Taller de poesia per a infants guiats per un poeta\nParaula de nen Compartir\nEstàs segur que vols eliminar Paraula de nen?\nAmb aquest taller, l'escriptor Xavier Macià proposa reforçar la complicitat natural i espontània entre infància i poesia. Des del llenguatge i amb el llenguatge, convidarà l'alumnat a participar de manera activa i polièdrica des de l'exterior de la seva personalitat, els sentits, el sentiment i la raó, per descobrir què és la poesia i com funciona. Es planteja com un joc de paraules, un joc perquè els infants vegin, escoltin, degustin, olorin i toquin la poesia.\nIdentificar els elements de la poesia que serveixen per expressar sentiments.\nInterpretar i desxifrar la simbologia del llenguatge a través de l'observació, l'escolta i la reflexió.\nValorar la poesia com un mitjà per estructurar el pensament i expressar opinions i sentiments.


Homínids al Pla de l’Estany > Museu Arqueològic > Peça destacada\nAl Pla de l’Estany, essencialment a les coves de Serinyà i al Pla de Martís, s’hi han trobat una enorme quantitat d’eines de pedra tallada i d’os o banya, que varen ser fabricades pels primers humans que van viure en aquesta comarca des del paleolític inferior i mitjà al superior, és a dir, des de fa 200.000 anys fins al 9.000 aC. Al costat d’aquestes eines hi apareixen també les restes òssies dels animals que caçaven, sobretot herbívors (cavalls, bisons, cérvols, cabres salvatges), però, en canvi, les restes fòssils d’aquests primers humans són molt rares i en tenim molt pocs testimonis.\nCom a excepcions, notables, cal esmentar una dent humana dels nivells inferiors de la cova de Mollet-I (Serinyà), que ara se situa vers el 200.000 aC, en un moment cultural del paleolític mitjà arcaic, gràcies a la fauna que l’acompanya. Aquesta important peça, una molar superior dreta d’un nen d’uns 9 anys, correspon a una espècie humana anterior als neandertals, que coneixem com a homes de Heidelberg. L’altra resta humana prehistórica de la comarca és la famosa mandíbula de Banyoles, identificada per Pere Alsius i Torrent l’any 1887, que ja la va considerar de l’espècie neandertal. Es tracta d’una dona d’uns 40-50 anys, que les darreres datacions radiomètriques situen entre el 60.000-50.000 aC, al final dels neandertals.\nPerò, la gran novetat romania als fons del Museu Arqueològic Comarcal (MACB). A mitjan dels anys 70 del segle XX, a les vitrines amb materials del paleolític superior de la cova del Reclau Viver (Serinyà) hi havia diversos ossos humans postcranials que, segons Josep M.Corominas, corresponien a fòssils d’aquella època i que, per tant, havien de ser cromanyons, els primers humans de la nostra mateixa espècie. Mai s’havia pogut corroborar aquesta hipòtesi fins ara fa pocs mesos, quan s’ha pogut datar una d’aquestes restes vers el 20.000 aC, gràcies al mètode del C14.\nEl resultat d’aquesta datació dóna versemblança a tots els fòssils humans d’aquesta cova, recuperats als anys 40 en nivells del paleolític superior. D’aquesta manera, ara sabem segur que el MACB poseeix diverses restes humanes dels primers homes moderns, que caldrà estudiar una per una per assegurar la seva adscripció filogenètica. Sigui com sigui, ara ja podem dir que al MACB hi tenim restes humanes de tres homínids diferents: Home de Heidelberg, Home de Neandertal i Home de Cromanyó, la seqüència antropològica humana prehistòrica més completa de Catalunya.


Petites grans actituds alimentàries (II)\nEstem ja al febrer i encara coexisteixen els desitjos de fer coses profitoses al llarg de l’any que acabem d’entrar. Un dels anhels és menjar de forma més saludable, per perdre el pes excedent i, si més no, per mantenir-se en el pes saludable. Tot i que es bo perseguir canvis en la freqüència i ració de consum dels diferents grups d’aliments, existeixen petites grans actituds lligades a l’alimentació del teu dia a dia que poden ajudar-te a controlar el pes sense pràcticament adonar-te’n.\nA continuació anirem sumant noves petites grans actituds alimentàries a les de l’article anterior. Ho farem indicant-ne algunes més, aplicables tant a l’àpat del migdia com al sopar. Som-hi!\n• Cou l’arròs i la pasta al dente i obtindràs un triple benefici. Si prepares una major quantitat d’arròs o pasta, per a poder cobrir més d’un àpat, al reescalfar-ho posteriorment, al forn microones o bé fent un escaldat de menys d’un minut, t’assegures que no estigui encara excessivament cuit/a; sinó molt acceptable en punt de cocció. Si prepares per a un sol àpat, et requerirà que, abans de deglutir, masteguis una mica més del què pots estar habituat/da i, per tant, frenar-te de menjar massa ràpid. Recorda que, com més temps es tarda per acabar el plat, més es propicia que la sensació de plenitud (si un/a sap respectar-la) eviti menjar més del compte en aquell àpat. El tercer benefici és un aspecte fisiològic: l’arròs i la pasta al dente tenen un índex glicèmic més baix que si estan excessivament cuits. És a dir, si es menja al dente, es tarda més temps a digerir-ho enzimàticament a nivell intestinal i, per tant, la glucosa resultant s’allibera en sang més progressivament, mantenint-se uns nivells de glucèmia adequats durant més temps després de l’àpat.\nUn secret: Per saber si la pasta i l’arròs estan al dente, controla-ho extraient una peça, i parteix-la per la meitat. Si observes que a l’interior queda una veta crua, o d’un color diferent, o bé al mastegar-ho observes que la part interna està semidura, ja pots retirar-ho del foc i escórrer. Transvasa-ho a un nou recipient, afegeix-hi un raig d’oli d’oliva, els condiments o la salsa, per evitar que s’enganxi.\n• Pensa menús on hi predomini “el verd”. Per uns més que un hàbit, per altres tota una obligació de la qual es voldrien escapar i, per un tercer grup, quelcom innecessari de consumir, les verdures/hortalisses és un dels grups d’aliments que més pes hauria de tenir a la teva dieta. Se’n recomana un consum mínim de dues racions diàries, de 150 a 250 g cadascuna. I, per tant, caldria intentar que estiguin presents a dos dels àpats principals: dinar i sopar. Els motius: la seva densitat calòrica és baixa i, per les seves característiques bioquímiques, són catalogables com “aliments funcionals”. I així ho afirma la SENC (2005), que es tracta de productes tradicionals naturals que contenen algun component, nutrient o no, amb un efecte afegit per a la salut, a més del seu valor nutricional. Bé que s’ha observat que, si el seu consum es realitza en la freqüència i quantitat recomanada (juntament amb el de fruites), aquest s’associa a una reducció del risc de patir càncer i malalties cardiovasculars. Es justifica pel fet que són una font dietètica important de fibra i de substàncies amb funció antioxidant.\nCaldria que fos el grup d’aliments més abundant a l’àpat principal. I, la veritat, no és gens complicat incloure-les, en la ració recomanada, a cada menú. Només cal parar-se a pensar com es pot configurar aquest:\n* Preparar un primer plat constituït estrictament per verdures/hortalisses (crues o cuites), que ens permeti assolir la seva ració recomanada.\n* Que formin part d’un primer plat que, a més, hi participi un aliment feculent; i que aquest primer plat es combini amb un segon on la guarnició sigui de verdures/hortalisses.\n* Servir un plat principal, on la base sigui un aliment feculent; i les verdures/hortalisses, juntament amb l’aliment proteic, esdevinguin els ingredients secundaris. Però, llavors, caldria acompanyar-ho d’un plat fix o entrant, en forma d’amanida o crema de verdures, per exemple.\n* L’última opció seria cuinar un plat únic, on les verdures/hortalisses hi tinguessin el suficient pes, molt per sobre del dels altres ingredients de la recepta\n• Alleugereix les salses. Sovint anem pel més convenient i ràpid: fer ús de salses comercials, carregades bàsicament de greixos i, si més no, d’additius alimentaris i sucres. Et suggereixo que consultis llibres de receptes i plataformes virtuals gastronòmiques, per aprendre a preparar un ventall suficient de salses, ben versàtils, que tinguin com a base verdures/hortalisses, sucs de fruita, brous, vi i cervesa, derivats lactis descremats, fruits secs, vinagre, espècies i herbes aromàtiques. I que permetin garantir que la quantitat addicionada d’oli sigui moderada o nul·la. Es tractaria d’intentar reduir la ingesta de greixos (principalment dels saturats) i, a més, disminuir la densitat calòrica del plat.\n• Usa gots de grans dimensions. A vegades sol costar beure entre hores, perquè no existeix l’hàbit, perquè la pròpia quotidianitat i el seu ritme no hi ajuda, o perquè la sensació de set passa desapercebuda. Tot i que es recomana una ingesta hídrica mínima (preferentment d’aigua, però contemplant tots els líquids en general, per a restaurar les pèrdues), si costa arribar a aquesta a través de la beguda, és molt recomanable que durant els àpats (i a poder ser entre hores) es begui aigua fent ús de gots de grans dimensions (250-333 mL). Ajudarà una mica més a cobrir la ingesta hídrica necessària.\n• Modera’t en el pa. Menjar pa, al dinar o al sopar, acompanyant amb ell cada mos, o bé sucant-t’hi l’oli, el sofregit i salses greixoses vàries, pot suposar un extra calòric que, sense pensar-hi, i per hàbit, passa desapercebut. No es tracta del contingut calòric que aporta el pa (que pot tenir més o menys cabuda, com aliment feculent, en funció de la quantitat consumida i de com està estructurat el menú en grups d’aliments), sinó que el toc d’alerta fa referència als greixos que s’arrastren amb el pa i que acaben entrant també a la boca. Si no es consumís pa a l’àpat, una part no a depreciar de la ingesta calòrica seria eliminada. Clar!, les salses i oli excedent es quedaria al plat.\nCom ja se sap, i per a qualsevol àmbit, és més satisfactori l’efecte produït per la suma de petites accions que el resultat d’una sola acció, encara que extraordinària. D’aquí que se t’aconselli observar cadascuna d’aquestes petites actituds alimentàries com una “gran” meta que has d’assolir!


Mor la periodista Montserrat Minobis - Notícies Comunicació - Notícies Comunicació - e-notícies\nComunicació · 11 de Maig de 2019. 11:01h.\nVa ser directora de Catalunya Ràdio i degana del Col·legi de Periodistes\nMor, als 76 anys, la periodista Montserrat Minobis d'una complicació mentre se li feia una cirurgia de cor. Va ser directora de Catalunya Ràdio entre el 2004 i el 2005, degana del Col·legi de Periodistes de Catalunya i també va rebre la Creu de Sant Jordi.\nLlicenciada en Filosofia i Lletres i Ciències de la Informació, va començar la carrera periodística a Ràdio Popular de Figueres el 1961. Deu anys després es va traslladar a Barcelona i va treballar a diversos mitjans com Ràdio 4, on feia entrevistes per als programes culturals.\nDesprés va iniciar una sèrie d'entrevistes a polítics catalans a l'espai "Un altre caire". També va treballar en el programa "Miramar", de Televisió Espanyola, i va dirigir l'"Informatiu matí" i el "Bon dia, Catalunya". Va col·laborar en mitjans escrits com l'Avui, l'Hoja del Lunes, Oriflama i Serra d'Or.\nCal destacar, també, la seva implicació en la lluita pels drets de les dones: va presidir la Xarxa Europea de Dones Periodistes i l'Associació de Dones Periodistes de Catalunya. En aquest àmbit va impulsar La Independent, Agència de Notícies amb Visió de Gènere, centrada en notícies relacionades amb la igualtat de gènere.\nCisma a la Corpo\nBoicot indepe a l'Ara\n#1 Joan, BCN, 11/05/2019 - 12:41\nEPD. Els professionals de Catalunya Ràdio mai l'oblidaran.Mai.


