Pregàries del matí: de setembre 2010\nPropostes per a pregar de bon matí\nORACIONS DELS MÉS PETITS (Educació Infantil i Cicle Inicial)\nPREGÁRIES PEL MATÍ\n1. Jesús, et donem gràcies per aquest dia que comença.\nJesús, et demanem que estiguis amb nosaltres\nen tots els moments de la nostra vida.\nJesús, ensenya'ns a estimar a tothom\ncom tu ens estimes a nosaltres.\nestem contents per totes les joguines que tenim\ni els regals que rebem,\ni et donem gràcies\nper tota la gent que ens estima.\nEt demanem que ens ensenyis\na compartir el que tenim,\na ser bons companys de tots,\ni a fer feliços els altres.\na saber regalar també nosaltres la nostra amistat,\ni la nostra ajuda a qui la necessiti.\n3. Déu, Pare de tots els homes,\ntu ens estimes,\ntu ho has fet tot,\ntot el que veiem és obra teva.\nTu et preocupes per tots,\ntu vols que tot el món sigui feliç.\nnosaltres volem que tots t'estimin i et coneguin;\nnosaltres volem, com tu vols,\nque tot el món sigui feliç de veritat.\n4. Jesús, estem contents per moltes coses,\ni et volem donar gràcies\nper tot el bo que ens has donat.\nI et donem gràcies, també,\nperquè estàs sempre al nostre costat\ncom l'amic que mai falla.\n5. Jesús, ensenya'ns a ser generosos,\nensenya'ns a compartir el que tenim,\nensenya'ns a ajudar els altres,\na no riure'ns de ningú,\na no fer mal a ningú,\nensenya'ns a perdonar.\nJesús, ensenya'ns a estimar com tu.\nreconeixem que a vegades\nnomés pensem en nosaltres\ni no ens preocupem pels altres;\nque només volem fer allò que ens agrada,\ni no ajudem a casa,\nni estem atents a l'escola,\nni tractem bé els companys,\nni som capaços de compartir amb els nostres amics.\nnosaltres volem que hi hagi pau en tots els llocs del món.\nNosaltres volem que la gent\nno es matin els uns als altres,\nque ningú no sigui maltractat,\nque quan hi hagi problemes\ntot el món s'esforci per solucionar-los sense violència,\nsense fer-se mal.\net demanem que hi hagi pau en tots els llocs del món.\n8. En temps de primavera.\nQue en són de boniques les flors!\nEs agradable mirar-les\nen la muntanya o en un prat,\nal parc quan anem a jugar,\no a casa, posades en una gerra per alegrar la vista.\nJesús, gràcies per les flors\ni per totes les coses boniques\nque ens fan la vida més alegre.\n9. En l'aniversari d'un nen\nJesús, avui és l'aniversari d'en N.,\nAvui fa X. anys que va néixer.\nEstem molt contents i et donem gràcies per haver nascut,\nper la vida que tots tenim, i pels nostres pares,\npels nostres germans, pels nostres amics\ni per totes les coses bones que tu ens dónes.\n10. Pregària per quan algú esta trist.\nN. es sent malament, està trist.\nEt demanem que l'ajudis,\nque estiguis al seu costat,\nque li donis ànims,\nque ens acompanyis amb el teu amor.\n11. Pregària per quan un/a nen/a té una malaltia llarga o greu.\nJesús, et demanem que ajudis en N.\nque pateix i ho està passant malament.\nDóna-li la teva força,\nno el/la deixis sol/a,\nacompanya'l/a amb el teu amor.\n11. Bis. PREGÁRIA PER QUAN ALGÚ ESTÁ MALALT\nque totes les persones que estan malaltes, millorin,\ni, si pot ser, que es curin.\nEt dono gràcies, Senyor!\nper aquests pares que tinc,\nque em cuiden quan jo estic malalt.\nJesús et demanem que N.\nes posi bo aviat.\n12. Pregària per quan algú proper mor.\nJesús, ha mort en N.\ni estem molt tristos,\nSabem que tu l'estimes,\ni per això et demanem\nque ara sigui molt feliç al cel amb tu\nPREGÁRIES D'ACCIÓ DE GRÀCIES\n1. Gràcies, Pare,\nperquè ens has donat Jesús,\nque ens ha ensenyat a dir la veritat.\n2. Gràcies, Senyor,\nperquè m 'has donat un pare i una mare;\nper l'amor que ells es tenen\ni em tenen.\nAjuda'm a saber estimar-los\ni a saber demostrar-los el meu amor.\n3. Gràcies, Senyor,\nperquè hi ha molts nens i nenes\nque ajuden els seus pares,\ni et demano\nque els qui no ho fan,\nse n'adonin que ho han de fer.\n5. Gràcies, Senyor,\nper les vegades que he demanat perdó.\nque m'ajudis a jugar i a viure sense fer trampes\ni a dir, sempre, la veritat.\n6. (Benedicció de la taula)\nSenyor, jo et dono gràcies\nper l'aliment que ens has donat\ní per les persones que ens l'han preparat.\n7. (Final de la jornada)\nperquè avui m'has donat un dia ben bonic,\ni he pogut menjar, jugar i anar a l'escola.\n8. Gràcies, Senyor,\nper aquestes muntanyes, pels arbres i els fruits.\npel mar que és tan bonic,\non es reflecteix la llum de la Lluna i el Sol.\nPREGÁRIES PER A DEMANAR\net demano perdó per les coses que he fet malament,\ncom dir mentides.\nPer exemple, quan vaig trencar el plat\ni vaig dir que ho havia fet la meva germana.\nsé que no he fet ben fet pegant el meu germà,\ni enfadant -me amb els meus pares,\ni a vegades dient mentides.\nPer això et demano que em perdonis.\nEnsenya'ns a ajudar-nos els uns als altres,\na fer el bé a tothom,\ni a seguir el camí de la veritat.\nQue, quan em senti sol,\npensi en els companys i en Tu,\ni us senti a tots ben a prop.\nEt demano que jo sàpiga esforçar-me al màxim,\ncompartir les meves coses,\ntractar bé el material del col·legi i respectar les persones.\nQue no hi hagi guerres,\nperquè treuen la vida a les persones,\nla vida que val tant.\nQue sapiguem estar tots units en la pau\ni així estimar-nos els uns als altres.\n7. Ajuda'm, Jesús,\na fer les coses bé,\na col·laborar en els jocs,\na portar-me millor a classe i a casa.\n8. Ajuda'm, Jesús,\na no fer enfadar la mare,\na no enfadar-me amb el meu germà,\na no fer les coses malament,\na no barallar-me amb ningú.\nJo vull ser feliç,\ni poder viure en pau tota la meva vida.\n1. Pare nostre,\nque esteu en el cel.\nSenyor, el dia d' avui.\nperdonem els nostres deutors.\n2. Glòria al Pare, i al Fill\ni a l'Esperit Sant,\ncom era al principi, ara i sempre,\n3. Déu vos salve, Maria,\nplena de gràcia.\nEl Senyor és amb vós i beneïda sou vós\nara, i a l'hora de la nostra mort.\nPREGÀRIES PER L'ADVENT\ncomencem avui el camí cap el Nadal.\na tots els que estan al nostre voltant.\nJesús, et demanem\nque sapiguem viure el Nadal que s'apropa\ncom tu vols que el visquem.\nestem contents perquè s'apropa la festa de Nadal.\nEstem contents perquè serà una festa bonica\ni hi haurà moltes coses que ens faran feliços.\nPerò et volem demanar, Jesús,\nque no oblidem que tu vas néixer pobre\ni que vols que nosaltres ens recordem\nque hi ha molta gent que també és pobre.\nensenya'ns a recordar-nos dels que passen necessitat,\ni ensenya'ns a no pensar tan sols en nosaltres mateixos.\nLa festa del Nadal cada cop està més a prop.\nAra, et volem demanar, Jesús,\nque sapiguem estimar i donar felicitat a tots els de casa,\ni als nostres companys de l'escola,\ni a tota la gent que coneixem.\nEnsenya'ns a estimar i donar felicitat,\ncom tu ho vas fer.\nEl Nadal ja està aquí.\nJesús, avui sentim la mateixa alegria\nque va sentir Maria, la teva mare,\nquan li faltaven pocs dies perquè tu naixessis.\nvolem demanar-te que el teu naixement\najudi a que hi hagi pau\nen els llocs on hi ha guerra,\ni esperança allí a on hi ha tristesa i dolor.\nI fes que celebrem la teva festa amb tot el cor.\n(Per fer els dos o tres dies abans de Nadal i els tres de després de les vacances de Nadal)\ntu has vingut a viure aquí, amb nosaltres;\ntu ens estimes molt.\nTu estàs aquí, molt a prop nostre,\namb els teus pares, amb Maria i Josep.\nNosaltres, com aquells pastors\nque et van venir a adorar a la cova de Betlem,\ni volem estimar-te més\ni volem aprendre a ser com tu.\nPREGÀRIES PER NADAL\nEt prego especialment,\nen aquestes dates tan assenyalades\nen què s’hi celebra el Naixement de Jesús,\nque les persones no passin ni fam,\nni fred, ni malaltia.\nQue hi hagi felicitat,\npau, amor, alegria, il·lusió i esperança a tot el món.\n2. Jo et demano,\nPare, que aquest Nadal,\ntothom tingui menjar i abric,\nque tots visquem en pau,\ni que el teu Amor estigui present\nsempre i en tot lloc.\nPREGÀRIES A MARIA\n1. Que bonic és mirar-te, Maria,\namb el teu Fill als teus braços.\nTu el vas estimar molt,\ntu el vas ajudar a créixer,\ntu el vas acompanyar tota la teva vida.\nI nosaltres sabem que ens estimes també a nosaltres\ncom estimaves a Jesús.\nMaria, Mare de Jesús, i mare nostra,\net demanem que ens acompanyis sempre\ni ens ajudis a estimar molt a Jesús.\n2. Déu i Pare nostre,\nvós ens heu donat la Verge Maria\ncom a mare de tots els nens i nenes\nUs en donem gràcies.\n3. Senyor Jesús,\nla teva mare i nostra, Maria,\nsempre escoltava les teves paraules.\nFes que nosaltres escoltem les paraules\nque ens parlen de Tu.\n4. Santa Maria, bona mare de Natzaret,\nque juntament amb Josep\nvau acollir Jesús en la vostra família\namb tant d'amor.\nUniu la vostra pregària a la nostra\nper donar gràcies al Senyor\nper l'estimació que ens donen els nostres pares.\n5. Amic Jesús,\ntu estimes la teva mare, María.\nFes que nosaltres sapiguem valorar\nles nostres mares i les estimem cada dia més,\ntot complint el que ens demanen.\nTEXTOS DE LA BÍBLIA (no dels Evangelis)\n“Que hi hagi la llum!”\nI va néixer la llum.\n“Que una paret separi l’aigua”\nI així que Déu va fer la paret\nque aguanta l’aigua de dalt.\nDéu anomenà aquesta paret “cel”.\nFou el segon dia.\n“Que l’aigua s’ajunti\ni aparegui la part eixuta”.\nL’aigua és el mar;\nla part eixuta és la terra.\n“Que la terra doni herba verda i arbres”\nFou el tercer dia.\n“Que hi hagi llums al cel\nper distingir el dia de la nit”.\nDéu va fer dos llums grans:\nel llum més gran per al dia,\nel llum petit i els estels per a la nit.\nFou el quart dia.\n“Que en el mar i l’aire\ns’agiti la vida”\nDéu va fer tot el que es mou en el mar\ni en l’aire.\nFou el cinquè dia.Déu digué:\n“Que la terra produeixi\nanimals i éssers vivents de tota mena”\nDéu va fer feres i animals\nde tota mena.\nFaré una cosa que s’assemblarà a mi:\nEll manarà sobre totes les coses,\nsobre el mar, la terra i l’aire”.\nDéu va fer l’home, semblant a ell.\nEra home i dona.\nI Déu els digué:\n“Sigueu molts, ompliu la terra\ni maneu sobre tot allò que viu\na la terra, al mar i a l’aire”.\nDéu veié tot el que havia fet\ni li agradà.\nEra el sisè dia.\nEl setè dia,\nDéu reposà de les obres\nque havia fet amb la seva força.\nI Déu beneí el dia setè\ni en féu un dia sagrat.\nEL PARADÍS I EL PECAT ORIGINAL\nGènesi 2 – 3\nDéu va fer l'home\nde fang de terra\ni alè de vida.\nDesprés, plantà el jardí\namb tota mena de gustosos arbres.\ni, enmig del jardí,\nplantà els arbres\ni el del coneixement del bé i del mal.\nDéu posà l'home al jardí.\n"Pots menjar de tots els arbres del jardí;\nperò no mengis mai de l'arbre coneixement del bé i del mal,\n"No està bé que l'home estigui sol”.\nDéu dugué la dona davant l'home,\ni l'home va dir:\n"És la meva mateixa carn!”.\nL'home i la dona estaven nus,\nperò ni se n'adonaven.\nUna serpent sàvia\ndigué a la dona:\n"Oi que Déu no us deixa menjar dels arbres del jardí?"\nLa dona va dir:\n"De l'arbre que és al mig del jardí\nens ha dit:\n«No en mengeu, si no voleu morir»".\nLa serpent digué:\n- “No morireu pas!\nProu sap Déu que, si en mengeu,\nsereu uns déus”.\nLa dona mirà l'arbre.\nFeia venir ganes de menjar-ne.\nEn menjà i en donà al seu marit,\nel qual, com ella,\ntambé en va menjar.\nAleshores se sentiren nus.\nDéu va cridar 1'home:\n- "On ets?".\n- "T'he sentit pel jardí i m'he amagat, perquè tinc por.\n- "Qui t’ha ha dit, que vas despullat?\nHas menjat de l'arbre prohibit, oi?".\n- "Ha estat la meva dona.\nM'ha donat del fruit de l'arbre i n’he menjat."\n- "Dona, que ha passat?"\n- "La serpent m'ha incitat\ni jo he menjat".\nDéu digué a la serpent:\n- "Maleïda serpent,\nt’arrossegaràs sempre per terra.\nSereu enemics tu i la dona,\nels seus seguidors i els teus.\nTu voldràs mossegar-li el peu,\nperò ella t'esclafarà el cap".