatibilitat amb començar a desmuntar el runam, que és un objectiu irrenunciable».\nEl batlle sallentí també ha argumentat que «si estem a favor de promoure les energies renovables hem de trobar el lloc on posar-ho. Si a Sallent la nostra normativa i el posicionament de l'Ajuntament és el de protegir el sòl fèrtil, hem de trobar altres espais. I hem incentivat en la nostra normativa la instal·lació de plaques a les teulades, per exemple, de les empreses. Però tenim un runam que no és, en absolut, sòl agrari fèrtil i que és un espai on es genera una oportunitat d'instal·lar aquestes plaques solars, amb el benentès que volem participar de manera directa d'aquesta transició energètica. Hi veiem una oportunitat de retorn cap al municipi. I espero que hi puguem arribar amb el màxim consens amb les forces polítiques de Sallent».\nEl consistori espera que els propers mesos l'empresa aclareixi i concreti les demandes que ha posat sobre la taula, abans de fer cap pas en l'àmbit urbanístic.


Comprendre els empipaments de l'altre - Didactalia: material educativo\nComprendre els empipaments de l'altre\nConsiderar les conseqüències d'una decisió presa sobre un mateix i sobre els altres.\nObjectius generals: Assumir la importància de prendre decisions de forma responsable, valorant-ne les conseqüències per a un mateix i els altres. Desenvolupar el pensament conseqüencial Específics: Analitzar diverses opcions abans de prendre una decisió i assumir-ne les conseqüències. Conèixer algunes estratègies per considerar les conseqüències d'una decisió: la llista d'alternatives possibles. Visualitzar les conseqüències d'una decisió abans d'executar-la: avantatges i inconvenients per a un mateix i els altres. Reconèixer la consideració de les conseqüències d'una decisió com a factor per a la prevenció de conflictes interpersonals. Continguts  Coneixements De caràcter conceptual (declaratiu): Presa responsable de decisions Pensament conseqüencial De caràcter procedimental: Proposta d'alternatives diverses prèviament a una presa de decisions. Elaboració de llistats amb alternatives i conseqüències previsibles d'una decisió. Anàlisi de les conseqüències previstes per a un mateix i els altres de les diverses opcions plantejades. De caràcter actitudinal: Valoració de la presa de decisions responsable. Valoració de la necessitat de preveure les conseqüències d'una decisió per afavorir i millorar les relacions interpersonals i el benestar personal. Coneixements previs: No en calen. Accedeix a la guia didàctica de l'objecte.\nPalabras clave: pensament conseqüencial presa de decisions\nURL repositorio: /repositorio/06042010/83/es-an_2010040622_9102657\nEdad: Edat: 10-14 anys\nMapa Conceptual: Comprendre els empipaments de l'altre\npresa de decisions,\nNavega entre 99060 recursos y 489830 usuarios


APPs per descobrir el nostre entorn | Tribuna d'educació\nAPPs per descobrir el nostre entorn\nÀrea de Didàctica de les Ciències Experimentals i de les Ciències Socials\nLes apps són aquestes noves aplicacions de programari dissenyades per aportar informació del nostre entorn immediat i que s’executen en els smartphones (telèfons intel·ligents), tablets i altres dispositius mòbils. Aquest terme tan popularitzat actualment prové del senzill abreujament de la paraula anglesa application.\nDes dels seus inicis, el 2008, fins a l’actualitat s’han desenvolupat innombrables aplicacions que estan disponibles al mercat. Moltíssimes. I d’àmplia catalogació: més de 80.000 apps si només valorem les aplicacions educatives.\nTotes elles tenen l’objectiu principal de facilitar dades als usuaris en qualsevol moment (en temps real) i en qualsevol lloc (amb connectivitat) per solucionar una tasca determinada o bé aportant informació per poder decidir o resolent els nostres dubtes en operacions i gestions del dia a dia 다운로드.\nHi ha, per tant, una multitud d’aplicacions molt variades que permeten des de documentar la nostra gestió econòmica fins a rebre informació sobre el transport públic; consultar documents, comunicar-nos amb altres usuaris, triar i desenvolupar activitats turístiques o fer compres comercials; jugar, fer passatemps o exercitar la nostra memòria. L’elecció, en funció de la necessitat concreta que pretén resoldre, recau en el propi usuari.\nTotes elles estan a l’abast, de forma gratuïta o per mitjà de pagament, a través dels grans sistemes actuals com Apple-iOs, Android, Windows i Blackberry.\nUn àmbit on s’han desplegat les aplicacions àmpliament i amb gran diversificació ha estat en el coneixement i descobriment del nostre entorn més immediat, tant pel que fa a diversitat de continguts com a la seva qualitat 월식의 가면 다운로드.\nActualment, la realització de rutes naturalistes o urbanes, de visites culturals del patrimoni o visites museístiques s’han vist influenciades per la utilització de les apps, un ús que va en augment. Primer, perquè existeix una major connectivitat en àrees naturals antigament desproveïdes d’accés a Internet. Segon, perquè són còmodes d’utilitzar i perquè permeten accedir a diverses dades informàtiques, aspecte aquest últim que fa que els materials impresos en paper, aquells que dúiem a les nostres motxilles, s’hagin reduït: mapes Alpina, guies naturalistes variades segons les temàtiques (flora, ornitologia, micologia, i així, tantes altres disciplines del nostre interès), i altres guies, tríptics, fullets i croquis dels elements patrimonials o de les col·leccions exposades en els museus.\nUna de les grans revolucions que han suposat les apps és el concepte selectiu de la localització allà on siguem. Així, les noves tecnologies WAP i EDGE fomenten la transmissió de dades i la seva connexió a Internet, i el sistema de localització per GPS permet un major desenvolupament de les aplicacions ja existents, que està en continu creixement 미남이시네요 4회 다운로드.\nA continuació, en mostrem una selecció interessant i bàsica per promoure’n l’ús en les nostres sortides educatives:\nGoogle Maps: aquest servei de localització a través del web ofereix vistes aèries de gairebé qualsevol lloc del món. Accedim a fotografies reals fetes per satèl·lit, o a imatges de mapa, amb una precisió considerable. Permet monitoritzar, rastrejar i seguir rutes. Per preparar les rutes amb antelació, s’usa Google Earth i Google Street View (que incorpora la visió panoràmica en 360º a peu de carrer en entorns urbans) 다운로드.\nOrux Maps: és un visor de mapes i traçador de rutes amb GPS; una aplicació en línia amb múltiples mapes, i offline amb mapes calibrats. Permet calcular distàncies, desnivells, orientacions de rutes de senderisme i altres pràctiques esportives. A més, guarda i visualitza els tracks realitzats.\nEl GPS (Global Positioning System) ha permès millorar la informació i la interpretació cartogràfica dels territoris que explorem i descobrim 다운로드. La paraula geolocalització és un neologisme, també anomenat geoposicionament o georeferenciació. És el sistema que permet conèixer la posició —definida en coordenades de latitud (x), longitud (i) i alçada (z)— d’un objecte, persona (mòbil) en la superfície terrestre —i molt útil, en navegació— gràcies a la recepció de senyals emesos i rebuts per una xarxa de satèl·lits. El terme localització és més genèric i ha revolucionat la selecció d’informació local que interactua amb l’usuari de les apps.\nWikiloc: és una comunitat d’usuaris que comparteix rutes realitzades, geolocalitzades i documentades 다운로드. És important consultar la ruta que farem gràcies a aquesta apps.\nArlabs: és una aplicació gratuïta que converteix el telèfon mòbil en un altímetre de precisió. Amb aquesta aplicació, podem conèixer i ajustar millor els desnivells que superarem.\nUn cop tenim referenciada la ruta que realitzarem, segur que ens sorgiran preguntes interessants durant el recorregut que podran ser documentades i interpretades a través de les apps.\nAEMET: aquesta aplicació identifica de manera automàtica la nostra localització i ens mostra les condicions meteorològiques reals i previstes d’aquesta zona 다운로드. És gratuïta, està facilitada per l’Agència Estatal de Meteorologia.\niForest: a través de l’intercanvi de fotografies reals d’arbres i plantes, permet accedir a la identificació d’aquesta planta desconeguda i a les seves característiques més importants. Amb suplement, disponible en iOS i Android.\nPlantNet: és un mètode ràpid i senzill d’identificar plantes gràcies a un sistema d’eliminació comparativa a través de fotografies de les seves fulles. Per això en diuen el Shazam per a plantes. Compta amb un fons documental de més de 3.700 espècies de plantes silvestres i és gratuïta 아이폰 구버전 앱 다운로드.\niKnow Mushrooms 2 PRO: és un exemple de les interessants apps de Nature Mobil que, en aquest cas, ens permetrà identificar els bolets.\nAus d’Espanya: és una aplicació per identificar les espècies d’aus desenvolupada per la Sociedad Española de Ornitología SEO/BirdLife. Actualment, hi ha apps d’identificació de moltes espècies d’animals: insectes, amfibis, etc.\nSons del bosc: és un catàleg de registres sonors d’ocells per promoure’n la identificació sense observació directa 다운로드. D’aquest mateix tipus, comptem també amb Cants d’aus Id d’Espanya (De Mullen & Pohland GBR).\nGoogle Sky Maps: situa i identifica, en el cel nocturn, les diverses constel·lacions, estrelles, planetes i galàxies. Fins i tot funciona de dia, i amb cels ennuvolats, i en matinades i capvespres.\nHi ha nombroses apps que busquen el coneixement, la divulgació o la conservació del paisatge urbà a través de les comunicacions de les xarxes d’usuaris 히로시의 회상 다운로드.\nBCN Paisatge: permet descobrir elements singulars del paisatge urbà. Està desenvolupat per l’Institut Municipal del Paisatge Urbà i la Qualitat de Vida i l’Ajuntament de Barcelona.\nFinalment, la realitat augmentada (RA) s’ha popularitzat en la divulgació museística. Aquesta tecnologia combina el món real amb dades i continguts generats per ordinador (realitat virtual). Combina objectes gràfics i continguts multimèdia amb seqüències filmades en el món real en temps real. Existeixen exemples de RA en la visita de la Casa Batlló (Barcelona), a eFlors (Temps de Flors, Girona), al Barcelona Bus Turístic Virtual, i en altres museus, monuments i exposicions de les nostres ciutats.\nEn definitiva, les apps estan canviant la forma d’aproximar la població al coneixement i descobriment del seu entorn. Si ja s’ha superat la limitació de connectivitat que presentaven certes zones geogràfiques quant a accés a Internet, actualment el repte més important és superar la limitació de consum de bateria (quant a autonomia) que pot suposar el fet d’utilitzar i consultar nombroses apps en un moment concret. Però la revolució tecnològica de la informació està en contínua revisió, superació i millora.\n← Paradoxes de quan menys és més!\tEl Cancionero: una experiència creativa a l’aula →\nApps aprenentatge llengua lectura literatura TAC Educació aprenentatge cooperatiu art història pensament computacional educació física TIC matemàtiques activitat física formació docent Scratch innovació educativa salut cultura