Història | Hotel Costabella a Girona | Hotel 3 Estrellas\nLa Història darrere de l’Hotel Costabella\nJosep Costabella amb 25 anys va ser un dels pioners del turisme a la Costa Brava. Va començar amb la seva dona esposa Palmira Pardàs llogant una casa gran de poble a primera línea de la platja de Llafranch reformant-la i convertint-la en l’Hostal Bella Costa. Van tenir una filla, Roser, que va viure amb ells el boom turístic dels 60. Amb esforç i treball, van aconseguir adquirir l’hostal i el van anar ampliant fins el 1967, any en el que el van vendre per construir l’Hotel Costabella, de tres estrelles amb 22 habitacions, a la carretera Nacional II a Girona. En aquella època, l’establiment era reconegut com un dels millors restaurants de la ciutat pels banquets de bodes i comunions, així com àpats d’empreses, més que com a Hotel pròpiament dit.\nL’hotel va superar varies crisis, com la econòmica de finals dels anys 70 o l’ obertura de l’autopista que va fer disminuir el tràfic per la Nacional-II. Però van lluitar per innovar, renovar-se i fer-ne un hotel i restaurant de qualitat, a on s’han allotjat des de presidents a esportistes d’elit, actors o cantants reconeguts.\nQuan en l’any 1983 Josep Costabella va morir, va continuar la seva dona amb l’ajuda de la seva filla i gendre, el qual més tard va treballar a la cadena NH Hotels i l’Hotel en va formar part. A partir d’aleshores, es va fer l’ampliació a les 47 habitacions actuals.\nDesprés de la mort de la Parmira al 1995 i en mans de la seva filla, amb els anys esdevingué altre vegada independent, adherint-se després a la cadena comercial Sercotel.\nTambé es van dur a terme les reformes de nous equipaments com la piscina exterior, la terrassa i la zona Spa amb el gimnàs, jacuzzy, sauna, sala de massatges i tractaments de bellesa amb la finalitat de millorar l’estada dels nostres hostes.\nActualment, Roser Costabella gestiona directament l’Hotel amb la participació del seus tres fills. Tots s’han format també i han treballat en altres camps com la psicologia, l’arquitectura o l’enginyeria, aplicant aquests coneixements per actualitzar constantment l’establiment.\nPerò per sobre de tot, s’ha volgut conservar l’essència, del caràcter hospitalari i familiar que van aprendre dels seus antecessors, fent sentir al client acollit i acceptat com a casa seva.\nReserva la teva habitació a Girona amb l’hotel Costabella de 3 estrellas ¡una estància i allotjament per recordar!


València impulsa un laboratori d'idees internacional “per a promoure el turisme accessible i sostenible”\nSandra Gómez assegura que “la Unió Europea ha reconegut el model turístic implantat a la ciutat”\nL'Ajuntament impulsarà un laboratori d'idees internacionals per a generar propostes que responguen als reptes que planteja actualment el turisme. També promourà projectes en el marc dels pilars que Europa identifica com a claus per a la gestió intel·ligent de la destinació com són l'accessibilitat, la sostenibilitat i digitalització. Ho han anunciat hui la vicealcaldessa i regidora de Desenvolupament Urbà, Sandra Gómez, el regidor de Turisme i Internacionalització, Emiliano García, i el director de Visit València, Antonio Bernabé, durant la presentació de les principals actuacions que es duran a terme amb motiu de la designació de València com a Capital Europea de Turisme Intel·ligent per a l'any 2022.\nSandra Gómez ha afirmat que “la ciutat de València està d'enhorabona, perquè la Unió Europea ha premiat i reconegut el treball realitzat per la ciutat de València en matèria turística i ha avalat el marc de governança públic privada que vam establir de la ciutat”. “En estos 6 anys hem consolidat un canvi de paradigma, i hem convertit a València en una destinació sostenible que treballa, entre altres, per a neutralitzar la petjada de carboni, per a ser accessible per a tota mena de visitants, eliminant barreres, i amb una governança transparent i col·laborativa de la mà de sector privat” ha afirmat.\n“Este treball amb el sector privat ha permés establir els programes de producte per a posicionar València, per exemple, com una destinació gastronòmica, i albergar la Gala Michelin d'Espanya i Portugal el mes de desembre; una destinació atractiva per a la indústria audiovisual, capaç d'acollir la pròxima edició de la Gala dels Goya, o una destinació inclusiva i idoni per a practicar esport, que serà la seu dels Gai Games en 2026” ha destacat Sandra Gómez.\nPer la seua part Emiliano García, ha destacat que ser destinació intel·ligent “significa implantar polítiques responsables i respectuoses amb el medi ambient, els ciutadans i visitants; dotar-nos de dades i informació abans d'actuar, usar la tecnologia per a ser més eficients i cuidar les nostres tradicions i patrimoni. I tot això, compaginant-ho amb la competitivitat i rendibilitat de les empreses”.\nAixí mateix, el regidor ha afirmat que “en estos últims anys hem pogut posar en marxa projectes de gran envergadura i gran repercussió perquè, anteriorment, s'havien establit les bases d'un nou model turístic.” I entre estos projectes, Emiliano García ha ressaltat “aquells que ens posicionen en el mapa turístic dels destins verds, com pot ser el projecte de la Petjada de Carboni i l'objectiu final del qual és convertir a València en una destinació neutra en carboni en 2025”. “No oblidem que València ha sigut la primera ciutat del món a auditar i certificar, i per tant a comprometre's a reduir, perquè no es pot reduir el que no es mesura” ha conclòs.\nThink tank Internacional del Turisme Intel·ligent\nAmb motiu de la Capital Europea de Turisme Intel·ligent, la ciutat de València comptarà amb una proposta d'actuacions per a tot l'any. Així, s'impulsarà un Thik Tank (laboratori d'idees) internacional de Turisme Intel·ligent format, entre altres, per les ciutats europees que en anys anteriors han rebut este reconeixement. L'objectiu és generar un espai d'impuls i creació de propostes en el marc dels reptes que ens planteja el turisme.\nA més, s'impulsaran iniciatives “per a involucrar i donar a conéixer els valors associats al turisme intel·ligent entre residents i turistes, i promoure la transformació Smart de les empreses locals i potenciar l'ecosistema Smart Tourism (ciutat intel·ligent) de la mà de la iniciativa público-privada “València Tech City” i les universitats.\nAixí mateix, s'establiran diferents fòrums de debat i intercanvi d'experiències sobre el turisme intel·ligent, a través de la jornada “Urban Tourism Trends”, i l'organització d'un Congrés Internacional Smart Tourism.\n4 pilars del Turisme Intel·ligent\nEste model de gestió impulsat per la ciutat de València ha permés avançar en projectes de gran envergadura en el marc dels 4 pilars que Europa identifica com a claus per a la gestió intel·ligent de la destinació.\nEn matèria d'accessibilitat, per exemple, la Unió Europea ha posat en valor l'aposta de la ciutat per conversió en zona de vianants d'espais i l'eliminació de barreres arquitectònica. Així mateix, en matèria d'inclusió, va reconéixer el treball de la candidatura a ser seu dels Gai Games en 2026 que finalment s'ha atorgat a la València.\nPel que respecta a sostenibilitat i digitalització, s'han valorat positivament els projectes de mesurament i reducció de la petjada de carboni i hídrica de l'activitat turística i el sistema d'informació turística, respectivament. Per la part de cultura i creativitat ha sigut altament valorada l'agenda anual d'esdeveniments, amb propostes per als 12 mesos de l'any, l'important Patrimoni Unesco de la ciutat i València Capital Mundial del Disseny 2022.


