Història - Esport Adaptat | FCEDF\nAdministrator 28 gener, 2009\nLa introducció de l’esport adaptat a l’Estat Espanyol va tenir lloc a Catalunya. En un principi, l’any 1958, la Excma. Diputació de Barcelona sota la direcció del Il·lustríssim Senyor Joan Antoni Samaranch, inaugura les Llars Mundet a la zona de la Vall d’Hebrón de Barcelona, per acollir a nens i joves provinents de l’antiga Casa de la Caritat. El director d’esports del centre, el salesià senyor Joan Palau, inspirat en la filosofia del Dr. Guttmann, va fomentar l’activitat esportiva dels joves amb discapacitats del centre, ja que entre els residents hi havia un gran nombre d’afectats per seqüeles de la poliomielitis. Per tal que aquests joves no es veiessin segregats, va habilitar un espai específic, el camp de Santa Rita, on es practicava esport adaptat: natació, tennis de taula i atletisme, sota les ordres de l’entrenador de natació Senyor Pere Cervera.\nAls inicis dels anys seixanta, coincideixen en aquest tipus d’iniciatives el Dr. Ramon Sales Vázquez, director de Traumatologia de la Residència Francisco Franco, ara Valld’Hebrón, el qual introdueix el bàsquet en cadira de rodes com a teràpia pels seus pacients paraplègics, tot seguint el model vigent al món Occidental. Anàlogament, els doctors Emili Isamat i Miquel Sarrias, aquest últim deixeble del Dr. Guttmann, de l’hospital de la “Asociación Nacional de Inválidos Civiles” (A.N.I.C.), avui Hospital Institut Guttmann, introdueixen com a pràctica rehabilitadora dels seus pacients, diverses disciplines esportives adaptades, principalment la natació, el tir a l’arc, el bàsquet en cadira de rodes, el tennis i la boccia.\nLa Federació Catalana d'Esports per a Discapacitats Físics, va ser constituïda l’any 1969. El 1er president de l’entitat va ser el Sr. Juan Palau i Francàs, seguit del Sr. Antonio Marco, després i durant un període de setze anys, va presidir la Federació el Sr. Bertrand de Five i Pranger, ex- campió mundial i paralìmpic de natació per a discapacitats.Pasant pel Sr. Daniel Lamata de la Torre, i l’actualitat la FCEDF, està presidida pel Sr. Josep Lluís Amador .Està integrada per esportistes practicants federats, clubs i associacions i, també, activitats incloses dintre de Programes d’actuació social.\nLa FCEDF és la única institució a Catalunya en la promoció i desenvolupament de l’esport adaptat per persones amb discapacitat física. Organitza Campionats Internacionals, Estatals i Nacionals en 18 disciplines esportives, en les quals ha aportat importantíssims èxits esportius, com ho demostra el gran nombre de medalles paralímpiques, obtingudes pels esportistes discapacitats físics catalans.\nUna de les màximes aspiracions de la FCEDF és el Programa Esportiu, gestionat des de l’any 1992, per a persones amb mobilitat reduïda, "Hospi Sport", que dóna noves eines de readaptació funcional i normalització social, mitjançant l’activitat física adaptada, a les persones que pateixen algun tipus de discapacitat física i que estan ingressades als hospitals catalans.\nAquest fet ha estat recompensat amb l'obtenció de la Medalla de Bronze en l'apartat de Readaptació Funcional dels Premis Helios II que atorga la Unió Europea i el "IV Premi Medicina i Esport: Dr. Cardenal i Dr. de Chopitea 1994" atorgat per la Fundació "la Caixa". Així mateix, durant el 2010 ens van atorgar el Premi "Superació" 2ª edició Valors en l’Esport Paralímpic.


Chakir El Homrani: “O prenem decisions valentes o farem les errades del 2008” MARC ROVIRA\nBarcelonaVostè ha estat un dels afectats per coronavirus. Primer de tot, ¿com es troba?\nJa m’han desaparegut tots els símptomes i em trobo molt millor.\nHan sortit les dades de l’atur i no s’han inclòs les xifres d’afectats per ERTOs, tot i que el ministeri va assegurar que sí que ho faria. ¿S’han volgut maquillar les dades?\nPel que sé no s’han introduït perquè hi ha un reial decret del 1985 que preveu que els afectats per ERTOs no es compten com a atur registrat. És veritat, però, que no es poden entendre les dades actuals sense fer la suma, perquè al final els treballadors afectats per ERTOs acabaran cobrant la prestació d’atur.\n¿A l’abril les dades seran pitjors?\nL’abril encara serà més dur perquè afectarà altres sectors, no només el dels serveis, que és el més perjudicat aquest març. S’haurà de veure com sortim d’aquests ERTOs i com assegurem que aquesta ocupació es mantingui després d’aquests expedients.\nCom la mantindran?\nNecessitem incorporar liquiditat a les empreses perquè no es trenqui la cadena de pagament.\nEn només tres setmanes Catalunya s’ha posat al nivell d’aturats de fa dos anys. A banda de les injeccions de liquiditat, ¿quines altres mesures es prendran?\nFa massa temps que no toquem la regulació del mercat laboral, que es caracteritza per una alta taxa de temporalitat i flexibilitat. Això permet que quan s’ha de destruir ocupació es pugui fer amb molta facilitat. Recuperar-la serà una feina de tots. L’objectiu dels governs hauria de ser que la crisi del covid-19 en l’àmbit de l’economia sigui un parèntesi i no un punt i a part i començar de nou.\nPerdoni la insistència, però ¿pot explicar-li a un afectat per un ERTO o un ERO com aconseguiran que això sigui un parèntesi?\nA banda de les línies de crèdit i liquiditat de diners al teixit empresarial, s’ha de ser valent i canviar les lògiques del deute; és a dir, ara els estats s’han de poden endeutar per relativitzar l’impacte de l’aturada econòmica. Més que mai s’ha de ser molt keynesià: allò públic ha d’impulsar allò privat. Això és el que permetrà que no hi hagi destrucció d’ocupació final.\nQuines polítiques d’ocupació postcovid faran per sortir del pou, tenint en compte que ja hi havia molt d’escepticisme sobre el seu funcionament per l’enquistament dels aturats de llarga durada i l’atur juvenil?\nFa just un dia que l’Estat ens ha notificat que ens retalla un 55% del fons per fer polítiques actives d’ocupació. Això vol dir 215 milions d’euros menys de manera unilateral. Amb el que ens queda reforçarem les actuals polítiques, com ara la formació professional o els projectes de treball i formació per als col·lectius més vulnerables. La realitat, però, és que l’Estat ens ha donat una línia de 50 milions d’euros en el nostre departament per poder afrontar la crisi del coronavirus pel vessant social, però ens han tret 215milions en el laboral. Aquesta lògica no és la positiva.\n¿Els afectats per ERTOs cobraran l’atur el dia 10?\nDependrà de la capacitat del SEPE de gestionar les dades que han entrat les empreses.\n¿Els autònoms quan podran demanar l’ajut de 2.000 euros que havia d’entrar en vigor dimecres però que no ho ha fet perquè no s’ha publicat al DOGC?\nEsperem que d’aquí dos o tres dies ja es pugui fer. Som conscients que l’ajuda, que té una partida pressupostària de 7,5 milions d’euros, s’esgotarà ràpidament. S’ampliarà en la mesura que puguem.\n¿Com de preocupat està per la situació actual?\nMolt preocupat, perquè la situació és absolutament excepcional, i en aquest sentit hem de ser molt honestos. Estic segur que ens en sortirem, però que per desgràcia hi haurà moltes persones que perdran la vida davant d’aquesta pandèmia. O es prenen decisions valentes o després del covid-19 farem les mateixes errades que en la crisi del 2008i qui ho acabarà pagant seran els més vulnerables, i això no ens ho podem permetre. Per això és necessari que la UE impulsi una renda bàsica de confinament. Necessitarem la complementarietat de les decisions de la Generalitat, l’Estat i la Unió Europea: o ho fem junts o el que vindrà després del covid en el terreny social o laboral serà molt complex.\nDiu que és essencial la bona coordinació, però no es visualitza amb exemples com les retallades de l’Estat o la gestió de les residències. ¿Estan descoordinats dins del Govern i entre Govern i Estat?\nNosaltres des del SOC fa tres setmanes que ens vam posar a disposició del SEPE per ajudar-los en la tramitació de les prestacions d’atur.\nPer tant, ¿sí que hi ha coordinació?\nEn aquest àmbit sí que n’hi ha, i també amb el d’inspecció de treball, però en d’altres no estem coordinats i ens hem trobat sorpreses com les retallades de polítiques actives d’ocupació.\n¿I dins del Govern? Perquè el president Torra ha admès que no s’ha fet bé la gestió de residències i vostè defensa que sí...\nEl que he fet és explicar com ho hem treballat. La informació que anem tenint sobre la realitat de les residències, que n’hi ha més d’un miler, és la que donen els mateixos centres. Vam estar amb Salut treballant per quadrar les dades del covid-19 en aquestes residències, però com que tenen orígens diferents hem vist que no es poden quadrar.\n¿Ara com ara quanta gent ha mort per covid-19 a les residències?\nLa informació que ens donen les residències és la que vam publicar ahir (362 interns) i l’anirem actualitzant.\nQuantes residències estan afectades per positius coronavirus?\n158 centres, però hi ha més residències amb persones amb simptomatologia a qui no s’ha fet la prova.\nVan dir que es plantejaven medicalitzar algunes residències però no totes. Per què?\nPerquè les residències petites no es poden medicalitzar. No estan preparades per fer aïllaments; per tant, no té cap sentit. Aquesta decisió, a més, s’ha de prendre conjuntament amb Salut.\nQuan rebran els tests?\nQui ho gestiona és l’autoritat sanitària i, a partir d’aquí, Salut. Tots treballem per superar aquesta limitació tan ràpid com sigui possible.\natur ERTO treball Chakir El Homrani Covid-19