El senyoriu d'Andorra\nEl país pirinenc d'Andorra apareix integrat, des dels primers temps de la conquesta cristiana, al comtat d'Urgell, alliberat del domini musulmà al 785 i acollit als monarques carolingis.\nLa Vall d'Andorra s'esmenta per primera vegada a l'acta de consagració de la catedral de La Seu d'Urgell l'any 839, en la qual es nomenen les sis parròquies tradicionals andorranes, Lòria, Andorra-Santa Coloma, la Maçana, Ordino, Encamp i Canillo, totes pertanyents a la diòcesi d'Urgell i sotmeses a la jurisdicció dels seus bisbes.\nAl principi, el govern del comtat, va recaure en comtes nomenats per la sobirania carolingia i, posteriorment, el títol comtal va passar a ser hereditari, governant-se llavors per comtes de la dinastia local.\nEl fundador d'aquesta dinastia, el comte Sunifred I, va rebre de l'emperador franc, Carles el Calb, en el 843, bens al Rosselló, Conflent, Cerdanya i la Vila d'Andorra, amb plena potestat a tot el territori.\nAquesta donació inicial se'n va anar incrementant durant els segles IX i X, mitjançant compres i permutes, adquirint altres terrenys a Lòria, Canillo i Encamp.\nA la permuta de propietats entre el comte Borrell II de Barcelona-Urgell i el bisbe Sala d'Urgell al 988, aquest últim cedia al comte, possessions a Berga i Cerdanya, a canvi de les viles de Lòria, Santa Coloma, Andorra, Ordino i la resta dels llocs de la vall.\nAquest intercanvi va representar el traspàs a l'episcopat d'un territori, que durant el segle XI es va ampliar amb la Maçana (1040), encara que no implicava la cessió de la sobirania per part del comte, ni la renúncia als drets senyorials.\nLa completa cessió de tots els béns i drets al bisbe d'Urgell, Pere Berenguer, de la Vall d'Andorra, de manera perpètua i sense reserves, va ser firmada al 1133 pel comte Ermengol IV, a canvi de 1200 sous, marcant la transformació del territori en una senyoria jurisdiccional.\nA mitjans el segle XII, per motius administratius i de defensa, alguns procedents dels atacs dels comtes d'Urgell a fi de recuperar els territoris, el bisbe es va veure obligat a enfeudar els seus dominis a la protecció dels senyors de Caboet i de Castellbò, l'hereu del qual va arribar a ser el comte de Foix per matrimonis entre ambdues cases.\nA partir del segle XIII va començar un període d'hostilitats entre els bisbes d'Urgell i els comtes de Foix per la sobirania d'Andorra, firmant-se els Pareatges entre el bisbe i el comte de Foix, que representava un tractat de reconciliació que va donar origen a l'institució del coprincipat.\nEn el Pareatge de 1278, el bisbat va admetre el comte com a participant i associat a l'exercici actiu de la senyoria d'Andorra, creant obligacions militars, tributàries i jurisdiccionals cap als dos senyors conjuntament. El Pareatge de 1288 va completar les atribucions d'autoritat compartida del primer Pareatge.\nDurante el segle XV, les aliances, herències i legats, mitjançant diferents matrimonis i descendències, desemboquen en la sobirania del regne de Navarra pels comtes de Foix, unint Enric IV de Navarra els drets de cosenyoria dels comtes de Foix a la corona francesa el 1607.\nA partir de l'instauració a França de la República, seran coprinceps d'Andorra tots els presidents de la República francesa.\nEl dia 14 de març de 1993, el poble andorrà va aprovar la primera Constitució d'Andorra, que estableix el país com un coprincipat parlamentari i un estat de dret democràtic, governat per un Consell General format per 28 membres, 4 de cada parròquia, i un president.\n» Dins de l'Imperi Hispànic


Vèncer les ametlles |\nVèncer les ametlles\nL’habitació no és la més gran de la casa, però ja li està bé. De fet, n’hauria pogut escollit qualsevol, un cop tots els fills van haver marxat de la casa familiar per viure les seves pròpies vides, segons van dir. Però aquella ha estat la seva cambra des de fa més de seixanta anys, seva i del seu Fèlix fins nou anys enrere. Nou anys. Sembla que no pugui ser que el temps passi tan ràpidament mirat de lluny, mirat per sobre de les coses de cada dia. Mirat de més a prop, en el girar i girar de les agulles del rellotge, el temps pot passar desesperadament a poc a poc. I passa també lentament quan hi ha alguna cosa que et fa desitjar que sigui ja demà passat, o l’any vinent, o una altra vida. Però ella ja fa molt temps que no desitja res així. S’ha avesat a no voler córrer més que el temps; ha après que no és ella qui regeix el seu propi destí.\nRepeteix el mateix ritual de cada tarda. A mida que es va traient la roba, la plega amb cura i forma una pila sobre la cadira que té als peus del llit. Les mitges gruixudes, que es treu amb molt de compte per no perdre l’equilibri i per no haver de posar el peu fora de la petita estora que l’aïlla de la llosa gelada, el viso, la faldilla, la samarreta, el jersei de llana i la rebeca de punt. Una massa informe de roba negra que ho és des de temps immemorials. Primer, per la mort del pare, després per la mort successiva de dos germans, la mare, un dels seus fills, el Fèlix.\nEls fills, quan tornen, a l’estiu, intenten convèncer-la que ja no cal que guardi més dol per ningú. Això ja no es porta, mama, diuen. I ella ja ho sap, totes dues coses, que no cal i que ja no es porta, però no sap estar-se de vestir-se d’aquella manera, perquè és així com li ha tocat vestir-se, no és res que ella hagi triat. De tota manera, a l’estiu, quan els fills tornen, es posa sense dir res les bates i vestits florejats que li regalen. I també pels fills va deixar de posar-se el mocador al cap ja fa anys, perquè la feia més gran, segons deien. Però això a l’estiu, que és com un parèntesi en la successió del temps, perquè torna a tenir tota la família al seu costat, complint el ritual ancestral de tornar a casa fugint de la quotidianitat i els seus fantasmes.\nAra, a l’hivern, el mocador li atura el fred gelat prop les orelles i es converteix en el seu cabell i la roba negra, la de sempre, l’abriga de les inclemències i el rigor dels dies curts i les nits gèlides.\nEs fica al llit a les sis de la tarda perquè ja és fosc i perquè no té res més a fer. La casa en silenci és com un gran decorat desproveït de vida. Ella la recorre cada dia fins a l’últim racó, però, per assegurar-se que tot és on ha de ser i per escalfar amb el seu alè els terres de pissarra i les fustes centenàries. Sap que les coses necessiten ser escalfades amb la respiració de les persones. S’atura, en el seu recorregut, al menjador i observa les desenes de fotografies penjades amb claus enormes de les parets. Hi són gairebé tots, els fills i els fills dels fills. Fins i tot hi ha hagut de penjar els dos primers fills dels fills dels fills. Repassa els noms de tothom per no oblidar-los, perquè li fa pànic oblidar els noms, que són el lligam més estret que té amb els seus records. Un a un, diu en veu alta els noms dels rostres de les fotografies, encara que molt sovint ha de fer un esforç per saber qui és aquell nen de mesos amb vestit de bateig, semblen tan iguals, els nadons. De vegades es guia per la grogor de la fotografia, aquesta deu seu la Sofia de la meva Antònia, diu, i ho sap perquè la foto és en blanc i negre i perquè recorda més els néts grans que els petits.\nTots li van pertànyer, fills i néts, durant un moment, només a ella, perquè els ha somiat a tots abans del seu naixement, néts i fills. Va pressentir els seus tretze embarassos abans de tenir-ne cap símptoma i molt abans de la seva confirmació. Simplement, ho veia en somnis. He somiat nenes, li deia al Fèlix, i un i l’altra sabien que inexorablement allò significava un nou embaràs. Que vingui bé, deia ell, i assumien el designi del destí, sense complaença i sense recança. Què hi podien fer, ells. Així mateix va passar amb cadascun dels vint-i-un néts. Quan sonava el telèfon d’aquella manera especial, ella sabia que algun dels fills la trucava per confirmar-li allò que ella ja havia somiat dies abans. Que vingui bé, els deia, i immediatament passava a afegir un gra en el llarg rosari que passava devotament cada vespre a l’església juntament amb dues o tres dones més. Això era quan al poble encara tenien capellà i l’església era oberta a totes hores. Des que mossèn Artur va morir, ni el bisbat ni ningú s’ha preocupat d’enviar cap substitut a aquell racó de món que mantenen viu vint famílies escasses, la majoria formades per una sola persona. Encara que a l’estiu hi viu molta més gent, quan els fills tornen.\nAprofita per espantar també les ànimes que ronden per la casa abans de tornar a la seva cambra. No li agrada que les ànimes juguin amb els rostres de les fotografies. Mai se sap de què són capaços els esperits dels morts. Un cop al llit, es fa fregues als peus amb una pomada miraculosa que li atura l’artrosi i li fa circular millor la sang. Sort en té, perquè ja fa anys que els ossos se li han tornat de ferro i la carn se li rovella. Dóna gràcies que només té això, perquè a la seva edat aquest mal d’ossos és el mínim que pot patir. Dóna gràcies, també, mentre es frega els peus, que les malalties no s’hagin manifestat grotescament en la família. Ella sap quan algú està malalt. Ho sap perquè ho sent. És una mena de desassossec que l’acompanya durant dies i la manté intranquil·la. Sap que algun dels seus fills està malalt o pateix. Sigui on sigui. No poden enganyar-la. De vegades, comença una ronda de trucades aparentment innocents que no són més que la ratificació de la seva sospita. Esteu tots bé? Molt bé, filla, penjo que haig de trucar al teu germà. I al final descobreix que algú és al llit de fa dies, o bé li acaben confessant algun problema arrossegat durant mesos i que no li havien comentat per no preocupar-la. Això va ser el que més la va amoïnar quan els fills van començar a emigrar. Com controlaria els seus estats d’ànim, els seus mals, com els podria protegir des d’aquell lloc remot que abandonaven per un món menys remot i més incert.\nDesprés de les fregues, s’acomoda sobre els coixins i encén, amb el comandament a distància, el televisor que el seu fill petit va penjar-li a la paret del davant del llit, – un luxe que agraeix haver acceptat després de molt negar-s’hi -. El televisor li serveix per veure per una finestra el món d’allà fora, el món dels fills, el món del futur. Ni l’entén ni el vol entendre, no ho necessita. Només es distreu una estona sense desitjar res del que veu a la pantalla, sense desitjar una altra vida. De fet, aguanta les imatges del televisor no més de mitja hora. Només hi diuen mentides, a la tele, es diu i amb un gest desimbolt prem el botó vermell del comandament mentre amb l’altra mà encén la ràdio que té sobre la tauleta. La ràdio és millor: la veu dels locutors que no veu li sembla més creïble.\nDes que no hi ha mossèn, s’ha acostumat a agafar el rosari i resar al llit, amb la companyia de la veu de la ràdio de fons. La majoria de dies es queda adormida així, amb el llum encès, la ràdio sonant i el rosari penjat de la mà dreta. Quan es desperta, dues o tres hores més tard, només pateix per si no ha acabat de passar pels dits tots els grans d’alabastre, un per cada fill, diu.\nQuan té tots els fills a casa, a l’estiu, molts dies no té temps ni de resar, i molt menys de veure la tele o escoltar la ràdio. Aleshores tot és diferent, la casa s’omple de presències, olors i veus barrejades que li confegeixen la categoria de llar. Se senten accents diferents en les boques dels néts i també d’alguns dels fills, més avesats ja a viure en la terra que els ha acollit que no pas en la terra que els va veure néixer. Això és la immigració, es lamenten. Això és la tristesa de la terra, diu ella quan hi pensa; la tristesa d’una terra trista i llòbrega, enyorada per tots i abandonada per tots. Acompanyant la soledat de les mares, les muntanyes d’aquella terra criden els noms dels fills perduts i els repeteixen infinitament perquè ningú no els oblidi, cridant-los perquè tornin, sense deixar que visquin en pau la vida que han triat lluny d’allà. Les mares que han quedat al poble ho saben prou bé. El vent d’hivern que assota la vall es cola per les finestres i les portes de fusta udolant els noms dels que són lluny. Les mares que han quedat al poble accepten amb estoïcisme els designis del destí. Què hi poden fer, elles.\nA l’estiu, amb més de trenta persones rondant per la casa, tot és molt diferent. El dia s’acaba tard, quan els homes – homes a casa, un altre cop! – tornen a la partida després del sopar. Són les onze o les dotze de la nit, però ella s’aixecarà l’endemà tan d’hora com sempre, com si s’hagués colgat a les sis de la tarda, com a l’hivern. Recorrerà poc a poc totes les parcel·les de terra que encara els queden i anirà omplint el cove d’enciams, tomàquets, cebes, bledes, patates. Mirarà si troba móres pels nens. Tornarà a casa carregada amb el cove ple a l’espatlla, com abans, però sense tres o quatre criatures tibant-li les faldilles. El poble encara dorm i el carrer l’acull com si fos una figura de pessebre, tan d’un altre temps, tan irreal.\nLes filles i nores comencen a llevar-se quan ella torna a casa i la renyen per l’esforç que ha fet, però agraeixen les hortalisses de colors de joguina que enlloc més mengen. A mig matí, començaran ja a fer el dinar, quan encara no ha esmorzat tothom. Veient-les traginar cassoles i pots amunt i avall, recorda el primer temps, quan elles mateixes, amb deu i dotze anys, van començar a inventar la rutina d’aquells moviments, un dia i un altre, sense aturar-se fins que es ponia el sol. Sempre ha agraït tenir filles que es fessin càrrec de les mil tasques que s’han de fer a la casa i al camp, a part de la criança dels germans més petits.\nAra també ho agraeix, perquè les filles, quan tornen, se li asseuen al costat i la van alimentant, poc a poc, amb cullerades de relats de les seves vides tan llunyanes. La fan sentir-se acompanyada, a la cuina, com aleshores.\nS’ha endormiscat, però una falca publicitària la desvetlla. Són les vuit del vespre, només. Cada cop s’adorm més d’hora. El rosari negre li ha quedat reposat damunt les cames. L’agafa un altre cop i intenta recordar on s’ha quedat abans d’adormir-se, en quin membre de la família se l’ha endut la son. Decideix resar per tots alhora, som tants. A mida que s’endinsa en l’oració recitada eternament amb la mateixa cantarella anacrònica, el pensament li torna a fugir i ja només repeteix les paraules per intuïció, sense saber què diu, ni per a qui. Vola per paratges amables, entre muntanyes arrodonides de pendents suaus i valls ondulades, tan diferents d’aquestes muntanyes abruptes i sobtades on ha viscut sempre. Se sent tan bé que es deixa anar, sí, es deixa anar per poder sentir amb més fruïció aquell vent tebi a la cara, un vent que no talla la pell ni la castiga.\nLa mà dreta li rellisca sobre la cuixa i els dits afluixen el rosari. Lleugerament. La ràdio segueix parlant-li de coses que no li pertanyen, que mai no ha volgut ni desitjat. La casa sencera sembla escoltar la seva respiració gairebé inaudible i tan lleugera que a penes mou el llençol que li tapa el pit. Els mobles vells han deixat de cruixir en un intent de crear el silenci absolut, el no res. Les ànimes, que s’han colat a la cambra just abans que ella tanqués la porta, han quedat suspeses del sostre i observen amb ulls esbatanats el moviment lleuger de les cortines de la finestra. No fa gens de vent.\nPels llocs on es mou ara, més enllà de la consciència, li sembla experimentar tot de sensacions agradables que pensava haver oblidat. El cor bategant amb força; el contacte d’unes mans acariciant-li l’esquena; milers d’ales movent-se al seu estómac; les galtes cremant de llàgrimes; el cos tremolant de passió; l’ànima neta abans de corrompre-la el dolor. Ella ha estat una dona i ara hi pensa per primer cop en tota la seva vida. I hi pensa sense ser-ne conscient. On van quedar totes aquestes vivències? Com havia pogut oblidar-les durant tants anys? Havia perdut la seva pròpia pell.\nLa cortina de la finestra atura el seu moviment i just aleshores ella sospira profundament. Les ànimes del sostre es preparen per a l’inevitable i observen com el pit de la dona gairebé ha deixat de moure’s. La mort ha aparegut sota la finestra, esperant pacientment el seu moment.\nDe cop la dona, en el seu passeig oníric, sent la necessitat de tornar al seu cos inert i seguir amb la rutina quotidiana que, intueix, no tornarà a ser la mateixa després d’aquella experiència astral. Ha notat la mort a prop, ha sentit la seva olor d’ametlles amargues, l’ha mirat als ulls i ha decidit viure. Encara no és el moment. Ha recuperat la memòria de la pell! L’endemà serà un dia ben especial, el dia del ressorgiment, el dia en què tot serà possible.\nLa ràdio anuncia que han arribat les deu de la nit i la dona es desperta a mitges. Apaga l’aparell i el llum del sostre, que mira fixament durant uns instants. Potser per això, en la fosca, els ulls li fan pampallugues i li sembla que centenars de llumetes minúscules es mouen allà dalt. Nota l’escalfor del rosari a la mà dreta. Demà acabarà les oracions, ara té un desig immens de dormir, de seguir dormint com ho estava fent, dins un somni tan dolç.\nL’endemà es desperta amb les primeres llums de l’alba. Amb un moviment repetit mil vegades, s’incorpora i ressegueix amb el dit índex de la mà esquerra el contorn de la fotografia del Fèlix que va col·locar fa temps sobre la tauleta de nit. Un cop al bany es renta la cara amb l’aigua gelada i fa el senyal de la creu donant gràcies a déu per aquell nou dia i per deixar-la viure’l. A la cuina s’escalfa una mica de llet i cafè i torna a l’habitació a vestir-se després de prendre-s’ho tot a petits glops.\nSe sent estranya, particularment descansada. No recorda res del que ha somiat, però deu haver tingut un somni reparador i agradable, perquè se sent especialment bé.\nMentre s’acaba de col·locar el mocador al cap, pensa que aviat haurà d’amagar-lo perquè falta ja poc perquè tornin els fills. Dos mesos i mig, a tot estirar. Haurà de ventilar les cambres i espolsar les estores abans no arribin els primers. Que tingui salut per a veure-ho un any més, demana distretament mentre s’acaba d’encaixar les espardenyes.\nAbans de sortir de la cambra mira la finestra, des d’on li sembla que arriba una olor estranya. Ha tornat a ser aquí, pensa. Quan fa córrer les cortines, intueix la mort desdibuixant-se en la primera claror del dia. Somriu. No necessita res, és cert, només aquella petita victòria diària.\nAl menjador, els rostres dels fills i dels fills dels fills i dels fills d’aquests contemplen els seus moviments lents des dels seus claus a la paret. Recorda els noms de tots ells amb claredat, aquell matí. Ha tornat a vèncer.