Inici > Publicacions > Col·lecció Polítiques 46\nCol·lecció Polítiques 46\n"Estructura social i desigualtats a Catalunya" (2005). Col·lecció Polítiques, número 46. Fundació Jaume Bofill. Accedeix a la publicació sencera des d'aquí.\nResums dels capítols de la publicació:\nCapítol 1. El Panel de Desigualtats Socials a Catalunya (PaD). Laia Pineda Rüegg\nEl Panel de Desigualtats Socials a Catalunya (PaD) és una enquesta longitudinal impulsada per la Fundació Jaume Bofill per a l’estudi de l’estructura i les desigualtats socials a Catalunya. L’impuls d’aquesta enquesta respon a dos objectius fonamentals: proveir el país d’una font de dades primàries sobre estructura i desigualtats socials amb garanties de qualitat suficients, i fer arribar als responsables de les polítiques públiques dades i estudis que permetin revisar, reorientar i impulsar noves actuacions en matèria de polítiques socials.\nEn aquest capítol de presentació del PaD ens aturem en les principals característiques del pro¬jecte pel que fa als seus continguts i les implicacions metodològiques que es desprenen del fet que sigui una enquesta longitudinal. S’expliquen amb detall els criteris seguits per elaborar la mostra i es contrasten amb la mostra resultant en acabar la primera onada de l’enquesta (2001-2002). El capítol es tanca amb algunes notes sobre el treball de camp i els resultats del control de qualitat.\nAccedeix al capítol des d'aquí.\nCapítol 2. Les classes socials a Catalunya. Cristina Sánchez i Núria Quintana\nEn aquest capítol s'analitzen les desigualtats socials en les condicions de vida de la població catalana a partir de les classes socials. Els resultats de la recerca mostren la pervivència de la classe mitjana propietària, la classe mitjana assalariada i la classe treballadora com a grups centrals d'aquesta estructura. També ens mostren els canvis que s'han produït en les condicions de vida de cada classe i les diferències que subsisteixen entre elles. Molts comportaments de classe han deixat de ser-ho, però això no vol pas dir que les desigualtats hagin desaparegut. Ans al contrari, les dades del Panel de Desigualtats Socials a Catalunya (PaD) posen en evidència que continuen sent una característica fonamental de la nostra societat.\nVeure document adjunt: Les classes socials a Catalunya: desigualtats en les condicions de vida dels grups socials.\nCapítol 3. Dues cruïlles del sistema escolar: l'accés a l'escola pública i a l'ensenyament secundari postobligatori. Xavier Bonal, Xavier Rambla i Marc Ajenjo\nAquest capítol fa ús de les dades de la primera onada del PaD per tal d'avaluar les probabilitats dels joves d'accedir a l'escola pública (en comptes de la privada) i a l'ensenyament secundari postobligatori. Per a cada anàlisi s'explora en primer lloc les relacions bivariades entre la variable dicotòmica referida a l'accés (accedir o no accedir) i variables referides a les característiques individuals i familiars (lloc de residència, situació laboral dels progenitors, classe social, etc.). En segon lloc, s'exposen els resultats d'una regressió logística a partir de les variables més significatives per explicar l'accés a cadascuna de les cruïlles descrites. Les anàlisis mostren la importància del factor territorial (municipi de residència) per explicar la probabilitat d'accés a l'escola pública o privada, un resultat que és coherent amb les característiques de la distribució de l'oferta de cada sector de titularitat al territori. D'altra banda, els factors relacionats amb l'origen social de l'individu (classe social, situació laboral dels progenitors o nivell d'estudis de la mare) són els que es mostren més significatius a l'hora d'explicar l'accés a l'ensenyament secundari postobligatori.\nCapítol 4. Les desigualtats en el mercat de treball. Albert Recio i Carolina Recio\nL'objecte d'aquest capítol es analitzar les desigualtats generades en el mercat laboral. En el nostre model social el treball mercantil constitueix una activitat central en la vida de la gent i en gran mesura condiciona les seves vides. Els impactes de l'activitat laboral són diversos i es donen tant en el procés d'entrada en l'activitat (atur, cerca de feina, etc.) com en les condicions que tenen les persones ocupades en aspectes com els salaris, l'estabilitat laboral, la jornada, etc. Es constata que aquestes diferències són importants i sovint sistemàtiques quan es tenen en compte determinades característiques personals, com és el cas del gènere, el nivell educatiu o la posició laboral de les persones. L'estudi avalua la mida d'aquestes desigualtats i suggereix algunes de les raons que permeten explicar-les, encara que en alguns casos la natura d'aquestes desigualtats està subjecta a un debat posterior que el nostre treball tracta de situar.\nCapítol 5. El repartiment del treball domèstic i familiar. Cristina Sánchez i Hug Llàcer\nQuan parlem de treball és habitual pensar en el treball mercantil i oblidar el treball domèstic i familiar. Aquest article aborda la realitat d'aquest tipus de treball a les llars de Catalunya. Hem analitzat qui fa el treball domèstic, ja sigui membre de la llar o no, i qui té cura de les persones grans o petites. Alhora, demanem als entrevistats què suposa el treball domèstic i familiar a les seves vides des de la perspectiva dels conflictes familiars, en la relació amb els altres membres de la llar, i des de la perspectiva dels conflictes amb el treball en el mercat laboral.\nCapítol 6. La gestió del temps quotidià: dificultats d'encaix, escassetat i desigualtats. Sara Moreno\nL'escrit exposa els resultats d'una primera anàlisi orientativa de l'estudi de la problemàtica del malestar del temps en les societats occidentals contemporànies. Un malestar que, si bé es va començar a manifestar entre les dones adultes que es troben en règim de doble presència, sembla\nque cada vegada s'estén més entre diversos col·lectius. En concret, s'analitzen tres aspectes relacionats amb la gestió del temps quotidià: la manca d'encaix entre l'estructura temporal de les societats del benestar i la vida quotidiana de bona part de la ciutadania; la percepció del temps escàs; i la relació entre les desigualtats socials i el temps. En última instància, es vol conèixer a quines persones i de quina manera afecta l'anomenat malestar del temps.\nCapítol 1. La pobresa a Catalunya. Sara Ayllón, Magda Mercader (coord.) i Xavier Ramos\nCada dia es fa més evident a Catalunya que, al costat del progrés econòmic de bona part de la societat catalana hi ha una realitat persistent, la de la població que pateix situacions de pobresa. L'anàlisi detallada de les dades de la primera onada del PaD (2001-2002), ens porta a fer una constatació fonamental: la pobresa es manifesta de formes molt complexes i variades.\nL'estudi no només s'ocupa de la quantificació de la pobresa sinó que en ressegueix els perfils a través del gènere, l'edat, l'estat civil, la situació d'activitat, l'habitatge o l'estat de salut, entre d'altres. A les ja conegudes formes de pobresa associades a la vellesa i a la inactivitat s'hi afegeixen formes noves, vinculades als efectes de l'atur i a l'empitjorament de les condicions de treball. Finalment també s'analitzen els índexs de privació de les llars catalanes en tres àmbits: la privació bàsica de consum, la privació bàsica d'habitatge i la privació secundària. L'anàlisi de privació, que complementa l'estudi de la pobresa monetària, fa emergir les limitacions de moltes llars en l'accés a determinats béns que incideixen directament sobre el seu nivell de vida. L'estudi assenyala que les limitacions són especialment importants pel que fa a l'accés a l'habitatge de les llars més joves.\nCapítol 2. Les desigualtats socials i la salut a Catalunya. Cristina Sànchez\nLa qualitat de vida que proporciona l'Estat del benestar als ciutadans és un tema de vital importància per a les societats en el seu conjunt, però especialment ho és per als membres que la composen. En aquestes pàgines ens centrarem en la vida quotidiana dels ciutadans de Catalunya, atès que les dades del PaD de Catalunya ens diuen com viuen, què els agrada, què els falta i quins problemes tenen. Al qüestionari del PaD no es demana als enquestats quina opinió els mereix l'Estat del benestar ni com els afecten les polítiques públiques o la seva absència. Se'ls demana què està passant a les seves vides i a la de les seves famílies i, per tant, tenim una radiografia molt acurada del que suposa viure a Catalunya per a cada un dels grups socials. És a partir de l'anàlisi d'aquesta situació que queda clar quines són les mancances de l'Estat del benestar a Catalunya, en quins camps cal actuar i quins efectes tenen sobre els ciutadans els tipus d'actuacions que es duen a terme.\nCapítol 3. Una visió de la joventut a Catalunya. Pau Miret\nDes d'una perspectiva biogràfica, la joventut és una etapa vital que transcorre entre la infantesa i el món adult. Delimitar-la en un interval d'edats no és tasca fàcil i a les estadí¬stiques oficials no és estrany veure ballar aquest rang d'edats en funció del moment històric en que s'han publicat. En el cas que ens ocupa s'ha considerat que la joventut comença als quinze anys i es perllonga fins als quaranta. Aquests són els i les joves que es fotografien amb tot luxe de detalls, a partir de les dades del PaD (2001-2002).\nAltres preguntes a les que s'intenta donar resposta fan referència al procés d'emancipació dels joves, analitzant les variables que hi intervenen. En tercer lloc, aprofitant la informació retrospectiva\nde les generacions més grans de la mostra, es reconstrueixen algunes dimensions de la seva joventut, com la transició de deixar l'escola, inserir-se en el mercat de treball o formar una parella. Finalment, s'explota una succinta informació disponible sobre els fills i filles dels entrevistats i algunes qüestions sobre habitatge.\nCapítol 4. Els fills: present i futur. Cristina Sànchez, Núria Quintanta i Hug Llàcer\nAquest capítol s'ocupa de l'anàlisi de les llars amb fills de Catalunya, en tres aspectes diferents: la seva escolarització, la percepció que tenen els pares del futur dels fills i les satisfaccions que aquests fills proporcionen als pares. Són molts els aspectes relacionats amb els fills que no tractarem, i fins i tot d'aquells dels quals parlarem se'n podrien dir masses coses, però el cert és que l'anàlisi de les dades del PaD ens dóna una informació prou valuosa sobre la importància que té per a les llars l'educació dels fills i, en general, sobre la importància de les vides dels nostres fills per a nosaltres i per a la nostra societat.\nVeure document adjunt: Els fills: present i futur.\nCapítol 5. Els habitatges de la població catalana. Carme Trilla i Joffre López\nL'habitatge és una de les múltiples perspectives des de les quals es poden analitzar les condicions de vida de la població. Partint de l'explotació de la primera onada del PaD (2001-2002) i prenent com a element de contrast altres investigacions dutes a terme amb anterioritat, aquest informe aborda la forma d'allotjament dels residents a Catalunya.\nA l'estudi s'examinen indicadors de l'espai físic dels habitatges i, aprofitant les potencialitats del PaD, s'introdueixen elements de caràcter més social com ara els tipus i el perfil socioeconòmic de les llars, el règim de tinença, la satisfacció residencial, les necessitats subjectives de rehabilitació, l'esforç que comporta el pagament mensual de l'habitatge, el paper de la família en l'accés a l'habitatge, la disposició de segones residències o el lligam entre classe social i superfície de l'habitatge.\nL'edat del nucli de la llar és una variable que es té especialment en compte en la mesura que permet identificar estats d'allotjament molt diferenciats. La mida mostral del PaD permet, en certes ocasions, la desagregació dels resultats amb relació a les províncies.\nCapítol 6. Les llengües a Catalunya. Albert Fabà\nEl PaD 2001-2002 conté diverses preguntes que fan referència a qüestions lingüí¬stiques. Respecte a altres treballs, té dues innovacions metodològiques interessants: la utilització sistemàtica d'una escala percentual per avaluar l'ús lingüí¬stic, i la reponderació de les dades, d'acord, entre altres variables, amb el lloc de naixement de les persones enquestades. Aquest darrer aspecte proporciona\nuna credibilitat especial a les seves dades.\nQuant a la llengua d'identificació, a Catalunya hi ha dos grups principals: els catalanoparlants (43,3%) i els castellanoparlants (43,4%). Molt lluny, hi ha els bilingües identitaris (8,8%) i els que declaren tenir altres llengües d'identificació (4,4%). Aquesta variable identitària influeix de manera decisiva en l'ús lingüístic, la qual cosa proporciona les següents mitjanes d'ús del català : 62,22%, a l'escola; 50,56%, a la feina; 51,6%, a les botigues; 45,94%, amb els amics; 45,28%, a la llar, i 42,81%, amb els veïns.\nEl Panel de Desigualtats Socials a Catalunya (PaD)\nEls fills: present i futur.pdf\nLes desigualtats socials i la salut a Catalunya.pdf\nLes desigualtats en el mercat de treball.pdf\nLes classes socials a Catalunya: desigualtats en les condicions de vida dels grups socials.pdf


Estimats pares !!!! – Blocdepares\n11 / febrer / 2015\nL'educació exigeix emocions !!!\nAvui us proposem dues infografies que hem trobat en diferents portals de Internet !!!!\nPer una part, els seguidors de Crea Tu Mundo, podeu veure un tweet que van enviar el passat 14.10.2014 i que ens recorda alguns aspectes on els educadors podem canviar i que ens ajudarà moltíssim a millorar la comunicació amb els nostres fills !!!\nPer altra banda, també us fem arribar una infografia de la gent de Proceso Terapéutico que han extret de la web www.guiainfantil.com i on ens recorden 10 frases amb una connotació molt negativa i que no ajuden a millorar l’autoestima dels nostres infants i tampoc els ajuden a créixer com a persones!!!\nAmb aquestes dues infografies únicament volem reforçar el missatge que hem anat donant sempre al blocdepares juntament amb alguna entrada recent dedicada exclusivament al control de les emocions i l’autoestima !!!!!