\n"No et faran feliç ni els teus fills\nni l'amor del teu marit".\nDigué a l'home:\n"Mai no seràs feliç,\nni quan et mengis el pa\nque guanyaràs amb la teva suor."\nDéu expulsà l'home del jardí.\nEL SENYOR CRIDA SAMUEL\n(1 Samuel 3, 1 - 11a)\nSamuel era un noi que vivia dedicat al servei del Senyor a les ordres del sacerdot Elí. En aquell temps, el Senyor comunicava rarament la seva paraula: no solia mostrar-se en visió. Elí era un homa força gran, i anava perdent la vista; gairebé no hi veia.\nUna nit, Elí se n'havia anat a dormir a la seva cambra. Samuel dormia al santuari del Senyor, on hi havia l'arca de Déu. Abans que s'apagués la llàntia del santuari de Déu, el Senyor va cridar Samuel. Ell respongué:\nVa anar corrents cap on era Elí i li digué:\n--Sóc aquí. He sentit que em cridaves.\nElí va respondre:\n--No t'he pas cridat. Torna-te'n a dormir.\nSamuel se'n tornà a dormir. Però el Senyor el cridà altra vegada. Samuel es va llevar, tornà on era Elí i li digué:\n--No t'he pas cridat, fill meu. Torna-te'n a dormir.\nSamuel encara no sabia reconèixer el Senyor, perquè la seva paraula encara no se li havia revelat. El Senyor va cridar Samuel per tercera vegada. Ell es va llevar, anà on era Elí i li digué:\nElí va comprendre que era el Senyor qui cridava el noi, i digué a Samuel:\n--Vés, torna-te'n a dormir i, si algú et cridava, digues: "Parla, Senyor, que el teu servent escolta."\nSamuel se'n tornà al seu lloc a dormir. El Senyor va entrar, se li acostà i el cridà com les altres vegades:\n--Parla, que el teu servent escolta.\nLECTURA DEL LLIBRE DEL PROFETA JOEL\nConverteix-te i gira’t cap a mi,\ni demana perdó.\nTorna cap a mi,\nque jo sóc mansuet i senzill.\nSóc lent al càstig\nperò ben disposat a perdonar-te\nsi has obrat el mal.\n(Fets dels Apòstols 2)\nEstaven tots reunits.\nDe sobte, es va sentir a l’aire un soroll molt fort, com d’un huracà.\nVa semblar com si entrés dins de cadascun\nuna llengua com de foc;\nja que l’Esperit Sant els omplí\ni els impulsà a parlar de forma estranya.\nHavien vingut a Jerusalem jueus pietosos\nde totes les nacions de la terra.\nEn sentir l’estrèpit,\nacudí una gran gentada i restaren admirats,\nperquè cadascun els sentia parlar\nen la pròpia llengua.\n-“Oi que aquests que parlen són galileus?”\n-“Però, tots nosaltres, jueus, asiàtics i egipcis,\nels sentim proclamar el poder de Déu\nen la nostra pròpia llengua”.\nNo sabien què pensar.\n-“Què serà això?”\nAlguns, en feien riota:\n-“Estan plens de vi!”\nPere, bo i dret, alçà la veu i parlà així:\n-“Jueus de Jerusalem:\nAra es compleixen les profecies.\nNosaltres som testimonis\nque Déu ha ressuscitat Jesús.\nAquest Jesús té ara el poder de Déu\ni ha complert les seves promeses:\nens ha donat l’Esperit Sant.\nSàpiguen els israelites\nque aquest Jesús,\nal qual vau clavar a la creu,\nDéu l’ha fet Senyor i Messies”.\nEn sentir això, se’ls encongia el cor\ni digueren a Pere i als apòstols:\n-“Què hem de fer, germans?”\nPere va respondre:\n-Penediu-vos i bategeu-vos\nen el nom de Jesucrist,\nper tal que us siguin perdonats els pecats\ni rebeu l’Esperit Sant.\nÉs la promesa que Déu us ha fet”.\nTots els qui acceptaren la seva paraula\nes feren batejar.\nEs convertiren aquell dia\nunes tres mil persones.\n(Fets dels Apòstols 9)\nEL CAP DELS PERSEGUIDORS\nSaule es presentà al gran sacerdot\nrespirant amenaces i violència\ncontra els deixebles del Senyor.\nLi demanà un document\nper poder portar lligats a Jerusalem\ntots els seguidors d' aquesta doctrina\nque ell descobrís a Damasc.\nEs posà en camí.\nFaltava ja molt poc per arribar a Damasc\nquan, de sobte, una llum com d’un llampec\nli vingué al damunt des del cel.\nVa caure a terra i sentí una veu:\nper què em persegueixes?”\n“Qui ets tu, Senyor?”\n“Jo sóc Jesús, a qui tu persegueixes.\nAlça’t, ves a la ciutat: Ja et diran el que has de fer”.\ntenia els ulls oberts, però no veia res.\nTot portant-lo de la mà,\nl' entraren a Damasc.\nA Damasc vivia\nun deixeble que es deia Ananies.\nEl Senyor el crida en una' visió:\n“Aquí em tens, Senyor!”\n"Vés de seguida al carrer Recte;\npregunta a casa de Judes\nper Saule de Tars."\n“Senyor, he sentit explicar\ntot el mal que aquest home ens ha fet”.\n“Ves-hi. Jo l'he escollit\nperquè anunciï el meu nom."\nAnanies anà a la casa.\nVa posar les seves mans sobre Saule.\n"M'ha enviat el Senyor,\naquell Jesús que veieres en el camí,\nperquè recobris la vista\ni siguis omplert de l'Esperit Sant."\nEn aquell instant recobrà la vista.\nDesprés fou batejat.\nTot seguit començà a predicar Jesús.\nEls qui l'escoltaven quedaven sorpresos:\n“No és aquest mateix que a Jerusalem destruïa\ntots els qui invocaven aquest nom?".\nSaule cada dia s'entusiasmava més.\nFeia callar els jueus de Damasc,\ndemostrant que Jesús era el Messies.\nDe la carta de l’Apòstol sant Pau als cristians de Roma:\nNo us feu els bons,\nprocureu ser-ho de debò,\ni mireu de no fer el mal.\nFormeu part de la família de Déu\ni us heu de preocupar els uns pels altres,\ncom a bons germans.\nNo us oblideu de compartir les vostres coses amb els altres.\ni a l’hora del treball, no sigueu mandrosos!.\nFeu-ho per amor de Jesús.\nConfieu en Déu i ell us omplirà de felicitat.\nTingueu coratge si les coses se us giren d’esquena.\nI, no cal dir-ho, recordeu-vos sempre de pregar.\nDe la 2ª carta de sant Pau als cristians de Corint\nVeig que Déu el nostre Pare us estima.\nI tant ! Ell us ha elegit d’una manera especial.\nQuan jo us vaig predicar sobre Jesús,\nben aviat es va notar un tarannà diferent en vosaltres,\ni vàreu començar a comportar-vos com Jesús,\nper bé que molts us posessin entrebancs i dificultats.\nDe la carta de sant Pau als cristians de Filips\nGermans, viviu sempre contents en el Senyor; ho repeteixo, viviu contents. Que tothom us conegui com a gent de bon tracte. El Senyor és a prop. No us inquieteu per res. A cada ocasió acudiu a la pregària i a la súplica, i presenteu a Déu les vostres peticions en acció de gràcies. Així la pau de Déu, que sobrepassa el que podem entendre, guardarà els vostres cors i els vostres pensaments en Jesucrist. Finalment, germans, interesseu-vos per tot allò que és veritat, respectable, just, net, amable, de bona reputació, virtuós i digne d’elogi.\nPractiqueu el que jo us he transmès i vosaltres heu rebut, que heu sentit o heu vist en mi, i el Déu de la pau serà amb vosaltres.\nDE LA CARTA DE SANT PAU A TITUS\nEstimat, recorda als teus que no deshonrin ningú.\nQue siguin bons, afables,\npacífics amb tothom.\nQuan Déu volgué salvar-nos,\nno es regí per les obres\nque nosaltres haguéssim fet,\nsinó per la seva misericòrdia.\nEns donà una vida nova\nper mitjà del baptisme i de l’Esperit Sant.\nEt diré una cosa\nen la qual has d’insistir:\nQue els qui han cregut en Déu\nes facin la competència en el ben obrar.\nAixò és digne de tota lloança\ni profitós per a tothom.\nQue els nostres aprenguin\na excel·lir en les bones obres,\nper tal de fer-se càrrec de les necessitats\ni ser útils als homes.\nTots els qui són amb mi et saluden.\nLa gràcia sigui amb tots vosaltres.\nTEXTOS DE L'EVANGELI\nL’ANUNCI ALS PASTORS\nJesús havia nascut a Betlem, en una menjadora,\nperquè no hi havia lloc per a ell a l’hostal.\naixò succeí de nit, i,\ncom de costum, els pastors passaven la nit al ras,\nvetllant els seus ramats.\nDe sobte, el cel s’inundà de llum\ni van veure un Missatger de Déu.\nDe primer es van espantar molt,\nperò el Missatger, de seguida, els digué:\n“No tingueu por!\nUs anuncio una bona notícia per a vosaltres\ni per a tot el poble.\nEl trobareu en bolquers,\ni ajagut en una menjadora, a Betlem.\nLlavors els pastors escoltaren les veus de molts àngels que cantaven:\n“Glòria a Déu a dalt del cel\ni a la terra pau als homes,\nque estima el Senyor”.\nL'Esperit encaminà Jesús al desert,\nperquè el diable el posés a prova.\nS'estigué quaranta dies\nsense menjar gairebé res.\nEl temptador se li acostà:\n- “Si ets el Messies,\ndigues a aquestes pedres que es tornin pans.”\n- “Està escrit:\n«No és el pa el que dona vida a l’home,\nsinó la Paraula de Déu.»”\nLlavors el diable li mostrà tots els regnes del mon\ni la seva riquesa.\n- “Tot això et donaré si t'agenolles i m'adores”.\nLi respongué Jesús:\n- “Ves-te’n! Està escrit:\n«Solament adoraràs el Senyor, el teu Deu»”.\nAleshores, el diable el deixà\ni els àngels vingueren a servir-lo.\nDEL SERMÓ DE LA MUNTANYA\nDe l’evangeli segons sant Mateu (cap. 5)\nVosaltres sou la sal del món.\nSi la sal es torna insípida, ja no serveix per a res.\nQuan s’encén un llum, no el posen dins d’una gerra,\nsinó sobre el candeler, perquè il·lumini tots els qui són a casa.\nAixí cal que brilli la vostra llum\nper a tots els homes.\nQue vegin les vostres bones accions\ni lloïn el vostre Pare del cel.\n"No feu les bones accions perquè us lloïn.\nQuan donis almoina,\nque la teva ma esquerra\nno sàpiga que fa la dreta.\nQue la te va almoina quedi amagada.\nEl teu Pare, que veu el que és amagat,\nSi fas oració, no ho facis dempeus\nal bell mig d'una sala d'actes ,\no bé pels carrers, només perquè tothom et vegi.\nQuan facis oració, entra a la teva cambra,\ntanca la porta amb clau i prega el teu Pare.\nI el teu Pare, que veu el que és amagat,\nDÉU ESTIMA BONS I DOLENTS\nDe l'evangeli segons sant Mateu\nJesús digué un dia:\nDéu és el vostre Pare,\ni us heu de comportar com a fills seus.\nEll s’ocupa de tots,\nbons i dolents,\njustos i injustos,\nsense fer diferències de tracte.\nMireu com fa lluir el sol i caure la pluja\nsobre uns i altres.\nSi sou fills de Déu,\ncomporteu-vos com ell ho fa\ni tingueu cura dels altres.\nUn dia, molts amics de Jesús digueren:\n“No ens agraden les coses que ens diu.\nÉs difícil de creure en ell”.\nJesús escoltà aquelles queixes i els digué:\n“De què us escandalitzeu?”\ni no volien seguir-lo més.\nLlavors Jesús s’adreçà als “Dotze”, tot dient-los:\n“I vosaltres, què?\nTambé us en voleu anar?”.\nLlavors Pere intervingué:\n“A qui més podríem anar, Senyor?\nTu ens ensenyes el camí de la vida\ni nosaltres creiem tot el que ens dius”.\nEL JOVE RIC QUE ES FA ENRERA\nDe l’evangeli segons sant Marc (10, 17-22):\nUna vegada que Jesús sortia de viatge, un noi se li va acostar corrents, i, agenollat, li suplicava:\n- Mestre bo! Què haig de fer per aconseguir la vida eterna?\n- Per què me’n dius, de bo? fora de Déu, ningú no ho és de bo. Ja saps prou els manaments: No matis, no cometis adulteri, no robis, no testimoniïs en fals, no defraudis ningú, honra el pare i la mare.\n- Mestre tot això ja ho he guardat des de molt jove.\nJesús se’l va mirar fit a fit amb simpatia, i li va dir:\n- Només et manca una cosa: vés-te’n, ven tot el que tens i dóna-ho als pobres, i Déu serà el teu tresor. I apa, segueix-me.\nPerò ell, davant d’aquest programa, arrufà el nas i se’n va anar tot moix: És que tenia moltes propietats.\nELS VERITABABLES “FAMILIARS” DE JESÚS\nUn bon dia Jesús era a casa seva;\nanava a veure’l tanta gent\ni estava tan atrafegat,\nque no tenia ni temps de menjar.\nQuan els seus familiars ho van saber,\nperquè deien que havia perdut el seny.\nPerò era tan immensa la gentada al voltant de la casa\nque els seus parents no podien ni acostar-s’hi.\nLlavors li van fer arribar aquest encàrrec:\nMira, la teva mare i els teus parents\nsón a fora i et volen veure.\nA l’interior de la casa\ntothom seia al voltant de Jesús\ni llavors, passejant la mirada sobre tots ells, digué:\n«Vosaltres sereu germans meus, i germanes,\ni fins i tot la meva mare,\nsi feu el que Déu vol».\nSovint li presentaven nens petits, i quan ho feien,\nJesús els beneïa sempre.\nalguns amics de Jesús obligaren els nens que se n’anessin.