Química, Educació, Girona [Sr. Rosés] – Edunomia\nAhir ens va deixar el Sr. Rosés, el meu professor de química de COU i 1r de carrera, professor històric i entranyable del Col.legi Universitari de Girona. Amb dos companys professors de química de la UdG (Joan Miró i Victòria Salvadó) li hem dedicat unes paraules al Diari de Girona:\nQuímica, Educació, Girona\nLa química gironina ha perdut un dels seus referents: el Sr. Rosés. En Francesc Rosés va ser el 1970 el primer coordinador de ciències del Col·legi Universitari de Girona, i en va esdevenir professor de química general fins que es va jubilar, el curs 1987-1988. Va ser un dels principals impulsors dels estudis universitaris de ciències a Girona i un mestre per a molts de nosaltres.\nUn cop acabada la carrera de ciències químiques a Barcelona, va començar la tesi doctoral, però se li va oferir la possibilitat de treballar de químic a Girona, on va exercir primer a “Can Sarasa” i després a les Indústries Químiques i Tartàriques (“Els Químics”) a partir de 1955. En aquestes dues indústries, dedicades a l’obtenció d’àcid tartàric, el Sr. Rosés va introduir-hi innovacions químiques i tècniques i va aprendre a tractar la gent. Més endavant va entrar a les Carmelites per explicar-hi física, l’any 1961, i també va ser uns anys professor dels Maristes i de La Salle.\nEra un professor que es delectava fent classe i amb les seves classes els alumnes s’hi delectaven. Els seus antics alumnes encara en parlen i el recorden de bon grat. Francesc Rosés es caracteritzà sempre per tenir idees pròpies sobre tots els temes, alhora que gaudia de tenir amics molt diferents i de conversar-hi sincerament. Tots nosaltres vam aprendre al seu costat a ser professors i, sobretot, persones. Nosaltres i tots els seus amics durant molts anys, en conservarem un record emocionat perquè sempre va saber trobar la manera de fer-nos descobrir els valors de la vida i el treball.\nEls estudis de química i de tot ciències, primer del Col·legi Universitari i ara de la Universitat de Girona, li deuen moltes coses. Per això fa dos anys la Facultat de Ciències li va atorgar la Distinció al Mèrit Científic i Acadèmic. El record de la passió amb què feia classe seguirà present entre nosaltres.\nJoan Miró, Victòria Salvadó i Miquel Duran\nLa Universitat de Burgos atrau un 24% més d’estudiants nous


Gaza és probablement la presó a l'aire lliure més gran del món | Centre Cívic Casa Golferichs\nHome Notícies Gaza és probablement la presó a l'aire lliure més gran del món\nAquests moments de reorientació són també una oportunitat per a la reflexió. La desescalada ens omple de dubtes i preguntes. En aquesta crisi humanitària on el futur sembla el protagonista, no podem deixar de banda el passat. La història i la memòria ens poden ajudar a comprendre l’excepcionalitat del nostre present. Posar context i racionalitat històrica, explicar les causes, analitzar altres sotragades epidèmiques, ens ajuda a plantejar i orientar els condicionants sociopolítics, culturals i vitals del nostre futur. És per això que la Societat Catalana d’Història de la Ciència i de la Tècnica ha creat aquest canal de comunicació, un espai de reflexió per intentar comprendre, des de diferents punts de vista, la situació actual.\nEn aquesta entrevista, Mariano López de Miguel parla sobre la situació actual de Pròxim Orient i Nord d’Àfrica, regions en guerra on les condicions vitals són mínimes i analitza com la COVID-19 i les seves conseqüències no ajuden a millorar-la.


L’Obrador de la Beckett acull el projecte Croquis d’interacció creador-espectador | betevé Web\nL'Obrador de la Beckett, en la que serà en el futur seu del teatre al Poblenou, acull Croquis BCN. Una seixantena de persones, pagant pel sistema de taquilla inversa, van poder veure ahir quatre fragments d'espectacles, com aquest de 'Madrugar', de la companyia Los Automecánicos. Després de cada fragment, de 20 minuts com a màxim, els espectadors apunten idees que al final exposen a les companyies. En aquest cas hi ha unanimitat: el llenguatge que empra la companyia, amb el paper i les canyes és original, però no és gens clar el que volien explicar...\nLa iniciativa s'adiu amb l'ADN de la sala Beckett, sempre interessada a posar en contacte creadors i públic.\n"Fer que la creació contemporània, la creació escènica en aquest cas, trobi canals de contacte amb els espectadors. Que no sigui únicament presentar un espectacle i 'adiós muy buenas', fins un altre dia..., sinó que hi hagi una relació permanent."\nTambé el segon fragment representat, 'Ricard de tercer', de Gerard Guix, rep nombroses impressions. En aquest cas la majoria coincideix que l'interès de la proposta rau en el suspens, més que en un desenllaç previsible.\nAvui dissabte hi haurà una segona sessió amb quatre obres més en procés de construcció. La Beckett es compromet a mostrar el resultat final d'almenys una peça, i la veïna Can Felipa ofereix residència a una de les vuit companyies per seguir assajant en condicions.\ndissabte 24 de maig, 2014 , 10.33\nL’Obrador de la Beckett acull el projecte Croquis d’interacció creador-espectador\nL'Obrador de la Sala Beckett, al Poblenou, importa un projecte nascut fa dos anys a Madrid per ajudar el procés de creació teatral. Es diu Croquis BCN i convida companyies que estan començant a muntar un espectacle a mostrar-ne un fragment davant d'un públic que pot dir-hi la seva. Entre divendres i dissabte s'hi presenten vuit peces de teatre.\nEl públic de la Beckett paga la voluntat quan finalitza l’obra\nLa Beckett engega la temporada amb teatre italià\n‘El principi d’Arquimedes’, a la Sala Beckett