La nova seu de l’Oficina Municipal d’Atenció al Ciutadà obrirà a la Rambla Ferran a primers d’abril\nEtiquetes: seu atenció ciutadà Rambla Ferran\nLa nova seu de l’Oficina Municipal d’Atenció Ciutadana (Omac) de l’Ajuntament de Lleida obrirà a l’abril al local situat a Rambla Ferran número 32, que prestarà el servei que fins ara es donava als baixos de l’edifici Pal·las amb una clara millorar de les instal·lacions. L’alcalde de Lleida, Àngel Ros, ha visitat avui les obres d’adequació d’aquest espai, que ja es troben en la seva recta final, amb la previsió que abans de Setmana Santa es pugui fer el trasllat.\n“Doblem l’espai d’atenció al ciutadà, millorant les condicions a tot nivell. També augmentem el nombre de persones que atendran al ciutadà en les consultes i tramitacions que hagin de fer, que passen de 18 a 24 i millorem la part de software, amb visites concertades prèviament des de casa”, ha destacat l’alcalde. Tall de veu d’Àngel Ros\nAquesta millora del servei, que ha de permetre reduir els temps d’espera i les cues, es suma a tots els tràmits, més de 300, que ja s’ofereixen de forma telemàtica a www.paeria.es per tal d’estalviar temps al ciutadà. A més, ha assenyalat, Ros, situar l’Omac en aquest punt contribuirà a donar més vida a la Rambla Ferran.\nLes obres d’adequació de la nova Omac han consistit la redistribució de la planta baixa en dues àrees molt diàfanes i en refer les instal·lacions, incloent-hi la connexió de l’oficina a la xarxa de fibra òptica municipal. A la planta baixa s’hi ha previst un cancell d’accés on se separa clarament l’entrada a l’Omac de l’accés a la Confederació d’Organitzacions Empresarials de Lleida (Coell), que és la propietària del local i segueix tenint seu a la primera planta i la major part del soterrani de l’edifici. La sala d’espera comptarà amb capacitat per a 56 persones.\nLa visita també ha comptat amb la presència del tinent d’alcalde de Promoció i Gestió de l’Hàbitat Urbà i Rural i la Sostenibilitat, Fèlix Larrosa, i del de Participació Ciutadana, Drets Civils i Cooperació, Joan Gómez.\nEl Centre Experimental de la Cinematografia i les Arts Audiovisuals Catalunya tindrà seu a Lleida Programa 30 Plus - Les persones participants ens expliquen el pas pel programa Declaracions l’alcalde sobre projecte del Museu Morera. Ajuntament,Paeria,Lleida,Canal Paeria,premsa,prensa,notícies,Joan Queralt,Canera Municipal,En Comú,Animals en adopció,Obres millora Canera Municipal,CAAC,mortalitat baixa,bones condicions,Atenció 24 hores dia La Nit dels Museus atrau 5.000 lleidatans als equipaments culturals Paeria,premsa,prensa,notícies,plaça l’estació,plaça Ramon Berenguer IV,Rambla Ferran,Carrer Anselm Clavé,Príncep Viana,circulació Príncep Viana,Pont Viana museu clima Seu Vella Lleida, escollida per votació popular monument favorit turisme turismo monumento Lérida tourism visit Turó acull celebració Dia d’Europa Vella, fotografiada des d’un altre punt vista LLeida Llotja Joan Clos atenció dona Banyetes Àngel Ros Xavier Gosé, l’il·lustrador cronista Belle Époque, al d’Art Jaume Morera Fira Caixa Bank renoven acord potenciar l’activitat firal Territori economia Mercolleida aigua comunicacions Aeroport Lleida-Alguaire urbanisme LaLlotja Fundació Sorigué educació comerç sanitat GlobaLleida Inventari General escenari presentació estatal l’OK Lliga


Lluís Torró: Torró (EUPV): “La posició de Rambla en el Consell s’aclarirà amb l’aprovació del pròxim Pressupost”\nTorró (EUPV): “La posició de Rambla en el Consell s’aclarirà amb l’aprovació del pròxim Pressupost”\nEUPV exigirà al proper debat pressupostari que es doten suficientment les partides de la Conselleria d'Indústria i Comerç per a sentar les bases per a resoldre els problemes dels sectors industrials tradicionals i del petit comerç i per a dissenyar i impulsar un nou model productiu\nEl diputat d’EUPV espera que l'assumpció de la conselleria d'indústria per part del Vicepresident 1er signifique que el Consell “per fi” es prenga seriosament el problema de la greu crisi dels sectors industrials valencians, però “la pedra de toc, de tota manera, no arribarà fins als pressupostos: en funció dels diners que se li assigne se sabrà si, en realitat, la Conselleria d'Indústria i Comerç deixa de ser la 'maria' que ha esdevingut amb el PP”.\nTorró considera que “la Generalitat disposa de mecanismes que poden ser efectius per a realitzar polítiques industrials actives, com l’IMPIVA i els Instituts Tecnològics, però als quals ha anat retallant els recursos financers i humans fins fer-los poc operatius. Eixa política nefasta ha sigut conseqüència de l'aposta del PP per la construcció com a motor de l'economia valenciana, però si els recursos no eren ni suficients ni adequats en una conjuntura de bonança, encara ho són menys en l'actual situació de crisi”, afirma el diputat d’EUPV.\nPer a EUPV, l'afirmació del president que Rambla assumirà la "coordinació de les polítiques d'ocupació" des de la Conselleria d'Indústria sembla apuntar en la direcció que Gerardo Camps deixarà d'exercir (totalment o parcialment) aquestes polítiques. EUPV demanarà, com ja ha fet en reiterades ocasions, la reactivació de l'Observatori de la Indústria per a consensuar amb els agents socials quines polítiques ha de desplegar el Consell per tal de fer front a la gravíssima crisi que travessen els sectors industrials valencians, una crisi que s'arrossega des de 2005 com a mínim.\nTorró recorda que “les propostes elaborades per organismes que depenen de la conselleria d’Indústria per salvar sectors com, per exemple, el marbre del Vinalopó Mitjà depenen en una elevada proporció de l'actitud i els recursos que es dediquen des del propi Consell”. Per això, “el projecte de pressupost aclarirà si situar a Rambla al front d'aquesta conselleria resulta alguna cosa més que un gest (de dubtosa interpretació, a més) en el joc del manteniment de complicats equilibris entre el propi Vicente Rambla i Gerardo Camps, que és qui maneja els diners”.


El CEIP El Patí avança la celebració del Dia Mundial de l’Autisme\nEl 2 d’abril és el dia marcat al calendari per recordar i conscienciar sobre la incidència d’aquest trastorn, però l’alumnat i el professorat d’aquest centre educatiu es va unir per celebrar-lo ahir, ja que aquest dia coincidirà amb les vacances de Pasqua. El centre va organitzar, entre altres activitats, una obra de teatre i una cercavila amb dolçaines i tabal pels carrers adjacents a l’escola. L’alumnat de sisé va llegir un text on remarcava que no celebren aquest dia perquè tinguen “ganes de festa”, sinó perquè volen “una societat més tolerant, inclusiva i respectuosa”.\nAquest és el primer any que el Centre d’Educació Infantil i Primària El Patí compta amb una aula de Comunicació i Llenguatge (CiL). Com que el Dia Mundial de Conscienciació sobre l’Autisme –2 d’abril– l’alumnat estarà de vacances de Pasqua, al centre van celebrar ahir una jornada d’activitats de conscienciació. A la vesprada, tots els xiquets i totes les xiquetes de l’escola, amb la companyia del professorat i molts pares i mares, van fer una cercavila pels carrers adjacents al centre educatiu, animada per la música de la dolçaina i el tabal del grup Russafa-fa!.\n“Hem volgut fer una cercavila per fer-nos visibles a la gent del poble, que sàpiguen que som un col·legi inclusiu amb alumnes amb autisme i on som capaços d’aprendre d’ells”, va destacar Ester Muñoz, directora del CEIP El Patí. La regidora d’Educació de l’Ajuntament de Silla, Raquel Sánchez, va destacar que des del curs actual hi ha un grup de xiquetes i xiquets que pateix Trastorn d’Espectre Autista (TEA) que poden jugar en el pati amb la resta de companys. “Estic especialment orgullosa d’aquesta escola, del Patí, per l’esforç que les i els mestres estan fent, estan formant-se i també les famílies. Totes les persones som iguals. Hem de créixer juntes i junts”, va comentar.\nLa jornada d’activitats va començar amb diversos tallers, on l’alumnat va elaborar un puzle en forma de cor i una obra de teatre titulada Por cuatro esquinitas de nada representada per l’alumnat de sisé de Primària. “Volem transmetre als i a les alumnes que totes i tots junts encaixem”, va afegir Muñoz. Al final de la cercavila, l’alumnat de sisé de Primària va llegir un text per remarcar que celebren aquest dia, no perquè tinguen “ganes de festa”, sinó perquè volen “trencar barreres, fer una societat tolerant, inclusiva i respectuosa, perquè les persones afectades d’autisme i les seues famílies necessiten suport i ajuda”, van concloure.\nEl color blau és el color de suport al col·lectiu de persones amb aquest trastorn i les seues famílies. Ahir, les mares de les xiquetes i xiquets amb TEA d’aquest centre de Silla van repartir unes polseres blaves on es podia llegir el lema Juntos todo encaja.\nUn any d’aula CiL al centre educatiu El Patí\nL’equip de professionals que treballa amb l’alumnat de l’aula CiL d’aquest centre educatiu –actualment n’assisteixen 7– està composat per una tutora, que és pedagoga terapèutica, una logopeda i una educadora. “Nosaltres li diem aula TEA, perquè realment només tenim alumnes amb Trastorn de l’Espectre Autista. Fan un treball diari molt gran. Treballem amb pictogrames i intentem que els xiquets i xiquetes amb aquest trastorn es comuniquen. És fantàstic que en només un any hagen fet els progressos que han fet. Tenim unes professionals grandíssimes treballant per la inclusió”, destaca Ester Muñoz. Amb l’ús de pictogrames, aquests aprenen a expressar-se. Són dibuixos que representen necessitats i activitats, com ara, anar al bany, beure aigua, esmorzar o jugar amb els amics. La feina en aquest tipus d’aules permet a les xiquetes i xiquets amb TEA rebre una atenció especialitzada i adaptada a les seues necessitats.