El Govern espanyol no descarta avançar el toc de queda però sense un confinament total\nEl ministre de Sanitat, Salvador Illa, ha comunicat aquesta decisió després de l'increment dels casos de covid-19\nActualitzada 16/01/2021 a les 19:08\nEl Govern ha obert la porta a la possibilitat d'avançar el toc de queda fixat en el decret de l'estat d'alarma amb restriccions de mobilitat entre les 22.00 i les 7.00 hores, encara que ha descartat el confinament domiciliari per a doblegar la tercera ona de la covid, en un dia en què s'han conegut xifres pèssimes, de rècords, en diverses regions.\nHo ha dit el ministre de Sanitat, Salvador Illa, en una roda de premsa oferta aquest dissabte des de Barcelona en la qual ha analitzat l'evolució de la pandèmia, que el divendres va superar les 40.000 infeccions en només un dia, una xifra, de nou, sense precedents.\nUnes dades «molt preocupants», segons el ministre, que s'ha mostrat partidari d'adoptar «qualsevol mesura que sigui eficaç» per a doblegar la tercera ona de la pandèmia, si bé ha advocat per esperar i comprovar si les noves restriccions adoptades en la majoria d'autonomies permeten mitigar els contagis.\nDesprés de la compareixença de Illa s'han conegut dades molt dolentes en la majoria de les regions: la Comunitat Valenciana segueix la seva escalada de rècords amb 7.875 positius més; Madrid suma 45 morts i 5.847 nous casos en les últimes 24 hora i el virus segueix la seva progressió a Catalunya: 4.527 nous contagis i 64 morts més.\nA Castella i Lleó s'han fregat els 2.900 contagiats en un nou màxim de la pandèmia, Extremadura ha batut el seu rècord de contagis, amb 1.541 casos, i 14 morts; i a Múrcia s'ha produït un topall de defuncions en un dia des de novembre amb 11 decessos.\nLa pandèmia a Euskadi ha tornat a xifres de novembre amb 835 casos diaris i a Galícia s'han registrat més de 800 nous contagis.\nPer part seva, Castella i Lleó ha estat la primera comunitat que ha aprovat un acord autonòmic per a avançar des d'avui el toc de queda de les 22.00 hores -el màxim establert en el decret de l'estat d'alarma- a les 20.00 hores, la qual cosa en opinió del Ministeri contravé el decret, mentre que altres autonomies han sol·licitat al Govern poder prendre-la.\n«Si cal canviar aquesta franja horària, ho farem parlant amb tothom», ha assenyalat el ministre Illa en referir-se a les mesures que afecten limitacions de drets fonamentals.\nDesprés de subratllar que està «en comunicació i diàleg permanent amb les comunitats autònomes», el titular de Sanitat ha recalcat que «totes les mesures s'han d'adoptar amb l'adequada cobertura global».\n«Tot el que concerneix la restricció de drets fonamentals, com el de la mobilitat, s'ha de fer sempre amb les màximes garanties jurídiques. Si cal articular noves mesures, ho plantejarem en el Consell Interterritorial, sempre que es garanteixi la garantia jurídica», ha resumit.\nObligar al fet que la gent no surti de casa és una mesura que té cada vegada més partidaris, però que provoca resistència en el Govern de Pedro Sánchez: «No contemplem en aquests moment cap confinament domiciliari, el vull deixar clar; dobleguem la segona ona sense el confinament domiciliari», ha remarcat Illa.\nPer al ministre, els instruments dels quals es disposen actualment, com l'estat d'alarma vigent fins al 9 de maig, i les diferents restriccions decretades per les autonomies són suficients per a doblegar la tercera ona, sense acudir al confinament domiciliari.\nTambé ho és la campanya de vacunació, que està funcionant amb un «ritme òptim» i ha adquirit «velocitat de creuer», segons Illa, que ha subratllat que gairebé el 70% de les dosis lliurades a les comunitats ja s'han administrat.\nDesprés que Pfizer anunciés ahir divendres el retard en el subministrament de vacunes, el ministre ha llançat un missatge de tranquil·litat a la població i ha assegurat que totes les persones que van rebre la primera dosi de la vacuna i la segona de la qual els correspon la setmana vinent «la rebran».\nEspanya, igual que la resta de països europeus, rebrà el 56% de les dosis de la vacuna de Pfizer previstes per a la setmana vinent: «205.725 dosi en lloc de les 360.000 compromeses», ha detallat Illa, qui ha dit que «no hi ha prevista cap alteració en el calendari de subministrament de vacunes».\nDesprés d'indicar que han traslladat a les autoritats europees la seva preocupació «perquè s'asseguri un subministrament regular», el ministre ha explicat que ja han comunicat a les comunitats autònomes les noves quantitats de la vacuna que seran lliurades perquè el repartiment continuï sent «equitatiu».\nEn la pràctica això es traduiria en què les comunitats que més vacunes van administrar en la primera setmana de la campanya rebran més dosi per a garantir que es completa el cicle de vacunació, la qual cosa per al lehendakari, Iñigo Urkullu, seria una decisió «injusta per a Euskadi», segons ha escrit en les seves xarxes socials.\nEl ministre ha incidit en què l'objectiu és que d'aquí a l'estiu s'aconsegueixi que el 70% dels ciutadans espanyols hagin estat vacunats i que en els pròxims mesos «hi hagi més vacunats que contagiats al nostre país».\nEn els pròxims dies es donarà a conèixer «els grups diana de població», que, una vegada coberta la primera etapa de vacunació en residències i personal sanitari, seran els següents a rebre la vacuna.\nSobre els casos de la variant britànica de la covid-19, el titular de Sanitat ha explicat que fins ahir havia confirmat 88 casos a Espanya i aquest matí s'ha confirmat algun més, amb el que hi haurà, segons les seves paraules, poc més d'un centenar de casos a Espanya i diversos centenars de casos sospitosos.\nHi ha altres variants que també s'estan seguint, la sud-africana i una altra detectada al Japó, de ciutadans provinents del Brasil, que es coneix com la variant sud-americana.\nEl ministre ha tornat a demanar als ciutadans que segueixin les recomanacions de les autoritats sanitàries «al peu de la lletra», per «dràstiques que semblin» perquè són les necessàries.\nComenta el contingut : El Govern espanyol no descarta avançar el toc de queda però sense un confinament total


Perd una bossa de droga i amenaça de mort al xic que la troba en Alacant\nLa víctima havia trobat una bossa en terra que contenia droga i l'agressor el va amenaçar per a que li la tornara\ndilluns, 7 d’octubre 2019 - 14:00h\nImatge d'arxiu d'un atacant amb una arma blanca | Arxiu\nAgents de la Policia Nacional han detingut en Alacant a un home que va amenaçar de mort amb una daga a un altre que s'havia trobat en una discoteca una bossa plena de drogues. El detingut, de 42 anys, està acusat d'un delicte de tràfic de drogues i d'amenaça de mort amb el punyal a l'altra persona, ha informat la Comissaria provincial.\nDels fets es va tindre coneiximent arran d'un avís al 091 en què una persona alertava que l'havien amenaçat de mort amb una daga enfront d'una discoteca en un polígon d'Alacant.\nLa víctima va manifestar als agents que s'havia trobat una bossa tirada en terra i que dins hi havia unes quantes paperines de droga. En eixe moment, va aparéixer un home amb un punyal d'uns 35 centímetres i el va amenaçar de mort per a que li donara bossa.\nMentres contava que havia passat, va vore al presumpte agressor. Els agents van anar a identificar-lo, però en vore que anaven cap a ell, es va ficar en la discoteca per a intentar escapar-se entre la multitud. No obstant això, va ser localitzat quan intentava desfer-se de la droga.\nEls policies li van trobar unes quantes paperines que, presumptament, tenien speed preparats per a la seua venda i distribució. També van trobar dins del cotxe del detingut una bàscula de precisió, l'arma blanca amb la que havia amenaçat a la víctima i una altra navalla amagada.\nEls agents van procedir a la detenció del presumpte agressor, un home de nacionalitat espanyola, que ha sigut posat a la disposició del Jutjat en Funcions de Guàrdia d'Alacant pels delictes de tràfic de drogues i amenaces greus.\n"Escapa un reclús de la presó de Picassent este matí" "Perseguixen a un conductor en Alacant i, després de xocar, acaba en les vies del tramvia"


ajuntament « algemesi.info\nEtiquetado: ajuntament RSS\nTuesday, 02 de December, 08 (09:37)\tEnlace permanente\nAgenda 5-7 Desembre\nInauguració del Betlem de la plaça Major\nPlaça Major. 20 hores\nI Rock Jove Ciutat d\nThursday, 20 de November, 08 (09:27)\tEnlace permanente\nEtiquetas: ajuntament, seguretat ( 30 )\nAlgemesí presenta el nou servici de policia de barri\nL’Ajuntament d’Algemesí, a través de la regidoria de Seguretat Ciutadana, ha presentat el nou servici de policia de barri. Per això, des de l’Ajuntament i la direcció de Policia Local d’Algemesí s’ha treballat per augmentar aquest servici al qual s’afigen també dos noves motocicletes del tipus scooter, aptes per a patrullar pel nucli urbà. …\nEtiquetas: ajuntament, esdeveniment ( 22 ), LasProvincias ( 305 )\nThursday, 13 de November, 08 (08:27)\tEnlace permanente\nEtiquetas: ajuntament, cultura ( 67 ), LasProvincias ( 305 ), riberamagazine ( 10 )\nEtiquetas: ajuntament, esdeveniment ( 22 )\nMonday, 10 de November, 08 (15:42)\tEnlace permanente\nEtiquetas: ajuntament, cultura ( 67 )\nAgenda 11-17 Novembre\nReunió del foro ciutadà d\nEtiquetas: ajuntament, medi ambient ( 22 )\nEtiquetas: ajuntament, plenari ( 21 ), video ( 18 )\nFriday, 07 de November, 08 (11:50)\tEnlace permanente\nXIV Premi de Pintura Ciutat d’Algemesí\nThursday, 06 de November, 08 (09:03)\tEnlace permanente\nEtiquetas: ajuntament, cultura ( 67 ), riberamagazine ( 10 )\nLa primera setmana intercultural d’algemesí reflexiona sobre el concepte de compartir espais amb actes lúdics i culturals\nConcerts, exposicions, conferències i projeccions cinematogràfiques compartixen programa d’activitats que es desenvoluparan fins a dissabte que ve en diversos escenaris de la ciutat.\nDijous que ve 6 de novembre es projectarà la pel·lícula «Orient és orient». Serà en el Teatre Municipal als 18.30 hores. Per la seua banda, la secretària autonòmica de la Conselleria d’Immigració i Ciutadania, Gotzone Mora, oferirà una conferència en la sala d’actes del Casino Lliberal el dijous per a reflexionar sobre els fluxos migratoris en el segle XXI i el seu anàlisi des de la perspectiva del diàleg intercultural. …\nMés en RiberaMagazine.com i en Website Ajuntament.\nEtiquetas: ajuntament, cultura ( 67 ), esdeveniment ( 22 )\nWednesday, 29 de October, 08 (21:03)\tEnlace permanente\nEtiquetas: ajuntament, berca ( 16 )\nBerca Novembre 2008\nJa està disponible el nou Berca. (Novembre 2008)\nEtiquetas: ajuntament, esdeveniment ( 22 ), esports ( 28 )\nTuesday, 28 de October, 08 (15:39)\tEnlace permanente\nProgramació Setmana Intercultural\nDimecres, 29 d


Trameses | TUVA Towel Barcelona\nTreballem amb el servei d’e-commerce de l’empresa de missatgeria urgent MRW per als enviaments arreu del món, la qual cosa garanteix una bona experiència de compra en línia i el millor servei de transport.\nTermini d’expedició de la comanda\nEl termini d’expedició normal és de 5 a 7 dies hàbils, tot i que hi pot haver alguna demora raonable en determinades èpoques de l’any.\nEs detallen al final del procés de compra i només repercutim el cost que l’empresa de missatgeria ens aplica, sense cap tipus de recàrrec. Les trameses amb destinació a Ceuta, Melilla o les Canàries estan subjectes a diverses despeses duaneres i impostos a càrrec del client.\nTrameses internacionals. Duanes i impostos\nResidents de la Unió Europea\nEls preus de la botiga inclouen l’Impost sobre el Valor Afegit (IVA) vigent a l’Estat espanyol. Segons la legislació vigent, les operacions intracomunitàries estan subjectes a aquest impost excepte en el cas d’empreses amb dret a exclusió. Si és així, cal que ens facilitis un NIF o número de VAT perquè puguem comprovar-ne la validesa i aplicar l’exempció.\nResidents de països fora de la Unió Europea\nEls residents en països extracomunitaris no estan exempts del pagament de l’IVA, tret que ens remetin el certificat adequat. En el cas d’estar subjectes al pagament de despeses duaneres i impostos al país de destinació, aquestes aniran a càrrec del client.