i Atlas | enciclopèdia.cat\nL’Atlas 5 camí de la base de llançament (2018)\nNom d’una sèrie de míssils balístics intercontinentals nord-americans, que han estat emprats també per a llançaments espacials.\nN'han existit diferents models, que porten lletres indicatives: D, E i F. El primer vol tingué lloc a cap Canaveral l’11 de juny de 1957, i fou declarat operacional en la versió Atlas D a la fi del 1959. Les configuracions E i F entraren en servei en el període 1961-62. Els míssils Atlas operacionals foren retirats progressivament del servei durant el període 1964-65 i substituïts pels míssils Minuteman i Titan. L'Atlas, modificat convenientment, ha servit en diverses missions espacials, per exemple, com a coet llançador per als vols orbitals Mercury. Diferents trams secundaris han estat acoblats, també, a l'Atlas d’exploració espacial. De primer fou dotat d’un Able per a una sèrie d’assaigs fallits per a abastar la Lluna que tingueren lloc en 1959-60. Després li han estat incorporats diversos models Agena. El conjunt Atlas-Agena B serví per a llançar les primeres sondes espacials Ranger i Mariner, i l'Atlas-Agena D per al Lunar Orbiter, entre d’altres. Un segon tram especialment concebut per a l'Atlas fou el Centaur, sistema que entrà en servei amb el llançament de la sonda lunar Surveyor 3, i que hom ha fet servir també com a llançador dels Mariner 6 i 7. Les forces aèries han aplicat els antics míssils Atlas, en desús, per al llançament dels satèl·litsƒOV1. Tots els Atlas porten motors de propergol líquid (hidrocarburs RP-1 com a combustible, i oxigen líquid com a comburent) i aconsegueixen, segons el model, empenyiments de fins a uns 190.000 quilograms-força.\nActualment hi ha disponibles les versions I, II, III, IV i V, amb les corresponents subversions. Això permet cobrir una gran gamma de càrregues. Aquests coets construits inicialment per General Dynamics i, més tard, per Lockheed Martin, són llançats des de les bases de Cape Canaveral (Florida) i de Vandenberg (Califòrnia).


Acne - Idermic\nPer lluir una pell més sana\nL’acne és una malaltia crònica inflamatòria de la pell que involucra les unitats pilosebàcies (fol·licle pilós i glàndules sebàcies), caracteritzada per la formació de barbs, pàpules, pústules, nòduls i cicatrius, que apareix principalment a la cara i part superior del tronc.\nEl 85% dels adolescents es veuen afectats per aquesta condició, alguns mantenint-la durant la seva vida adulta. L’etiologia de l’acne és multifactorial i es desconeix per què algunes persones padeixen acne i altres no, però se sap que és parcialment hereditari i hi ha gens implicats en la predisposició a desenvolupar-lo.\nEl tractament de l’acne depèn de l’extensió i la intensitat de la malaltia, de la producció de cicatrius i de factors del pacient com la seva edat, estat hormonal o característiques de la pell, així com de les seqüeles psicològiques i impacte en la qualitat de vida. Iniciar el tractament de forma precoç pot evitar les cicatrius físiques i psicològiques.\nBy admin@www|2019-09-21T08:34:19+00:00gener 23rd, 2019|Comentaris tancats a Acne\nAbout the Author: admin@www


Schulz dimiteix com a president de l'SPD\nCRISI A L'ESQUERRA ALEMANYA\nEl líder socialdemòcrata deixa la presidència només un any després d'arribar-hi i col·loca la líder parlamentària Andrea Nahles com a successora\nEl nou ministre de Finances, Olaf Scholz, ocuparà la presidència fins que el partit decideixi un relleu el 22 d'abril\nBerlín - Dimarts, 13/02/2018 | Actualitzat el 14/02/2018 a les 19:30 CET\nEl preu a pagar per arribar a un nou acord amb els conservadors per reeditar la gran coalició ha sigut molt alt. Onze mesos després de ser elegit president dels socialdemòcrates, Martin Schulz ha anunciat avui que deixa el càrrec, i tanca un camí a la cancelleria que ha acabat en un sonor fracàs. “M'agradava la meva feina”r;, ha assenyalat.\nDesprés de la seva dimissió, l'expresident del Parlament Europeu ha apuntat a Andrea Nahles, líder parlamentària de l'SPD, com la seva successora, una decisió que el partit prendrà en un congrés extraordinari a Wiesbaden el 22 d'abril. Si guanya, es convertirà en la primera dona que presideix l'SPD. Fins llavors, el nou ministre de Finances, Olaf Scholz, comandarà el partit.\nTot i ser recolzada unànimement per la directiva, la probable elecció de Nahles ja ha obert una altra bretxa al partit. Després de les informacions que apuntaven que Schulz transferiria ràpidament el poder perquè Nahles pogués promoure l'acord de gran coalició, les bases havien criticat en les últimes hores una elecció que consideraven poc democràtica. Aquesta oposició ha portat l'alcaldessa de Flensburg, Simone Lange, a presentar la seva candidatura a la presidència per “tornar a donar veu als membres del partit”r;.\nEl fracàs de Schulz\nLa política alemanya ha devorat Schulz en menys d'un any. Vist com l'esperança de renovació del partit contra Merkel, no va trigar a començar a decebre els seus. Dures derrotes regionals i la incapacitat de distanciar-se de la cancellera van portar als pitjors resultats de la història de l'SPD.\nSchulz va apostar per l'oposició però el fracàs de la coalició Jamaica el va posar entre la responsabilitat nacional o la de partit. El líder va claudicar i va acabar negociant la tercera gran coalició dels últims 12 anys. Encara que una majoria d'alemanys creien que per coherència Schulz no havia de formar part de l'executiu, es va adjudicar el Ministeri d'Exteriors. El cabreig intern del partit i especialment del seu amic Sigmar Gabriel el van portar a fer un pas enrere. Ni al capdavant de l'SPD, ni comandant la diplomàcia. Ja sense esperança, ha acabat sent una figura tràgica. És temps de retirada.\nTemes: Martin Schulz Alemanya


Bossa Samarreta Plàstic 70% reciclat de 50x60 50mc. Paquet de 100 uts. » Comercial Ramos Lleida\nInici / 04. Bosses compostables / Bossa Samarreta Plàstic 70% reciclat de 50×60 50mc. Paquet de 100 uts.\nPaquet de 100 unitats bossa samarreta plàstic 70% reciclat de 50×60 block, galga-200 (50 micras). Mides: 50cm ample i 60cm alt. Bossa d’alta resistència. Impressió estàndard 1 cara.\nBslsa fabricada amb un 70% de plàstic reciclat. Depositar aquesta bossa en el contenidor groc.\nSKU: SP5060PR Categoria: 04. Bosses compostables


El reciclatge se segueix expandint a les escoles d’Olot - Ràdio Olot\nEl reciclatge se segueix expandint a les escoles d’Olot\nL’Ajuntament ha posat en marxa un segon compostador de matèria orgànica que transforma els residus del menjador escolar en adob. El Pla de Dalt s’afegeix al Bisaroques, qui en un any ja ha aconseguit 200 quilos de compost. La matèria reciclada s’utilitza per a les mateixes escoles i jardins de la ciutat.\nImatge del nou compostador al Pla de Dalt (Aj. Olot)\nAquest dijous és el dia internacional del reciclatge, un bon moment per recordar que la separació de residus no és cosa d’un sol dia. Des de les escoles de la ciutat d’Olot es fomenta durant tot l’any. En el cas del Pla de Dalt i el Bisaroques ho fan amb un compostador que permet convertir les restes orgàniques del menjador escolar en adob per a plantes i jardins. Al Pla de Dalt la iniciativa s’ha posat en marxa aquest mes i des del centre, la seva directora, la Carme Salavedra, valora positivament la idea.\nEl compostador permet convertir la matèria orgànica en adob que després s’utilitza per als horts de les escoles o els jardins de la ciutat. Els responsables de dipositar cada dia les restes de menjar del centre són els mateixos alumnes. La Queralt i en Cristian del Pla de Dalt expliquen com ho fan.\nL’any passat l’escola Bisaroques va ser la primera de la ciutat en utilitzar un compostador. Amb 365 dies, el centre ha aconseguit reciclar 300 quilos de matèria orgànica dels quals se n’han extret 200 de compost. Des del Pla de Dalt s’espera que els resultats acabin sent similars, ja que el nombre d’alumnes és molt semblant. Cada any a la ciutat d’Olot es recullen més de 2.000 tones de fracció orgànica, de les quals se n’extreuen 1.000 tones de compost per a l’agricultura, jardineria i horta domèstica.\n243 queries in 0,937 seconds.