Casino amb retard\nEl comú d’Andorra la Vella ha instat el govern a accelerar el procés per a la concessió del casino. És un projecte que porta un retard evident i per al qual ja s’ha demostrat que hi ha empreses interessades a ser les elegides\nActualitzada 21/03/2017 a les 22:15\nGovern té un problema existencial amb el casino perquè el projecte ha passat a tenir tanta importància com el lloc on finalment s’ubicarà. Des del moment en què es va obrir l’opció que el casino fos l’element estrella de l’edifici The Cloud l’afer ha agafat una altra dimensió. És evident que si la sala de joc ha d’estar situada a la planta baixa del The Cloud, tota l’obra està supeditada a aquest condicionant. Per tant aquesta és la primera gran decisió que Govern ha de prendre. Si ha d’anar al futur edifici emblemàtic o no. Perquè si finalment es decideix que no s’hi ubiqui, el més assenyat seria deixar obert el concurs perquè cadascun dels aspirants pugués decidir on vol que s’instal·li. Els llocs que ja s’hi han ofert són públicament coneguts: el Centre de Congressos d’Andorra la Vella i Caldea. Tots dos tenen avantatges i algun inconvenient, però són els primers a tenir clar que si l’opció The Cloud continua agafant força poc tindran a fer. Perquè la ubicació del futur edifici es troba gairebé en la frontera entre les dues parròquies i a tocar de l’eix comercial central de Carlemany-Meritxell. Difícilment trobarà una gran oposició. Seria bo, però, que l’executiu comencés a accelerar el procés perquè l’incompliment permanent dels calendaris previstos respecte al joc comença a ser alarmant. Sent un projecte que ja es portava en el programa de la primera legislatura és difícilment explicable perquè sis anys després encara no s’ha convocat el concurs o la subhasta corresponent. Es tracta d’un atractiu turístic indubtable i al mateix temps Govern ja és perfectament conscient que hi ha diferents empreses que estan disposades a l’explotació, fins i tot han fet números i parlen d’uns ingressos calculables entre 10 i 15 milions d’euros. Es tracta d’una aproximació molt general degut que encara ni tan sols està clar el model exacte de casino que hi haurà, però diu molt de les previsions d’atracció que pot despertar una sala de joc Andorra. El casino, a diferència de fa trenta anys, no és la panacea i la seva aportació no farà variar de forma substancial l’economia nacional. Es tracta més que un tema d’ingressos de l’Estat de poder donar una alternativa lúdica més als turistes tal com tenen la major part de països del món.\nSi fa una dècada la mitjana d'edat dels que sol·licitaven ajuda mèdica per ludopatia se situava entre 28 i 35 anys, ara està entre 18 i els 25; molts s'han fet addictes sent menors, però la pasta és la pasta, i més quan es tracta de l'única manera legal de rentar diners.


Apartment in Playa De Las Burras III Gran Canaria Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\n-, San Bartolome de Tirajana, Gran Canaria, Espanya, 0\nSobre Apartment in Playa De Las Burras III\nDissenyat tant per oci com per negoci, Apartment in Playa De Las Burras III està situat idealment a San Agustin; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de San Agustin. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen habitació familiar. Gaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, reproductor de DVD/CD per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Apartment in Playa De Las Burras III és una selecció idònia per a la vostra estada a San Agustin.


Carnestoltes 2020 - NicoNews\n06/02/2020 admin A dins de classe, escola, institut Copèrnic 0\nAvui des de la revista us volem avançar una de les celebracions més festejades arreu del món: el carnaval. T@ts hem celebrat el carnaval en algun moment de les nostres vides, però què és el que en sabem d’aquesta festa? Ara us parlarem de com se celebra el carnaval a altres països i finalment, us anticiparem de quina manera festejarem al Copèrnic la jornada de Carnestoltes!\nA França el carnaval de Niça és el més gran del seu país i és un dels més atractius d’Europa. Per uns dies, la ciutat s’omple de flors, lum, música, art i colors.\nUns dels més famosos és el carnaval de Rio de Janeiro, on hi ha moltes carrosses, disfresses, color, música, sensualitat, samba…\nEl carnaval més especial de tot Europa és el de Venècia, a Itàlia ,perquè porten màscares, vestits i carrosses d’època antiga i és molt bonic.\nA continuació us deixem una enquesta sobre quin és el carnaval més famós del món.\nQuin es el carnaval més famós del món ?\nCarnaval de Venècia (100%, 1 Votes)\nCarnaval de Rio de Janeiro (0%, 0 Votes)\nCarnaval de Sitges (0%, 0 Votes)\nCarnaval de Mèxic (0%, 0 Votes)\nCarnaval de Nova Orleans (0%, 0 Votes)\nCarnaval de Colonia (0%, 0 Votes)\nEl 21 de Febrer, el nostre institut celebrarà la jornada de Carnestoltes amb diferents activitats i tots podreu assistir al centre disfressats… La temàtica d’aquest any serà les sèries de ciència ficció. A les 9 podreu participar en un kahoot per demostrar els vostres coneixement sobre aquesta temàtica. A continuació, tindrà lloc una rua -en col·laboració amb l’escola bressol l’Espígol i l’escola Marià Galí. De tornada al centre, t@ts anirem al gimnàs, on els alumnes de 4t tenen preparada una “Chirigota” molt especial i es celebrarà el tradicional concurs de disfresses (Els/les vostres tutors/es us facilitaran les inscripcions)\nAixí mateix, durant tota la setmana el personal de l’institut podrà seguir unes normes una mica especials… Us la mostrem a continuació.\nFet per Ingrid\nEl Copèrnic a la Copa Copèrnic!


rosaboladeras.cat – Pàgina 2 – Blog-web de Rosa Boladeras\nLa pandèmia del coronavirus és com una bufetada a la consciència de la nostra societat malcriada i hipòcrita. Per exemple, ara sembla que ens hàgim adonat de la importància de la neteja i de la higiene i, ves per on, resulta que les professionals de la neteja fan una feina important. Quina imatge la de “la dona de la neteja”…\nL’olfacte té un gran poder evocador. Aquests dies l’olor d’alcohol amb què desinfectem, m’ha transportat a la infància i al record de les injeccions que abans ens posaven tan sovint i de la figura del practicant. Quan venia el practicant, en el meu cas era “la” practicant (la Maria Àngels, tota una institució a Calaf), a casa se sentia aquesta…\nJa fa 14 anys que va morir la meva mare. Tenia 76 anys i vaig pensar que era massa aviat. Segurament, sempre és massa aviat per a la mort de les persones que estimem. Tot el que està passant aquests dies m’hi ha fet reflexionar molt. Ella va passar dues temporades en una residència. De la primera, es va recuperar…