\nEn veure-ho, Jesús s’ho va agafar malament, i digué:\n“Deixeu que els nens vinguin a mi, no els destorbeu!\nLlavors abraçà els infants i els beneí.\nPARÀBOLES DEL GRA DE MOSTASSA I DEL LLEVAT\nLectura de l’evangeli segons sant Lluc ( 13, 18-21)\nEn aquell temps, deia Jesús: “A què s’assembla el Regne de Déu? a què el podríem comparar? És com un gra de mostassa que un home ha sembrat en el seu hort: a mesura que creix, es fa com un arbre, i els ocells hi van a ajocar-se a les seves branques”. També deia: “A què podríem comparar el Regne de Déu? És com el llevat, que una dona amaga dintre la pasta de mig sac de farina i espera, fins que tota la pasta fermenta”.\nPARÀBOLA DE LA CASA SOBRE LA ROCA\nDe l’evangeli segons sant Mateu\nUn dia digué Jesús:\nNo hi ha prou a dir que fareu tot el que vol el meu Pare.\nHeu de fer-ho de debò!\nSi feu el que jo us dic, viureu tan segurs com aquell home\nque va construir la seva casa sobre una roca.\nProu que va plore i s’inundava la terra,\nbufava el vent irrompent contra la casa.\nPerò no es va ensorrar, no!,\nperquè tenia els fonaments damunt la roca.\nPerò si no feu el que jo us dic,\nno sareu pas assenyats, per descomptat.\nUs assemblareu a aquell ximplet\nque construí la casa damunt la sorra,\ni quan va ploure i va bufar el vent,\nla casa es va ensorrar,\nperquè s’ahavia construit damunt la sorra.\nPARÀBOLA DE LES CENT OVELLES\nUn dia Jesús deia:\nSi tinguessis cent ovelles i en perdessis només una, oi que aniries rera l’esgarriada, tot i deixant les noranta-nou al desert, en lloc segur, soles?.\nI un cop trobada, oi que et sentiries feliç, carregant-la damunt l’espatlla, i tornant a casa?. Ben segur que ho explicaries corrents als amics i als veïns, compartint amb ells la teva satisfacció.\nDe manera semblant, encara que un home se separi de Déu, Déu s’omplirà de joia, acollint-lo i retornant-lo a casa seva.\nEls publicans i els altres pecadors s'acostaven tots a Jesús per escoltar-lo.\nEls fariseus i els mestres de la Llei murmuraven i deien:\n- Aquest home acull els pecadors i menja amb ells.\nUn home tenia dos fills. Un dia, el més jove digué al pare:\n- Pare, dóna'm la part de l'herència que em toca.\nEll els va repartir els béns. Després, el més jove se'n va anar amb els diners a un país llunyà, on s’ho malgastà tot, d’una manera indigna.\nQuan ja no li quedava res, vingué una gran fam en aquell país i començà a passar necessitat. Llavors es va llogar per a pasturar porcs. Tenia ganes d'atipar-se de les garrofes que menjaven els porcs, però ni això no li donaven... Aquesta situació el va fer reflexionar: Quants jornalers del meu pare tenen pa de sobres i jo aquí m'estic morint de fam! Tornaré amb el meu pare i li diré: Pare, he pecat contra el cel i contra tu. Ja no mereixo ser el fill teu; tracta'm com un dels teus jornalers."\nEncara era lluny, que el seu pare el veié i se li va commoure el cor. Arrencà a córrer, se li llançà al coll al coll i el besà ple d’emoció. El fill li digué:\n- Pare, he pecat contra el cel i contra tu. Ja no mereixo que em diguin fill teu.\nPerò el pare digué als seus criats:\n- De pressa, porteu els vestits més bons. Poseu-li també l'anell i les sandàlies, mateu el vedell gras, i farem un gran banquet. I es posaren a celebrar-ho.\nMentrestant, el fill gran era al camp. En tornar a casa, va sentir músiques i balls.\nAleshores s’enfadà moltíssim i no volia entrar. Llavors el seu pare va sortir a suplicar-lo. Però ell li respongué:\n- Saps molt bé els anys que fa que et sóc obedient, i tu encara no m'has donat un cabrit per a fer festa amb els meus amics. En canvi, ara arriba aquest fill teu després de consumir els teus béns amb lama vida, i fas que li matin el vedell gras.\nEl pare li respongué:\n- Fill, tu has estat sempre amb mi, i tot el que és meu és teu. Però calia que ens alegréssim i ho celebréssim perquè el teu germà era mort i ha retornat a la vida”.\nNARRACIONS DE LA PASSIÓ, MORT I RESURRECCIÓ\nEL MESSIES ENTRA A LA CIUTAT SANTA\n(Mt 21, 1 - 11)\nS'apropaven a Jerusalem.\nA Betfagué, a la muntanya de les Oliveres, Jesús envià dos deixebles amb aquest encàrrec:\n- “Entreu al poble.\nVeureu una somera fermada amb el seu pollí al costat.\nDesfermeu-los i porteu-me'ls. Si us pregunten, digueu:\n«El Senyor els ha de menester; ja els tornarà.»”.\nEls deixebles van fer el que els manà. Portaren la somera i el pollí. Posaren els seus mantells a sobre i Jesús hi muntà.\nLa gent estenia els mantells per terra. Arrencaven branques dels arbres i encatifaven el camí. La gent l' envoltava, cridant:\n- “Visca l'hereu del rei David!\nVisca l’enviat del Senyor!”.\nVan entrar a Jerusalem. La ciutat es va esvalotar.\n- “Qui és?”\nLa gent responia:\n- “És Jesús, el profeta de Natzaret”.\nUn dels dotze, Judes Iscariot, es presentà als grans sacerdots:\n- “Jo us el lliuraré. Que em donareu?"\nLi oferiren trenta monedes de plata.\nDes d'aquell moment, esperava l'ocasió per a lliurar-lo.\nDIJOUS SANT: EL DARRER SOPAR\n(Mt 26, 20 – 28)\nAl capvespre, Jesús s'assegué a taula amb els deixebles.\nMentre sopaven, digué:\n- “Us ha dic de debò:\nun de vosaltres em trairà.”\nS'entristiren, i d'un a un li preguntaven:\n- “Sóc jo, Mestre?”\n- “És un que menja de la mateixa platera que jo.”\nJudes, el traïdor, li preguntà:\n- “Ja ho has dit”.\nINSTITUCIÓ DE L'EUCARISTIA\n(Mc 14, 22-25)\nDurant l’Últim Sopar, Jesús prengué un pa, digué la benedicció, el partí,\ni els el donà, tot dient:\n“Preneu això, això és el meu cos”.\nDesprés agafà una copa de vi,\nl’anà passant, i tots begueren.\nI deia: “Aquesta és la meva Sang,\nque serà vessada per vosaltres”.\nJESÚS RENTA ELS PEUS ALS APÒSTOLS\n(Jn 13, 4 - 17)\nMentre sopaven, Jesús s'aixecà.\nPosà aigua en un gibrell i es posà a rentar els peus dels seus deixebles.\nQuan acabà de rentar-los els peus, els digué:\n- “Em dieu el vostre Mestre i és veritat. Ho sóc.\nJo, el Mestre, us he rentat els peus; això és un exemple.\nTal com jo ho he fet, també heu de fer-ho vosaltres”.\nEL MANAMENT DE JESÚS\n(Jn 15, 12 - 17)\n- “Aquest és el meu manament:\nL' amor més gran és donar la vida pels amics.\nVosaltres sereu els meus amics si feu el que jo us mano.\nUs mano això:\n«Estimeu-vos els uns als altres.»”.\nLA TRISTESA DE JESÚS A L’HORT DE GETSEMANÍ\n(Mt 26, 31 – 56)\nFent camí cap a la muntanya de les Oliveres digué als seus deixebles:\n- “Aquesta nit tots em fallareu”.\nPere va protestar:\n- “Encara que tots et fallin, jo no fallaré mai”.\n- “T'ho asseguro. Aquesta nit, abans que surti el sol, ja m'hauràs negat tres vegades”.\nArriba Jesús a l'hort de Getsemaní.\n- “Quedeu-vos aquí. Jo vaig a pregar”.\nCada vegada estava més trist. Els digué:\n- “Em moro de tristesa. Quedeu-vos aquí i pregueu amb mi”.\nS'avançà una mica, es llançà aterra i pregava:\n- “Pare meu, aparta de aparta de mi aquesta copa d’amargor,\nsi és possible;\nperò que sigui com tu vulguis”.\nS' acosta als deixebles i els trobà adormits. Diu a Pere:\n- “Ni una hora no has pogut estar amb mi?\nPregueu, per tal que la prova no us desfaci.\nSou valents, però no sou forts.\nMireu, ja és aquí el qui em traeix."\nEncara estava parlant quan arribà Judes. L'acompanyava una gran gentada, amb garrots i bastons, que venia de part dels sacerdots i jutges de la nació.\nEl traïdor els havia donat una contrasenya:\n- “Agafeu el qui jo besi; és ell”.\nImmediatament, Judes s'acostà a Jesús:\n- “Hola, Mestre!”\nEl besà. Jesús digué:\n- “Amic! Estigues pel que has de fer!”\nEls altres es llançaren al damunt de Jesús i l'agafaren.\nELS JUTGES JUEUS (El Sanedrí condemna Jesús)\n(Mt 26, 57 – 66)\nEls qui havien detingut Jesús el portaren a Caifàs, el gran sacerdot. A palau s'havien reunit els doctors i els jutges de la nació. Buscaven alguna declaració falsejada per dictar sentència de mort.\nNo ho aconseguien, malgrat que havien preparat molt bé els testimonis.\nEl gran sacerdot interrogava Jesús sobre els seus deixebles.\n- “No he ensenyat res d'amagat. Pregunta a tots els qui m'han sentit. Ells saben tot el que jo he dit”.\nEn sentir això, un dels guardes del temple li donà un cop a la cara amb un garrot.\n- “Així es contesta a un gran sacerdot?”\nJesús li replicà:\n- “Si he contestat malament, demostra-ho. Si he parlat bé, per què em pegues?”.\nAleshores, el gran sacerdot va estrènyer l'interrogatori de Jesús amb aquestes paraules:\n- “En nom de Déu, jo t'ho demano: Ets, tu, el Messies, Fill de Déu?”.\n- “Sí, és així mateix. I us profetitzo que ben aviat em veureu al costat de Déu, venint des del cel”.\nEl gran sacerdot va fer grans escarafalls:\n- “Ha blasfemat!\nEncara voleu més testimonis? Tots heu sentit la seva blasfèmia. Que dieu?”\n- “Sentència de mort!”.\nLA POR DE PERE\n(Mt 26, 69 – 75)\nMentrestant, Pere estava fora, assegut al pati. Una criada se li acostà:\n- “Tu també estaves amb Jesús”.\nEll, davant de tothom, ho negà:\n- “No sé pas de què em parles”.\nVa anar cap a la porta. El veié una altra criada. Digué als que estaven allí:\n- “Aquest anava amb Jesús, l’home de Natzaret”.\nPere ha negà altra vegada:\n- “No conec aquest home. Ha juro”.\nTot seguit, uns que hi havia allí se li van acostar:\n"Sens dubte, tu ets dels seus. La teva manera de parlar et traeix”.\nPere tornà a assegurar:\n- “No conec aquest home."\nJurà, i el maleí.\nComençava a sortir el sol. Pere es recordà de les paraules de Jesús:\n- “Abans que surti el sol, m'hauràs negat tres vegades”.\nSortí a fora i esclatà a plorar amargament.\nLA DESESPERACIÓ DE JUDES\n(Mt 27, 1 - 5)\nAl matí van dictar la sentència de mort. Van treure Jesús i el lliuraren a Pilat, el governador romà.\nJudes, el traïdor, es penedí. Retornà les trenta monedes.\n- “He pecat, lliurant la vida d'un innocent”.\n- “I a nosaltres, que? Això és cosa teva!”\nLlençà les monedes en el temple. Se'n va anar i es va penjar.\nEL JUDICI PONÇ PILAT, EL GOVERNADOR ROMÀ\n(Mt 27, 11 – 25)\nEl governador romà veié Jesús davant seu.\n- “Ets tu el rei dels jueus?”\n- Sí, així és”.\nPerò no va respondre res a les acusacions que feien els sacerdots i els jutges. Pilat digué:\n- “És que no sents el que declaren contra tu?”\nJesús no en va fer cap cas. Això va impressionar moltíssim al governador.\nJESÚS DAVANT EL REI HERODES\n(Lc 23, 6 - 11)\nQuan Pilat s'adonà que Jesús era galileu, l'envià a Herodes (que era rei de Galilea). Herodes es posà molt content. Havia sentit parlar molt de Jesús. I esperava que li faria algun miracle. Li va fer moltes preguntes, però Jesús no contestava.\nEls grans sacerdots i els advocats l'acusaven, enfurismats. Herodes i els seus soldats es burlaren de Jesús.\nEl van vestir talment com un ninot i el tomaren a Pilat.\n(Mt 27, 26 – 60)\nCada any, durant la festa major, Pilat donava la llibertat a un pres, que el poble escollia. Tenia llavors un pres molt famós, Barrabàs. Pilat preguntà a la gent que estava reunida:\n- “Qui voleu que us deixi anar: Barrabàs o Jesús, el Messies?\nEls sacerdots i els jutges feren pressió a la gent perquè salvessin Barrabàs\ni perdessin Jesús.\nPreguntà el governador:\n- “Quin dels dos valeu que deixi anar?”\n- “I de Jesús, el Messies, què n'haig de fer?”\n- “Però, quin mal ha fet?”\nI ells, amb una ràbia que no podien amagar, cridaven:\nVa veure Pilat que no en trauria res. L'aldarull de la gent era cada vegada més gran. En una bacina es rentà les mans davant de tothom.\n- “Vosaltres mateixos! Jo no vull tacar-me amb la sang d'aquest innocent!” La gent va respondre:\n- “Que la seva sang sigui vessada sobre nosaltres i els nostres fills”.\nDeixà lliure Barrabàs. Féu assotar Jesús i permeté que el crucifiquessin. S'aplegà al seu voltant tota la tropa. Li posaren al damunt un mantell de porpra. Trenaren amb espines una corona i la hi clavaren al cap. S'agenollaven davant d'ell:\n- “Visca el rei dels jueus!”