Aquesta semana vull parlar d’un grup injustament desaparegut: Arthur Caravan.\nNaixquéren a Alcoi en un época difícil per als que cantaven en valencià. La seua música innovadora va sorprendre des del primer disc homònim, publicat per LaCasaCalba al 2009, el qual contenia himnes generacionals —almenys meus— com “L’amor és cec”. A aquest àlbum el va seguir ‘Atles enharmònic’ (Música de telers, 2011), amb gran acceptació per part del públic i la crítica, i entremig d’aquests dos treballs van parir l’espectacle ‘Si t’arriba el dematí (la nit de la música en valencià)’, un concert pedagògic en el que retrien homenatge a cantants i músics com Remigi Palmero, Ovidi Montllor o Juli Bustamante. Després vingué ‘Weneger’ (Música de Telers, 2013), junt a Hugo Mas, i el darrer treball fins a la data, ‘Major propòsit’ (autoeditat, 2016).\nPreparant aquest article em vaig preguntar com era possible que un grup amb nou Premis Ovidi i la seua qualitat deixara de tocar… Així que em vaig posar en contacte amb Pau Miquel Soler, líder del grup, perquè ens contara les seues sensacions.\n– Quin va ser el motiu perquè deixàreu de tocar?\n– Realment, no hem deixat de tocar… Arthur Caravan era un quartet quan vam traure el nostre últim disc, Major propòsit, i tres parts d’aquest quartet no hem cesat mai de tocar junts, el que passa és que estem a un altre grup que és Las Víctimas Civiles, que ara té més activitat.\nNo va ser gens premeditat escollir entre un grup i l’altre, tot i que Major propòsit i 40 Años de Éxitos del Posfranquismo Español es van concebir a l’any 2016, sinó que a Arthur Caravan vam tindre una corva de popularitat amb un primer disc ben rebut i un segon millor rebut encara, que a més ens va donar un públic fora de l’àmbit lingüístic, donant-nos la possibilitat de tocar a Madrid, i el reconeixement de part del sector indie valencià, però vam deixar passar cinc anys abans de traure el següent…\nEnmig d’aquests dos treballs vam enregistrar Weneger amb Hugo Mas, una aventura poc comercial que va despistar una mica i, potser, no va seguir la corva de popularitat que havíem aconseguit amb els anteriors treballs. Després d’aquest disc Arthur Caravan va quedar un poc adormit… Deixàrem de fer cançons i tiràrem cap a uns altres projectes i la vida personal.\nPense que Major propòsit va tardar massa en eixir i no va poder enllaçar amb l’activitat saludable que havíem assolit amb ‘Atles enharmònic’ —entenent per «saludable» el tindre més concerts de presentació, major resposta pública i privada, i la possibilitat d’eixir fora de les terres valencianes—.\nVam preguntar-nos si aquest disc ens consolidaria o seria el darrer testimoni temporal del grup. Férem una aposta forta autofinançant-nos, amb la confiança de tindre ja un nom i pensant que amb tres o quatre concerts en institucions públiques o privades, amb un caixet digne, el podríem pagar. La qüestió és que això no va passar, i el que va començar com una aposta il·lusionant va acabar sent un motiu per a plantejar-nos parar una temporada.\n– Aleshores, un dels motius va ser la falta de concerts?\n– Sí. Les presentacions oficials les vam fer sols a Alcoi, no vam poder fer-ne cap a València per diversos motius —propis i aliens—, i açò en certa manera ens va desanimar. És per això que, sense anunciar-ho, simplement vam deixar de tocar. Entre altres coses, perquè no va arribar cap proposta i cap membre del grup tenia una part activa a l’hora de buscar bolos, i açò entra en una altra qüestió que és la precarietat. Cap de nosaltres tenia els suficients diners, ni guanyava els suficients diners en la música, com per a estar invertint hores en promoció, buscant bolos, etc.\n– Potser no hi ha públic per a aquest tipus de música?\n– En part sí i en part no. No m’agrada queixar-me que no tenim públic, sé que el tenim i és un públic que ens aprecia. Tot i que, potser, ens gaudeixen més als discos que als concerts, també perquè no han tingut l’oportunitat de veure’ns i perquè no crec que siga una qüestió de la música en valencià, sinó una qüestió de com està la música en sí mateixa.\nNosaltres no som un grup de vocació comercial, no encaixem als grans festivals on sabem què és el que impera avui dia —els mateixos noms, els mateixos cartells, poca aposta per la diversitat…—. Quan hem participat, hem passat sense pena ni glòria, com al Festival de les Arts. El que jo trobe a faltar molt és un circuit mitjà.\nNo hi ha classe mitjana a la música, i no parle sols del País Valencià. Els músics ens trobem fent bolos a quatre duros en contextos bàsicament amistosos, i després, on t’ofereixen un bon caixet, l’organització és desorbitada. I és curiós, és més fàcil que contracten un grup amb un alt pressupost (per la popularitat que tenen), que un grup amb un pressupost modest… Jo trobe a faltar llocs com el Lluís Vives o altres institucions semipúbliques que puguen apostar per la música, i això avui dia no existeix.\n– Creus que hi ha espai per a tot tipus de música al País Valencià?\n– Nosaltres hem desaparegut en un moment que, paradoxalment, ha significat la recuperació de la ràdio i la tele pública valenciana, amb un talant molt més aperturista i molt més positiu cap a la cultura en valencià, i en eixe sentit s’està fent un bon treball en mostrar tot el ventall de varietat musical i estilística que n’hi ha.\nHi ha un espai de promoció, però el que no hi ha és un interés de públic en general per aquesta diversitat. Sempre hi ha hagut esta necessitat de reivindicar la varietat musical, com per exemple els Premis Ovidi o els recents Premis de la Música Valenciana Carles Santos. De fet, jo crec que sense el jurat dels Premis Ovidi, Arthur Caravan no seria res, perquè sempre ha estat format per una colla d’especialistes que han sabut entendre la nostra proposta des d’un punt de vista musical, apostant per una rara avis, tot i que aquests reconeixements mai s’han traduït en una gran popularitat.\n– Aleshores, heu aparcat el grup definitivament?\n– No puc dir-ho. Jo, personalment, estic una mica desencantat amb la meua relació amb la música des d’un punt de vista comercial. Jo sempre he sigut molt ingenu, he volgut viure amb la música i no d’ella; el que passa és que després de quinze anys vivint amb la música, superant tot tipus de precarietats, et canses d’eixa situació.\nAra mateix estic comercialitzant la música per a viure i en eixe sentit m’agrada ser més pur, preferisc tenir el meu treball i poder fer tranquil·lament els meus discos; finançar-los, presentar-los i anar als espais que vulga sense estar patint per quan cobraré.\nPer ara, hem aparcat el grup indefinidament, però ningú diu que en un futur no tinguem ganes de fer alguna cosa junts, tot i que Pau, Toni i jo continuem amb Las Víctimas i mantenim un rol actiu de creació. Així que, no sé si donarem una sorpresa amb un nou disc o si abans provaré alguna cosa sol.\nSincerament, espere que tornen i ens donen aquesta sorpresa. Mentrestant, podreu vore a Las Víctimas Civiles al Pops Marítims el 18 de maig.


Els alcaldes de la Conca creuen que crear sòl industrial és una necessitat - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEls alcaldes de la Conca creuen que crear sòl industrial és una necessitat\nEls passos fets fins ara han activat un moviment d'oposició que es desperta quan es concreta\nEls alcaldes de la Conca creuen que crear sòl industrial és una necessitat Regió7\nEls alcaldes de la Conca d'Òdena veuen necessari que s'arribi a concretar quines han de ser les peces de terrenys d'aquesta zona que es posin a disposició de futures empreses que es vulguin instal·lar a l'entorn d'Igualada. Però en els primers passos del debat per a l'elaboració del Pla director que posi ordre a la proposta han vist com els ha sorgit un moviment d'oposició amb gruix. Aquesta setmana, els alcaldes s'han reunit per avaluar la situació. I l'alcalde d'Igualada, Marc Castells, en qualitat de portaveu, ha indicat que cal trobar una eina que sigui de veritable utilitat per al territori.\nCastells va compartir amb els assistents el document d'avenç, i va expressar també les necessitats de reactivar l'economia del territori i la idoneïtat d'aquest pla director, actualment en elaboració.\nDiverses entitats van manifestar la necessitat de trobar un instrument per atraure empreses de gran format i reactivar el territori, ja que, amb els recursos actuals, la Conca no pot donar resposta a la crisi econòmica i les empreses actives al territori no es poden consolidar i desenvolupar prou per generar més ocupació. En aquest sentit, Castells va afirmar que «és el moment de cercar les inversions que garanteixin un bon futur per a la Conca, però si no ho fem bé, ens podem trobar que altres territoris ens passin al davant».\nEls gimnasos preveuen un escàs impacte de les noves mesures anticovid.


Operatiu de la Guàrdia Civil contra l'independentisme a Osona | NacióDigital\nHi ha un detingut a Sant Vicenç de Torelló i s'han fet controls i registres als accessos de Gurb i Vic\nper Osona.com, 23 de setembre de 2019 a les 13:01 |\nL'operatiu de la Guàrdia Civil contra l'independentisme també afecta Osona. En aquests moments, el cos està registrant una casa de pagès, el Mas Torrent de Codines, al límit entre Sant Vicenç i Sant Pere de Torelló. Segons explica l'alcalde d'aquest municipi, Jordi Fàbrega, s'ha retingut una persona.\nEs tracta d'un osonenc que feia pocs mesos que s'havia traslladat a la masia amb la seva família (dona i criatura). Abans vivia a Folgueroles. Els dos alcaldes d'aquestes poblacions, Sant Pere i Sant Vicenç, Fàbrega i Èric Sibina, són a la masia i remarquen que hi ha un desplegament policial molt ampli.\n"Entenem que s'ha actuat d'una forma arbitrària i que amb el gran desplegament policial ha generat alarma social en pobles tan petits com els nostres", diu Fàbrega, remarcant que és una actuació d'una "desproporcionalitat enorme". Hi ha una trentena d'agents escorcollant l'habitatge.\nL'home retingut a casa seu està vinculat al moviment independentista i al teixit associatiu de la comarca. "Forma part de tot el procés de repressió política contra l'independentisme", afegeix Fàbrega.\nEls alcaldes de Sant Vicenç i Sant Pere, Èric Sibina i Jordi Fàbrega, al lloc dels fets. Foto: Adrià Costa\nEn aquest sentit, l'alcalde ha denunciat l'actitud dels agents, ja que se'ls ha amenaçat que si hi havia cap concentració a la masia els dos batlles serien els responsables jurídics, a més de tampoc deixar prendre imatges a la premsa. "En un estat de dret això no hauria de passar", ha conclòs.\nPer la seva banda, l'alcalde de Sant Vicenç ha explicat que diumenge a la nit es va detectar un vehicle sospitós, que finalment ha resultat ser la Guàrdia Civil de paisà. Al matí hi ha hagut els controls de vehicles, després s'ha desmuntat i han tallat l'accés a la Masia. Ambdós alcaldes han remarcat que estaran pendents de la família.\nA Osona, també s'han portat a terme registres en els accessos de Vic i Gurb. Precisament aquest matí un helicòpter de la Guàrdia Civil ha sobrevolat a baixa altura per la plaça Major de la capital.\nNou detinguts per rebel·lió i terrorisme\nEn aquesta operació, ordenada pel jutjat central número 6 de l'Audiència Nacional, s'ha detingut nou persones acusades de rebel·lió i terrorisme. A més de les detencions, agents de la Benemèrita també estan fent entrades i escorcolls que han començat a primera hora del matí d'aquest dilluns a 10 domicilis de la demarcació de Barcelona. Alguns d'aquests escorcolls s'estan fent a Sabadell, Mollet i Cerdanyola del Vallès. Els detinguts declararan a l'Audiència Nacional els propers dies.\nL'helicòpter de la Guàrdia Civil sobrevolant Osona. Foto: Josep M. Montaner\nTerritorials, Política, procés català, Guàrdia Civil


DIMONI: TÍPIC O TÒPIC? (i2)\nSetmana passada començarem a tractar la imatge que es té del dolçainer i per això vàrem fer-nos servir del personatge Dimoni, protagonista del conte homònim de Blasco Ibáñez. En aquesta segon –i darrera- part de l’article seguirem establint una comparativa per a veure fins a quin punt la imatge que transmet el novel·lista és fruït de la seua imaginació o, per contra, es correspon amb el perfil que determinats dolçainers tenien al temps que va escriure el seu text. Ilustració del pintor Juan González Alacreu per a l'edició de 1977 de l'editorial RM ZONES D’ACTUACIÓ Segons se’ns descriu, el seu lloc de localització habitual es des de Cullera a Sagunt, és a dir bàsicament en la zona costanera de la província de València entre les desembocadures dels rius Xúquer i Palància. És un àmbit d’actuació cridaner atesos que el seu lloc d’origen segons el novel·lista és Benicófar . Pot ser és una població inventada pel propi autor però el ben cert és que és com es\nDIMONI: TÍPIC O TÒPIC? (1)\nPot ser a alguns haureu escoltat la frases sembles Dimoni! per boca d’algú d’avançada edat mentre fèieu sonar la vostra dolçaina per algun carrer de la nostra geografia. Jo l’escoltada vàries vegades, tot i que per a fer justícia cada vegada s’escolta menys. Per als que no ho sapigueu, açò de Dimoni fa referència al personatge de ficció creat pel novel·lista Vicente Blasco Ibáñez (1867 –1928), un dolçainer que s’ha convertit en una mena d’arquetip dintre de la consciència col·lectiva del poble valencià. Blasco Ibáñez a la seua casa a la platja de la Malvarrosa. Foto: Martin Vidal Romero Domini és el malnom amb que era conegut el protagonista d’un cèlebre conte homònim de l’escriptor valencià publicat en la seua sèrie Cuentos Valencianos apareguda al diari El Pueblo els anys 1895 i 1896. No era la primera ni la darrera vegada que tindríem notícies d’aquest personatge: abans ja s’havia estrenat a la seua novel·la Cañas y Barro , i posteriorment tornaria a estar present\nde setembre 02, 2015\nPot ser el títol no és el més apropiat, però és el més s’apropa a la idea que volia transmetre amb aquest post. Com alguns sabeu, el meu pare era dolçainer. Va començar a principis dels 80 a l’Escola Municipal de Dolçaina de València dirigida llavors per Joan Blasco però als pocs anys va abandonar-la i va començar a fer via al marge de qualsevol escola o colla. Així va ser fins el dia que va morir. Em sembla un punt de partida interesant per entendre la mentalitat d’un dolçainer que va viure una època i unes circumstàncies determinades, i que es va convertir en una persona estimada i admirada malgrat que mai va rendir-li acatament a ningú. Als que el vàreu conèixer no us calen més explicacions i als que no tinguéreu eixa sort, en un post proper faré una anàlisi més profunda de la seua figura i de la seua trajectòria. Al llarg de la seua vida dolçainera se les va veure de tots els colors i, gràcies al seu caràcter sorneguer, va desenvolupar una gran habilitat per fer palès el