Novembre de 2017 – No cal que en facis gaire cas\nJa és ben veritat que on no arriba la raó, arriba la força. Ens agradi o no -i ja us ben juro que no m’agrada gens ni mica- corren temps de prohibicions, de censura, de persecució de tota dissidència, que ens fa preguntar, per exemple, què passaria si La Trinca, aquell grup musical que va omplir de somriures i de festa la banda sonora de les darreries del franquisme i de la transició, estès avui en actiu. Malament rai, que ho passarien. I si no, que els ho demanin als músics i humoristes encausats i condemnats per cantar o per fer acudits.\nL’escenari prohibitiu i repressor d’avui, però, arriba a extrems absurds, tot i que del tot preocupants. Dos exemples:\nPrimer. La prohibició que les fonts de Barcelona s’il·luminin de color groc, perquè, segons diu la Junta Electoral, pot identificar-se aquest color amb una determinada opció política. Ja posats -i no sóc el primer a proposar-ho-, demanaria que es prohibeixi, també als espais públics, l’ús del vermell, utilitzat a tort i a dret pel PSC, i també el taronja, color que identifica Ciutadans, i el blau cel, profusament utilitat pel PP. O és que els llums de Nadal, sense anar més lluny, no transmeten missatges?\nSegon. Es prohibeix a la gent gran de Reus manifestar-se davant de l’Ajuntament, cada dia, puntualment i amb identificadors grocs, en demanda de llibertat per als consellers empresonats i per als Jordis. Es prohibeix el dret de reunió a la via pública. A què ens sona, això, als que tenim una certa edat?\nEntre el ridícul i la dictadura repressora. Per aquí ens toca transitar. I no ens enganyem, que totes les dictadures, totes, tenen sistemes legals i tribunals que les emparen i les disfressen de legalitat. Per tant, això de l’obediència cega a normes i jutges, posem-ho, si més no, en quarentena. La raó sempre per davant de tot, i més en temps irracionals.\nNo hi ha dubte que vivim temps en què els jutges, molt més que els dirigents, marquen l’agenda quotidiana, això sí, no ens enganyem, sempre al ritme de la política. Un darrer exemple és l’ordre (retinguem el concepte “ordre” lligat a la figura de determinats governants) del ministre del ram per al retorn de les peces del Museu de Lleida que, en el seu moment van ser al monestir de Sixena. Una bonica manera d’acabar amb un conflicte que, seny en mà (ara que tant es reivindica el seny) mai no hauria hagut ni de començar.\nI ja posats en terreny judicial, potser val la pena buscar en judicis famosos inspiració per entendre i resoldre conflictes. Un d’aquests judicis és el que trobem al Primer Llibre dels Reis (3, 16-28), de la Bíblia, que narra el judici de Salomó sobre la maternitat d’un nadó en disputa. En aquell cas, la mare autèntica, més s’estima perdre el seu fill que veure’l partit pel mig, com proposava el monarca jutge. Seguint aquesta saviesa antiga, si la solució al conflicte d’aquestes peces d’art fos trencar-les i deixar-ne una meitat en poder de cadascuna de les parts, qui penseu que renunciaria a la seva, per tal de preservar el patrimoni intacte i sencer?\nSi tenim paciència i rellegim aquesta trista història, la de les peces del Museu de Lleida, amb ulls crítics, sense apriorismes fanàtics i només amb les ulleres de veure la realitat de la preservació del patrimoni cultural, entendrem moltes coses. Però, és clar, els temps que corren no conviden a la raó, ni a la intel·ligència, ni tampoc a la justícia, ni al dret a la legítima defensa.\nTinguem-ho ben clar de bon començament: Madrid no negocia mai. Madrid, cort i capital d’un imperi ja inexistent, no negocia, no cedeix. Combat, derrota o és derrotat, però no negocia res que no siguin, i encara, les condicions de la rendició de l’enemic. Això sí, s’omple la boca amb paraules tan espectaculars com buides: diàleg, consens, acord, democràcia i per què no, justícia.\nDit això, ja ens podem posar davant les pantalles i començar a sentir parlar de la necessitat d’acords sobre un hipotètic referèndum o sobre una reforma federal de la Constitució que permeti encabir-hi les aspiracions de bona part de la societat catalana. Ja ens podem posar a escoltar tot el que ja hem començat a sentir i que sentirem constantment a partir de principis del mes que ve. Però quan pensem que a l’altra banda de la taula pot haver algú realment interessat a escoltar-nos i a atendre les nostres demandes, recordem que Madrid no negocia, només pacta rendicions per recuperar el seu control sobre tot i sobre tothom.\nUna mostra? Tenim mig Govern empresonat i altre mig a l’exili, el Parlament desballestat, les finances intervingudes, l’estructura exterior de la Generalitat desmuntada, la interior sota vigilància, i unes eleccions a la vista. Amb aquest escenari escollirem un nou Parlament i aquest un nou Govern. Si tot va bé, en un parell o tres de mesos haurem aconseguit un gran triomf: restituir un govern legítim a la Generalitat, tornar a tenir un Parlament actiu i patir una menor supervisió dels nostres comptes públics. Tot un èxit. Haurem tornar a fa un parell d’anys, ja ens estarà bé i ens semblarà una victòria. Si hi ha molta sort, més endavant i sense gaire soroll, aniran caient les causes obertes als tribunals, que quedaran en res; i estarem satisfets de tenir la nostra gent, en el millor dels casos, fora de la presó i sense citacions judicials. I l’Estat cantarà les virtuts de la democràcia i de l’estat de dret. Negociació tancada. Problema resolt.\nDiuen que allò que costa té valor. Segurament que sí. Segurament que les coses importants, valuoses, no es fan ni s’aconsegueixen sense esforç, i segurament, també, que el sentiment d’haver dedicat temps, talent i energia a alguna cosa la fa més apreciada, si l’aconseguim. De tota manera, no podria ser tot una mica més fàcil?\nLa tradició catòlica ja ens parla d’aquesta vall de llàgrimes on vivim. D’alguna manera és com si a major patiment, més vida. No sé jo, francament. I no és que vulgui defensar la vida regalada, la placidesa del dolce far niente o de la irresponsabilitat, al contrari. Però realment cal considerar un valor, en ella mateixa, la dificultat?\nMirem on mirem, tant a dins nostre, com en família, en el nostre cercle social, en el país en general… veurem sempre el mateix missatge: esforç, dificultat, treball i, amb sort, resultats. Potser sí que les coses són així i no les canviarem, però què me’n dieu de la satisfacció immediata, per sorpresa gairebé, de tot allò que ens passa sense que en siguem conscients fins que s’esdevé? Què me’n dieu d’aquell cop de sort, d’aquell èxit inesperat? Algú pot dir que no són valuosos? La pena és que al comú dels mortals, aquests instants de felicitat regalada no ens acostumen a caure del cel gaire sovint. Però valorem-los quan passen, perquè el més habitual és que tot sigui complicat, i que la recompensa, al capdavall, sempre sigui una incògnita.\nAvui és diumenge. Aparquem, si és possible, tot allò que realment costa i gaudim d’unes hores de calma enmig de la voràgine nostra de cada dia i relaxem tots els sentits, fent-los ben receptius a tot el que ens envolta. Potser ens enduem alguna sorpresa realment agradable. Qui ho sap. De moment, una cançoneta que tot ajuda:\nDenuncieu, que tot s’hi val\nEncara recorden, aquells que van viure la cop d’estat franquista, la guerra i la repressió posterior, que una de les pràctiques habituals i més rendibles a tots nivells, per desfer-se de rivals, o de deutors fins i tot, era la denúncia d’haver festejat amb el bàndol roig. Només calia poc més que una declaració d’algú suposadament adepte al règim perquè el denunciat fes cap a la presó a al voral de qualsevol carretera. Fàcil i efectiu.\nAra hem sabut que el Ministeri de l’Interior d’Espanya anima a denunciar suposats delictes d’odi a través d’una pàgina que duu l’inequívoc títol de Situación en Cataluña. Protección de víctimas. Més clar, impossible. Dins de l’apartat corresponent a delictes d’odi, un altre que parla de víctimes a Catalunya. Terminologia bèl·lica o, com a mínim antiterrorista per a una situació de dissensió pacífica, que és la que vivim a Catalunya.\nDe fet, el propi Estat, a través dels seus òrgans jurídics, polítics i policials ha marcat el camí. S’actua contra polítics, contra mestres, contra bombers, contra qui fa acudits, contra la premsa contra tuitaires… de manera puntual i indiscriminada i es crea un estat de por social generalitzada, amb el suport inestimable de la Llei mordassa i les seves desproporcionades sancions. El pas següent? La denúncia ciutadana. El resultat? convertir una situació de convivència pacífica, en absolut violenta, en un escenari de terrorisme. Un escenari on l’Estat ha demostrat abastament que es mou amb comoditat.\nSi algú encara té dubtes sobre les veritables intencions d’aquesta invitació a la denúncia, que provi de denunciar tots aquells que inciten a la violència contra Catalunya, ja siguin periodistes, tertulians, polítics o ciutadans. Segurament comprovarà que expressions com “Mas, a la cámara de gas” o “Puigdemont a prisión (o al paredón)“, són declaracions d’amor fraternal als veïns catalans. Molt democràtic, tot plegat. I si no, demaneu als padrins, a veure si els sona i què en pensen.\nDiuen i repeteixen que l’aplicació de l’article 155 tampoc és per a tant i que ha suposat una intervenció suau en l’autonomia catalana. Doncs no és cert. D’entrada ja és massa ocupar el Govern i el Parlament i fer fora els seus legítims titular, tot usurpant competències legals com la dissolució de la Cambra mateixa o la convocatòria d’eleccions, sense anar més lluny.\nPerò més enllà de les grans intervencions, en diferents àmbits també van passant coses prou significatives i que ja indiquen que ens trobem davant d’una ocupació en tota regla que ningú, ara mateix, pot saber quant durarà. Pel que fa a les finances, està per veure que la fiscalització acabi amb la constitució d’un nou Govern; l’escola, qui sap quan temps haurà de passar sota sospita permanent; i ahir mateix sabíem que el ministre de torn, en el seu exercici com a conseller de Cultura, donava ordres de no presentar recursos en el proces sobre les obres d’art del Museu de Lleida que en el seu moment havien estat a Sixena.\nParalitzar l’actuació de la Generalitat en aquest tema és, de fet, cedir davant els demandants. No sé si serà la Guàrdia Civil qui qualsevol dia es presentarà al Museu, o si no tindran el valor d’intervenir abans de les eleccions, però el que està clar és que perdre el fil d’un procés judicial suposa la derrota segura. I en aquest punt estem, per obra i gràcia d’aquests nous i imposats responsables -diguem-ho així- polítics de les nostres institucions.\nEns espera un mes, o uns mesos, molt durs, encara, on veurem tota mena d’actuacions i d’inaccions que poden suposar autèntiques càrregues de profunditat del nostre sistema polític, administratiu i de convivència. Una autèntica política de terra cremada, abans no abandonin els nostres despatxos. De moment, van avisant. I van fent.\nAra li toca a l’escola. Bé, de fet, l’escola catalana sempre ha estat al punt de mira dels franctiradors lingüístics, i més des del moment que una colla de gent que van fer de la persecució al català el seu nexe d’unió es van ajuntar, es van organitzar i fan fundar Ciutadans. Repassem l’hemeroteca i sabrem d’on ve i quin era el primer objectiu d’aquest partit, i així entendrem millor on són i què volen ara mateix.\nL’escola catalana és tan bona o tan dolenta com qualsevol altra. Els seus alumnes acaben sabent més o menys matemàtiques, física, llengües, història, geografia, biologia… en funció del talent i de l’esforç individual, com sempre passa. La diferència del nostre sistema respecte a altres, però, és que sempre ha volgut integrar tothom en una sola línia educativa, articulada en català (si més no teòricament), sense fer cap mena de distinció dels alumnes en funció de la seva llengua d’origen. Això ha permès generacions de ciutadans prou competents en diferents matèries, entre les quals el català i el castellà.\nPretendre, com tendenciosament va fer Albert Ribera en seu parlamentària, que aquest model educatiu està pensat al servei de l’independentisme, quan ell mateix i molts dels seus companys de partit, sense anar més lluny, hi han passat, i ja veiem amb quin resultat, si parlem d’adoctrinament, és un ridícul argument polític, i mes encara si el discurs -per dir-ne d’alguna manera- s’acompanya, com a prova documental, d’un mapa del domini lingüístic del català i es vol fer passar aquest mapa sociolingüístic per un mapa polític. Ridícul i pervers alhora, de fet.\nNo ens equivoquem, Ciutadans no vol millorar el sistema educatiu, només vol fer-hi marginal la presència del català. Podrà enganyar la gent que no ens coneix prou i que s’empassen les mentides sense cap problema. Podrà fer passar realitat lingüística per realitat política. Podrà pressionar les institucions on hi pinta alguna cosa per imposar-hi el castellà (quin preu més alt té de vegades mantenir el poder). Però la realitat és la que és, i no renunciarem a un model educatiu que ha costat tantíssim a tants i tants mestres durant dècades, i amb resultats prou reconeguts per tothom que té dos dits de front.\nLes qüestions de seguretat, en qualsevol país, acostumen a anar envoltades de silencis i de secretisme, segurament per la matèria de què s’ocupen. Això no és cap novetat, però quan llegim notícies com la que ens diu que el cervell dels atemptats de l’agost passat a Barcelona i a Cambrils era un confident del Centre Nacional d’Intel·ligència, quan resulta que aquells atemptats van anar seguit de tot una autèntica cortina de fum en forma d’informacions falses o directament tendencioses sobre possibles avisos a la policia per part de serveis policials estrangers, i quan es va posar en dubte, fins i tot, la competència dels mossos d’esquadra per evitar-los, la cosa exigeix una mica de transparència i un bon grapat d’explicacions.\nAra ens diuen que el director del CNI compareixerà davant del Congrés a explicar la relació de l’imam confident amb l’organisme que dirigeix. Poc podem esperar, però, si fem memòria i repassem de què han servit altres compareixences similars davant dels diputats. De fet, una colla de titulars de premsa i quatre improperis més o menys ocurrents per part dels líders parlamentaris, i poc més. El teatre habitual, de fet.\nExplicar què ha passat, especialment quan hi ha morts, com és el cas, hauria de ser un deure inexcusable en democràcia. No fer-ho només dona peu a especulacions i a la construcció de teories potser fins i tot més perilloses, o més absurdes que la pròpia realitat. Sovint els silencis són pitjors que les paraules. Però ja sabem que poc podem esperar de qui és capaç de decapitar la cúpula policial que va resoldre aquells atemptats en un temps rècord, mentre declara secret oficial tot allò que no vol explicar, per tapar vergonyes o incapacitats. Transparència i Espanya no acaben de lligar bé en una mateixa frase.


el senyor de la pedrera pere mila\nPere Milà i Camps, Perico per als amics i família, havia nascut a Barcelona l'any 1873. Quan es va casar amb Rosario Segimon, era membre destacat de la burgesia, tot i que tenia més pedigrí que diners.\nPere Milà es va dedicar a la política i va ser elegit diputat pel Partit Conservador. També va fer d’empresari de premsa (diari La Tribuna de Madrid) i va ser promotor de la plaça de toros Monumental, que, com La Pedrera, eren propietat de la seva esposa, Rosario Segimon.\nDeien d'ell que era tan simpàtic com ensarronador. Era molt elegant i anava sempre ben vestit. Li agradaven els temps moderns, i va tenir un dels primers cotxes a Barcelona.\nL'any 1940, als 67 anys, Perico Milà va morir al seu pis de La Pedrera.\nPere Milà era habitual en les noticies de premsa de l’època i protagonista d’algunes caricatures insòlites. En aquest cas, es tracta de la il·lustració de l’article publicat al setmanari d’humor i política, El Gall, en el que fan un retrat, agut i irònic, del senyor Perico Milà.\nEL GALL: setmanari nacionalista. Any I. Número 7 – 16 d’agost 1912


Les memòries d’una dona, criada en una família que és tan extravagant com problemàtica\nEl director Destin Cretton, nascut dins de l'escena indie i responsable de l'estupenda 'Les vides de Grace' ('Short term 12'), sembla haver-se domesticat en la seva segona pel·lícula en adaptar de manera bastant rutinària les memòries d'una dona criada en unes condicions poc convencionals per una família tan extravagant com a problemàtica. La pel·lícula es mou entre el present i el passat, per parlar dels límits entre la llibertat i l'anarquia, i de quina manera afecta la concepció del món dels més petits. L'herència i l'aprenentatge social i emocional són dos dels pilars més interessants sobre els quals bascula la cinta, però el seu rerefons no deixa de ser una mica convencional i simplista. També una mica manipulador i sensibler.\nPublicat dijous 12 octubre 2017