\nLi escopien i amb una canya li donaven cops al cap. Després de burlar-se'n, li tragueren el mantell, el vestiren i el dugueren a crucificar.\nA un home de Cirena, que es deia Simó, el van obligar a portar la creu.\n(Mt 27, 45 – 54)\nArribaren al lloc anomenat La Calavera. El van crucificar.\nDamunt del seu cap havien escrit el delicte: AQUEST ES JESÚS, EL REI DELS JUEUS. A la seva dreta i a la seva esquerra també foren crucificats dos lladres.\nEls qui eren allí l'insultaven:\n- “Salva't, si ets el Messies!”\n- “Baixa de la creu!”\n(Lc 23, 39 – 43)\nVan clavar Jesús a la creu i al seu costat hi havia dos lladres.\nUn dels lladres l’insultava:\n- “Ets el Messies, oi? Doncs salva't a tu mateix i a nosaltres”.\nL'altre el renyava:\n- “És ben just que nosaltres siguem castigats, però ell és innocent”.\n- “Jesús, recorda't de mi quan tornis com a rei”.\nEll li contesta:\n- “T'ho dic de debò: Avui estarem junts en el meu Regne”.\nMARIA, PROP DE LA CREU DE JESÚS\nS'estaven prop de la creu de Jesús la seva mare, la germana de la seva mare, Maria de Cleofàs, i Maria Magdalena.\nJesús veié la seva mare i, al seu costat, el seu amic, el deixeble.\nDigué a la mare:\n- “Escolta, dona: aquest serà el teu fill”.\nI al deixeble :\n- “Aquesta serà la teva mare”\nDes d'aquell moment, el deixeble la va acollir a casa seva.\nDes de les dotze fins a les tres de la tarda es va fer fosc sobre la terra. A les tres, Jesús cridà amb veu forta:\n- “Déu meu, Déu meu, per què m'abandones?”\nVa fer un gran crit i morí.\nEn aquell moment tremolà la terra. El capità romà i els guardes de Jesús, en veure el terratrèmol i tot el que passava, s'estremiren i deien:\n- “Certament! Aquest era Fill de Déu!”.\nCap al tard, vingué Josep, un home ric d'Arimatea, deixeble de Jesús. Es presentà a Pilat. Li demanà el cos de Jesús. Pilat manà que l'hi donessin. Josep prengué el cos. L'embolcallà amb un llençol net i el posà en un sepulcre nou, cavat a la roca. Féu córrer la gran pedra que empraven com a porta, i se'n va anar.\n(Jn 19, 31 - 35)\nEls jueus demanaren a Pilat que acabessin de matar els qui estaven clavats a la creu i els traguessin, per tal que no hi fossin l'endemà, que era la festa de la Pasqua. Vingueren els soldats.\nVeieren que Jesús ja havia mort. Llavors, un dels soldats li clavà la llança al pit. De la ferida en sortí sang i aigua.\nJo en sóc testimoni i sé que això que dic és veritat, perquè tots cregueu.\nELS GUARDES DEL SEPULCRE\n(Mt 27, 62 – 66)\nEls grans sacerdots i els intransigents anaren a trobar Pilat.\n- “Senyor, ens hem recordat que aquell mentider va dir: «Al cap de tres dies, ressuscitaré!» Fes, doncs, que vigilin el sepulcre durant tres dies.\nNo s'esdevingui que els seus deixebles robin el cos i diguin: «Ha ressuscitat!» Un engany així ja seria passar de la ratlla!”\n- “Esta bé! Poseu-hi guardes i assegureu-lo com us plagui”.\nEL DIUMENGE DE LA RESURRECCIÓ\n(Mt 28, 1 – 14)\nPassada la festa de la Pasqua, de bon matí, Maria Magdalena i l'altra Maria anaven al sepulcre. De sobte, un terratrèmol. L'àngel del Senyor baixà del cel, tocà la pedra del sepulcre, la va fer caure i s'assegué al damunt. Els guardes s'estremiren i la por els paralitzà. L'àngel s'adreçà a les dones:\n- “Ja sé que busqueu Jesús, el crucificat.\nNo és aquí.\nHa ressuscitat com va dir”.\nCorrien a anunciar la nova als deixebles.\nTot d'una, Jesús els sortí a l'encontre.\nSe li acostaren a besar-li els peus i l'adoraren.\n- “Animeu-vos! Aneu i digueu als meus germans que vagin a Galilea.\nAllà em veuran”.\nMentrestant, alguns dels guardes anaren a comunicar als sacerdots el que havia passat.\nEs reuniren en assemblea extraordinària amb els jutges de la nació. Decidiren de donar molts diners als soldats tot recomanant-los:\n- “Direu que els deixebles el robaren mentre dormíeu. Si el governador se n'assabentés, nosaltres el convencerem i no us passarà res”.\nMARIA MAGDALENA VEU EL MESTRE\n(Jn 20, 11 - 18)\nMaria Magdalena s'estava prop del sepulcre. Plorava.\n- “Per què plores?”\nEs girà i, darrera seu, veié Jesús dempeus.\nNo el reconegué, pensant que era l'hortolà.\nAleshores el va reconèixer:\n- “Deixa'm anar! Ja em tornaràs a veure. Digues als meus germans que he pujat al meu Pare”.\nMaria donà la bona nova als deixebles:\n- “He vist el Senyor!”.\nELS DEIXEBLES VEUEN EL MESTRE\n(Jn 20, 19 - 23)\nAquell mateix dia, a la nit, els deixebles s'havien reunit. Havien tancat les portes per por des jueus.\nVingué Jesús, es posà enmig d'ells. Els saludà:\n- “La pau sigui amb vosaltres! El Pare m'ha enviat; jo us envio a vosaltres. Rebeu l'Esperit Sant. Us dono el poder de perdonar els pecats”.\nLA DESCONFIANÇA DE L'APÒSTOL TOMÀS\n(Jn 20, 24 - 29)\nL'apòstol Tomàs no hi era el dia que vingué Jesús. Va dir:\n- “Si no veig a les seves mans el senyal dels claus, no ho creuré”.\nPassaren vuit dies. Altra vegada estaven junts els deixebles. Jesús es posà al mig i digué:\n- “La pau sigui amb vosaltres! Tomàs, mira les meves mans”.\nTomàs va dir:\n- “Senyor meu, Déu meu”.\n- “Has cregut en veure'm. Feliços els qui creuran sense veure'm!”.\nCOMIAT I ASCENSIÓ\nA Galilea, els onze enviats es van trobar a la muntanya que Jesús els havia indicat. El veieren i l'adoraren.\nJesús, atansant-se, els digué:\n- “Ja ho puc fer tot al cel i a la terra.\nProclameu-ho per tot el món.\nBategeu els homes en el nom del Pare, del Fill i de l'Esperit Sant.\nEnsenyeu-los a complir tot el que jo us he manat.\nJO SERÉ SEMPRE AMB VOSALTRES\nFINS QUE EL MÓN S'ACABI”.\n(Lc 24, 50-53)\nI, tot alçant les mans, els beneí.\nI mentre els beneïa, s’anà separant d’ells i era endut cap al cel.\nElls el van adorar prosternats, i retornaren a Jerusalem amb gran alegria”.\nORACIONS DELS VALORS DE L'EVANGELI\nORACIÓ DE LA PAU\nHola Jesús; amic, germà i Déu meu.\nM'agradaria ser un colom\nque portés volant la pau allí on no n'hi ha.\nAllí on hi ha baralles, enutjos, insults ...\nM'agradaria ser un colom de la pau\nque agafés amb les seves grapes\ntota la violència, l'odi, l'agressivitat,\ni s'ho emportés volant fins al mar més profund\nper deixar-ho caure a l'aigua i que s'ofegués.\nque portés en el seu béc\nllavors de bondat, de perdó, de respecte, d'educació, de justícia,\nper deixar-les caure i sembrar-les en el cor dels violents,\ndels que provoquen baralles i enfrontaments,\ndels que tracten malament i humilien els altres,\ndels que roben la pau amb els seus comportaments.\nJesús, no puc ser un colom,\nperò sí que puc fer una mica de tot això que m'agradaria.\nAjuda'm a sembrar la pau\nallí on convisc cada dia,\namb els meus companys,\namb la meva família,\nAjuda'm a ser una persona de pau, que la construeix allà on viu.\nAixí, Jesús, veient-me viure i actuar,\npodràs murmurar-me a cau d'orella una benaurança:\n«Feliços seran els que treballen per la pau».\nORACIÓ DE L'ALEGRIA\nHola Jesús, amic, germà i Déu meu.\nGràcies per haver inventat l'alegria.\nQue trist i avorrit seria tot sense ella.\nCrec que les persones ens moriríem de pena\nsi no poguéssim gaudir-ne una mica cada dia.\nVull donar-te gràcies\nper les coses que em produeixen alegria:\nestar amb les persones que més m'estimo,\nestar de festa o de vacances,\nrebre un regal inesperat,\ntreure bones notes o aprovar un examen,\nque algú m'ajudi quan ho necessito,\nque algú m'escolti quan tinc algun problema,\nque algú em digui que m'estima.\nI quantes coses més em produeixen alegria ...\nLa llista seria interminable ...\nPerò de tot això,\nel que més alegria em dóna,\nés estar amb les persones que em volen i m'aprecien de debò.\nSé, Jesús, que tu ets el qui m'estima més i millor;\nsempre ets amb mi.\nTu vols que jo sempre estigui alegre\nperquè ets el meu amic incondicional,\ni estàs cuidant-me\na través de les persones que més m'aprecien.\ni perquè vols que jo sigui feliç de debò,\nem dius que hi ha una cosa que encara produeix més alegria:\nfer feliços als altres.\nAjuda'm, Jesús, a fer-ho possible cada dia,\nperquè jo pugui ser també, com tu,\nun transmissor d'alegria.\nORACIÓ DE L'AMISTAT\nAvui vull donar-te gràcies pels meus amics.\nQue bé m'ho passo estant amb ells.\nCom els necessito,\ni com els trobo a faltar quan els tinc lluny.\nQue n'és de bo tenir algú en qui poder confiar,\namb qui poder parlar de les meves coses.\nAlgú que m'accepta i em vol tal com sóc;\nque em coneix de debò\ni es preocupa per mi perquè li importo;\nque sempre està disposat a ajudar-me,\ni està al meu costat en els moments bons i en els dolents.\nAlgú que sap perdonar-me després dels meus enutjos,\ni sap animar-me quan estic desanimat.\nDiuen que qui té un amic té un tresor.\nJo,Jesús, vull donar-te gràcies\nper tots els tresors que tinc,\nper cadascun dels meus amics.\nGràcies per haver-los posat en el meu camí.\nAjuda'm a cuidar-los i fer-los feliços.\nI també vull donar-te gràcies perquè Tu,\nJesús, contínuament estàs regalant-me la teva amistat,\nmalgrat les meves fallades i defectes.\nTu ets l'amic que mai falla.\nSempre ets aquí, amb mi, en el bo i en el pitjor.\nI m'ensenyes a voler així als altres,\nde la mateixa manera que sóc volgut per Tu\n... com un bon amic.\nORACIÓ DE L'AJUDA\nper totes les persones que m'han ajudat quan ho he necessitat.\nAra mateix podria recordar els noms\ndels qui m'han donat un cop de mà alguna vegada,\nm'han tret d'un compromís,\nm'han donat el que necessitava,\nm'han demostrat la seva amistat en els moments difícils,\nm'han consolat quan estava trist i dolgut, o en tants i tants moments més.\nGràcies Jesús per cadascun d'ells.\nEn fer això amb mi\nhan demostrat que parlen el teu mateix idioma,\nl'idioma de les bones accions, l'idioma de la solidaritat.\ni parlen aquest idioma perquè tu mateix vius en ells,\nen el seu cor.\nLes seves accions ho demostren, et delaten,\nperquè així és com Tu actuaves.\nA quantes persones vas ajudar Tu\nquan anaves pels camins i pobles d'Israel!\nGuaries els malalts,\net feies amic de qui ningú no volia ser-ho,\ntornaves l'alegria als tristos,\ndefensaves els que estaven indefensos i marginats.\nFes, Jesús, que jo també parli cada dia\naquest mateix idioma, on sigui que jo em trobi.\nEnsenya'm a parlar-lo correctament,\nsense faltes ni incorreccions,\nperquè quan algú es vegi ajudat per mi,\npugui donar-te gràcies,Jesús,\nper tan bé com Tu m'has ensenyat.\nORACIÓ DEL PERDÓ\nAvui vull demanar-te que m'ensenyis a perdonar de cor.\nEm costa tant de perdonar algú quan m'ha fet mal ...\ni més encara si, a més a més, no em demana perdó.\nÉs difícil això de perdonar, Jesús.\nPerò a mi sí que m'agrada que em perdonin quan faig el que no dec.\nI quin greu em sap quan no em perdonen després d'haver-me penedit\ni haver demanat perdó pel mal que he fet.\nQuan reso el parenostre sempre dic:\n«perdoneu les nostres culpes,\naixí com nosaltres perdonem els nostres deutors».\nTu vols, Jesús, que perdoni encara que sigui difícil.\nI m'entens perfectament quan veus que em costa.\nPerò el que Tu vols, Jesús,\nés que no visqui ple de rancúnies i ressentiments,\nperquè així és com acaben vivint els que no saben perdonar.\nTu vols, Jesús,\nque no em contagiï de l'odi que tenen els que m'ofenen.\nTu vols que sigui més fort que ells,\ni a més de defensar-me del mal que em fan,\nvols que no m'ompli de rancor i els perdoni.\nQue n'és de difícil de fer això.\nPerò tu m'ensenyes que aquest és el millor camí\nper ser feliç i no viure tots els dies enutjat.\nAjuda'm i dóna'm la força cada cop que calgui\nper saber perdonar com tu ens perdones a tots.\nORACIÓ DEL COMPARTIR\nQue bé em sento quan algú comparteix quelcom seu amb mi,\nquan em presta de bon grat alguna cosa que necessito,\no quan em dóna una cosa sense demanar-me res a canvi.