Snow Trails Camp Hotel Shimla Índia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVillage Neen , Post office Koti, chail kufri Road, Chail, Shimla, Índia, 171012 - Veure al mapa\n"The apple orchard with low hanging apples and the friendly a..."\nBarri Chail Chail Chail Mashobra\nIdeal tant per a la diversió com per al relax, Snow Trails Camp Hotel es troba a la zona de Chail de la ciutat de Shimla. Situat només a 62.1 km del centre de la ciutat, els viatgers estan en un lloc boníssim per a gaudir de les atraccions i activitat de la ciutat. Gàcies a la seva bona ubicació, des de l'allotjament es pot accedir fàcilment a les visites obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Snow Trails Camp Hotel és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos servei de neteja diari, servei de taxi, aparcament de cotxes, servei d'habitacions, transport hotel/aeroport.\nL'hotel compta amb 22 precioses habitacions, i totes inclouen llençols, mirall, tovalloles, habitacions per a no fumadors, escriptori. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen tauler de dards, senders per fer excursionisme, parc infantil, jardí estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Snow Trails Camp Hotel és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Shimla.\nDistància des del centre de la ciutat: 62.1 km


L'OCDE insta a augmentar l'impost de successions - Regió7\nL'organisme internacional considera que apujar el tribut pot frenar les desigualtats i la «pressió» sobre les finances públiques per la pandèmia\n11·05·21 | 20:27\nSeu de l'Agència Tributària de Catalunya, a Barcelona arxiu/Torné J.R/acn\nL'Organització per a la Cooperació i el Desenvolupament (OCDE) aposta per augmentar l'impost de successions per frenar les desigualtats i la «pressió» sobre les finances públiques derivades de la covid-19. En un informe sobre la fiscalitat de successions i donacions, l'OCDE defensa que l'impost de successions «pot jugar un rol important» en el context actual per afrontar la «concentració de la riquesa». Entre els països analitzats, Corea del Sud, Bèlgica i França són els que més recapten per aquest impost. En aquests països, la recaptació per aquest concepte representa més de l'1% del total. En el cas d'Espanya, aquesta la recaptació representa el 0,58%, cinc dècimes per sobre de la mitjana de l'OCDE.\nDels 37 països membres de l'OCDE, 24 tenen un impost sobre herències o donacions. Amb tot, l'informe de l'organisme alerta que en general aquests impostos generen pocs ingressos. Segons l'informe, aquest impost només representa el 0,5% de la recaptació fiscal dels països de l'OCDE. «La desigualtat en la riquesa de les llars s'ha mantingut alta al llarg del temps als països de l'OCDE», apunta l'informe, que subratlla que la tendència indica que es «reforçarà la concentració de la riquesa».\nD'altra banda, l'estudi indica que la pandèmia ha posat «sota més pressió» les finances dels estats i que, per tant, l'augment de l'impost de successions és una manera «d'aconseguir més ingressos per abordar les desigualtats». «La crisi impulsarà probablement la reflexió sobre la necessitat de tenir una font d'ingressos que ha estat infrautilitzada i que a més és compatible amb l'objectiu de reduir la desigualtat», subratlla l'OCDE.


49° 01′ 10″ N, 2° 46′ 21″ E / 49.0194°N,2.7725°E / 49.0194; 2.7725\n• Mayor of Cuisy (en)\nFrédéric Besnard (28 març 2014)\nEl 2007 la població en edat de treballar era de 303 persones, 236 eren actives i 67 eren inactives. De les 236 persones actives 221 estaven ocupades (118 homes i 103 dones) i 15 estaven aturades (7 homes i 8 dones). De les 67 persones inactives 27 estaven jubilades, 23 estaven estudiant i 17 estaven classificades com a "altres inactius".\nEl 2009 a Cuisy hi havia 148 unitats fiscals que integraven 423,5 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 21.257€.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Cuisy_(Sena_i_Marne)&oldid=24428209»\nDarrera modificació: 6 ago 2020 a les 20:08\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 6 ago 2020 a les 20:08.


què fa que els gossos inclinin el cap? - Article\nInclinant el cap lleugerament cap al costat, un gos pot fondre el cor fins i tot de la persona que té un gat més endurit. La majoria de tothom troba adorable aquest comportament, però poques persones poden explicar què obliga un gos a fer-ho. Els gossos són conscients d’alguna manera de l’efecte que tenen en els humans, fent servir un bonic truc per explotar-nos per afecte?\nEls experts diuen que la resposta real té més a veure amb la capacitat del vostre gos per empatitzar. Els gossos són impressionants per llegir i respondre al llenguatge corporal i a les indicacions vocals. Quan esteu fent conferències al vostre gos per treure menjar del taulell, ho prenen tot fins i tot si el missatge literal es perd en la traducció. El mateix passa quan lloes el teu cadell. Els gossos són capaços de reconèixer certes parts del llenguatge humà, de manera que quan fan un cop de cap mentre els parles, és possible que escoltin paraules específiques i inflexions que associen a activitats divertides com els àpats i el temps de joc.\nLa inclinació del cap també pot tenir alguna cosa a veure amb com es construeix l’orella canina. Tot i que els gossos perceben les freqüències que els humans són incapaços d’escoltar, la seva capacitat per detectar la font de sons és menys precisa que la nostra. El cervell d'un gos calcula diferències extremadament mínimes entre el temps que triga un so a arribar a cada oïda, de manera que un simple canvi de posició del cap podria proporcionar-los informació sensorial útil. Quan els gossos inclinen el cap, alguns experts creuen que estan ajustant les seves pinnes o orelles externes, per tal de localitzar millor la ubicació d’un soroll.\nStanley Coren dePsicologia Avuicreu que la visió també té a veure amb aquest comportament. Si intenteu agafar el puny davant del nas, podeu tenir una bona idea del que és veure el món amb un morrió. Quan veieu algú parlar, el 'morrió' bloquejarà la part inferior de la cara de la vista i, si inclineu el cap cap a un costat, podreu veure-ho amb més claredat. A més de poder percebre indicacions emocionals a les nostres veus, el gos també pot llegir les nostres expressions facials. Coren, quan s’enfonsa cap al costat, suggereix que els gossos intenten obtenir una millor visió de la nostra boca, d’on s’originen els nostres senyals facials més expressius.\nSi el vostre gos és freqüent, pot significar que és especialment empàtic. Alguns experts han informat que els gossos amb més por social són menys propensos a inclinar el cap quan se’ls parla. Però si el vostre gos no presenta aquest comportament, no cal etiquetar-los automàticament com a sociòpata caní (sobretot si tenen orelles punxegudes o un musell més pla). I fins i tot si la inclinació del cap prové de l’instint, com més propietaris hi responguin amb un reforç positiu, més probabilitat tindran els gossos a la recerca d’elogis.\nTeniu unGran preguntaVoleu que responguem? Si és així, envieu-lo abigquestions@mentalfloss.com.\n10 línies de les cartes d'amor de Napoleó que semblen textos bojos\nDels ovnis a Bigfoot: 15 llocs misteriosos d'Amèrica que hauríeu de visitar


Fanguejant la Finca de Penya - ACCIO ECOLOGISTA-AGRO\nArrel de la web > Projectes > Custòdia del territori > Territori i Paisatge > Obrint Noves Sendes (2006) > Fanguejant la Finca de Penya\nCampanya financiada per la Fundació Territori i Paisatge de Caixa Catalunya\nFanguejant la Finca de Penya\nAquesta és la darrera actuació de la campanya Territori i Paisatge 2005\nFanguejar serveix per a deixar lluents d’aigua lliures d’algues i herbes. Les espècies d’aus limícoles, com les camallongues o els corriols, i alguns passeriformes, com les titetes i cuetes, necessiten d’espais sense vegetació on alimentar-se.\nA principis de Febrer hem fanguejat la Finca de Penya per a deixar-la en condicions per a que crien d’espècies d’aus limícoles. L’objectiu és que el major nombre d’espècies puguen trobar-se en el conjunt de la Marjal d’Almenara.\nActualment, en part a causa de la desecació de certes zones de la marjal en estiu, bé per a cultivar o bé per altres interessos, hi ha una manca d’hàbitats propicis per a les aus limícoles i certes espècies de passeriformes: lluents amb poca profunditat d’aigua lliures de vegetació.\nSocis d’Acció Ecologista-Agró i Antonio, el responsable de fanguejar\nAl costat de la Finca de Penya, retirant escombros que tira la gent mentres fangueja Antonio\nPer a canviar aquesta situació, hem reservat part de la subvenció de la Fundació Territori i Paisatge de Caixa Catalunya per a fanguejar. Per les característiques de la Finca de Penya, considerem que és propícia per a aquesta actuació, que hem realitzat amb la màxima cura per a no causar molèsties a les aus. Hem deixat inalterades grans zones amb vegetació consolidada per a aquelles espècies que ho prefereixen, com el gall de canyar Porphyryo porphyryo que s’alimenta de bova.\nEl conductor del tractor, Antonio, i la seua familia han estat els encarregats de la Finca de Penya des de l’any 1950. Vivien a la Casa de Penya que serà el futur centre de voluntariat mediambiental. Actualment Antonio col·labora amb nosaltres i d’ell hem apres moltíssim de la marjal.\nFanguejant el lluent on estigueren alenes i picaports la primavera passada\nManté aigua tota la primavera i té una viga de fusta com única entrada\nEl tractor amb les gàbies és el mateix que fa 45 anys ja fanguejava la finca per a fer arròs. Ara serveix per a que les aus es troven a gust.\nAquesta és la darrera actuació que teníem pendent de la campanya de Territori i Paisatge 2005.\nEnguany esperem que l’Ajuntament de Sagunt demane la figura de Reserva de Fauna Silvestre per a la zona, on ja existeix al costat mateix una reserva de samaruc i una microreserva de flora.\nA l’estiu de 2006 farem un intercanvi internacional de joves italians, marroquins i algerians junt als joves del Camp de Morvedre i la Plana. Algunes activitats es realitzaran a la Finca de Penya.\nUs mantindrem informats de l’evolució de la Finca de Penya i de la presència i nidificació d’espècies en la zona.\nNou CD sobre la Marjal d’Almenara\nTiP 2006: “OBRINT NOVES SENDES”