Sortida de Batxillerat – Escola Diocesana de Navàs\nEl passat dimecres, 7 d’octubre, els alumnes de 1r i 2n de Batxillerat de l’EDN van realitzar la primera sortida d’aquest any. Els alumnes dels dos cursos van realitzar diferents sortides adaptades a les seves matèries curriculars.\nEls científics i els tecnòlegs van gaudir una estona de les instal·lacions del Campus de la Universitat Autònoma de Barcelona i van visitar el Sincrotó ALBA, a Cerdanyola del Vallès. ALBA és l’única font de llum de sincrotó que existeix a Espanya. Es tracta d’un complex d’acceleradors d’electrons que permet analitzar l’estructura atòmica de la matèria així com les seves propietats. Els alumnes van poder aplicar els seus coneixements en química i física.\nI els humanístics i socials van gaudir d’un matí molt artístic a Barcelona, van començar veient Dona i ocell de Joan Miró i el pavelló Mies van der Rohe. La part més important de la sortida va ser visitar el Museu Nacional d’Art de Catalunya, on van fer un recorregut de les diferents obres que formen part del temari de l’assignatura d’Història de l’Art.\nL'any 2018 és l'any que la Marató de TV3 ha dedicat... Llegeix més\nBatxillerat: visita al Saló de l’Ensenyament\nEls alumnes de 1r i 2n Batxillerat del nostre centre van... Llegeix més\nAvui els nostres alumnes de 3r d’ESO i 1r de Batxillerat... Llegeix més\nEl dimarts, 28 de maig, es va dur a terme a... Llegeix més


La Columna d'en Jordi Casals: Feliç 2010! i feu el que es pugui amb el 2009...\nEl 2008 ha estat l'any de la victòria que els catalans van donar a ZP (malgrat les mentides i mentides i mentides i mentides), de la victòria d'Obama (i la fi de l'era Bush Jr.), de les negociacions infinites pel nou finançament (que no és gran cosa, que és de l'estatut retallat! però ni així...), dels congressos d'Esquerra (Nacional, Regional i Comarcal), de la sociovergència torellonenca i de les no urgències nocturnes torellonenques, de la crisi que no era crisi però que ho va passar a ser, de la VITRI tancada, de Praga, Bucarest i Berlín; de la I Trobada de l'Osonosfera, de guerres que continuen i que recomencen, de nació sense estat ni sense seleccions oficials, de la ruleta de les emocions, del facebook, del bloc del Quico i de poca literatura de Casamare .\nUn 2008 mogut i intens, amb moltes hores de dormir a recuperar. Però un 2008 que ens porta a un 2009 que serà molt més complicat.\nAixí, que com a bon pragmàtic: FELIÇ 2010! I fem el que es pugui amb el 2009...\nPublicat per Jordi Casals i Prat a 18:56\nBon any 9 Jordi!\nBon any nou Jordi\nDe moment et desitjo bon any 2009... del 2010 prefereixo parlar-ne més endavant. També sóc pragmàtic, però realista ;-) hehehe\n1 de gener de 2009 a les 21:47


BCN World ja té aprovada la rebaixa d’impostos – Comunicatur\nHome/Destinacions/Destinacions/BCN World ja té aprovada la rebaixa d’impostos\nEl Parlament de Catalunya ha aprovat fer una rebaixa dels impostos al complex BCN World tal i com demanava l’empresa promotora Veremonte. Catalunya reforma les normatives que afecten la tributació en joc i comerç. Amb la recent incorporació de PortAventura com a soci el projecte segueix donant passes per a la seva materialització.\nTots els partits van votar en contra o es van abstenir en la votació del Parlament però els vots favorables de CiU van ser suficients per tirar endavant l’autorització a la rebaixa. D’aquesta manera es pot accelerar la implantació del projecte que en les últimes dates està donant clares mostres d’activació.\nLa nova llei podria estar enllestida abans de finals d’any i afectarà a tots els casinos de Catalunya tot i que no s’aplicarà fins que BCN World estigui en funcionament. El canvi normatiu no és menor. Els impostos que pagaran els casinos se situarà en un tipus màxim del 10% en front del 55% que és el màxim actual.\nPartits polítics i empresaris del sector turístic critiquen la compatibilitat d’aquest complex recreatiu i oci amb el model de turisme familiar al qual vol vincular-se la Costa Daurada i els municipis de Salou i Vila-seca. El Govern català replica que quan es va anunciar la instal•lació de PortAventura també va haver crítiques sobre el model turístic i sobre les empreses impulsores i a dia d’avui ningú discuteix els beneficis.\nEls defensors de BCN World consideren que, a banda de les inversions i la generació de llocs de treball, suposa una oportunitat de combinar el turisme familiar de l’estiu amb el turisme de negocis. Creuen que el macrocomplex de Veremonte pot portar turisme durant tot l’any i pot servir perquè la Costa Daurada sigui un referent mundial també en aquest segment.\nPortAventura s’alia amb BCN World\nEl parc temàtic de PortAventura s’ha afegit al projecte BCN World per impulsar part de les places hoteleres del complex, unes 3.000, dedicades al segment familiar. Justifiquen que han trigat dos anys en sumar-se perquè han estudiat el projecte amb calma. Port Aventura decidirà quines inversions realitza més endavant quant el projecte entri en una fase de major definició.\nLes novetats que està generant BCN World en els últims mesos donen a entendre que tindrà una execució molt més ràpida que Eurovegas a Madrid. Veremonte Segueix buscant capital inversor als Estats Units i el sud-est asiàtic. Les empreses que ja han entrat en el projecte juntament amb Veremonte són Melià, Melco, Value Retail i darrerament PortAventura.\nLes reserves de les agències augmentaran fins el 7% aquest estiu


Els presos i el futbol, que amaren l'actualitat d'aquests dies, han fet que passés molt desapercebuda una operació empresarial de gran transcendència econòmica i simbòlica: la venda dels cellers Codorniu al fons nord-americà de capital risc Carlyle. Les desavinences entre les branques d'aquesta família i els mals resultats del grup en els últims anys han forçat l'alienació del 80% de les accions per un preu de 390 milions d'euros, amb el deute financer inclòs.\nExplica la història que els cellers Codorniu, inicialment dedicats a la producció i comerç de vi, van ser fundats l'any 1551. Oficialment, és l'empresa més antiga de Catalunya i la seva propietat s'havia anat transferint, de manera ininterrompuda, de pares a fills, La seva gran expansió es va produir a començaments del segle XX, amb l'elaboració del primer cava amb mètode champenoise d'Espanya.\nLa venda de Codorniu a Carlyle ha coincidit amb la descatalanització de l'altra gran empresa cavista del Penedès, els cellers Freixenet, que el passat mes de març van caure sota el control de la multinacional alemanya Henkell (la de les pizzes Dr. Oetker), amb la venda del 50,7% de la companyia per 220 milions d'euros. Codorniu i Freixenet són, juntament amb Torres, les grans marques que representen la potència vitivinícola de Catalunya i han sucumbit a un dels mals endèmics de l'empresa familiar: la seva dificultat per deslligar la propietat de la gestió i la multiplicació dels descendents en l'accionariat, amb dret a veu i a vot.\nEl Penedès ha perdut dos dels seus vaixells insígnia, continuant el gravíssim procés de descapitalització empresarial de Catalunya que patim en els últims anys. En aquest sentit, l'extrema incertesa jurídica i política derivada dels fets de setembre i octubre de l'any passat ha provocat la deslocalització social i fiscal d'unes 4.000 empreses catalanes, entre les quals hi ha les més importants (Gas Natural, "la Caixa", Banc Sabadell, Abertis, Cellnex, Aigües de Barcelona, Applus, Planeta...), amb una facturació global d'uns 50.000 milions d'euros, l'equivalent al 20% del PIB.\nUn dels arguments fonamentals de l'independentisme per reclamar el dret a l'autodeterminació és considerar Catalunya com una colònia d'Espanya. Però el fet cert és que, des d'un punt de vista econòmic, Catalunya ha perdut la seva històrica condició de lideratge espanyol, protagonitzada per grans emprenedors locals amb vocació estratègica global, i ens hem convertit, efectivament, en una colònia... en mans d'empreses estrangeres. Perduts en la immensa mar blava, camí cap a Ítaca, ens hem quedat sense estructures d'Estat en sectors cabdals com la banca, les assegurances, l'energia, les infraestructures...\nDe les 35 empreses que conformen l'Ibex, només una manté la seu nominal a Barcelona, els laboratoris Grífols, tot i que té centralitzada, per raons fiscals, la seva gestió a Irlanda. El divorci entre les grans corporacions empresarials catalanes –que han traslladat la seva seu social fora- i la Generalitat és una tragèdia que no ens podem permetre ni un minut més i que ha de ser esmenada si volem que Catalunya tingui futur.\nEl president Quim Torra, que coneix bé Suïssa, sap que la sobirania i la identitat d'aquest petit país rauen en el fet que té importants empreses multinacionals pròpies en sectors estratègics com l'alimentació, les finances o les assegurances. Que les plataformes empresarials i sindicals més importants de Catalunya, com són Foment del Treball, el Cercle d'Economia, la Cambra de Comerç, CC.OO. i UGT, s'oposin a la via unilateral a la independència hauria de fer recapacitar els dirigents del moviment processista i reconèixer que, pel bé del país i de tots, cal virar el rumb.\nEl problema humanitari dels polítics presos i exiliats s'ha de resoldre de la millor manera possible per la via del pacte amb la fiscalia. El seu retorn a casa, que desitjo de tot cor, és tan important com el retorn a Catalunya de les grans empreses que han marxat i això només serà possible amb un canvi del clima polític i la consolidació d'un marc de confiança a llarg termini. Cal acabar aquest període d'excepcionalitat que vivim arran de la imputació judicial de l'hereu de la dinastia, Oriol Pujol, que ha reconegut finalment tots els seus delictes i ha acceptat entrar a la presó, com Iñaki Urdangarín.\nCatalunya pot ser un dels motors d'Europa, sempre que tinguem una divisió cuirassada de grans empreses locals. Si apliquem la via reduccionista que ens imposa l'independentisme a ultrança, tal vegada deixaríem de ser una colònia política espanyola, però és segur que serem una colònia econòmica estrangera que, sense manies, arrasarà la nostra llengua, la nostra cultura i la nostra singularitat.\nEl nacionalisme introspectiu i el món de l'empresa, que té una dinàmica natural expansiva, no fan una bona parella. Quan Gas Natural va intentar comprar Endesa, l'aleshores presidenta de la Comunitat de Madrid, Esperanza Aguirre, va pronunciar una frase tremebunda: "Abans alemanya que catalana", en referència a la contraOPA presentada per E-On. El mateix passa ara, però a l'inrevés, amb els sectors independentistes puigdemontistes, que valoren més la implantació de noves empreses estrangeres a Catalunya abans que el retorn de les empreses catalanes que han deslocalitzat la seva seu social i fiscal a causa del seu insensat i insubstancial aventurerisme polític.\nCatalunya Freixenet Carlyle Codorníu Gas Natural Grifols Quim Torra colònia