\nQuin egoista que seria jo, Jesús,\nsi només volgués que els altres compartissin les seves coses amb mi\ni jo no fes el mateix amb ells.\nNo deixis mai, Jesús, que caigui en l'egoisme.\nNo vull ser algú que ho vol tot per a ell i no deixa res als altres.\nNo vull ser algú que només es preocupa de les seves coses,\ni s'oblida del que puguin necessitar els seus companys o amics.\nNo vull ser algú capritxós\nque sempre està comprant-se coses i més coses,\nper tenir més que tothom, o per presumir.\nAjuda'm Jesús, a ser una persona\nque sàpiga compartir el que té.\nTu deies que hi ha més alegria a donar que a rebre ...\nHi ha més alegria en compartir\ni fer feliços als altres,\nque en tenir més i més coses\nper gaudir-les un tot sol.\nJesús, vull posar en pràctica cada dia\naixò que Tu deies, per viure sempre amb aquesta alegria,\nl'alegria de fer feliços als qui m'envolten.\nORACIÓ DE L'ESPERANÇA\nEn l'oració d'avui\nvull que em posis la vacuna de l'Esperança.\nDóna'm una bona dosi d'Esperança\nperquè quan tingui algun problema\no dificultat que no sàpiga resoldre,\nno em desanimi ni em desesperi\nperquè sempre hi haurà una solució.\nInjecta'm Esperança amb la teva xeringa\nperquè quan quelcom no em surti bé o tingui algun fracàs,\nno em desil·lusioni ni em rendeixi\nperquè sempre hi haurà una segona oportunitat.\nperquè quan les coses no succeeixin com jo esperava,\nno em desanimi o deprimeixi.\nDóna'm una bona dosi d'Esperança,\nperquè quan hagi de fer una cosa difícil i complicada,\ntingui la seguretat i la confiança de poder fer-la sense problemes.\nNo deixis mai que la perdi, Jesús.\nFes-me sentir sempre tan a prop teu,\nque passi el que passi,\nper difícil que sigui,\nno tingui mai res a témer,\nperquè Tu ets amb mi\ncom el millor dels amics.\nAquí hi haurà el secret de la meva Esperança.\nL'ORACIÓ DE LA FESTA\nAvui vull donar-te gràcies per les festes.\nEn elles m'ho passo d'allò més bé.\nM'encanta estar de festa\ni divertir-me amb els meus amics i coneguts.\nLa paraula festa té poders màgics, perquè només pronunciar-la\ntots ens omplim d'il·lusió i alegria.\nNo recordo quina va ser la meva primera festa,\nperò crec que quan vaig néixer\nen van fer una molt de gran els meus pares i familiars\nper celebrar que jo ja estava entre ells.\nI Tu, Jesús, també en devies fer una de molt gran al cel\nquan vas veure'm, per fi, nounat.\nA Tu, Jesús t'encanten les festes.\nT'agrada que la gent estigui alegre i s'ho passi bé.\nTu t'ho passaves molt bé als banquets de boda.\nT'invitaven a moltes cases a menjar\ni feien festa per tenir-te amb ells.\nI deies que el cel és una gran festa\non hi ha un gran banquet on tots hi estem invitats.\nI per preparar-nos per anar a aquest banquet del cel,\ntu vols, Jesús, que cada dia visquem com si estiguéssim de festa.\nVols que estiguem alegres,\ni celebrem tots els dies l'alegria de ser vius,\nde tenir una família, de tenir amics,\nde tenir una casa on viure, un col·legi on educar-nos,\ni tantes i tantes coses més.\nI sobretot vols que donem alegria a qui no en té,\nals que estan tristos i sols,\nals qui necessiten la nostra ajuda.\nAjuda'm, Jesús, a fer de cada dia que em regales\nuna gran festa on tots hi tinguin lloc.\nORACIÓ DEL DIÀLEG\nVull donar-te gràcies per la capacitat que m'has donat de parlar i escoltar.\nQuina satisfacció produeix\npoder parlar de les meves coses amb els meus amics,\namb els meus pares o amb els meus companys.\nI en canvi, quina insatisfacció\nquan no tinc a ningú amb qui parlar,\no quan hi ha algú que no es parla amb mi.\nCom m'agrada que m'escoltin\namb interès i atenció quan parlo.\nI que malamant em sento\nquan veig que no m'escolten,\no ho fan amb desgana i desinterès.\nQue important és això de comunicar-se, Jesús.\nQuan tinc algun problema o dificultat,\ni puc parlar-ho amb algú,\nquin alleujament més agradable noto.\nI quan tinc una alegria o bona notícia,\nde seguida em venen ganes d'explicar-ho a tots,\nperquè s'alegrin amb la meva alegria.\nI també vull donar-te gràcies\nper la capacitat que m'has donat\nde poder parlar-te i escoltar-te a Tu, Jesús,\namic, germà i Déu meu.\nQue n'és de gran, això de poder parlar amb Tu.\nAjuda'm a saber escoltar-te\nen les paraules que tots els dies\nem murmures des del fons del meu cor.\nORACIÓ DEL "SI US PLAU", I DEL "GRÀCIES"\nAvui vull parlar-te de dues paraules\nque tenen uns poders màgics increïbles.\nSón «si us plau» i «gràcies».\nQui les pronuncia correctament,\nsempre s'endurà sorpreses molt agradables.\nPodrà aconseguir que els altres el mirin de bon grat\ni li regalin els favors sol·licitats.\nÉs important, Jesús,\nser una persona educada,\nque tracta amb educació i respecte els del seu entorn.\nQue n'és d'important demanar les coses dient «si us plau».\nI que n'és, també, ser agraït quan algú t'ha fet un favor.\nDonar les gràcies és dir-li a l'altre que és una bona persona.\nAjuda'm, Jesús, a no oblidar-me cap dia\nde dir aquestes paraules màgiques\nquan estic al col·legi amb els meus companys i mestres,\na casa meva amb els meus pares i germans,\nal barri amb els meus veïns i coneguts, o allí on vagi.\nSi us plau, Jesús,\nno deixis que sigui una persona maleducada,\nque tracta els altres sense respecte i de males maneres.\nVull tractar els altres\ncom a mi m'agradaria que em tractessin.\nI gràcies, Jesús,\npels molts favors que em fas tots els dies\ndes que m'aixeco fins que m'en vaig al llit.\nTu sempre estàs amb mi ajudant-me en tot.\nL'ORACIÓ DE LA VERITAT\nAvui vull demanar-te\nque m'ajudis a dir sempre la veritat.\nNo vull viure dient mentides\nni enganyant ningú.\nLa cosa que em sap més greu\nés que algú em digui una mentida o que em vulgui enganyar.\nProtegeix-me, Jesús, dels mentiders,\ni fes que els descobreixi el més aviat possible,\nperquè no em continuïn enganyant amb les seves mentides.\nVull mostrar-me als altres tal com sóc,\nsense tenir dues cares.\nVull ser sincer i no trampós.\nEn cas contrari, ningú no voldria ser amic meu.\nNo deixis, Jesús, que caigui en la mentida.\nTu eres una persona que sempre deia la veritat.\nNo suportaves les mentides.\nPer això tenies tants amics que es fiaven de Tu.\nJo vull ser com Tu,\ni viure dient sempre la veritat,\nperquè els que em tracten i coneixen, sempre puguin fiar-se de mi.\nI perquè Tu, Jesús,\nsempre puguis confiar en mi.\nORACIÓ DE L'AUTOESTIMA\nVull donar-te gràcies per haver-me creat\ni per haver posat en mi tantes coses bones.\nGràcies per totes les meves qualitats i capacitats.\nMoltes vegades no m'adono de tot allò de bo que hi ha en mi,\nde totes les meves qualitats,\nde tot el que se'm dóna bé de fer i em caracteritza.\nPer això, en aquesta oració d'avui, davant teu, Jesús,\nvull cercar les meves qualitats i dir-te-les.\nD'aquesta llista, quines n'hauria d'escollir,\ncom les que em caracteritzen més a mi, personalment?:\nÀgil, Agraït, Alegre, Amigable, Artista, Acollidor/a, Amable, Obert, Bo/na, Afectuós/a, Creatiu/va, Comprensiu/va, Pròxim/a, Cordial, Compassiu/va, Constant, Acurat, Complidor, Curiós/ a, Crític/a, Creient, Esportista, Desprès/a, Detallista, Divertit/a, Discret/a, Dialogant, Dòcil, Dolç, Estudiós/a, Educat/da, Emotiu/a, Esperançat/a, Atent/a, Espontani/a, Exigent, Entusiasta, Esforçat/da, Familiar, Festiu/a, Fidel, Fraternal, Generós/a, Graciós/a, Honrat/da, Humorista, Humil, Intrèpid/a, Investigador/a, Imaginatiu/a, Enginyós/a, Just/a, Lleial, Organitzat/da, Organitzador/a, Optimista, Observador/a, Ordenat/da, Pacífic/a, Pacificador/a, Pacient, Puntual, Pràctic/a, Prudent, Raonable, Reflexiu/a, Responsable, Respectuós/a, Serè/a, Servicial, Sincer/a, Senzill/a, Sensible, Sociable, Tolerant, Treballador/a, Valent.\nGràcies, Jesús, per haver-me fet així,\namb aquestes qualitats. Són el meu tresor.\nUn tresor del qual he d'estar molt orgullós.\nLa teva major il·lusió és que les cuidi i conreï cada dia\nperquè aconsegueixi desenvolupar-les al màxim.\nPerquè així serè molt feliç,\ni podré fer feliços a qui m'envolten amb la meva alegria.\nper totes les coses bones que hi ha en mi.\nL'ORACIÓ DE LES TRES PARAULES ENCANTADES\nAvui vull demanar-te que em regalis\nels poders màgics\nque hi ha tancats a l'interior de tres paraules.\nLa primera d'elles és la paraula responsabilitat.\nVull tenir els poders d'aquesta paraula\nper ser sempre una persona responsable,\nque es pren seriosament tot el que fa,\nque compleix el que diu i promet,\nque té llestos i al dia els seus deures i treballs,\ni que assumeix les conseqüències\nde les seves accions i comportaments.\nLa segona és la paraula constància.\nVull ser, Jesús, una persona que tots els dies\ns'entesta en fer bé les seves tasques,\nque tots els dies es preocupa\nper dedicar temps i dedicació per fer els seus deures,\nencara que li costin i no en tingui ganes,\ni que tots els dies s'esforça\na fer tot el que es proposa encara que sigui difícil.\nAixò és ser una persona constant.\nI per últim vull demanar-te\nels poders màgics de la paraula treballar.\nVull tenir sempre ganes de treballar,\ntenir il·lusió i gaudir fent els meus treballs i tot el que faig.\nQuines coses més grans aconseguiré i podré aconseguir, Jesús,\nsi puc gaudir dels beneficis\nd'aquestes tres paraules encantades:\nResponsabilitat, Constància i Treballar.\nAjuda'm a fer-les realitat.\nORACIÓ DE LA NATURALESA\nM'agrada la natura:\nels arbres, les muntanyes,\nels animals, les plantes, la platja ...\nQue bonic és tot el que has creat.\nQue bé m'ho passo quan estic d'excursió pel camp,\no quan vaig a la platja a l'estiu.\nQue bons records en tinc.\nNo entenc per què hi ha persones que incendien els boscos,\nmaltracten als animals,\nembruten els carrers i contaminen la natura\namb seves deixalles i escombraries.\nDeu fer-te patir, Jesús,\nveure com destrueixen la Mare Terra.\nVull cuidar la natura, Jesús,\nperquè la meva vida depèn d'ella.\nProcuraré de no embrutar-la,\nno malgastar l'aigua,\nllençar els papers i plàstics en els contenidors de reciclatge,\nno malgastar el paper i aprofitar-lo al màxim,\nno malgastar energia elèctrica.\nJo també sóc part de la natura, i si en tinc cura,\nestic cuidant de mi i dels qui m'envolten.\nGràcies, Jesús, pel regal\ntan gran i bonic que ens has fet,\nen donar-nos la Mare Naturalesa perquè en gaudim.\nNo permetis que la destruïm.\nCompta amb mi, Jesús,\nper ser un dels seus cuidadors i defensors.\nORACIÓ DELS TRESORS\nAvui vull donar-te gràcies pel meu bagul secret de tresors.\nAquests tresors que des que vaig néixer\nvaig guardant com si fossin or.\nEn aquest moment d'oració,\nestic disposat a obrir al teu davant el meu bagul secret ...\nI aquests són alguns dels tresors que hi guardo:\nPrimer hi ha els meus pares i familiars més pròxims,\ni cadascuna de les bones estones que he viscut amb ells.\nDesprés hi tinc els meus amics,\namb tots els bons moments que passem junts.\nTambé hi guardo cadascuna de les paraules\ni gestos d'afecte, confiança i ànim\nque tots ells em dirigeixen.\nNo se me'n perd ni un;\ni guardo de forma especial, embolicat en un mocador,\nl'afecte que em donen tots ells.\nTambé hi ha la meva salut i el meu cos,\namb tot allò de bo que puc fer amb ell:\ncórrer, jugar, mirar, escoltar,\nassaborir, caminar, i tantes altres accions.\nTambé hi tinc totes les meves qualitats,\ni cadascuna de les coses que em van sortint bé.\nNo se m'oblida de guardar-hi totes les coses bones\nque els altres fan cada dia per mi:\nfavors, detalls ...\nQuants tresors que tinc, oi Jesús?\nFes que quan estigui trist i desanimat,\nobri el meu bagul de tresors perquè m'adoni i recordi\nque sóc molt afortunat,\nperquè a més de tot això que t'he ensenyat,\net tinc a Tu mateix al centre del bagul, com al millor tresor\ni el guardià de tots els altres.