Un altre vagó de Catalans - Página 2\nUn altre vagó de Catalans\nAssumpte: Re: Un altre vagó de Catalans Dg Maig 27, 2018 10:31 am\nQue va! Mira-t’el bé:\nI aquí tens el meu\nAssumpte: Re: Un altre vagó de Catalans Dg Maig 27, 2018 10:35 am\nEs veu clar, sí.\nI la plataforma, com ho solucionen els de Toytrain? Hi ha un rebaix sota la caixa perquè hi càpiga?\nAssumpte: Re: Un altre vagó de Catalans Dg Maig 27, 2018 10:37 am\nI en el meu cas era més fàcil suprimir la plataforma que fer un rebaix.\nAssumpte: Re: Un altre vagó de Catalans Dt Maig 29, 2018 9:11 am\nquina feinada. Molt bé\nAssumpte: Re: Un altre vagó de Catalans Dc Maig 30, 2018 5:12 am\nAmadeu.... si et fa falta algunes calques amb el logo de FC Catalans per aquest vagó, ara que jo tinc que imprimir moltes per el Limón Exprés... si vols puc fer-te algunes per possar-li a aquests vagons com es pot veure a la foto original que has publicat.\nPel que veig a la foto original, aquest logo anava en negre i lletres blanques?\nCom vulguis... ja saps que no és cap molestia.\nAssumpte: Re: Un altre vagó de Catalans Dc Maig 30, 2018 7:16 am\nHome, dons si m'ho poses tan fàcil, m'anirà molt be d'acceptar la teva proposta.\nJa em diràs que et dec.\nI si, efectivament, el logo era blanc i negre.\nAssumpte: Re: Un altre vagó de Catalans Dc Maig 30, 2018 10:24 am\nAmadeu, no em deus res de res... faltaría mès... Com t´he dit com que he d´imprimir les meves calques per el Limón Exprés, doncs aprofito i, és clar, et faig un full amb logos en negre i blanc per que ho puguis posar als vagons que tu vulguis.\nCom que el full és un A4 si nessecites algún altre logo, m`ho dius i així aprofiten tot l`espai per alguna altre cosa que et fagi falta.\nJa em parlarem per telèfon perque ho rebres per correu postal a casa teva o be te`l porto jo mateix al juliol... com tu vulguis.\nAssumpte: Re: Un altre vagó de Catalans Dc Maig 30, 2018 10:47 am\nPuc esperar fins al Juliol.\nFins quan tinc temps per dir-te si vull algun logo més?\nAssumpte: Re: Un altre vagó de Catalans Dc Maig 30, 2018 11:28 am\nAmadeu... tens tot el mes de juny per hi pensar quins logos vols tenir.\nUna vegada dissenyat, t´ho enviare abans per email en PDF i si estàs d`acord, fem tot seguit la impressió final en paper calca. I a mès, jo tinc les mides dels logos ben calculades com ja has vist en els meus models a casa meva.\nUna abraçada. Álvaro\nAssumpte: Re: Un altre vagó de Catalans Dc Maig 30, 2018 11:59 am\nAssumpte: Re: Un altre vagó de Catalans Dt Jun 12, 2018 10:24 am\nLa avantatge dels Catalans és la gran varietat de material a causa de les diferents procedència i les moltes modificacions que els hi van fer, així hi havia vagons més estrets i curts que altres, amb diferents tipus de cobertes o tancaments. Jo també he fet un petit vagó cobert amb un xassís de Toytren, si en trobo més m'agradaria fer-ne algun altra.\nUna bona feina, Amadeu.\nAssumpte: Re: Un altre vagó de Catalans Dt Jun 12, 2018 4:33 pm\n... Jo també he fet un petit vagó cobert amb un xassís de Toytren, si en trobo més m'agradaria fer-ne algun altra...\nAssumpte: Re: Un altre vagó de Catalans Dv Jun 15, 2018 3:38 am\nEm sembla que ja l'has vist\nels altres dos vagons son fets amb xassís tipus LGB\nAssumpte: Re: Un altre vagó de Catalans Dv Jun 15, 2018 5:04 am\nDons si, ara que el veig diria que si que l'he vist.\nAssumpte: Re: Un altre vagó de Catalans Dv Abr 10, 2020 11:21 pm\nAvui he trobat un detall en aquest vagó, que ja no recordava:\nCom podeu veure el dipòsit d'aire dels frens va quedar tallat al tenir d'escurçar el bastidor (ho explicava al principi del fil):\nAquí, tot i que està dissimulat per la posició del vagó, també s'intueix.\nFins i tot posat a la via també canta bastant.\nAquesta foto ens permet veure-ho en ple detall. Que lleig, oi?\nPer tant s'hi havia de fer alguna cosa. Sort que sempre guardo tots els envasos de medicaments susceptibles de ser útils!\nCasualment el diàmetre del dipòsit i de la caixa de medicaments són gairebé el mateix. Vinga, dons: ale-hop!\nUna petita llimada i ja tenim la nova peça preparada per a encaixar\nAixí dons, en un tres i no res ja la tinc encolada...\nI per acabar un altre petit detall que es trobava a faltar...\nUn cop pintat el bastidor quedarà com si fos d'origen\nAssumpte: Re: Un altre vagó de Catalans Ds Abr 11, 2020 3:16 am\nAssumpte: Re: Un altre vagó de Catalans Dg Abr 12, 2020 6:46 am\nAmb l'ultim detall, aquest vagó ja queda llest per passar a la sala de pintura:\nAssumpte: Re: Un altre vagó de Catalans Dt Abr 14, 2020 10:12 am\ninteressant aja només falta que imprimis en gris i a aparcar amb totes els altres en fase de pintura\nAssumpte: Re: Un altre vagó de Catalans


BIBLIOTECA MUNICIPAL ALTAFULLA: Sis de cada deu catalans llegeixen llibres.\nSis de cada deu catalans llegeixen llibres.\nSis de cada deu catalans han llegit algun llibre en el darrer any segons l’’ultim informe del Baròmetre de la Comunicació i la Cultura.\nLlegir llibres és el segon consum cultural més estès entre els catalans, després d’escoltar música, ja que més de 3,7 milions de persones ho han fet.\nEls catalans llegeixen una mitjana de 3,9 llibres a l’any, és a dir, un llibre cada quatre mesos: un 10,5% només llegeixen un, un 11,1% llegeixen dos volums i un 18,6% han consumit sis o més llibres en els últims 12 mesos.\nEl gènere més llegit és, en sis de cada deu casos, la novel•la, tant històrica i d’aventures (21%), policíaca i de terror (10%), fantàstica (9%), mentre que només el 4% de la població elegeix l’assaig, el 2% la poesia i l’1% teatre.\nEl retrat tipus del lector de llibres és el d’una dona (54,2%), de 25 a 34 anys (21,6%), amb estudis superiors (31%), treballadora (55%) i de classe mitjana-alta (39%).\nDels 3,7 milions de lectors, el 70% ho fa en castellà, el 25% en català –cosa que representa 961.000 persones– i el 5% llegeix en altres llengües.\nPublicat per BIBILIOTECA ALTAFULLA a 15:45\nSituació dels Boscos del Món 2011


Les pròrrogues dels convenis tindran data de caducitat\nZP insta els agents socials a escenificar l'acord abans del 22-M\nLes negociacions van bé, el debat se centra ara en la data. Els sindicats volen signar "d'aquí unes setmanes" i la CEOE després de les eleccions, però Zapatero els va reclamar ahir un acord "com abans millor".\nMIQUEL CODOLAR Madrid. 13/05/2011 00:00\n260x366 Els secretaris generals de CCOO i UGT, Ignacio Fernández Toxo i Cándido Méndez, durant la roda de premsa. / EFE Els secretaris generals de CCOO i UGT, Ignacio Fernández Toxo i Cándido Méndez, durant la roda de premsa. / EFE\nLa normativa actual permet allargar la vigència dels convenis col·lectius fins que no se n'acordi un de nou. Per això hi ha casos estrambòtics com el dels controladors aeris d'Aena, que el 1999 van signar un conveni per sis anys que ha durat fins ara. Un dels acords que ja estan fets de la reforma de la negociació col·lectiva hi posarà fre. La pròrroga automàtica de convenis col·lectius expirats tindrà un límit que es determinarà tenint en compte una forquilla que formarà part de l'acord, tot i que encara no està consensuada. Si el límit que s'acaba fixant en cada cas no es compleix la solució arribarà mitjançant la mediació i l'arbitratge, segons van anunciar ahir els líders de CCOO i UGT, Ignacio Fernández Toxo i Cándido Méndez.\nUn altre problema que genera la regulació actual és que hi ha entre 350.000 i 400.000 conflictes laborals que acaben davant del jutge. Per desjudicialitzar-los s'ha decidit reforçar les comissions existents formades per sindicalistes i empresaris i impulsar la mediació. També s'han acostat posicions per permetre que cada empresa pugui obrir el seu conveni tot i que n'hi hagi algun que estigui per sobre, tant si és de caràcter sectorial com provincial.\nD'altra banda, els sindicats i les empreses controlaran les mútues per millorar la qualitat dels seus serveis, rebaixar les quotes i evitar que hi surtin guanyant massa. En aquest cas, es tracta d'un canvi legislatiu que s'inclourà com una esmena en la reforma de les pensions perquè no té res a veure amb la negociació col·lectiva. Pel que fa a l'absentisme injustificat, els sindicats han proposat fer-ne un estudi trimestral per observar-ne l'evolució i establir mecanismes per combatre'l.\nEls sous tampoc formaran part del text final. Méndez i Toxo estan disposats a parlar-ne "amb totes les conseqüències", però fora d'aquest àmbit, en el marc de l'acord anual sobre la negociació col·lectiva. El món empresarial defensa vincular els salaris amb la productivitat. I un altre assumpte que es deixa per a més endavant és la concreció de mesures per afrontar l'actual atur juvenil.\nEls sindicats van donar detalls al migdia dels serrells que falta concretar i dels acords ja assolits amb la patronal que poden permetre la firma "d'aquí unes setmanes". És el que preveien explicar a Rodríguez Zapatero en una trobada "inajornable i ineludible" per la Moncloa i que no era imprescindible per als sindicats. El vicepresident primer, Alfredo Pérez Rubalcaba, va dir que l'objectiu de la trobada era agilitzar les negociacions, i Zapatero sempre ha dit que l'acord s'ha de tancar "com abans millor". Un acord abans de la cita electoral reforçaria el PSOE i calmaria els mercats internacionals. La CEOE, però, no vol que s'instrumentalitzi l'acord i per això ha retardat la reunió de la direcció al 25 de maig, de manera que la foto serà a finals de mes.