1. Orígens de la Guerra Freda (1945 - 1947)\n2. Inici de la Guerra Freda (1948 - 1955)\n2.1 La Guerra de Corea (1950 - 1953)\n3. La construcció europea i les aliances a nivell mundial\n4. La coexistència pacífica (1955 - 1962)\n4.1 La Crisi dels míssils a Cuba (Octubre, 1962)\n5. La distensió (1962 - 1975)\n5.1 La Guerra del Vietnam (1945 - 1975)\n6. La fi de la distensió i l'inici de la "Segona Guerra Freda" (1975 - 1985)\n7. Mihail Gorbachov i la Guerra Freda\n8. La fi de la Guerra Freda i el nou ordre mundial\n9. Temes transversals\nEs denomina Guerra Freda a l’enfrontament polític, ideològic i militar que es va produir durant la segona meitat del S.XX entre el bloc occidental-capitalista (liderat pels EEUU) i l’oriental-comunista (liderat per la URSS). Aquest conflicte va definir les relacions internacionals a nivell mundial des del 1949 fins el 1991 i, tot i la gravetat dels conflictes i interessos econòmics, polítics i ideològics, es va lliurar de forma molt limitada al plànol militar.\n1. Orígens de la Guerra Freda (1945-1947):\nLa II Guerra Mundial va finalitzar amb la victòria de la “Gran Aliança” sobre els feixismes europeus i l’expansionisme japonès. D’aquest conflicte, els EEUU i la URSS no només van sortir com vencedors, sinó que també es van constituir com súperpotències ideològicament oposades que, teòricament, havien d’enfrontar-se per imposar la seva hegemonia a nivell mundial.\nTot i això, en un principi es va pensar que la col.laboració era possible. Per exemple, els comunistes van obtenir més del 25% dels vots tant a França com a Itàlia, i a Txecoslovàquia es van fer amb un 38%, formant-se un govern d’unitat nacional on un terç dels ministres eren comunistes.\nUn altre exemple van ser les accions conjuntes entre les dues súperpotències per realitzar els judicis de Nüremberg amb l’objectiu de jutjar els alts càrrecs del partit nazi per crims contra la humanitat.\nPerò a partir de 1946 es va començar a evidenciar un clima d’enfrontament entre Moscou i Washington, mitjançant declaracions i informes diplomàtics que apuntaven a una confrontació inevitable:\n- Al febrer, Stalin va pronunciar un discurs a Moscou on deixava clar que el capitalisme i el comunisme eren incompatibles i que la URSS havia de preparar-se per a un rearmament.\n- Dues setmanes després, George Kennan, un expert en assumptes soviètics de l’ambaixada dels EEUU a Moscou, va enviar un telegrama a Washington ( “telegrama Kennan” ) on sentenciava que la URSS era un Estat hostil a occident i que continuaria amb la seva política expansionista.\n- Al març, Churchill va visitar els EEUU i va pronunciar el seu famós discurs a la Universitat de Fulton (Missouri), on va parlar de “teló d’acer” fent referència a la separació entre l’Europa dominada per l’exèrcit soviètic i la resta.\n- Al setembre, l’ambaixador soviètic a Washington (Nikolai Novikov), va enviar un altre telegrama a Moscou on deixava clar que els EEUU volien dominar el món i estaven preparant una guerra per portar a terme aquest objectiu.\nFinalment el març de 1947 es va produir la ruptura definitiva entre les dues súperpotències quan el president Truman va afirmar que els EEUU ajudarien a qualsevol govern que fes front a l’amenaça comunista i proclamava la voluntat d’aplicar una política de contenció del comunisme ( “containment” ). Era la nova política exterior de Washington, més coneguda com la “Doctrina Truman”.\nAixí, entre el període de març a l’abril es van expulsar els ministres comunistes que participaven en govern de coalició a París, Roma i Brusel.les, per por a que el comunisme s’expandís per l’Europa occidental.\nI continuant amb la idea de contenir el comunisme es va idear un pla per crear unes condicions econòmiques que evitessin la seva expansió en una Europa occidental que estava devastada per la guerra. El juny de 1947, el secretari d’Estat dels EEUU, va anunciar el Programa de Recuperació Europeu ( “European Recovery Program” ), conegut popularment com el Plan Marshall.\nAquest es tractava d’un programa massiu d’ajuda econòmica per a Europa que amagava interessos diplomàtics i polítics dels EEUU, fet que va portar a la URSS, i als països que havien caigut sota la seva influència, a rebutjar l’ajuda. D’aquesta manera, Europa es va dividir en dos: la occidental, que va iniciar un ràpid creixement econòmic, i l’oriental, sotmesa a l’URSS i amb grans problemes de desenvolupament.\nFinalment, i per acabar de consolidar la Guerra Freda, l’administració Truman va crear, mitjançant la Llei de Seguretat Nacional (juliol 1947), el Consell de Seguretat Nacional i la CIA.\nPer la seva banda, l’URSS va reaccionar a tota aquesta nova doctrina de política exterior dels EEUU, amb dues mesures: primer, va crear al setembre el Kominform (Oficina d’informació dels partits comunistes i obrers), amb l’objectiu de coordinar les polítiques dels partits comunistes europeus; i segon, va elaborar la coneguda “Doctrina Jdanov” on es constatava la divisió del món en dos blocs i la necessitat de que els països del “camp antifeixista i democràtic” seguissin el lideratge de Moscou.\n2. Inici de la Guerra Freda (1948-1955):\nL’any 1948 es considera l’inici de la Guerra Freda. La Doctrina Truman al març del 47 i la posterior Doctrina Jdanov de setembre del mateix any, van significar un punt de no retorn en les relacions internacionals a Europa.\nEls problemes sorgiren al voltant d’Alemanya i de la qüestió de Berlín. Tant el país com la capital estaven dividits en quatre zones d’ocupació. Les negociacions per acordar un status polític comú a Alemanya van fracassar i els representants de Washington, Londres i París, van decidir finalment iniciar un procés constituent a les seves zones d’ocupació (Acords de Londres, 1948). A més, van crear una moneda per a les seves zones d’ocupació, el Deutschemark, que també van intentar introduir a la zona ocupada per la URSS. Aquest fet va ser considerat una provocació per part de Moscou i va desencadenar el famós “bloqueig de Berlín”, que va consistir en la interrupció de la URSS de tota comunicació terrestre entre les zones d’ocupació occidentals i Berlín occidental, amb l’objectiu d’apoderar-se finalment de tota la ciutat.\nCom a conseqüència de tota aquesta crisi, Alemanya es va dividir en la República Federal (RFA) sota el bloc occidental, i la República Democràtica (RDA), amb el bloc oriental, mentre que Berlín també quedaria dividit en dos i, a partir de 1961, mitjançant el mur.\nTambé entorn als fets del bloqueig es va constituir l’Organització del Tractat de l’Atlàntic Nord (OTAN, abril de 1949), a la que Moscou va respondre amb el Pacte de Varsòvia (maig de 1955).\n2.1 La Guerra de Corea (1950-1953):\nAmb la finalització de la II Guerra Mundial al Pacífic i el posterior inici de la Guerra Freda, la Península de Corea, que havia estat envaïda pel Japó, va ser dividida en dos mitjançant el paral.lel 38º: el nord per a la URSS i el sud per als EEUU.\nD’aquesta forma, en 1948 es va instaurar al nord una “república popular” dirigida pel dictador comunista Kim Il Sung, i una dictadura pro-EEUU al sud liderada per Syngman Rhee.\nPerò l’equilibri de Guerra Freda es va trencar quan el 25 de juny de 1950, Kim Il Sung va traspassar el paral.lel 38º i va avançar en direcció sud.\nStalin, qui va aprovar la invasió, confiava en un factor sorpresa que evités una resposta ràpida per part dels EEUU, però es va equivocar. D’una manera immediata, i aprofitant que el delegat soviètic havia decidit no presentar-se al Consell de Seguretat de les NNUU com protesta per la negativa nord-americana a acceptar la Xina Popular, Washington va aconseguir un mandat del Consell de Seguretat per dirigir un exèrcit contra l’agressió nord-coreana.\nAixí, el 19 d’octubre, les tropes de NNUU (en la pràctica l’exèrcit nord-americà) amb el General McArthur al capdavant, van prendre Pyongyang, la capital de Corea del Nord. Però el 4 de gener, la resposta va venir amb la penetració de tropes xineses amb el suport soviètic, que van arribar fins a Seül.\nDavant d’aquesta situació, McArthur va proposar el bombardeig atòmic del nord de Xina, però la seva proposta va ser rebutjada per por a l’inici d’una guerra nuclear amb la URSS, i finalment aquest seria destituït.\nCom a resultat de tota aquesta situació de tensió entre les dues grans súperpotències, la URSS va manifestar la seva intenció de no intervenir en el conflicte, i va suggerir la coexistència de dos sistemes diferents a la península. Finalment, el mes de juliol de 1953, es va signar l’Armistici de Panmunjong que va establir una línia de separació entre les dues “Coreas” al voltant del paral.lel 38º.\n3. La construcció europea i les aliances a nivell mundial :\nLa Doctrina Truman, i sobretot el Pla Marshall, van marcar un canvi en la postura aïllacionista que històricament havien seguit els EEUU a nivell internacional. El motiu principal que va portar a aquesta nova orientació de l’administració nord-americana va ser la idea de contenir el comunisme mitjançant la reconstrucció de l’economia europea i proporcionant certa estabilitat econòmica a la zona.\nAixí va néixer la idea del Pla Marshall (1947) i la de coordinar l’economia europea mitjançant l’Organització Europea de Coordinació Econòmica (OECE, 1948), que va donar origen a l’Organització per a la Cooperació i el Desenvolupament Econòmic (OCDE).\nA més, tota aquesta política exterior d’aliances es va consolidar amb una gran aliança militar occidental, la OTAN (1949).\nContinuant amb aquest projecte, els EEUU van jugar un paper clau dirigint la idea de la unitat europea que va començar a fer-se realitat amb el Congrés de l’Haia de 1948, amb més de 750 polítics europeus reunits, i amb el naixement del Consell d’Europa en 1949.\nPerò sobretot, els orígens de la Unió Europea actual els trobem en el projecte d'integració europea anomenat Pla Schuman. El 9 de maig de 1950, el ministre francès d'Exteriors Robert Schuman va proposar, a partir d'una idea del seu assessor Jean Monnet, un pla que pretenia situar la producció francesa i alemanya del carbó i l'acer sota el control d'una autoritat única i supranacional.\nLa motivació bàsica del projecte va ser la superació de la vella enemistat franco-alemanya. Els recursos naturals de la conca del Ruhr, una de les zones mineres més importants d'Europa, havien estat un motiu de conflicte entre francesos i alemanys. Una gestió supranacional d'aquests recursos aconseguiria disminuir les tensions i associaria la República Federal d'Alemanya a la construcció europea.\nA aquesta idea va seguir la creació de la Comunitat Europea del Carbó i l’Acer (CECA) i, en 1957, la signatura dels Tractats de Roma que van donar pas a la Comunitat Econòmica Europea.\nA nivell mundial, els EEUU es van dedicar a establir aliances internacionals amb l’objectiu de consolidar el bloc occidental i guanyar terreny a la URSS. Entre aquests tractats tenim:\n- Tractat de Rio de 1947 que va donar pas un any més tard a l’Organització d’Estats Americans (OEA).\n- Tractat de San Francisco de 1951, un tractat de defensa amb Japó.\n- Aliança militar ANZUS de 1951, amb Austràlia, Nova Zelanda i els EEUU.\n- SEATO (Organització del Tractat d’Àsia del Sud-est) de 1954, amb GB, França, Austràlia, Nova Zelanda, Filipines, Tailàndia i Pakistan.\n- Pacte de Bagdad de 1955, amb GB, Turquia, Iraq, Pakistan i Iran.\n4. La coexistència pacífica (1955-1962):\nAmb la mort de Stalin el 5 de març de 1953, va pujar al poder Kruschev qui va instaurar una nova política exterior coneguda com “coexistència pacífica”. Es rebutjava la idea de que la guerra contra el capitalisme era inevitable i es preferia optar per una competició pacífica contra els EEUU.\nPer l’altra banda, la reacció de Washington va ser tot el contrari. Es va parlar de la “doctrina de les represàlies massives”, és a dir, s’amenaçava a la URSS amb l'ús massiu de la bomba atòmica en cas de que Moscou adoptés una política exterior molt agressiva.\nAquesta reacció tan contundent dels EEUU es va deure principalment al sentiment d’amenaça que sentien per part de la URSS, ja que, en aquell moment, ja comptaven amb la bomba atòmica i, a més, el 1957 havien llençat el Sputnik, el primer satèl.lit a l’espai.\nTot i que aquesta etapa va ser definida de coexistència pacífica, les dues súperpotències no van deixar d’utilitzar qualsevol mitjà per imposar la seva hegemonia a les respectives àries d’influència. Per posar alguns exemples, la URSS va reprimir de forma brutal les protestes obreres de 1953 a la RDA, i els EEUU van utilitzar la CIA per derrocar els governs progressistes de Mossadegh a l’Iran en 1953, o d’Arbenz a Guatemala en 1954.\n4.1 La crisi dels míssils a Cuba (1962):\nDes de la independència d’Espanya el 1898, l’illa sempre havia estat estretament vinculada al interessos dels EEUU. No obstant això, amb la revolució cubana de 1959 encapçalada per Fidel Castro, es van començar a prendre mesures que van afectar aquests interessos nord-americans.\nD’aquesta manera, en 1961 Washington va passar a l’acció contra Cuba: va trencar relacions, va imposar un bloqueig econòmic, va excloure l’illa de l’OEA i, fins i tot, va intentar una invasió amb exiliats anticastristes a Bahía de Cochinos.\nAixí, els soviètics van desplegar a l’illa rampes de míssils i tropes que, a l’octubre de 1962, van ser detectats per avions espia nord-americans, desencadenant una greu crisi política entre els EEUU i la URSS.\nFinalment, després d’una sèrie de negociacions secretes, Kruschev va proposar retirar els seus míssils de l’illa a canvi de la promesa per part dels EEUU de no envair Cuba i de retirar els míssils nord-americans desplegats a Turquia.\nLa proposta va ser acceptada per Kennedy i en un mes la URSS va retirar els míssils i va repatriar el seu material bèl.lic, mesures a les que van respondre els EEUU amb l’aixecament del bloqueig.\n5. La distensió (1962-1975):\nCap a inicis de la dècada dels seixanta es va entrar en un nou període entre les dues superpotències conegut com el de la distensió. El motius que van portar a aquest canvi en la relació entre els EEUU i la URSS van ser deguts, després de la Crisi dels Míssils a Cuba de 1962, a una nova presa de consciència del perill mortal que suposava la cursa nuclear. A més, una relaxació de la tensió afavoriria als dos països per fer front a la contestació creixent que començava a aparèixer als seus respectius blocs: Conflicte entre Pekín i Moscou, la Primavera de Praga, o els problemes dels EEUU amb De Gaulle i amb una Europa que començava a ser una potència econòmica.\nDurant aquest període va destacar l’establiment de comunicació directa entre el Kremlin i la Casa Blanca el 1963, més conegut com “telèfon vermell”, la signatura del Tractat de no proliferació d’armes atòmiques de 1968 entre la GB, els EEUU i la URSS, i l’Acord SALT I de 1969, que limitava la construcció d’armaments.\n5.1 La Guerra del Vietnam (1945 - 1975):\nQuan va finalitzar la II Guerra Mundial els rebels comunistes i nacionalistes van lluitar contra la dominació francesa per aconseguir la seva independència. El resultat d’aquesta lluita va ser la derrota francesa (Acords de Ginebra 1954) i la corresponent pèrdua de la seva colònia d’Indoxina. Però a més, Vietnam es va dividir en dos: un nord comunista i recolzat per la URSS, i un sud anticomunista que va rebre el suport dels EEUU.\nNo obstant aquesta divisió, al Vietnam del Sud existia una forta oposició (que incloïa els comunistes) i que degut al règim corrupte i impopular que va establir Ngo Dinh Diem es va radicalitzar. Així, no van trigar en crear un moviment guerriller conegut com Front Nacional d’Alliberament (Viet Cong) amb l’objectiu d’imposar un sistema comunista.\nPer la seva banda, els EEUU, i seguint amb la seva política de contenció del comunisme, primer van donar suport a França contra els rebels, i posteriorment, un cop els francesos van ser derrotats, van decidir recolzar el Vietnam del Sud degut al caràcter anticomunista d’aquest país. No obstant això, aquesta implicació nord-americana es va realitzar duna manera indirecta (1945-1964) fins que la situació al Vietnam del Sud es va fer insostenible i el govern de la Casa Blanca va decidir una intervenció directa en 1964.\nEl pretext que es va utilitzar per iniciar la Guerra del Vietnam va ser l’incident de Tonkín (2 d’agost de 1964) on el destructor nord-americà Maddox va informar d’haver estat atacat per vaixells torpediners de Vietnam del nord.\nA partir d’aquell moment la intervenció dels EEUU va ser total: de 4000 soldats que hi havia a la regió en 1962 es va passar a 500.000 en 1967, els bombardejos van començar a ser massius i no es va dubtar en utilitzar armes químiques.\nTot i aquesta intensitat militar desplegada pels EEUU, la guerra a la jungla va suposar una desfeta darrera d’una altra amb un augment constant del número de baixes. Aquest fet, juntament amb la crueltat mostrada per l’exèrcit nord-americà, que va poder ser vista per la societat americana en ser aquesta la primera guerra televisada de la història, van fer del Vietnam una guerra impopular i l’oposició a aquesta campanya militar es va estendre dins el propi país (moviment hippie).\nFinalment, i després de l’ofensiva vietnamita del Tét en 1968, el president Johnson va decidir desvincular-se progressivament del conflicte i trobar una solució negociada. D’aquesta manera, i després d’una molt complexa fase de negociacions, es va aconseguir signar un Acord de Pau a París en 1973.\nUn cop les tropes nord-americanes es van retirar de Vietnam, les tropes comunistes del nord es van fer amb un Vietnam del sud que es va ensorrar ràpidament. Així, el 30 d’abril de 1975, les tropes comunistes del nord van entrar a Saigon i van posar punt i final a la guerra.\nLa Guerra del Vietnam va ser la més llarga de la història dels EEUU, i va suposar una derrota molt traumàtica per a la súperpotència nord-americana. Entre les xifres més destacades que va deixar aquest conflicte entre les tropes dels EEUU, tenim més de 58.000 morts, 300.000 ferits, centenars de milers de soldats amb addicció a les drogues i problemes d’adaptació social, i el conegut “Síndrome de Vietnam”, que va suposar la renúncia de Washington a les intervencions militars exteriors durant un període de temps.\n6. La fi de la distensió i l’inici de la “Segona Guerra Freda” (1975-1985):\nUna de les causes que poden explicar aquest canvi en la relació entre les dues súperpotències és l’expansió soviètica en diferents regions del món:\n- 1974: Revolució a Etiòpia que va derrocar la monarquia i va instaurar un règim marxista i aliat de Moscou.\n- 1975: Amb la “revolució dels clavells” a Portugal, les seves colònies van aconseguir la independència, i després d’una guerra civil, van instaurar a Angola i Moçambic règims revolucionaris i favorables a la URSS.\n- 1975: Victòria dels comunistes vietnamites que van unificar Vietnam sota un govern comunista.\n- 1979: La revolució sandinista a Nicaragua va derrocar el dictador proamericà Somoza.\n- 1979: La URSS va iniciar la invasió d’Afganistan per imposar un govern que garantís la seva influència.\nLa Guerra d’Afganistan va trencar el període de distensió previ, ja que suposava l’extensió de l’ària d’influència de la URSS més enllà del territori tradicional del Pacte de Varsòvia. D’aquesta manera, els EEUU van decidir ajudar a la guerrilla islàmica que s’enfrontava als soviètics.\n7. Mihail Gorbachov i la Guerra Freda:\nEn 1985, Mihail Gorbachov va ser nomenat Secretari General del PCUS. La situació amb la que es trobava era la d’una economia estancada i en crisi, i una societat sense compromís ideològic i amb poca confiança en el sistema.\nA més, amb l’arribada de Reagan a la Casa Blanca, els problemes econòmics de la Unió Soviètica es van agreujar quan el president nord-americà va optar per la seva “Iniciativa de Defensa Estratègica”, més coneguda com la “Guerra de les Gal.laxies”, un sistema defensiu contra el qual la URSS no podia competir degut al elevat cost de la iniciativa.\nDavant d’aquesta situació, el nou Secretari General va considerar la necessitat de reduir les seves despeses militars i concentrar els recursos de l’economia soviètica en garantir les necessitats bàsiques de la població. A més, no només es va decidir transformar la política exterior, sinó també la política interior amb els coneguts termes de “perestroika” (Reestructuració) i "glasnot” (Transparència).\nGorbachov va deixar clara la seva nova orientació política en el XXVII Congrés del PCUS de 1986 quan va parlar d’un “nou pensament” (Novy myshlenie) per a un món que es caracteritzava per la “interdependència global” i on s’havia de cooperar en les relacions internacionals “per impedir la catàstrofe nuclear i per a que la civilització pogués sobreviure”.\nTotes aquestes reformes no només es van aplicar a la Unió Soviètica, sinó també a les “democràcies populars” de l’est d’Europa on, el manteniment del sistema mitjançant l’ús de la força, deixava de tenir sentit amb la nova orientació política. Tot i això, la idea inicial de Gorbachov era que aquests països apliquessin la seva pròpia “perestroika” i que es mantinguessin en el Pacte de Varsòvia, però la realitat va superar totes les seves expectatives:\n- Polònia: A l’abril de 1989 es va legalitzar el sindicat Solidaritat i es va iniciar un procés de transició democràtica que va portar a la derrota dels comunistes i a l’elecció de Lech Walesa com a president de Polònia en 1990.\n- Hongria: El 1989 es va instaurar el multipartidisme, i poc després el partit comunista es va dissoldre i es va aprovar una constitució democràtica. A les eleccions de 1990 es van imposar les forces democràtiques anticomunistes.\n- República Democràtica d’Alemanya: En 1989, Eric Honnecker , líder de la RDA, va ser substituït pel comunista reformista Egon Krenz qui va prendre la decisió el 9 de novembre del mateix any d’obrir el mur de Berlín. L’Alemanya oriental es desfeia i davant d’aquesta situació es van iniciar negociacions entre les potències vencedores de la II Guerra Mundial i la RFA, que van concloure amb l’Acord 4 + 2 (EEUU, GB, França i l’URSS, més la RFA i la RDA). Mitjançant aquest acord es va arribar el 3 d’octubre de 1990 a la reunificació d’Alemanya.\n- Bulgària: Al dia següent de la caiguda del mur es va produir un cop dintre la direcció del partit comunista que va portar al poder al comunista reformista Petar Mladenov , qui va iniciar la democratització del règim.\n- Txecoslovàquia: A partir de la caiguda del mur es va iniciar una “Revolució de Vellut” que va posar fi al govern comunista a finals de 1989.\n- Romania: El 21 de desembre de 1989 el dictador romanès Ceaucescu va convocar una manifestació d’adhesió que es va acabar convertint en una protesta popular acompanyada d’una insurrecció portada a terme per diferents càrrecs del partit comunista, i amb el suport de l’exèrcit i el poble. El resultat final va ser la detenció i execució de Ceaucescu i la seva dona, amb la conseqüent caiguda del règim.\n- Albània: La dictadura instaurada per Enver Hoxha va trigar més en caure, però finalment va finalitzar quan Ramiz Alia va convocar eleccions pluripartidistes en 1992, i que van donar la victòria al Partit Demòcrata.\nLes revolucions de 1989 van suposar la pèrdua de la zona d’influència que la URSS havia construït després de la seva victòria contra el nazisme, i van marcar l’inici de la fi de la pròpia Unió Soviètica i de la Guerra Freda.\nEn 1990, i aplicant les reformes de la “perestroika”, Gorbachov es va trobar que a les eleccions pluripartidistes van vèncer els partits independentistes a Lituània, Letònia, Estonia i Moldàvia i, en el cas lituà, el nou govern va declarar immediatament la seva independència.\nEs tractava d’un “factor nacionalista” que estava produint la desintegració de la URSS, però aquest nacionalisme no només provenia de les repúbliques bàltiques, també va sorgir a la República de Rússia quan Boris Yeltsin, que havia estat expulsat en 1987 del PCUS, va ser escollit president del parlament rus tres anys més tard.\nEnfrontat a una situació que es radicalitzava entre els comunistes conservadors que insinuaven la necessitat d’un cop d’estat, i les forces nacionalistes i reformistes, Gorbachov va intentar un nou “Tractat de la Unió” basat en majors llibertats nacionals. No obstant això, el 19 d’agost de 1991 els comunistes ortodoxos van segrestar el Secretari General i van intentar donar un cop d’estat.\nFinalment, i degut a la falta d’unitat de l’exèrcit i a les protestes populars a Moscou amb Yeltsin al capdavant, el cop va fracassar. Tot i aquest fracàs, els fets d’agost de la capital russa van accelerar la fugida immediata de totes les repúbliques de la Unió Soviètica:\n- l’1 de desembre de 1991 un 90,3% dels ucraïnesos van votar per la independència.\n- El 8 de desembre de 1991 es van reunir a Brest-Litovsk els líders de Rússia, Ucraïna i Bielorússia per signar la Declaració de Belovezhskaya Pusha mitjançant la qual van abandonar la URSS i van formar la Confederació d’Estats Independents (CEI).\n- El 21 de desembre, en un encontre a Almá Atá, la resta de repúbliques soviètiques van decidir desvincular-se de la URSS.\nDavant d’aquesta situació, el 25 de desembre de 1991, Mihail Gorbachov va dimitir com a President d’una Unió Soviètica que havia deixat d’existir.\n8. La fi de la Guerra Freda i el nou ordre mundial:\nLa Guerra Freda, que havia marcat les relacions internacionals des de la fi de la II Guerra Mundial, va finalitzar a conseqüència de la desintegració que va patir la URSS i que la va portar a la seva desaparició. Tot i així, alguns historiadors consideren que la Guerra Freda va finalitzar abans de la desaparició de la Unió Soviètica amb la reunió que George Bush i Gorbachov van tenir a Malta el 2 i 3 de desembre de 1989. En aquesta reunió ambdós mandataris van analitzar els canvis que s’estaven donant a Europa i van proclamar “una nova era en les relacions internacionals”.\nFos la data que fos, queda clar que l’ordre establert després de la II Guerra Mundial a Yalta, amb el respectiu enfrontament entre la Unió Soviètica i els EEUU, va desaparèixer a principis dels anys noranta en un procés enormement ràpid. Un procés que es va iniciar el 1985 amb una reforma de la URSS que portaria a la seva transformació i, finalment, a la seva total desintegració.\nLa fi de la URSS va deixar als EEUU com l’única súperpotència mundial. A partir d’aquell moment Washington va començar a exercir el paper de “gendarme mundial” basant la seva superioritat en el poder econòmic i militar. No obstant això, en l’actualitat tant la Unió Europea com el Japó, la Xina o l’Índia, representen rivals de primer ordre en el plànol econòmic, per la qual cosa la nova administració Bush ha decidit basar la seva hegemonia en el plànol militar. Una nova doctrina aquesta, que ha canviat les regles internacionals del joc i que pot crear una situació de tensió mundial més conflictiva encara que la que es mantenia durant la ja finalitzada Guerra Freda.\n9. Temes transversals:\n9.1 La caiguda dels imperis europeus: La descolonització.\n9.2 El moviment dels països no alineats.\n- El Tercer Món.\nDurant la II Guerra Mundial, França, Bèlgica i Holanda van ser envaïdes per l’Alemanya nazi, i part de l’imperi de la Gran Bretanya a Àsia va caure en mans dels japonesos. Tot i la victòria final sobre les tropes de “l’Eix”, aquest fet va suposar un gran desprestigi per a les metròpolis dins les seves colònies i la idea d’una possible revolta va començar a agafar pes.\nA més, tant França com la Gran Bretanya van mobilitzar a un gran nombre de soldats procedents de les seves colònies als qui van convèncer per lluitar en nom de la llibertat i la democràcia, una llibertat i una democràcia que a ells se’ls havia negat als seus països, però a la que no volien renunciar després d’haver contribuït a aconseguir la victòria a la Gran Guerra.\nÉs en aquest instant quan les colònies comencen a organitzar-se per aconseguir la seva independència, en un context internacional favorable degut a que les dues súperpotències resultants de la guerra (EEUU i URSS) defensaven postures anticolonialistes. D’alguna manera, tant Washington com Moscou van impulsar el procés d’emancipació, tot i que es tractava d’impulsar un procés d’independència que anava lligat a l’obertura de mercats per als EEUU, i a l’anticapitalisme per a la URSS.\nEl gran moviment que va portar a la independència dels països colonitzats es va desenvolupar en dos períodes bàsicament: Una primera etapa entre 1945 1955 que afectaria a l’Orient Mitjà i el Sud-est asiàtic, i una segona a partir de 1955 que es centraria a l’Àfrica.\nMentre algunes independències es van aconseguir d’una manera relativament pacífica, unes altres ho van fer mitjançant una cruenta guerra d’alliberament. Així, es parla de “descolonització a la francesa” amb un període traumàtic de guerres d’independència (Algèria i Indoxina), i de “descolonització a l’anglesa”, unes independències més pacífiques i on destaca la creació de la “Commonwealth” per mantenir certs lligams amb les antigues colònies. Tot i així, la descolonització britànica de l’Índia o Palestina van ser un total fracàs com ho demostren els conflictes que encara avui en dia pateixen aquestes regions.\nPer últim, s’ha de destacar el paper de les Nacions Unides en tot aquest procés descolonitzador, ja que va ser la gran impulsora de les independències: En el Capítol XI de la Carta de les Nacions Unides (Articles 73 i 74) es van establir els principis que van guiar (i segueixen avui en dia) els esforços de descolonització de les Nacions Unides, inclòs el respecte per la igualtat de drets i la lliure determinació de tots els pobles , sense distinció per motius de sexe, idioma, raça o religió.\nSegons aquests Articles, “...els Estats administradors estan obligats a reconèixer que els interessos dels territoris dependents estan per sobre de tot, a promoure el progrés social, econòmic, polític i educatiu en els territoris, a donar-los assistència en la creació de formes apropiades de govern propi i a tenir en compte les aspiracions polítiques i les etapes de desenvolupament de cada territori”. També segons la Carta, “Els Estats administradors estan obligats a presentar informació a les Nacions Unides en relació amb les condicions existents en els territoris”.\nAmb el fi d’accelerar el procés de descolonització, l’Assemblea General va aprovar en 1960 la Declaració sobre la concessió de la independència als països i pobles colonials, coneguda també com la Declaració sobre la Descolonització. En aquest document s’afirma que tots els pobles tenen el dret de lliure determinació i es proclama la necessitat de posar fi ràpida i incondicionalment al colonialisme.\nDegut a la falta de compliment de la Declaració, i en un esforç per convèncer als Estats d’aplicar-la plenament, l’Assemblea va establir en 1962 el Comitè Especial de Descolonització encarregat de supervisar l’aplicació de la Declaració i fer recomanacions respecte de la seva aplicació.\nDes de 1945 fins a l’actualitat, més de 80 ex colònies han obtingut la seva independència i els 11 territoris en fideïcomís han aconseguit la lliure determinació mitjançant la independència o la lliure associació amb un Estat independent. Actualment només queden 16 territoris no autònoms.\n9.2 El moviment dels països no alineats:\nEn un context de plena Guerra Freda, una sèrie de països es van reunir per crear el Moviment de països No Alineats (MNA). Aquest moviment va néixer amb una sèrie d’objectius ben definits: preservar les independències nacionals davant les dues súperpotències, no pertànyer a cap bloc militar, rebutjar l’establiment de bases militars al seu territori, defensar el dret dels pobles a l’autodeterminació i la independència, i lluitar per un “desarmament complet i general”.\nEl seu origen es troba en una sèrie de conferències a la dècada dels cinquanta i a principis dels seixanta. La primera va ser la coneguda Conferència de Bandung de 1955, que per primer cop aconseguia reunir a països d’Àsia i Àfrica. La segona es va produir un any més tard a Brioni (Iugoslàvia), on els presidents Nasser, Nehru i Tito, van decidir oficialment el Moviment de països no alineats. Per últim, la tercera es va donar a Belgrad en 1961 i va destacar per la presència de països d’Amèrica Llatina.\nDes de la primera conferència de Bandung s’han anat produint, més o menys cada 3 anys, 16 cimeres més, i l’última va ser el 2004 a Durban (SA). Entre totes aquestes va destacar la d’Alger en 1973 on va aparèixer el concepte de “nou ordre econòmic mundial”, i la de la Havana en 1979, quan Tito va aconseguir frenar els intents de Fidel Castro de vincular el MNA al bloc soviètic i a la URSS.\nLa situació actual d’aquest moviment és bastant complexa degut a que l’esfondrament de la Unió Soviètica i el fi de la Guerra Freda va provocar la pèrdua de suport d’un sector determinat i bona part de la seva raó d’existir. A més, el prestigi diplomàtic que havien aconseguit a nivell internacional es veu cada cop més qüestionat per la seva postura de silenci al voltant de les violacions dels Drets Humans i la manca de garanties democràtiques als seus respectius països.\nNo obstant això, el MNA va contribuir decisivament al triomf de la lluita per la independència nacional i la descolonització de molts nous Estats des de la seva aparició en 1955.\n9.2.1 El Tercer Món:\nAquest terme es va encunyar als anys cinquanta per fer referència als països d’Àsia, Àfrica i Amèrica Llatina poc avançats tecnològicament, amb una economia depenent de l’exportació de productes agrícoles i matèries primes, elevades taxes d’analfabetisme, fort creixement demogràfic i gran inestabilitat política.\nAquests països es van organitzar en el Moviment de països No Alineats per diferenciar-se dels països del primer món (nacions desenvolupades capitalistes) i dels del segon món (alineats amb la URSS).\nActualment, aquest terme ha perdut el sentit polític que li conferia la Guerra Freda, i també cert sentit econòmic en aparèixer nous països industrialitzats com els països asiàtics o els petrolers d’Orient Mitjà. No obstant això, el terme es continua utilitzant en l’actualitat per referir-se als països en vies de desenvolupament.\nL’islamisme o islam polític és el nom que rep el conjunt de doctrines i pràctiques polítiques que es regeixen seguint l’Islam per a totes les qüestions econòmiques, polítiques i socials de l’Estat.\nL’Islamisme, tot i que incorrectament s’associa a l’Islam, no és un moviment de caràcter religiós, sinó un moviment de caràcter polític. Aquest té el seu origen en l’organització dels Germans Musulmans fundada a Egipte en 1928, i va experimentar una expansió a la dècada dels vuitanta com a resultat del fracàs del model socialista del nacionalisme àrab per un costat, i del triomf de la revolució islàmica a Iran, com a model a seguir, per l’altre.\nD’alguna manera, l’islamisme també va suposar una postura alternativa al blocs capitalista i comunista de la Guerra Freda, ja que no s’alineava amb cap dels dos sistemes polítics.\nL’islam polític és una ideologia que arrela especialment entre els joves de regions i països amb greus crisis econòmiques i amb mancança de serveis socials, ja que estableix xarxes d’assistència per lluitar contra l’atur i la pobresa. Uns joves que han vist com les fórmules polítiques occidentals adoptades (socialisme o capitalisme) han sotmès els seus pobles a uns nivells de pobresa alarmants i que confien cada cop més en l’Islamisme com l’única solució possible.