\nORACIÓ DE LA FRATERNITAT\nQue bé que em sento,\nquan estic entre els qui m'aprecien i em volen de debò.\nCrec que a ningú no li agrada d'estar tot sol.\nPer això, sempre que puc,\ncerco d'estar amb els meus amics o éssers estimats.\nSeria ideal que en aquest món\ntots poguéssim conviure sentint-nos com a germans,\ntractant-nos com si fóssim de la mateixa família.\nPerò què difícil és això, Jesús.\nQuants problemes de convivència hi ha arreu.\nQuantes baralles, enfrontaments,\nburles i mentides es produeixen contínuament.\nI, sempre, la culpa d'això la tenen aquells de qui tu sempre deies\nque ho volen tot per a ells,\nque es creuen el centre de tot\ni pensen que són més importants que ningú,\nque només es preocupen del seu interès.\nEn una paraula: els egoistes.\nTu vas venir, Jesús,\nperquè s'acabessin els egoismes,\ni poder fer, així, del nostre món un cel,\non tots convisquéssim tractant-nos com a germans,\ncom a amics, tal com tu ens tractes cada dia a tots nosaltres.\nORACIÓ DE LA SOLIDARITAT\nVull que m'ajudis a ser cada dia una mica més solidari,\na preocupar-me dels problemes\nque tenen els que estan al meu voltant,\nels meus companys, amics i coneguts;\na saber ajudar-los i estar al seu costat quan em necessiten;\na saber posar-me al seu lloc quan tinguin un problema,\ni a comportar-me amb ells\ncom m'agradaria que es comportessin amb mi\nsi tingués el seu mateix problema.\nAjuda'm a saber renunciar\na alguna de les meves coses o comoditats, si és necessari,\nper ajudar algú que em necessita.\nAjuda'm a estar disposat a dedicar temps,\no a canviar els plans que tenia pensats de fer en un cert moment,\nper tal de donar un cop de una mà a algú que m'ho demana angoixat.\nAjuda'm, Jesús, a fer tot això de bona gana\nper ser solidari de debò.\nD'aquesta manera, segur que quan sigui gran\ntambé serè solidari amb les persones que pateixen pobresa,\nnecessitat o marginació, a prop o lluny de mi,\nencara que no les conegui ni siguin amics meus,\nperquè n'hi haurà prou que vegi que puc fer alguna cosa per elles,\nperquè vulgui ajudar-les com si fossin els meus amics,\ncom si fos jo mateix.\nAixí és com tu vols que jo em vagi formant com a persona.\nPer això et demano, Jesús,\nque m'ajudis a ser ara ja solidari\namb els meus companys i amics.\nORACIÓ DEL TEMPS\nQuants dies porto vivint des que vaig néixer.\nAls sis anys portava viscuts 2193 dies.\nSi tinc vuit anys portaré més de 2800 dies.\nSi tinc deu anys o més,\nportaré més de 3600 dies sobre la Terra.\nQuantes vegades he vist sortir ja el sol, Jesús.\nGràcies per haver-me regalat la vida.\nGràcies per cada dia que em regales.\nNo recordo tot el que he fet en tants dies viscuts,\nperò no m'agradaria haver-los desaprofitat,\nni haver tingut molts dies avorrits, tristos o perduts.\nPerò si ha succeït així amb alguns d'ells,\namb la teva goma d'esborrar que és el perdó,\ni fes que els recuperi\naprofitant al màxim els nous dies que em regalis.\nVull gaudir de cadascun d'ells\nperquè siguin una festa pel fet de ser viu,\nfent-ho tot amb ganes i alegria;\nfent bé els meus treballs i tasques;\nno deixant per demà el que pugui fer avui.\nVull viure cada dia sense fer maldats ni molestar ningú.\nVull fer la vida agradable\nals que m'envolten durant el dia,\nperquè, si aquest fos l'últim dia que em veiessin,\nguardessin un bon record meu.\nAjuda'm a fer que, cada dia que visqui,\nsigui com una una capsa de regal per oferir-te-la a Tu, Jesús,\non hi puguis trobar tot el que he fet de bo,\nels meus esforços, les meves alegries,\nles meves intencions, els meus desitjos,\ni també les meves dificultats.\nGràcies Jesús per tots els meus dies.\nORACIÓ DE LA VOCACIÓ\nAlgunes vegades penso, o em pregunten\nquè és el que m'agradaria ser quan sigui gran.\nI la veritat és que m'agradaria ser moltes coses.\nSón molts els oficis o professions\nque em vénen pel cap.\nPerò, quin de tots ells serà el meu?\nQuina serà aqueslla professió o aqueslla tasca\nque seré capaç de fer?\nA què podré dedicar la meva vida quan sigui gran?\nSuposo que ho aniré descobrint a poc a poc, a mesura que vagi creixent.\na descobrir allò per al que estic fet.\nPerquè Tu, Jesús, has posat unes qualitats,\nunes habilitats i capacitats dins meu\nper tal que les desenvolupi i les tregui a la llum.\nPerò vols que allò que m'has donat\nno es quedi només per a mi,\nsinó que també pugui beneficiar als altres.\nque m'ajudis a conèixer-me a mi mateix,\nper descobrir a què em puc dedicar quan sigui gran.\nEstic segur de què, si ja des d'avui,\nem preocupo en esforçar-me i ser responsable a l'escola,\ni en fixar-me en els distints treballs que fan els adults,\ntrobaré aquella professió que em farà feliç\ni amb la que podré ajudar i ser útil als altres,\nposant al seu servei les qualitats que Tu, Jesús,\nhas posat dins meu.\nORACIÓ DE LA LLIBERTAT\nMoltes vegades no em sento lliure\nperquè he d'obeir els meus pares i mestres,\nque no em deixen fer el que jo vull,\nsinó el que volen ells.\nI en molts moments m'enfado i protesto amb ràbia.\nPerò Tu, Jesús, m'ensenyes que ser lliure\nno és fer el que a mi em vingui de gust,\nsinó fer tot el que jo vulgui,\namb tal que no perjudiqui ni faci mal a ningú,\ni sempre que no em perjudiqui\nni em faci mal a mi mateix.\nM'ensenyes que ser lliure és ser responsable,\nper tal de fer el que cal i no el que vull.\nEn cas contrari seria esclau dels meus capricis,\ndel meu egoisme, de la meva mandra,\nde la meva vagància i comoditat,\nde la meva malícia, de les meves mentides,\ndels meus videojocs,\nde la televisió, de les males companyies, etc.\nVull ser lliure de debò, Jesús,\ni no fer res que em faci mal a mi o als altres.\nAjuda'm a comprendre que els meus pares i mestres\nvolen el millor per a mi;\ni que fer-los cas és el millor camí\nper ser lliure de debò, encara que de vegades em costi.\nElls, igual que Tu, Jesús,\nno volen que sigui esclau de res ni de ningú.\nAjuda'm, Jesús, perquè al final\naprengui per mi mateix,\na ser lliure de debò.\nSAGRADA FAMÍLIA I FAMÍLIA\nPREGÀRIA A LA SAGRADA FAMÍLIA PER LA FAMÍLIA\nJesús, Tu ets el Fill de Deu i Fill de l'Home.\nTu has obeït el Pare\nprenent la nostra naturalesa humana\nen el si de Maria per obra de l'Esperit Sant.\nEssent Deu, has volgut néixer en una família humana.\nhas volgut rebre el caliu maternal de Maria\ni la protecció paternal de Josep.\nhas volgut viure el temps d'una família com les nostres.\nPer Maria i per Josep,\net demanem que miris amb misericòrdia\nla família de la humanitat i les famílies que la formen:\nEls pares, els fills, els avis, els parents,\ntots els qui contribueixen a la seva existència:\nJesús, Maria, Josep, ajudeu les nostres famílies\nperquè vulguin i puguin assemblar-se a la vostra.\nPREGÀRIA PER LA FAMÍLIA\nVós estimeu les famílies on regna la joia\ndoneu a totes les nostre famílies\njo estic segur que Vós estimeu les famílies,\nestic segur que estimeu la meva família.\ni per això us dono lloança,\nus beneeixo i us dono gràcies.\nSanta Família de Natzaret, pregueu per nosaltres\ni per totes les nostres famílies.\nGRÀCIES PER LA FAMÍLIA\nGràcies, Senyor, per la meva família.\nPer tots, un per un.\nPer totes les coses bones\nque ens hem donat els uns als altres:\nla companyia, l’estimació,\nles bones estones passades junts,\nl’esforç a vegades difícil de conviure.\npel que hem après els uns dels altres,\na vegades alegrement,\na vegades més de mala gana\ni perquè no hi havia més remei.\nGràcies, Senyor, també,\nper les preocupacions,\ni fins i tot les tristeses i les males estones,\nperquè res no és inútil si es vol viure amb amor.\nper tot el que jo he pogut donar a la meva família.\nper tot el que la meva família m’ha donat.\nperquè tu, vivint en família a Natzaret,\nhas posat ben en clar\nque estimes la vida de família,\nen coneixes bé la seva bellesa\ni et fas càrrec de les seves dificultats.\nPREGÀRIES A JESÚS DE NATZARET\n1.- Bon Jesús, amic nostre:\nEn aquesta hora del matí, encara estem una mica adormits.\nPerò ens disposem a obrir bé els ulls i sobretot a obrir el nostre cor\nper parlar amb Tu en la pregària.\n(Tots junts, responem:)\nJESÚS DE NATZARET, ESCOLTA'NS\n2.- Avui, abans de tot, volem recordar-nos de la teva Família,\nla que vau formar Tu, Jesús, amb Maria i sant Josep a Natzaret.\nL'Evangeli diu que us vau estimar tant,\nque ara us tenim com a exemple\nper a les nostres famílies i fins i tot per a la nostra Escola,\nque desitja de ser "com una gran família".\nAjudeu-nos a estimar-nos\n"com us estimàveu a Natzaret"\n3.- Tu ens ensenyes que hem d'estimar\nels nostres pares, els nostres germans i germanes.\nSabem que Tu, Jesús, estimes molt els de casa nostra.\nAjuda'ns a viure contents, a ajudar-nos\ni a estimar-nos entre nosaltres.\n4.- A Natzaret, Sant Josep i Maria, la teva mare,\ntreballaven de valent per a mantenir la teva família.\nAjuda i beneeix tots els esforços que fan el pare i la mare\nper a que els de casa tirem endavant.\n5.- Sabem que en el món hi ha nens i nenes\nque a causa de les guerres s'han quedat sense família.\nQue hi ha pares que han d'anar a treballar a un altre país llunyà\na causa de la pobresa.\nQue hi ha famílies\non falta la comprensió i l'entesa entre uns i altres.\nEt demanem, Jesús,\nque ajudis les famílies que tenen dificultats i problemes.\n6.- Nosaltres som petits,\nperò sabem bé que a casa nostra tothom estarà més content\nsi nosaltres no ens barallem; si creiem en tot els pares;\nsi ajudem en tot el que podem fer per la casa;\nsi en comptes d'enfadar-nos, sabem ser sempre agraïts i alegres;\nsi sabem perdonar-nos i respectar-nos. I moltes coses més.\nEnsenya'ns, Jesús, a ser generosos, bons i alegres\ncom ho feies tu a casa teva.\nJESÚS DE NATZARET, ESCOLTA'NS.\nl’Evangeli ens diu que creixies en edat i saviesa\namb els teus pares.\nFes-nos comprendre les preocupacions dels nostres pares.\nFes que sapiguem oferir-los els nostres somriures.\nFes que els alegrem amb el nostre afecte.\nDona'ns la força i el coratge,\nels bons sentiments i la tendresa,\nl’amor i la generositat.\nFes que amb la família siguem feliços,\nfes que amb la família descobrim el món,\nfes que amb la família et coneguem millor,\nfes que amb la família visquem més units a Tu\net donem gràcies per la casa que tenim\non ens sentim acollits per la nostra família.\nEn ella reposem, convivim i compartim\nles il·lusions, les penes i alegries;\nElla és testimoni dels nostres dies de festa,\ndel nostre descans, de les hores d’estudi,\nde treball i de servei.\nPerò el més important de la nostra casa\nsón les persones que hi habitem.\nAjuda’ns a saber estimar-nos tal com som.\nAjuda’ns a fer més confortable la nostra casa\namb el nostre desig de què les coses vagin bé.\nEnsenya’ns a construir la veritable casa,\nla de la nostra família, amb paciència,\ncomprensió, col·laboració i treball.\nGràcies perquè Tu també hi habites,\npotser tan discretament, que no ens n’adonem.\nGràcies perquè a casa ens sentim estimats.\nGràcies perquè a casa podem estimar.\nGràcies, Senyor, pel do de la vida.\nGràcies, Senyor, per l’afecte\ni els gestos d’amor i tendresa.\nGràcies, Senyor, pel do de la fe.\nGràcies, Senyor, per les correccions\nque m’ensenyen a ser més persona.\nGràcies, Senyor, pel plat a taula.\nGràcies, Senyor, per aquells\na qui no cal que els digui que els estimo.\nGràcies, Senyor, pel suport que he rebut\nen els moments que el necesitava\nGràcies, Senyor, perquè no sempre\nem surto amb la meva,\nni em deixen fer tot el que vull.\nGràcies, Senyor pels bons moments passats junts.