Salut Pública investiga un brot de gastroenteritis a l’hospital de Bellvitge | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nSalut Pública investiga un brot de gastroenteritis a l’hospital de Bellvitge\nL'episodi infecciós ha afectat 190 persones, tots treballadors del centre sanitari\nBarcelona 12 MAI 2017 - 16:36\tCEST\nUn box del servei d'urgències de l'hospital de Bellvitge. Gianluca Battista\nL'Agència de Salut Pública de Barcelona (ASPCAT) ha detectat un brot de gastroenteritis a l'hospital de Bellvitge de l'Hospitalet de Llobregat. Unes 190 persones, totes treballadores del centre sanitari, ha patit un quadre de gastroenteritis lleu i el Departament de Salut no descarta que puguin registrar-se més casos.\nL'ASPCAT ha engegat la investigació epidemiològica per localitzar l'origen del brot, però sospita que l'episodi infecciós està relacionat "probablement amb el consum d'aliments a la cafeteria del centre que dona servei a professionals i visitants". Amb la informació preeliminar recollida fins avui pels tècnics de Salut Pública, la primera hipòtesi apunta a una contaminació vírica dels entrepans servits a la cafeteria, assegura el Departament.\nAmb tot, l'ASPCAT ja ha començat a inspeccionar les instal·lacions, la higiene i manipulació dels alimentsi les mesures d'autocontrol dutes a terme per l'establiment.\nSalut Pública ha indicat que, ara com ara, tots els afectats són treballadors de l'hospital. No hi ha cap pacient afectat pel brot de gastroenteritis. Els empleats infectats han patit el quadre típic d'una infecció gastrointestinal, amb vòmits, diarrea i nàusees. Els símptomes han estat lleus i de poca durada, per la qual cosa tots evolucionen favorablement i cap ha requerit ingrés.


Contactar. Especialistes en plagues de xinxes - Solo Chinches\nConsulta tots els teus dubtes i inquietuts sobre la problemàtica de les xinxes. T’escoltem i posem la nostra experiència al teu servei per a trobar la millor solució.\nCarrer Garbí, 246\nLes plagues de xinxes generen inquietud en aquells qui les pateixen, per això és útil consultar les preguntes més habituals amb experts.\nPor què contractar una empresa especialitzada només en xinxes?\nLes xinxes són ja considerades com la plaga més emergent que hi ha en l’actualitat, per la qual cosa es requereix un grau de preparació i professionalitat encara més elevat. Tal com un metge de família deriva a l’especialista quan és necessari, nosaltres rebem les peticions concretes de problemes amb xinxes. Solochinches.com és la primera empresa a Espanya en especialitzar-se només en xinxes, fet que permet una solució personalitzada.\nQuin aspecte tenen les xinxes i on puc trobar-ne?\nSón petits insectes ovalats, d’un color vermell rovellat o caoba d’uns 5 mil·límetres en el seu estat adult, i d’uns 1’5 en el seu estat nimfa. Les trobem, de manera generalitzada en un 80% al matalàs del llit, provocant picadures cutànies.\nL'eliminació de xinxes es pot fer de manera discreta?\nSí, a solochinches.com treballem amb la bandera de la discreció. Ningú no sabrà que venim a eliminar una plaga, ni per la nostra vestimenta, ni per les nostres eines, ni per la nostra actitud. Garantim una absoluta discreció en tots els nostres professionals.\nQuina garantia s'obté amb els tractaments?\nLa nostra garantia és de fins a 6 mesos, sempre i quan es respectin i segueixin de manera adequada les indicacions que els nostres experts faciliten en el moment de l’eliminació de la infectació.\nDes de que fem l'avís, quan tardeu a donar resposta?\nLa nostra resposta és immediata des de l’avís. En 24 hores garantim la presència d’algun dels nostres experts per analitzar la situació i buscar el tractament idoni per cada cas, entorn i circumstància.\nPer què usem gossos en la detecció?\nL’afinat olfacte dels nostres amics canins, fa que la detecció de xinxes es converteixi en un procés ràpid i eficaç quan comptem amb ells. Els gossos són un gran aliat per l’efectivitat que demostren en el seu acte rastrejador.\nEs pot contractar només el servei d'inspecció dels nostres gossos especialistes\nSi vostès tenen dubtes sobre la presència de xinxes, o li han efectuat algun tipus de tractament i vol verificar l’efectivitat dels mateixos amb un informe objectiu, no dubti en posar-se en contacte amb nosaltres. També si vostè és propietari o gerent d’una empresa de plagues, pot beneficiar-se dels nostres gossos especialistes.\nPodeu venir a qualsevol establiment infestat?\nSí, sens dubte. A solochinches.com estem especialitzats en realitzar desinfestacions en establiments turístics, com hotels o apartaments, en residències geriàtriques, navilieres, o també en qualsevol habitatge privat que ho requereixi.\nQuin és el millor tractament per al meu cas?\nEls nostres experts analitzaran cada detall i circumstància del cas que ens presentin, i en funció del seu anàlisi, es dispondrà la millor solució amb tractaments que poden anar des de biocides, fins a tractaments ecològics de fred i calor.\nCom podem evitar la presència de xinxes?\nL’ideal és la prevenció amb revisions periòdiques dels nostres experts. També oferim formació per a personal d’empresa perquè puguin detectar possibles casos de xinxes.\nÉs útil comprar una funda protectora de matalàs?\nS’ha demostrat que les fundes protectores de matalàs són una bona eina per eliminar les xinxes i per evitar les seves mossegades. Des de solochinces.com en tenim per a cada mesura de matalàs.\nLes xinxes tenen a veure amb la falta d'higiene?\nLa resposta és no, cada dia ens trobem nous casos d’infectació de xinxes en habitatges on es cuida de manera especial la higiene. El problema és la globalització, que ha generat un moviment anòmal de persones d’un indret a l’altre que molts cops, sense saber-ho, són portadores de xinxes en el seu equipatge.\nSi tens algun dubte, sisplau, contacta’ns


La meva mare està encantada amb el regal del quadre d'en Truc. El penjarà a l'entrada de casa seva, al rebedor.\nTenim una foto del dia de Nadal, quan li ensenyava a en Truc el quadre. I li anava dient: "Mira, Truc, ets tu!".\nGloria 23 de febrero de 2012, 12:54\nGràcies a vosaltres per encarregar-me el pirograbat d'en Truc. És un gos preciós i m'ha agradat moltissim fer-ho.\nPer cert, la foto de Nadal molt maca amb el Truc tot curiós intentant veure millor el seu propi retrat...que maco!


El 5 de juny es va celebrar la sessió informativa sobre les taules 3 i 4 del Fòrum Cultura 2020, dedicades als equipaments culturals, i a l’economia i la cultura, que estaran coordinades per Pepe Serra i Xavier Cubeles respectivament.\nDijous 31 de maig, la taula sobre educació i cultura del Fòrum Cultura 2020, que ha estat coordinada per Gemma Carbó, celebrà la seva segona i darrera sessió de treball a la seu de l’ESMUC, on es van concretar propostes d’actuació en aquest àmbit.\nLa taula sobre creació artística del Fòrum Cultura 2020 finalitza les seves sessions de treball\nLa taula de debat sobre creació artística celebrà el passat divendres, 25 de maig, la seva segona sessió de treball, per tal de definir propostes sobre aquest àmbit que s’incorporaran a les que properament vagin generant la resta de taules temàtiques ja convocades.\nDimarts 22 de maig, la seu de l’ESMUC va acollir la primera sessió de la taula de debat sobre cultura i educació del Fòrum Cultura 2020, que està coordinada per Gemma Carbó.\nEl Fòrum Cultura 2020, un projecte per reivindicar la centralitat de la cultura en l’agenda institucional, social i econòmica del país.\nEl Cercle de Cultura organitza el Fòrum Cultura 2020: un procés de reflexió i debat sobre els reptes, les principals prioritats i elements de canvi en el món de la cultura, des de la perspectiva de les polítiques culturals públiques, les institucions privades, l’acció cultural comunitària i el seu valor en la construcció de ciutadania, l’activitat cultural del món empresarial i les organitzacions del tercer sector.


Historia - KDrink\nEl projecte neix a Cusco a l'estiu de 2001. Un grup d'empresaris catalans decideix elaborar i comercialitzar un refresc natural, amb base de fulla de coca, aprofitant les seves propietats organolèptiques i nutricionals, per introduir en el mercat de les begudes refrescants, un producte natural, diferent, atrevit i al mateix temps "Socialment compromès".\nPer això, s'inicia una col·laboració amb l'empresa governamental ENACO (Empresa Nacional de la Coca), monopolitzadora de la producció i comercialització de la fulla de coca al Perú, estudiant minuciosament la legislació internacional vigent, en estar la planta en qüestió injustament considerada com un narcòtic.\nEs signa un acord amb ENACO i l'empresa catalana RFD (Royal Food & Drink), per al desenvolupament i comercialització internacional de begudes amb extracte de fulla de coca.\nLa subsidiària peruana de RFD, al febrer de 2004 llança al mercat peruà la beguda refrescant Kdrink. Inicialment es va voler comercialitzar sota la denominació "Kokkadrink". Kokka en Aymara és Coca planta sagrada.\nEl 2005, l'empresa decideix redefinir el producte, per comercialitzar-lo a Europa, traslladant al continent europeu la investigació i desenvolupament del nou producte.


El govern espanyol obre la porta a permetre-ho ja a la fase 3, però segur que es podrà fer el 21 de juny\nDues dones parlant al passeig marítim de l'Escala (Alt Empordà) el dijous passat. DAVID BORRAT / EFE\nMadridPedro Sánchez ha accelerat la desescalada i això suposa canvis imminents pel que fa a la mobilitat aquest juny. El president del govern espanyol va deixar clar fa una setmana que seria absoluta a partir de finals de mes i com a molt tard al principi de juliol, però quedaven molts dubtes sobre les setmanes vinents. Si visc a Barcelona, podré passar Sant Joan a Palamós? Quan podré anar de Vic a Girona per l'Eix? I tornar a Catalunya a visitar la família si visc en una altra comunitat autònoma?\nSánchez va anunciar ahir diumenge que allargaria l'estat d'alarma fins al 21 de juny i que ja no hi hauria més pròrrogues (aquest cop sí). Del 8 al 21 de juny, quan s'acabi aquesta mesura excepcional, el govern espanyol només tindrà el control de la mobilitat. És a dir, ha avançat el desconfinament per a tothom, sobretot per a qui viu a Barcelona i Madrid: si, d'acord amb el pla de desescalada, la capital catalana i l'espanyola no entrarien a la "nova normalitat" fins al 6 de juliol, ara la mobilitat per tot Espanya es permetrà a partir del 21 de juny, dues setmanes abans. Per exemple, serà possible viatjar entre Barcelona i Madrid per motius d'oci –fins ara hi ha molta mobilitat però només per raons de feina o degudament justificades.\nPossible connexió entre Tortosa i Reus a partir del 8 de juny\nPerò la recuperació de la mobilitat podria ser encara més ràpida per a la resta de territoris. El ministre de Transports, José Luis Ábalos, ha plantejat aquest dilluns en una entrevista a TVE que es permeti la mobilitat ampliada a partir de la fase 3, tant dins la unitat sanitària com entre territoris limítrofs. És a dir, si el Camp de Tarragona i les Terres de l'Ebre entren la setmana que ve a la fase 3 –avui està previst que la conselleria de Salut anunciï les peticions de canvi de fase– i s'acorda amb la Generalitat i el govern espanyol permetre la mobilitat entre aquests territoris, ja es podria anar de Reus a Amposta.\n"Es pot establir la mobilitat dins una mateixa comunitat autònoma o entre comunitats autònomes que siguin a la mateixa fase" ”\nJosé Luis Ábalos Ministre de Transports\nA més, Ábalos ha obert la porta a permetre la mobilitat també entre comunitats que siguin a la fase 3. Per tant, si el president de la Generalitat, Quim Torra, ho acorda amb el de l'Aragó, Javier Lambán, es podria anar de Tortosa a Vall-de-roures (Matarranya), també a partir de dilluns que ve, 8 de juny. I, seguint el mateix esquema, entre la regió sanitària de la Catalunya Central i la de Girona a partir del dilluns, 15 de juny, quan està previst que entrin en fase 3. "Es pot establir la mobilitat dins una mateixa comunitat autònoma o entre comunitats autònomes que siguin a la mateixa fase", ha plantejat Ábalos. Amb tot, la planificació està pendent d'aprovació i tot està subjecte a l'evolució de les dades de transmissió del coronavirus.\nUn bon exemple del fet que es pot aturar la desescalada si es detecta un rebrot és el de Lleida, que evolucionava igual que la Catalunya Central i Girona i s'ha quedat de moment a la fase 1, igual que Barcelona –pendent del que demani Salut–. Sigui com sigui, el que ja és clar i s'ha inclòs en l'esborrany de pròrroga de l'estat d'alarma, que aprovarà dimarts el consell de ministres i Sánchez defensarà dimecres al Congrés –aquest cop amb l'abstenció pactada del 13 diputats d'Esquerra–, és que a la fase 3 els presidents de cada comunitat tindran el control total de la desescalada exceptuant-ne la mobilitat. És a dir, el ministre de Sanitat, Salvador Illa, ja no serà la màxima autoritat competent i Torra podrà decidir l'aforament dels locals d'oci i la reobertura progressiva dels espais.\nLes Balears podran rebre vols internacionals a partir del 21 de juny com a prova pilot\nOn s'accelera més el desconfinament és a les Balears. Si bé el govern espanyol va anunciar que no obriria les portes al turisme estranger fins a l'1 de juliol, el ministre de Transports, José Luis Ábalos, ha anunciat aquest dilluns que els "corredors segurs" entre Espanya i uns quants països europeus s'obriran per a les Balears a partir del 21 de juny, quan venci l'estat d'alarma, com a part d'una "prova pilot". La Moncloa atén així la demanda de la presidenta balear, la socialista Francina Armengol.\nCovid-19 Govern espanyol viatges fase 3 desescalada desconfinament