VIENTO - Informació sobre la marca\nVIENTO - Informació sobre la marca\nMAICES HIBRIDOS Y SEMILLAS,S.A. (MAHISSA)\nMarca VIENTO a Espanya\nEn data 20/06/1980 es va realitzar PARECIDO DE LA MARCA 0255364\nEn data 29/08/1980 es va realitzar CONTESTACION AL SUSPENSO PUBLICADO EL: 01/09/1980\nEn data 01/09/1980 es va realitzar PUBL.SUSPENSO FONDO DE F.RESOL 20/06/1980\nInformació sobre la marca VIENTO amb el nombre M0922060\nLa marca VIENTO amb el nombre M0922060 va ser sol·licitada el 20/10/1979. Es tracta d'una marca a Espanya pel que aquest registre no ofereix protecció en la resta de països. La marca VIENTO amb el nombre M0922060 va ser sol·licitada per MAICES HIBRIDOS Y SEMILLAS,S.A. (MAHISSA) mitjançant els serveis de Luis María Zunzunegui Moreno.\nRenovació de la marca VIENTO amb el nombre M0922060\nAltres marques sol·licitades per MAICES HIBRIDOS Y SEMILLAS,S.A. (MAHISSA)\nÉs possible conèixer totes les marques sol·licitades per MAICES HIBRIDOS Y SEMILLAS,S.A. (MAHISSA), entre les quals es troba la marca VIENTO amb el nombre M0922060. Si es desitgen conèixer més marques sol·licitades per MAICES HIBRIDOS Y SEMILLAS,S.A. (MAHISSA) clicar aquí.\nÉs possible conèixer totes les marques sol·licitades a través de LUIS MARÍA ZUNZUNEGUI MORENO entre les quals es troba la marca VIENTO amb el nombre M0922060. Si es desitgen conèixer més marques sol·licitades a través de LUIS MARÍA ZUNZUNEGUI MORENO clicar aquí.\nÉs possible conèixer totes les marques publicades a Espanya entre les quals es troba la marca VIENTO. El nostre portal www.patentes-y-marcas.com ofereix accés a les publicacions de marques a Espanya. Conèixer les marques registrades en un país és important per saber les possibilitats de registrar una marca a Espanya.\nRASCA LA TELE