\nGràcies, Senyor, perquè els moments dolorosos,\nde tristesa o de conflicte,\nm’ajuden a fer-me més valent\ni m’empenyen a donar més de mi mateix pels altres.\nGràcies, Senyor, pel que vaig vivint en la familia\ni amb la meva familia.\n(KAIROI, cd. P. Manyanet nº 16)\nEscoltar-la i comentar-ne alguna frase\nSanta Família del viure senzill.\nFamília en misteri.\nFamília en la fe,\nSanta Família, la de Natzaret.\nFamília en silenci\nben plena de gestos de Déu.\nFeta de treball i confiança,\nde fe en la vida. Així és Josep.\nFeta d’alegria i de resposta,\nde tendresa ferma. Així és Maria.\nFeta en l’obediència i en l’espera,\nfeta en la justícia. Així és Jesús.\nLa que ens reconeix i ens visita\nperquè a casa nostra hi té el seu lloc.\nLa que ens convida a l’exigència\nde ser l’Evangeli cada dia.\nLa que ens educa i ens recorda\nque el més sagrat és formar llar.\nPREGÀRIES DELS AMICS DE JESÚS\nJO VULL SER FELIÇ\na no fer enfadar la mare i el pare,\na no empipar-me amb el meu germà (la meva germana)\ni poder viure en pau tota la vida.\nVULL CRÉIXER EN BONDAT\nque, a mesura que creixem\nen anys i en força,\ncresquem en bondat\ni ens assemblem cada vegada més a tu.\nGRÀCIES PELS NOSTRES MESTRES!\nper tots els nostres professors i professores,\nque vénen cada dia al col·legi,\nque ens ajuden a treballar.\nGràcies, Senyor, per tot el que fan\nperquè aprenguem i entenguem les coses.\nperquè cresquem per dintre, bons i amables.\nBeneïu-los, Senyor, i beneïu el seu treball.\nBeneïu tots els professors i professores\ndel nostre col·legi.\nQue siguin sempre molt feliços!.\nperquè ets tan bo amb nosaltres.\ntu has fet el cel per a nosaltres\nperquè ets savi.\nque n’ets, de bo amb nosaltres!\ntu has fet la terra per als homes,\nperquè ets bondadós.\nque n’ets de bo amb nosaltres!\nEns has donat els sol\nperquè il·lumini tot el dia.\nEns has donat la lluna\nperquè brilli durant la nit.\nAbans de començar la pregària és bo prendre consciència del que es va a fer. Busca un lloc tranquil, on puguis trobar pau i recolliment. Escolta la teva respiració i procura que vagi baixant el ritme i llegeix tranquil·lament la pregària. Repeteix les paraules que et semblin més importants.\nPare, vull ser amable i escoltar amb interès i respecte.\nAjuda’m a ser atent amb els avis i la gent gran. Que quan em parlin els escolti amb atenció i procuri aprendre de la seva experiència.\nM’agradaria ser capaç d’escoltar els meus companys tal com a mi m’agrada que m’escoltin.\nA l’escola, quan el mestre parla, hauria d’estar ben atent i no distreure’m amb qualsevol cosa. Així no hauria d’interrompre el mestre per demanar que ho repetís i podria treballar amb més tranquil·litat.\nPare, no vull ser sord a la vida i el meu entorn.\nSi aprenc a escoltar segurament aprendré a dialogar i evitaré conflictes amb la gent del meu entorn.\nPare, et dono gràcies pel do de la paraula i la comunicació. Fes que en sàpiga fer un bon ús.\nPREGÀRIA DEL CAP DE SETMANA\nDesprés d’una setmana de cole arriba el cap de setmana i tenim temps de lleure.\nCom ha anat el retorn? Hem trobat a faltar algú? Hem acollit els companys?\nEns ha costat molt estar tantes hores a l’escola, quiets, asseguts a la cadira i fent silenci quan el profe ho ha demanat?\nLes hores d’esbarjo, han estat conflictives o bé les hem sabut aprofitar per a descansar del treball i per explicar-nos coses i jugar amb els companys?\nJesús, et demanen que ens ajudis a saber fer les coses bé. Que sapiguem aprofitar el temps de treball i el temps de descans.\nVolem tenir-te sempre a prop i recordar-nos que tu també vas ser nen i també vas aprendre dels teus pares i dels teus mestres.\nCREC EN UN DÉU, PARE TOTPODERÓS.....\nAvui a l’escola, a l’hora del pati, he vist un grup dels grans que estaven parlant molt animats, alçant la veu i prenent-se la paraula l’un a l’altre. Jo, que sóc xafardera de mena, m’he apropat per escoltar el que deien. M’agrada espiar-los, però sempre em fan fora. Avui ni se n’han adonat, de tan concentrats com estaven en la conversa i he pogut escoltar una estoneta.\nSembla ser que a classe de Religió han parlat de Déu. De Déu PARE-MARE. Alguns d’ells no acaben de saber si creuen en Déu i preguntaven als altres si ells hi creien i perquè.\nLa Susana, que és molt llesta i simpàtica, els ha donat una explicació que jo he entès molt bé. Quan he arribat a casa he escrit al meu diari el que recordava i entenia:\n“CONFIO en Déu. Sé que Ell està sempre a prop meu. No el veig, però el descobreixo en les coses bones que passen al meu voltant i en les persones que estimo. En el sol i la pluja, en les flors i el mar. Déu és com un PARE, com una MARE que es preocupa per nosaltres i ens acompanya sempre. Sé que Déu ho pot tot si jo el tinc present i prego.”\nJesús, quan parlo amb Tu sento que Déu està molt a prop meu. Gràcies per ajudar-me a fer el camí cap a Déu. .\nCREC EN UN DÉU, PARE TOTPODERÓS, CREADOR DEL CEL I DE LA TERRA, DE TOTES LES COSES VISIBLES I INVISIBLES.....\nDéu ens ha fet als homes capaços de conèixer les coses i de conèixer-lo a Ell.\nDéu és el creador de l’amor, de la vida, de la bondat, de l’amistat... de tot allò que se sent amb el cor.\nQuan sentim dins nostre tota l’alegria que ens dóna el saber que els pares ens estimen podem pensar que és Déu que ho ha fet possible.\nQuan la nostra amiga, el nostre amic ens somriu al matí, sabem que ens estima i que nosaltres som importants per ella o per ell. Déu és amor i ens ha creat perquè ens estima i vol que ens estimem els uns als altres.\nJesús, tu ens has parlat de Déu i del seu amor per nosaltres. Tu ens has ensenyat que si ens estimem ajudem a Déu en la seva creació. Ajuda’ns a fer les coses tal com Déu les vol i les estima.\nMOLTES COSES PER A RECORDAR I UNA PER A NO OBLIDAR MAI\nLa teva presència és un regal per al món.\nEts una persona única entre un milió.\nLa teva vida pot ser com tu vulguis que sigui.\nViu cada dia amb intensitat.\nExplica les teves alegries, no les teves desgràcies.\nLluita contra qualsevol adversitat que es presenti.\nEn el teu interior hi ha infinites respostes.\nComprèn, tingues coratge, sigues fort.\nNo t'imposis límits.\nHi ha tants somnis que esperen ser realitzats!!!\nLes decisions són massa importants\nper a deixar-les a l'atzar.\nLluita pel teu ideal, el teu somni, el teu premi.\nNo hi ha res tan desgastant com les preocupacions.\nRecorda que una mica d'amor recorre un llarg camí.\nRecorda que molt...és sempre.\nRecorda que l'amistat és una sàvia inversió.\nEls tresors de la vida són les persones unides.\nTransforma lo quotidià en extraordinari.\nDemana-li un desig a una estrella.\nI mai oblidis...\n... ni tan sols per un dia...\n“...què ets especial\ndins del seu cor”\nLlegir i comentar la lletra de la cançó, fent referència al respecte entre les persones (tolerància)\nLink amb la cançó: https://www.youtube.com/watch?v=VwPlCN2FC0k\nal lechero, al cartero\nataque a la humanidad,\nque Dios quiso que fueran.\nConte “El tomàquet i el mussol”\nHi havia una vegada un pagès molt treballador que tenia un hort.\nL’hort no era gaire gros, però sempre el tenia molt ben cuidat, amb els planters ben arrenglerats, net de males herbes i regat al punt perquè tot florís al seu temps i donés fruits en abundància.\nAquell dia el nostre pagès va plantar carbassons, alls i unes tomaqueres.\nEn poc temps, amb les atencions del pagès tot va créixer i les tomaqueres es van fer ben altes. Llavors el pagès els hi va posar les canyes perquè s’hi enfilessin i poguessin seguir creixent.\nEn pocs dies van sortir les flors, i de les flors els tomàquets. Però va resultar que d’una flor com les altres en va néixer un tomàquet blanc com la neu.\nTots els companys de la branca se’n reien sense parar, li feien bromes pesades i ho van explicar als tomàquets de tot l’hort. El pobre tomàquet estava molt trist, tant que no podia dormir. Passava les nits despert i plorava mirant la lluna blanca com ell, però per tots estimada.\nUna nit, quan tots dormien, va venir un mussol vell i savi, com tots els mussols, i li va explicar les seves penes.\n-No fa falta que et preocupis tant, fixa’t en mi. jo també sóc diferent de tots els meus germans ocells, no n’hi ha cap altre que estigui despert a la nit i dormi tot el dia.\nDes d’aquell dia van ser amics i cada nit es trobaven per parlar.\nPassat un temps, el tomàquet va madurar i es va fer gran, però com que era tan raro el pagès no el va arrencar ni per fer una amanida, ni per fer pa amb tomàquet,... i de tant madur que estava finalment va caure a terra.\nAixí va ser com de les seves llavors va sortir la tomaquera més bonica del món. Mentre creixia semblava com les seves companyes, però quan va florir, les seves flors eren de colors variats i tons suaus. Veient-la tan bonica, el pagès no va gosar arrencar-la i quen va començar a sortir els tomàquets va ser com una explosió de colors.\nHi havia tomàquèts verds, blaus, roses, grocs, blancs com el seu pare, liles i fins hi tot n’hi havia algun de ratllat o amb topets...\nEl pagès i la seva tomaquera es van fer famosos a tot el món. A la masia hi arribaven artistes, fotògrafs, biòlegs, animals de tot tipus i gent de tot el món per tal de veure aquell prodigi de la natura.\nLa tomaquera era feliç perquè podia compartir amb tot el món les seves diferències al mateix temps que ella podia conèixer la gran diversitat de persones i animals que hi a a la Terra.\nI tot gràcies a ser diferent!!!\nConte: L’ARBRE GENERÓS\nHi havia una vegada un nen que estimava molt un arbre i, cada vegada que anava a veure’l, li agafava unes quantes fulles i se’n feia corones per jugar al rei del bosc. Pujava pel seu tronc, es gronxava en les seves branques i se li menjava les pomes. També hi jugava a cuita-amagar. Quan ja estava cansat, s’asseia i s’adormia a la seva ombra. I el nen estimava l’arbre... L’estimava molt. I l’arbre era feliç.\nPerò el temps va anar passant i el noi es va fer gran...\nI l’arbre, moltes vegades, se sentia sol. Aleshores, un dia, el noi el va anar a veure i l’arbre li va dir:\n-Vine, noi, puja al meu tronc i gronxa’t en les meves branques, menja’t les meves pomes, juga sota la meva ombra i sigues ben feliç.\n-Sóc massa gran per pujar-hi i jugar, digué el noi; Vull comprar coses i passar-m’ho bé, vull diners. Me’n pots donar tu, de diners?\n- Tan sols tinc fulles i pomes. Agafa les meves pomes, noi, i vés-les a vendre a la ciutat. D’aquesta manera tindràs diners i seràs feliç.\nAixí doncs, el noi pujà dalt de l’arbre, li agafà les pomes i se les endugué. I l’arbre era feliç.\nEl noi va estar molt de temps sense visitar-lo... I l’arbre estava trist.\nLlavors, un dia, el noi va tornar; l’arbre se’n va alegrar i li digué:\n- Vine, noi, puja al meu tronc, gronxa’t en les meves branques i sigues feliç.\nEstic massa ocupat per enfilar-me als arbres, digué el noi. Vull una llar que em guardi del fred, vull una dona i vull fills, i és clar, necessito una casa. Em pots donar una casa?\n- No tinc casa, digué l’arbre. El bosc és la meva casa, però pots tallar les meves branques i fer-te’n una. Aleshores seràs feliç.\nAixí doncs, el noi va tallar-li les branques i se’n va anar a construir la seva casa. I l’arbre era feliç. El noi no hi va tornar durant molt de temps.\nUn dia, tornà al bosc i l’arbre, tot xiuxiuejant, li digué:\n- Vine, noi, i juga.\n- Sóc massa gran i estic massa trist per jugar, va dir el noi. Vull una barca que se m’endugui ben lluny d’aquí. Em pots donar una barca?\n- Talla el meu tronc i fes-ne una. Podràs navegar i això et ferà feliç.\nAixí, doncs, tallà el tronc, se’n feu una barca i se n’anà a navegar. I l’arbre era feliç... Però d’aquella manera, sabeu? I després de molt de temps, el noi va tornar al bosc.