Regressions - Reflexions amb dades - Pàgina 3\nJo discrimino les dones… i tu també\nCiència, Gènere, Política\nAra fa uns mesos em vaig embolicar en una d’aquestes discussions tan entretingudes que es generen al món 2.0. Un periodista d’un diari progressista havia seleccionat una mostra de dotze piulades a Twitter sobre no-sé-quina notícia i, curiosament, totes eren d’homes. Quan algú (la Gemma Galdon, em sembla recordar) li va fer notar al periodista\nL’espectacular pirueta de deformació unionista d’El Periódico\nEspectacular això d’avui d’El Periódico. El titular: “El 44% de catalans votarien per la independència, i el 36%, en contra”. I el subtítol: “El ‘sí’ a les dues preguntes plantejades per Mas és l’opció preferida però no arriba al 50%”. Tot plegat, ho treuen de les següents dades. Efectivament, el 44% de presumpte Sí+Sí surt\nLa prova matemàtica de que La Pregunta afavoreix l’unionisme\nHeus aquí la demostració matemàtica de que La Pregunta doble només pot afavorir l’unionisme. Primer de tot cal estar d’acord que, a efectes pràctics, no hi ha cap diferència entre el No i el Sí+No. Cert, aquest és el punt clau de l’argument… però a mi em sembla evident. Tot el que no sigui una\nDeute vs. ensenyament: no hi ha alternatives?\nParafrasejant la Margaret Thatcher, els que fan els pressupostos del Principat diuen que no hi ha alternativa: que hi ha tanta despesa social com bonament es pot. La gràfica de sota mostra la despesa en ensenyament i la despesa associada a satisfer el deute. Cadascú que tregui les conclusions que cregui…\nEls (s)ous de la Lagarde i els nostres\nFa uns dies, la Lagarde i el seu FMI tornaven a la càrrega proposant (i tal com està el pati, els seus desitjos són ordres) que s’abaixin encara més els sous dels treballadors del Reino. L’argument va, si fa no fa, així. Si el Reino vol sortir del forat, ha de ser més competitiu, que\nEls números del Molt Honorable\nDiu que el President Mas té un patrimoni de 469.581,66 euros. No sembla gairé… bé, la majoria de la gent no té un patrimoni així però, amb tot, sembla poc pel president de la Generalitat. Vol dir que ha fet bé els càlculs? El més destacable és que diu que viu en un pis de\nMentir amb els números: a propòsit de la discussió entre Roger Palà i Xavier Sala i Martín\nHe seguit la discussió entre el Roger Palà i el Xavier Sala i Martín sobre quina part del frau fiscal és atribuïble a les grans empreses i quina al petit frau fiscal. Sense entrar en les qüestions centrals que discutien, faig una reflexió sobre la tendenciositat del Sala i Martín. Llegint la seva última resposta\nQui són els (piquets) violents?\nEl passat 14 de novembre hi va haver vaga general al Reino. Com sol passar en aquests casos, no van faltar a les nostres estimades televisions (d’aquí i d’allà) els segments de rigor sobre els piquets, els pneumàtics cremats als polígons, la pobra gent que volia anar a treballar i no podia… Tot plegat, com\n30 anys després: els rics millor que quan va morir el Caudillo\nAvui fa 30 anys que el PSOE va guanyar les seves primeres eleccions generals al Reino de España: “el gran cambio”, “España socialista” i tota la pesca… i m’ha vingut degust mirar en què ha consistit el gran canvi en termes de distribució de la riquesa. És el Reino més o menys igualitari que fa\nPalestina i Israel: qui trenca les treves i qui respon?\nQuan sembla que finalment s’imposa un alto el foc, el balanç de la darrera “escalada” a Israel-Palestina és tan esfereïdor com de costum. Fins la nit del 19 de novembre, 102 palestins morts (com a mínim 40 d’ells civils i 19 menors) i 3 israelians. El discurs hegemònic és aquell de que “Israel respon als\nLa sanitat que NO volem (o gol neocon número 2: els serveis públics són ineficients)\nJa s’atreveixen a anunciar sense embuts que privatitzen la sanitat al País Valencià. Francament, no sé ben bé què vol dir l’anunci perquè, en bona mesura, la sanitat a casa nostra ja la gestionen empreses privades… sense anar més lluny, el “meu” CAP i el “meu” hospital de capçalera estan gestionats per la Xarxa Sanitària


La primera església parroquial va ser construïda el 1897, després de la creació de la parròquia (1892). Era gran i bonica per l’època; lamentablement, però, havia estat construïda sobre un terreny inestable. Ben aviat moviments del subsòl li van provocar esquerdes. Per aquest motiu, en acabar la primera guerra mundial, es va encarregar la construcció d’una nova església. Els treballs no van començar fins al 1934 i van durar fins al 19 de gener de 1969, dia en què es va consagrar.\nL’església, dedicada a Sant Jaume Apòstol, és avui el centre i nucli de la vida sacramental i de pregària no únicament dels fidels de la parròquia sinó també dels pelegrins.\nA l’est d’aquest santuari hi ha una rotonda i al l’interior d’aquesta hi ha un parc que ens recorda el lloc on s’ubicava l’antiga església parroquial.\nAmb l’arribada dels pelegrins van aparèixer noves necessitats que expliquen les contínues millores de l’església i del seu voltant.\nL’altar exterior construït el 1989 i l’espai de pregària que l’envolta (amb capacitat per a unes 5000 persones assegudes) és on es concentren, a l’estiu i en motiu d’algunes grans festivitats, desenes de milers de pelegrins que convergeixen a Medjugorje.\nEls espais de pregària entorn de l’església parroquial són aquests:\nCapella de l’Adoració\nLa Capella de l’Adoració va ser construïda el 1991 per oferir als pelegrins un lloc de recolliment en silenci per fer adoració a Jesús, exposat al Sant Sagrament de l’Eucaristia. Avui en dia i per manca de llocs de pregària al Santuari, s’hi celebren tots els matins misses per a grups, segons la seva llengua pròpia. A la tarda la capella es manté oberta per a la pregària individual.\nL’any 2000 s’hi van col·locar relleus escultòrics de cinc màrtirs, sacerdots nadius de la parròquia, morts pels comunistes a finals de la Segona Guerra Mundial.\nEstàtua de la Reina de la Pau\nUna estàtua de marbre de la Reina de la Pau (obra de l’italià Dino Felici), convertida ja en un dels símbols del Santuari, va ser erigida el 1987 a l’esplanada de l’església.\nGràcies a les aparicions de la Mare de Déu, Medjugorje es va convertir en un lloc de reconciliació –reconciliació que els pelegrins poden experimentar molt particularment en el sagrament de la confessió. Aquest és el motiu pel qual, a tocar de l’església, hi ha 25 confessionaris (construïts el 1990 i restaurats el 2001). Aquí els fidels tenen cada dia l’ocasió de reviure la trobada amb la Misericòrdia i el Perdó de Déu.\nEstàtua de sant Leopold Bogdan Mandic\nUna estàtua de bronze de sant Leopold Bogdan Mandic, patró dels confessors i canonitzat el 16 d’octubre de 1983, va ser ubicada el 1998 a prop d’aquests confessionaris exteriors. L’estàtua és obra de l’italià Carmelo Puzzolo).\nEspai de pregària entorn de la Creu de Fusta\nUn altre espai per a la pregària en silenci i on els pelegrins poden també encendre llantions, és al voltant de la Creu de Fusta, al nord-oest de l’església.\nEspai per al descans dels pelegrins\nL’any 2000 es va habilitar un espai cobert, expressament destinat al descans dels pelegrins. Darrere d’aquest hi ha, disponibles, unes instal·lacions sanitàries.\nEspai de pregària al voltant de l’estàtua de Crist Ressuscitat\nL’estàtua de bronze del Salvador Ressuscitat (obra de l’escultor eslovè Andrej Ajdic), al sud-oest de l’església, al costat del camí que porta al cementiri, va ser erigida durant la Pasqua de 1998. Durant la Pasqua de 2002, al voltant d’aquesta estàtua es va disposar un espai per a la pregària individual o en grup, i per al rés del Via Crucis per aquells que no poden pujar al Krizevac.\nSala de trobades i quadre de la Reina de la Pau\nEl gran nombre de pelegrins en determinades trobades de pregària a la parròquia van fer necessària la construcció d’una gran sala, amb capacitat per a 800 persones, i destinada a aquestes trobades d’oració i també a conferències i a seminaris internacionals. Va ser construïda el 1998.\nS’hi pot contemplar el quadre de la Reina de la Pau –pintura a l’oli del professor Carmelo Puzzolo.\nAl cementiri de Kovacica hi ha les tombes on són enterrades les restes mortals del Pare Slavko Barbaric i les del Pare Krizan Galic (aquest, essent rector de la parròquia, va ser assassinat pels partidaris del règim comunista a la mateixa casa parroquial).\nPrograma setmanal de Pregària Parròquia de Sant Jaume Apòstol\n7:30 Santa Missa en croata\nEl matí, Santa Missa en diferents idiomes\nA la tarda, Adoració en silenci a la Capella de l’Adoració\n17:00-20:00 Programa d’oració i confessió\n17:00 Misteris de Goig i de Dolor del Rosari\n19:00-20:00 Benedicció d’objectes religiosos, Pregària per a la salut de l’ànima i del cos, Misteris de Glòria del Rosari\n21:00-22:00 Adoració Eucarística\n-Temps d’Advent, Nadal i Temps Ordinari: Misteris de Goig i Misteris de Llum\n-Temps de Quaresma: Misteris de Llum i Misteris de Glòria\n-Temps de Pasqua: Misteris de Llum i de Glòria\n18:00 Santa Missa, Benedicció d’objectes religiosos\n19:00-20:00 Adoració Eucarística\n14:00 Via Crucis al Kricevac\n19:00-20:00 Veneració de la Santa Creu\n8:00, 11:00, 18:00 Santa Missa en croata\nConfessions durant la Santa Missa\n14:00 Rosari al Turó de les Aparicions\n19:00-20:00 Benedicció d’objectes religiosos, Pregària per a la salut de l’ànima i del cos, Misteris Gloriosos del Rosari.