“Trobo a faltar l’adrenalina del bàsquet” | Lluís Simon | GIRONA | Bàsquet FEB | L'Esportiu de Catalunya\n“Trobo a faltar l’adrenalina del bàsquet” “Trobo a faltar l’adrenalina del bàsquet” “Trobo a faltar l’adrenalina del bàsquet” “Trobo a faltar l’adrenalina del bàsquet” + “Trobo a faltar l’adrenalina del bàsquet” E-mail\nDIPUTADA AL PARLAMENT I EXENTRENADORA DE BÀSQUET\nLa diputada d’ERC admet que les dinàmiques de grup es poden repetir en l’esport i en la política, però que la sensació de preparar i jugar un partit encara és única\nAnna Caula, en una imatge presa al Parlament ORIOL DURAN.\n“Trobo a faltar l’adrenalina del bàsquet” “Trobo a faltar l’adrenalina del bàsquet” “Trobo a faltar l’adrenalina del bàsquet” “Trobo a faltar l’adrenalina del bàsquet” “Trobo a faltar l’adrenalina del bàsquet” E-mail\nEn la política, com en l’esport i en la societat, trobes gent que pensa sobretot en el bé comú i d’altres que pensen en el bé individual\nLaia Palau és l’única jugadora a la qual he demanat poder-m’hi fer una foto; és un mirall de moltes coses que per a mi són importants\nAnna Caula (Girona, 1971) va ser una de les pioneres entre les entrenadores d’elit a Catalunya. Del 2008 al 2014, va dirigir l’Uni Girona. Va conduir l’equip a la Lliga Femenina i va col·laborar per convertir-lo en un referent. Ara és portaveu d’ERC al Parlament de Catalunya, però reconeix que hi ha poques coses que es puguin comparar amb la competitivitat d’un partit de bàsquet. Admet que hi ha un problema estructural que dificulta l’ascens professional de les dones en l’esport.\nDimarts una jugadora que coneix des de ben petita, Marta Xargay, va anunciar que necessita deixar-ho un temps. L’ha sorprès?\nFeia més de deu anys que vivia fora de casa. Va marxar molt jove, i aquest és un debat que ja havíem tingut amb altres jugadores. En alguns casos, se’ls obre al davant un ventall de possibilitats molt gran i han de decidir què volen fer, perquè potser no tornaran a tenir una oportunitat com la que se’ls ofereix en un moment concret. Hi ha una altra cosa, que s’explica poc, i parlo en general. L’esport d’elit té dues cares. Tothom en general veu la més bonica i no la part més fosca.\nSovint s’idealitza aquest món. Sí que s’explica que costa molt arribar-hi i que s’han de fer grans sacrificis, però es dona a entendre que quan hi ets tot és magnífic. I, com tot a la vida, en qualsevol feina, hi ha la part que t’agrada més i la que t’agrada menys, i s’ha de fer tot. Hi ha esportistes que ja ho comencen a explicar, que han necessitat ajuda per sortir de moments difícils. Objectivament, ho tens tot, però com a persona et pot faltar alguna cosa; sempre hi ha reptes al davant i el dia a dia els afecta com a tots nosaltres. Per sort, la gent se’n surt i cada cop tenim més eines per superar-ho.\nEl bàsquet i la política s’assemblen en alguna cosa?\nPer les dinàmiques de grup. Però és veritat que en la política els reforços o premis no són tan directes com els de l’esport. L’adrenalina no t’arriba tan directament a la vena. Això ho trobo a faltar. En l’esport no pots dilatar gaire els tempos, perquè al final t’has de preparar per posar-te a prova i guanyar. Si no t’entrenes tant com t’has d’entrenar durant la setmana, quan arriba el dia del partit ho tens fotut. Trobo a faltar aquesta adrenalina i la competitivitat. La política també té aquests contrallums entre allò que és pitjor i allò que és millor, però és com un reflex directe de la societat. Trobes companys amb una enorme capacitat de treball, que creuen realment en el bé col·lectiu, i n’aprens molt al seu costat. I, com en qualsevol altre grup, també en l’esport, pots trobar altra gent que pensa més en el bé individual.\nL’esport femení està guanyant pes en molts àmbits, fins i tot en el mediàtic, a marxes forçades. Amb tot, els homes continuen sent una majoria absolutíssima a les banquetes. Com ho arreglem?\nÉs un problema estructural. Hi ha molts micromasclismes, si en volem dir així. Hi ha hagut una certa revolta de les dones, que en molt poc temps hem avançat en molts espais. Recordo quan la meva àvia em va dir que per obrir un compte corrent havia de signar el meu avi. Aquell dia em faltaven ulls. És un record que tinc d’infantesa per la sorpresa total que em va causar. Hem passat d’aquesta anècdota, si vols, al que tenim ara. Estem arribant a uns nivells d’igualtat que en alguns àmbits és encara més teòrica que pràctica, però és innegable que es van fer passos i es fan passos importants. Tot i així, encara cal canviar moltes estructures familiars de la manera com estàvem acostumats a viure, perquè, més enllà de si hi ha dones entrenadores, també hem d’analitzar quines dones hi arriben, perquè després veuríem que hi ha variables –per exemple, tenir fills– que es repeteixen.\nLa maternitat és encara, doncs, un gran obstacle?\nSí. Gran part de tot plegat passa per això i per com l’entenem. Arriba un moment en què la maternitat t’obliga a prendre decisions rellevants. Molts àmbits professionals, com l’esportiu, no estan preparats perquè tu desapareguis quatre mesos. No pots dir tan fàcilment “aquest any deixo d’entrenar”, perquè potser el següent ja hi ha algú al teu lloc. És un món que viu molt al dia i la maternitat encara afecta de manera diferent els homes i les dones. Socialment, tenir cura del nadó encara no està compartit al cinquanta per cent. Això fa que en la franja en què tu t’hauries de dedicar a l’esport també hi hagi molta càrrega familiar, que moltes vegades l’acaba assumint la dona. I també és veritat que per arribar-hi tu has de demostrar que estàs preparada, mentre que en un home sovint se li pressuposa. És un fet cultural.\nAlgunes d’aquestes coses les ha viscut personalment?\nEl primer any d’entrenadora en la Lliga Femenina, la pregunta que més vegades vaig haver de respondre va ser: “Què sent com a dona entrenadora?” Afortunadament, en el bàsquet han arribat més entrenadores i s’hi han quedat. Quan vaig acabar el curs d’entrenadora nacional, amb poc més de 20 anys, vaig ser de les millors de la promoció, i quan vaig marxar em deien: “Ara toca entrenar i fer gran l’esport femení.” Em vaig rebel·lar, és clar. “Per què es pressuposa que a mi només m’interessarà entrenar equips de dones?” Potser no hi ha mala fe, sinó que encara hem de completar un procés per acabar de madurar.\nEstà gaire al cas del dia a dia del bàsquet?\nVaig viure un procés curiós. Quan allò que estimes més es converteix en la teva professió, s’acaba difuminant el que abans era plaer i el que és la teva feina. Va arribar un moment en què el meu cervell era incapaç de veure un partit de bàsquet per pur plaer, i l’única cosa que feia era analitzar-ne, per exemple, els sistemes defensius. Era un automatisme. No podia seure a la grada amb unes crispetes a la falda. Això m’ha costat dos o tres anys des que vaig deixar d’entrenar. Ara, finalment, torno a estar en el moment de poder anar a veure un partit i gaudir-ne com un espectacle esportiu sense analitzar-lo. Com que soc molt competitiva, m’agraden els partits en què hi ha alguna cosa important en joc, els que són molt igualats, els de play-off, molts de l’Eurolliga, quan l’Uni juga contra l’Avenida..., duels d’alta intensitat.\nHa patit molt per l’Uni després que el temporal ‘Glòria’ deixés inservible Fontajau?\nVaig sentir tristesa. Són aquells moments en què recordes totes les experiències vitals que has viscut en aquell pavelló. És com veure malmesa la teva pròpia casa, perquè Fontajau també és casa meva. Tot va quedar trinxat i el club ho va passar malament, però també és veritat que l’esport femení està acostumat a lluitar contra els elements i a esgarrapar per sobreviure, i això ajuda a superar situacions com aquesta.\nS’han pres les decisions correctes amb el coronavirus en el món de l’esport?\nLa Lliga de Futbol Professional és un món a banda, amb uns interessos que van més enllà de l’esport i entren en el terreny econòmic. En la resta d’esports, hem de ser prudents, primer perquè com a societat no havíem viscut mai una pandèmia com aquesta, que és global, amb un virus que és molt contagiós i que pot afectar de manera greu moltes persones i, per tant, hi ha certs moments en què la vida preval per sobre de tot. Aturar-nos uns quants mesos i protegir la vida és un concepte important i que fins i tot ens farà reflexionar i ens permetrà valorar allò que teníem, ja que a la velocitat en què vivim de vegades no som capaços de donar-hi el valor que té.\nAra que torna a veure el bàsquet per plaer, amb quin jugador o jugadora es quedaria?\nEm quedaria amb Laia Palau. Quan vaig sentir que fitxaria per l’Uni, em vaig dir a mi mateixa: “Com?”No m’ho acabava de creure. És l’única jugadora a la qual he demanat poder-m’hi fer una foto, perquè no és una cosa que faci gaire habitualment. La Laia és un mirall de moltes coses que per a mi són importants en el món de l’esport. Com entén el treball en equip, com fa jugar els seus equips, la creativitat i la imaginació del seu joc..., i és molt carismàtica. Sempre ha estat una jugadora diferent, tot i que aquesta connexió la tinc amb moltes bases, perquè també parlaria de Laura Antoja i Noemí Jordana. Segons la meva experiència com a entrenadora, la base és la jugadora que t’ajuda a traslladar les teves pròpies idees a la pista. La Laia té un magnetisme diferent. Alguna cosa que la fa especial.\nVist des de fora, cal canviar alguna norma en el bàsquet per fer-lo més espectacular?\nEn el bàsquet masculí, veig que l’espai s’està fent cada vegada més petit, perquè els jugadors físicament són cada vegada més grans i amb més envergadura en totes les posicions. Els jugadors interiors són molt mòbils i arriba un moment en què no hi ha espai per moure’s. Amb menys espai, costa veure més espectacle. Probablement en algun moment això s’haurà de canviar.\nGirona sembla que es converteix en la capital del bàsquet a Catalunya amb l’equip de Marc Gasol en la LEB Or. La competència és bona?\nÉs sana. Si hi ha dos clubs d’elit a la mateixa ciutat, és bo sobretot que es retroalimentin. No ho veig com una rivalitat, perquè les dues entitats poden compartir coneixements i, com que tenen un espai molt marcat, es poden ajudar l’una a l’altra, com s’ha vist fins ara en algun projecte que ja han fet conjuntament. Tot el que sigui tenir bàsquet de qualitat ens enriqueix, i la mainada també s’aficionarà més a aquest esport.\nLa veurem a la pista tornant a entrenar?\nJa he dit que ho trobo molt a faltar, però això... chi lo sa?