\n- Ho sento, digué l’arbre; ja no em queda res per donar-te; ja no tinc pomes.\n- Les meves dents són massa febles per menjar pomes, va dir el noi.\n- Ja no tinc branques, va dir l’arbre; ja no t’hi pots gronxar.\n- Sóc massa vell per gronxar-me en les branques, va dir el noi.\n- Ja no tinc tronc, digué l’arbre; ja no pots pujar-hi.\n- Estic massa cansat per pujar-hi, digué el noi.\n- Ho sento, digué l’arbre; m’agradaria donar-te alguna cosa..., però no em queda res, tan sols una soca. Ho sento...\n- No em calen massa coses ara, digué el noi; tan sols busco, ara, un lloc quiet per seure i reposar. Estic molt cansat.\n- Bé, va dir l’arbre, redreçant-se tant com va poder; una soca vella és bona per seure i reposar una estona. Seu i reposa.\nI el noi ho feu. I l’arbre fou feliç.\nTraducció de l’anglès: Xexco Boix\nHi havia una vegada un rei que va oferir un gran premi a aquell artista que pogués captar en una pintura la pau perfecta. Molts artistes ho van intentar.\nEl rei va observar i va admirar totes les pintures, però només n’hi havia dues que a ell realment li van agradar i va haver de triar entre elles.\nLa primera era un llac molt tranquil. Aquest llac era un mirall perfecte on es reflectien unes plàcides muntanyes que ho envoltaven. Sobre aquestes es trobava un cel molt blau amb tènues núvols blancs. Tots els qui van mirar aquesta pintura van pensar que aquesta reflectia la pau perfecta.\nLa segona pintura també tenia muntanyes. Però aquestes eren escabroses i descobertes. Sobre elles hi havia un cel furiós del qual queia un impetuós ruixat amb rajos i trons. Muntanya avall semblava retrunyir un escumós torrent d'aigua. Tot això no semblava gens pacífic.\nPerò quan el rei va observar atentament, va veure enmig del precipici un delicat arbust creixent en una esquerda de la roca. En aquest arbust hi havia un niu. Allí, enmig del rugir de la violenta caiguda d'aigua estava assegut plàcidament un ocellet en el mig del seu niu... la pau perfecta.\nQuina creus que va ser la pintura guanyadora?\nEl Rei va triar la segona. Saps per què?\nPerquè, explicava el rei: Pau no significa estar en un lloc sense sorolls, sense problemes, sense treball dur o sense dolor. Pau significa que, malgrat estar enmig de totes aquestes coses, romanguem calmats dins el nostre cor.\nAquest és el vertader significat de la pau.\nFestes del mes d'octubre (1)\nFestes del mes de setembre (1)\nOracions de l'escola (1)\nOracions de la natura (1)\nOracions del cos (1)\nOracions dels més petits (1)\nOracions dels valors de l'Evangeli (1)\nPregàries dels amics de Jesús (Educació Infantil i Cicle Inicial) (1)\nSants del mes de novembre (1)\nTextos de l'Evangeli (infantil) (1)\nTextos de la Bíblia infantil (no dels Evangelis) (1)\nUnitat dels cristians (1)\nORACIONS DE L'ESCOLA\nORACIONS DEL COS\nORACIONS DE LA NATURA\nFESTES I SANTS DE SETEMBRE\nFESTES I SANTS D'OCTUBRE\nORACIONS DELS MÉS PETITS (Educació Infantil i C...


Villa Nova Ohrid Macedònia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 674 allotjaments a Ohrid.\nnas. Lagadin 16, Lagadin, Ohrid, Macedònia, 6000 - Excel·lent ubicació - Veure al mapa\nDissenyat tant per oci com per negoci, Villa Nova està situat idealment a Ohrid; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Els visitants d'aquest hotel, poden gaudir d'anar a les atraccions més importants de la ciutat: Sveti Jovan en Kane, Hospital Sant Bogorodica, Hospital Sant Nicolau.\nA Villa Nova, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Habitació familiar, instal.lacions de barbacoa, servei de bugaderia, cuina compartida són només algunes de les comoditats que fan que Villa Nova sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, calefacció, servei de despertador, escriptori, balcó/terrassa a cada habitació. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com jardí. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Villa Nova no troba competidors en cap categoria.


CAPÍTOL 60 – APPRATE MAGOSH! RADESH MUQUR!\nLA GÀBIA INVISIBLE, una novel·la de Pere Pèries\nAQUESTA NOVEL·LA ÉS UN EXPERIMENT ÚNIC\nVam arribar al campament, on el comandant Agellas havia disposat les línies de defensa de la millor manera que sabia. Dues línies en angle, d'esquena al riu. Als seus ulls vaig veure aquesta mena de desesperació, disfressada de deure, que tan sovint acabem anomenant heroisme.\nEra un guerrer. Tots ells ho eren. Però veia la por als seus ulls, i en els d'en Litgo. I si la por era amb nosaltres, i no als ulls de l'enemic, ja havíem perdut. La batalla era imminent. Ja se sentia de lluny el soroll de tropes. Sentia que havia de fer alguna cosa. Però, què?\nSense baixar del cavall, vaig situar-me davant de les línies de defensa i, no sé ben bé d'on, em van sortir aquestes paraules:\n- "Homes del Rei! Sé què penseu. Que avui morirem aquí. I que aquesta freda i estranya terra ens serà casa per sempre més. Sé que teniu por. Jo també! Però us he de dir que si hem de lluitar, hem de començar ara mateix amb aquest primer enemic: La por."\nVaig recordar els meus entrenaments amb el Harumu Nukit i els meus estimats guerrers fantasmes.\n- "Tant si veieu la llum del nou dia, com si no, avui no morireu, aquí. Us fareu eterns! Cap enemic no us pot treure la glòria de ser avui aquí, passi el que passi. Les generacions recordaran per sempre la batalla de la Vall d'Andera, se sabran els nostres noms i els ensenyaran als seus fills. Avui morim com a soldats, però naixem com a herois!"\nMentre deia això, un estol de fletxes va caure a uns cent passos més enllà dels peus del meu cavall. El vent en contra les havia frenat en el seu viatge com a missatgeres de la mort. Allò començava de debò. Vaig pensar quines havien de ser les meves últimes paraules.\n"No tingueu por! La nostra lluita va més enllà de nosaltres. Lluitem pel Rei i per la Vall d'Andera. Però per damunt de tot, lluitem per la veritat, per la justícia i per la llibertat dels qui estimem! Visca la Vall d'Andera!"\nDe nou, rere meu, el cel era sembrat de fletxes.\nAquestes van caure a escassos vint passos d'on era. Havia de sortir d'allí de seguida. En aquell precís moment, vaig sentir un batec estrany dins meu. Una pertorbació semblant a la que havia sentit dins la cova, embolicat per totes aquelles espurnes. Em sentia envoltat de goig i felicitat.\nVaig perdre de vista l'absurditat d'aquella lluita per un relativament petit tros de terra, per uns interessos familiars entre persones que ni coneixia i que potser mai no coneixeria, per veritats eternes que tampoc tenia gaire clar que existissin. Estava per sobre de tot això.\nAquell batec beatífic em situava en un plànol diferent. Em sentia capaç de vèncer aquell exèrcit jo tot sol. Tenia la impressió que tots els ràhl·leks del món no eren res, comparat amb la força que sentia bullir dins meu. Potser m'havia tornat boig, o potser era posseït.\nM'era igual tot, en aquell estat. Per tant, vaig optar per la decisió més absurda que podia prendre. De fet, no us puc assegurar que la prengués jo. Vaig agafar fort les regnes del meu estimat Sambara i li vaig manar carregar contra l'exèrcit enemic, al crit de: "Harumu Nukit!"\nUn nou feix de fletxes van caure just on havia estat aturat. Acabava de salvar la vida mentre galopava a tota velocitat cap a una mort segura. Veia perfectament la primera línia enemiga quan vaig sentir una cridòria just al meu darrere. M'havia de girar per veure d'on provenia.\nL'espectacle era impressionant. Just caure les fletxes a terra, tot el campament que era preparat per la defensa, va seguir el meu exemple i carregava al meu darrere. Què feien? Estaven bojos? Era un exèrcit d'uns dos mil homes contra menys de tres-cents! No tenien res a fer!\nBé, tampoc parapetats en sortirien vius. Suposo que van decidir morir a l'atac i no a la defensiva. De tota manera, vaig pensar, jo no ho veuria. Per quan arribessin a la primera línia jo ja seria mort. Els portava avantatge i a més cavalcava sobre el meu veloç Sambara.\nVaig distingir els pocs que anaven a cavall, entre ells l'Agellas i en Litgo. Pobre Litgo, vaig pensar. Aviat ens trobarem a l'infern, amic. O potser no, potser acabarem en gàbies diferents. Entre els meus pensaments caòtics d'aquell moment absolutament esbojarrat, així em sentia.\nI no sé dir-vos si, el que us explicaré ara, els altres ho van veure i viure com jo. No em reconec en aquell estat alterat. Alguna cosa passava dins meu i amb prou feines us la podré descriure. Ja ho he provat diverses vegades i mai no he aconseguit sortir-me'n. Ho intentaré.\nMentre cavalcava, vaig sentir que l'Esclepta, de manera natural, m'envaïa. Tot va alentir-se d'una manera exagerada. Tot, excepte la visió de les sis pedres dels guerrers que m'havien precedit. Eren allà, davant meu, arrenglerades com un mur, cada una a certa distància de la següent.\nSemblaven columnes d'una muralla invisible entre l'exèrcit enemic i nosaltres, i abastava tota la longitud de la seva primera línia. No entenia res, però tampoc estava en condicions de raonar-ho. Tot era sentiment, en mi. El meu esperit era molt més gran que jo mateix.\nNo sé si em podeu entendre. Aquella visió em va transmetre més confiança encara. I pel galop ferm del Sambara, semblava que ell també ho sentia. A poc a poc, m'acostava al llindar marcat per les pedres mentre l'enemic encara estava a uns tres-cents passos d'arribar-hi.\nEls podia veure els ulls. I sí, la por havia canviat de bàndol. Just en el moment de travessar el límit de les pedres, alguna cosa dins meu em va fer cridar:\n- "Apprate magosh! Radesh Muqur!"\nTraduït, significa: "Invoco el teu poder! Radesh Muqur!" No us imagineu el que vaig dir.\nEn ressonar aquelles paraules, tot es va aturar. Una tremolor sota els peus, com la d'un terratrèmol, va fer aturar el meu cavall i el va fer xisclar fins a aixecar les dues potes davanteres. L'exèrcit va deturar el seu avenç, i la terra sencera va quedar en silenci.\nSols se sentia aquella tremolor sota els peus. La seva intensitat creixia igual que el soroll greu que l'acompanyava. Es van començar a obrir esquerdes sota els peus dels ràhl·leks, cada cop més grans i profundes. Alguns hi van caure dins. Altres corrien en un intent de retirada.\nI llavors, vaig veure, enmig del cel la mateixa bombolla de llum que havíem vist dins la cova. Però ara es feia més grossa i lluent. Brillava davant meu com un petit Sol. Jo no era massa conscient del grau de realitat de tot allò. I mai no he sabut del cert què van veure els altres.\nQuan la bombolla va arribar a una grandària determinada, es va aixecar una ventada i es va sentir una veu, com un tro, que deia:\n- "Aquesta vall és meva. Sóc el Radesh Muqur. Fugiu o moriu. Digueu al vostre rei que jo sóc el poder d'aquesta terra. Fugiu o moriu! Ara!"\nI, de la bombolla, es va veure al cel un llampec encegador. Per un moment es va fer un silenci estrany, artificial, complet, i un cop de vent ens va llençar a tots a terra, com si fóssim formigues bufades per un gegant. Molts ràhl·leks van caure a les escletxes, altres fugien.\nEl soroll era eixordador i el caos, total. A l'altra banda de la muralla invisible creada per la visió de les pedres tot semblava normal. Ningú més havia creuat les pedres, sols jo. Veia avançar els altres lentament. Quan de nou, la bombolla va llampegar i es va tornar a fer aquell silenci.\nEl següent cop d'aire va ser encara més fort i va arrossegar-nos per terra a mi i al meu pobre Sambara. La revolada em devia colpejar contra una pedra amb tanta violència, que vaig perdre el coneixement. I ja no recordo res més, d'aquella brutal i estranya experiència.