Antonio Montero Alejandrvs 0,75 L | Comprar a Grauonline.cat\nARA 16,96€ I.V.A inclòs\nINFORMACIÓ D'INTERÈS Antonio Montero Alejandrvs 2018\nColor: Color palla amb irisacions verdoses i reflexos color or. Aspecte net i brillant.\nAroma: Intens, preval la fruita sobre la bóta, la qual li dóna complexitat aromàtica. Notes de poma groga madura, meló, pinya, fruita gebrada, mantega i vainilla, al costat de records torrats molt subtils de la fusta.\nGust: En boca és un vi amb cos, saborós, amb certa untuositat, dens i cremós. Complex, amb llarg record final. Fusta ben integrada amb la sensació fruiter. Vi de llarg recorregut. Sensacions de fruita blanca rostida, canyella en branca i breu final especiat.\nPer la seva estructura i potència gustativa pot maridar perfectament amb gastronomia local amb un punt de més sabor. Marisc de la costa gallega ( gambes, cranques, bou de mar, ostres, percebes, cloïsses, petxines variades, escopinyes, escamarlans ), plats tradicionals ( pop a la gallega amb "cachelos", empanada de bonítol, arrossos caldosos ).\nEl Celler de caràcter familiar assentada en la grata tradició vitícola de l'Ribeiro. Tant és així que el seu genuí nom, "Antonio Montero", ha anat passant de generació en generació sent el antropònim dels tres actuals responsables del celler: el "avi", el "pare", i el "nét".\nEl celler està enclavada al cor de l'Ribeiro. La Denominació d'Origen Ribeiro se situa a Galícia, a la vora nord-occidental de la província d'Orense i en les confluències de les valls formades pels rius Miño, Avia i Arnoia. Una comarca a 45 km. de l'oceà Atlàntic, en una zona molt particular i d'excel·lent aptitud per al cultiu de la vinya. Amb una extensió aproximada de 2500 hectàrees.\nSi alguna cosa defineix el caràcter dels productes és sens dubte el segell artesanal del nostre treball. Des del cultiu dels ceps i la selecció dels raïms fins a l'elaboració dels vins, tot es fa de forma manual i artesana seguint les tècniques tradicionals de l'Ribeiro i respectant el seu ecosistema natural. El resultat, uns productes d'una qualitat incomparable.\nFermentat en bóta de roure francès 500l durant 7/8 mesos amb les pròpies lies.\nEt recomanem aquests altres productes del celler Antonio Montero\n20,45 € I.V.A inclós\nLindes de Remelluri (Labastida) 2016\nCuatro Rayas Verdejo Sobre Lías 2019\n7,97 € I.V.A inclós\n9,78 € I.V.A inclós\nAntonio Montero Alejandrvs, vi blanc D.O. Ribeiro, és un dels més de 9000 productes que trobaràs a la nostra botiga online.


Notícies i informació d'Ontinyent en Actualitat Valenciana\nOntinyent és un municipi de la Comunitat Valenciana (Espanya), capital de la comarca de la Vall d'Albaida, situada al sud de la província de València i en el centre de les Comarques Centrals. És de domini lingüístic valencià. Compta amb 35 395 habitants (INE 2018).\nSe situa a la vora del riu Clariano. El relleu és molt muntanyós, constituït en la seua major part per la Serra Grossa, que serveix de muralla que tanca la comarca per l'oest.\nLa ciutat té un clima mediterrani típic, amb hiverns temperats que poden rebre algunes gelades esporàdiques durant les onades de fred; els estius són calorosos i poden superar diverses vegades els 35 ° C a causa de les onades de calor. La primera i la tardor són majoritàriament càlids. La neu és rara, no passa tots els anys.\nL'economia d'Ontinyent descansa principalment en la indústria tèxtil, amb grans empreses que al llarg dels anys han estat referència a Espanya i internacionalment: ATRIVM, Manterol, Colortex, Paduana, Revert, Teixits Reina, "Textils Mora, SAL", " Mopatex ", són només alguns exemples. No obstant això, la crisi de el sector tèxtil s'ha fet patent a la comarca ia la ciutat han tancat no només empreses que per la seua fortalesa eren bandera de la indústria ontiñentina, com tèxtil Paduana i dins el gènere de punt la fàbrica de Joaquín Torró, sinó també moltes altres de menys força i algunes indústries i empreses d'altres sectors que depenien de el sector tèxtil.\nA més posseeix una riquesa agrícola considerable. La seua vegetació la constitueixen fonamentalment pins i altres com farigola, romaní i l'argelaga. Els cultius que ocupen el fons de les valls són: vinya, oliveres, garrofers, ametllers, cereals i fruiters.\nCompte així mateix amb una certa tradició turística deguda a les seues festes de Moros i Cristians.\nLa ciutat és igualment seu de l'única caixa d'estalvis estrictament valenciana: la Caixa d'Estalvis i Mont de Pietat d'Ontinyent, de rellevant importància d'àmbit intercomarcal i autonòmic.\nOntinyent celebra les seues espectaculars festes de Moros i Cristians en honor a el Crist de l'Agonia declarades d'Interès Turístic Nacional i una de les més importants de país. L'any 2010 van celebrar el 150 aniversari de la seua època moderna, tot i que hi ha indicis de festejos des de molts anys abans.\nEls principals actes comencen el dijous previ a el quart diumenge d'agost i acaben el dilluns. Commemoren tant la reconquesta de la ciutat per les tropes cristianes al segle XIII com les posteriors lluites contra pirates sarraïns i turcs en suport de les poblacions marítimes veïnes (ajuda a Gandia) així com les guerres colonialistes a l'Àfrica dels segles xix i xx. A part de les excepcionals "Entrades" dels exèrcits (divendres), dilluns té lloc un dels moments més emblemàtics, que rememora la lluita per la ciutat per part dels dos bàndols en l'acte de "Les Ambaixades", on s'interpreten lox textos escrits per Joaquín José Cervino al segle xIX.\nTant el bàndol dels cristians com el dels moros estan dividits en dotze grups de festers cridats comparses, on tots van vestits igual. Cada any, una comparsa cristiana i una altra mora, ostenten la capitania. L'organització de les festes va a càrrec de la "Societat de Festers de el Santíssim Crist de l'Agonia".\nFestes Patronals en honor a la Puríssima Concepció, la imatge va ser realitzada per l'orfebre valencià Agustí Devesa Olmos, tenen lloc entre finals de novembre i principis de desembre. L'acte més multitudinari d'estes festes és el "Bou embolat" ( "Bou Embolat"), en el qual es crea un circuit tancat de carrers i carrerons, i en ell es deixen anar diversos bous (en torns, d'un en un i amb una durada per toro mai major a 1h).\nEls toros tenen boles en els pitons i una corda amb la qual es maneja a l'animal i es protegeix a la multitud. En estes festes, se sol congregar molta gent entorn a recinte de l'bou, on també es fan concerts, concentracions diverses i punxadiscos. Un altre acte multitudinari de les festes de la Puríssima és l'Ofrena. Destaca També la Processó Cívic-religiosa del dia 8 de desembre. Amb balls de Gegants i capgrossos, Arquers, Cavallers i Veta, que precedeixen la creu processional.\nLa gran fira, és com es coneix a Ontinyent la festivitat local que es gaudeix al novembre. Els seus inicis es remunten a l'regnat d'Alfons V d'Aragó, monarca que va concedir a Ontinyent dit privilegi per ser Vila Reial de l'antic Regne de València i un important focus comercial i social i la primera edició es va celebrar a 1418.11 Antany era una fira agrícola, però la seua evolució l'ha portat a ser una fira basada en atraccions i casetes de jocs o barraques, així com de comerç i últimament se celebra també a el mateix temps una fira de l'automoció anomenada Firauto.\nLa Fira se celebra el cap de setmana de l'tercer diumenge del mes de novembre, de dissabte a dilluns, d'esta manera un dels dos dies festius locals, però durant algunes setmanes abans i algunes després les atraccions estan situades en el recinte habilitat per a això, denominat "Passeig de la Fira" i Recinte Firal.\nUna altra dels actes més multitudinaris són els Gegants i Capgrossos que surten al carrer dos vegades a l'any per a delit de grans i petits. Realitzen els seus balls tant la vespra com en la processó de la Puríssima, com en la festa del 'Corpus Christi', al juny. Cal destacar que tant els Gegants com els Capgrossos tenen ball i música propis.\nInvestiguen un home per enverinar 4 gossos a Ontinyent\nDos menors afectats per fum després d'un incendi a Ontinyent\nLiciten la redacció de l'obra dels nous jutjats de...\nOntinyent, descobreix este paradís interior tot l´any\nActualitat Valenciana - 30 novembre 2021\nRescaten un conductor a punt de caure amb el seu cotxe...\nSusana Pérez - 21 novembre 2021\nSanitat notifica brots a València, l'Alcúdia i Ontinyent\nActualitat Valenciana - 12 novembre 2021\nOntinyent permet fraccionar en 12 mesos sense interessos els impostos\nActualitat Valenciana - 1 novembre 2021\n9 detinguts per cultiu i tràfic de marihuana a Ontinyent i ...\nOntinyent exigeix a Patrimoni que doni els permisos per a executar les ...\nActualitat Valenciana - 12 d'octubre de 2021\nFons Europeus valida les 10 bones pràctiques d'Ontinyent


La recerca en el servei d'Oncologia de l'Hospital Universitari General de Catalunya | Hospital Universitari General de Catalunya - Grupo Quirónsalud\n| La recerca en el servei d'Oncologia de l'Hospital Universitari General de Catalunya\nLa recerca en el servei d'Oncologia de l'Hospital Universitari General de Catalunya\n4 / de febrer / 2020 / Hospital Universitari General de Catalunya / Oncologia Mèdica\nL'Hospital Universitari General de Catalunya és el primer hospital del grup Quirónsalud a Catalunya en prescriure i administrar un tractament preventiu de la migranya en adults que pateixen a l'almenys quatre dies de migranya al mes. Es tracta d'una opció totalment nova que actua a nivell d'una molècula relacionada amb el dolor provocat per la migranya i que s'anomena Proteïna Lligada al Gen de la Calcitonina. Un anticòs monoclonal humanitzat s'uneix al pèptid relacionat amb el gen de la calcitonina associat als episodis de migranya, bloquejant la seva funció. La seva aplicació és mensual i s'administra mitjançant una injecció subcutània que pot aplicar-se el pacient utilitzant una ploma o una xeringa precarregada.\nRecentment ha estat aprovat per les autoritats sanitàries de la Comissió Europea la comercialització de Galcanezumab, una nova línia de fàrmacs per al tractament de la migranya. Diversos estudis realitzats han demostrat que presenten eficàcia tant per a aquells pacients amb migranya episòdica com aquells que la pateixen de forma crònica.\nA més, han mostrat reduir significativament la mitjana mensual de dies de migranya, una millora de la funcionalitat comparat amb placebo, una bona tolerància i un escàs risc d'efectes secundaris. L'autorització d'aquests fàrmacs ha suposat una gran fita i ofereix la possibilitat de reduir l'impacte de la migranya en els pacients que la pateixen i millorar la seva qualitat de vida. Actualment ja s'han administrat als primers pacients de l'Hospital Universitari General de Catalunya, sent el primer hospital de grup en utilitzar-los.\nLa migranya està considerada com la tercera malaltia més freqüent i la segona malaltia que més incapacitat genera. Es tracta d'una malaltia neurològica caracteritzada per episodis recurrents de mal de cap greus d'entre 4-72 hores de durada, acompanyats d'altres símptomes entre els quals s'inclouen nàusees, vòmits, hipersensibilitat a la llum i al so i símptomes neurològics acte limitats que reben el nom d'aura. Es considera migranya episòdica quan les persones experimenten fins a 14 dies amb migranya a el mes, mentre que es considera migranya crònica quan es pateixen 15 o més dies amb cefalea a el mes dels quals al menys 8 són de característiques migranyoses.\nQuirónsalud és el major grup hospitalari d’Espanya i el tercer d’Europa. Conta amb més de 35.000 treballadors en més de 120 centres sanitaris, entre els que es troben 45 hospitals que ofereixen 6.800 llits hospitalaris.\nDisposa de la tecnologia més avançada i d’un gran equip de professionals altamente especialitzats i de prestigi internacional. Entre els seus centres, es troben el Centro Médico Teknon, Ruber Internacional, Hospital Universitario Quirónsalud Madrid, Fundación Jiménez Díaz, Hospital Quirónsalud Barcelona, Hospital Universitari Dexeus, Policílinica de Gipúzkoa, etc.\nEl grup treballa en la promoció de la docència (vuit dels seus hospitals son universitaris) i la investigació medico-científica (compta amb el Instituto de Investigación Sanitaria de la FJD, l’únic centre investigador privat acreditat per la Secretaria d’Estat d’Investigació, Desenvolupament i Innovació).\nA més, el seu servei assistencial està organitzat en unitats i xarxes transversals que permeten optimitzar l’experiència acumulada en els diferents centres i la translació clínica de les seves investigacions. Actualment, Quirónsalud està desenvolupant més de 1.600 projectes d’investigació a tota Espanya i molts dels seus centres realitzen en aquest àmbit tasques capdavanteres, essent els pioners en diferents especialitats com oncologia, cardiologia, endocrinologia, ginecologia i neurologia, entre altres.\nNP HGC_DMC_CAST134 KB (2 pàginas)