La tecnologia subjacent de Bitcoin, blockchain, s’ha aplicat a nombroses indústries i mercats durant els darrers anys en un esforç per captar el tipus de valor que la tecnologia confereix a la criptomoneda heretada. Moltes d’aquestes iniciatives encara es troben en les seves primeres etapes i trigaran una mica a desenvolupar-se completament abans que els seus resultats es revelin legítims o no, mentre que d’altres ofereixen algunes millores immediates respecte als sistemes tradicionals..\nPer exemple, la gestió del cicle de vida del contracte funciona com un element bàsic de les empreses modernes que van des d’indústries sanitàries fins a grans tecnologies, i les cadenes de blocs poden jugar un paper important en el desenvolupament futur del mercat..\nEls problemes amb la gestió documental se centren principalment en el frau endèmic i la manipulació de material que d’altra manera hauria de romandre inalterat o, com a mínim, contenir alguna forma d’asterisc que en notés l’alteració. Amb potencialment milions de dòlars en línia per a empreses més grans o tractaments mèdics pendents per a pacients que depenguin de la precisió de la gestió del cicle de vida dels documents, les apostes són clarament elevades.\nLes cadenes de blocs, específicament les cadenes de blocs públiques, proporcionen un mitjà únic per indexar i emmagatzemar informació tal com es basa en la noció de resistència a la censura. Aquests són els projectes de la zona V-ID s’orienten, com a mitjà viable per validar l’autenticitat de la informació ràpidament en una sèrie d’aplicacions.\n1 Com funciona la validació basada en blockchain\n2 Aplicacions i casos d’ús\nCom funciona la validació basada en blockchain\nUna de les tecnologies que ha augmentat de manera paral·lela a les cadenes de blocs és IPFS, un protocol hipermèdia P2P que és naturalment congruent amb les cadenes de blocs. La compatibilitat es basa en l’ús d’empremtes digitals de dades basades en hash amb IPFS, que es poden emmagatzemar trivialment en una cadena de blocs, com ara l’ús de la funció OP_RETURN de bitcoin o la indexació de dades en contractes intel·ligents sobre ethereum..\nIPFS ajuda a descarregar gran part de les dades de la pròpia cadena de blocs, alhora que proporciona la marca de temps i la seguretat de les dades (és a dir, contingut) que són un avantatge inherent a les cadenes de blocs públiques. Mitjançant identificadors basats en hash, es noten immediatament qualsevol alteració dels fitxers de dades, ja que el hash corresponent al conjunt de dades és completament diferent de l’original.\nV-ID aplica un concepte similar als seus serveis de gestió i validació de documents, centrant-se en incrustar les empremtes digitals en cinc cadenes de blocs diferents:\nVal la pena reiterar que per a la màxima seguretat, la gestió de documents validada i assegurada per blockchains es realitza de manera òptima amb una blockchain pública. En cas contrari, les crítiques a la manca de necessitat d’una cadena de blocs en aquests casos, i més aviat al simple requisit d’una base de dades, estan fonamentades..\nL’ideal seria que bitcoin o ethereum s’adaptessin al millor motlle per a la gestió de documents relacionats amb les cadenes de blocs públiques, però la noció d’emmagatzematge arbitrari de dades a la cadena de blocs de Bitcoin és ja polaritzant.\nUn dels avantatges intrigants de la implementació de V-ID de la validació de documents basada en blockchain és la seva harmonia amb els fluxos de treball existents, específicament els CRM. L’experiència de l’usuari de les cadenes de blocs manca notablement i proporcionar el tipus de producte integrat que sigui congruent amb els CRM populars ajuda a superar una de les limitacions cardinals de les cadenes de blocs tal i com existeixen actualment..\nEl V-ID fins i tot desplega una API que es pot connectar als CRM i pot ser autovalidada per entitats registrades (és a dir, empleats) mitjançant el processament KYC.\nAmb la seguretat i la privadesa de les dades a l’era digital actual, la possibilitat de validar eficaçment els documents que contenen informació crítica té moltes conseqüències positives a la baixa..\nAplicacions i casos d’ús\nEl concepte de validació basada en blockchain existeix des de fa un temps, sobretot la seva aplicació en el camp del seguiment i logística de la cadena de subministrament, on es poden penjar les condicions i la ubicació dels productes a una cadena de blocs mitjançant tecnologia com les etiquetes RFID.\nTraduït a la gestió de documents, dades internes i contractes d’alt nivell, la validació de la cadena de blocs pot tenir un impacte contundent en la gestió del risc i en el resultat final de les empreses de diverses indústries.\nPer exemple, V-ID cita l’ús del seu producte per prevenir el frau en certificats d’informació, on es poden autentificar ràpidament les empremtes digitals incrustades de les dades d’un document (per exemple, un diploma). De la mateixa manera, les factures es poden contrastar amb els seus recursos financers inicials quan els clients les envien i reben, ajudant a evitar transaccions fraudulentes o pagaments perduts.\nFinalment, compartir informació sensible, com els documents mèdics, està altament restringit mitjançant les lleis HIPAA i altres problemes de gestió de riscos relacionats amb els pacients. Moltes vegades, aquest ús compartit només es fa de només lectura, però el maneig de documents en línia pot convertir-se en un procés complicat quan, per exemple, es comparteix un document de Google entre diverses parts i es requereix confiança que no s’alteri informació específica. Fins i tot si s’altera, la complexitat d’aquestes dades de pacients pot fer que els errors siguin habituals i no s’informin amb precisió.\nEn aquests casos, V-ID pot proporcionar una protecció crítica contra la notificació inexacta o perduda de canvis a les dades.\nA un alt nivell, la validació de documents amb projectes com V-ID pot funcionar com a substitucions viables als sistemes notarials convencionals, que sovint són molestos i inconvenients. Els costos generals amb l’autenticació de dades poden disparar-se amb grans conjunts de dades, sobretot de dades mèdiques, i a mesura que avancem cap a una era digital més mòbil, les solucions de verificació de cadenes de blocs semblen el futur inevitable en la gestió del cicle de vida dels documents.\nAlguns projectes incorporen fins i tot la intel·ligència artificial (IA) a la gestió de contractes i documents. Per exemple, LawGeex, un producte d’anàlisi de contractes basat en la IA, superen els advocats a l’hora d’identificar els riscos d’acords de no divulgació (NDAs) a través d’una sèrie de mètriques, i va guanyar-lo fàcilment en moltes categories.\nProjecció d’integració amb cadenes de blocs per validar l’autenticitat dels documents abans que es materialitzi l’anàlisi d’IA i es pot veure el potencial automatitzat i la convergència de dues tecnologies innovadores.\nLa iniciativa de V-ID és representativa d’alguns dels primers passos cap a solucions més pràctiques i immediates que aprofitin els avantatges de les cadenes de blocs. L’avantatge afegit és que la interfície d’usuari senzilla i intuïtiva que és compatible amb CRM també pot ajudar a incorporar més usuaris que poden dubtar a utilitzar altres solucions basades en cadenes de blocs en funció de la seva complexitat i fricció en l’experiència de l’usuari..\nLes crítiques a l’aplicació de blockchain fora de preservar la política monetària fixa i les regles de consens de bitcoin tenen proves legítimes i impuls darrere. No obstant això, les aplicacions d’emmotllament d’alguns dels avantatges col·laterals de les cadenes de blocs (és a dir, incorporar-hi empremtes digitals de dades amb marca de temps) no són necessàriament una divergència majoritària del cas d’ús previst original – confia en els ancoratges.\nV-ID no és una aproximació revolucionària a l’aplicació de la tecnologia blockchain, però els seus avantatges pràctics immediats per a les empreses que busquen un cicle de vida millorat de la gestió documental haurien de donar credibilitat a la noció que les cadenes de blocs han ampliat casos d’ús fora de preservar regles de consens específiques a les xarxes descentralitzades..


Nestlé creix a Espanya un 6,2% gràcies a la innovació i al recolzament a les seves marques\nL'empresa va aconseguir una xifra de vendes de 2.209 milions d'euros el 2010\nLes exportacions es van situar en 383 milions d'euros, amb un creixement del 24,7% respecte a l'exercici anterior\n2 min. Barcelona 23/02/2011 19:12\nMalgrat el complicat context en què Nestlé va desenvolupar la seva activitat, l'empresa va aconseguir una xifra de vendes de 2.209 milions d'euros el 2010, en la qual la innovació va aportar el 15,5% del total.\nLes vendes realitzades en el mercat espanyol van totalitzar 1.826 milions d'euros i van créixer un 3,2% respecte a l'any anterior, gràcies a la constant inversió en innovació i al recolzament a les marques més emblemàtiques.\nLes exportacions, per la seva banda, es van situar en 383 milions d'euros, amb un creixement del 24,7% respecte a l'exercici anterior. Aquestes van tenir com a destí seixanta-un països diferents dels cinc continents. El 85% de les vendes es va concentrar en deu països, els tres primers dels quals van ser França, Portugal i Suïssa. Per continents, Europa va absorbir el 90,5% del total de les exportacions a altres mercats, seguida d'Àsia, amb un 5,6%.\nLa invesió que va dur a terme la institució en comunicació publicitària va créixer un 45% respecte a la realitzada l'any anterior. El 2010 Nestlé va invertir a Espanya 86 milions d'euros. Del total, 68 milions es van destinar a l'àmbit de producció i 18 milions a l'àrea d'administració i tecnologies de la informació. La fàbrica que va sortir més beneficiada va ser la de Girona.


ERC, PDeCAT i ECP demanen que Maza comparegui pel setge als alcaldes\nERC, PDeCAT i ECP demanen que Maza comparegui pel setge als alcaldes de l'1-O\nEls tres partits favorables a l'autodeterminació de Catalunya –ERC, PDeCAT i En Comú Podem– han registrat juntament amb EH Bildu aquest dimecres al Congrés dels Diputats una petició perquè el Fiscal General de l'Estat, José Manuel Maza, comparegui a la cambra baixa per oferir explicacions sobre la mesura que ha pres el Ministeri Públic d'obligar els alcaldes catalans –que siguin favorables a posar locals a disposició del referèndum de l'1 d'octubre– a assistir a declarar, sota coerció de ser detinguts per les autoritats policials si es neguen a fer-ho.\n"S'intenta municipalitzar l'antireferèndum" ha denunciat el diputat dels demòcrates, Ferran Bel, en una roda de premsa que ha oferit juntament amb les altres formacions, en al·lusió a la petició que la Fiscalia pretén adreçar a almenys 711 municipis que ja han signat a favor de posar-se a disposició del Govern de la Generalitat. Bel ha carregat que es tenia la impressió que era "una mesura més" que denotaria la "impotència de l'Estat" i que no tenia en compte que darrere dels edils hi havia un nombre de ciutadans que també empararien la causa sobiranista i que se sentien "amenaçats", en conseqüència.\nEn aquest estat de coses, el demòcrata no ha volgut anunciar què faria en el seu cas personal com a representant de Tortosa, però ha afirmat que se n'havia assabentat a través dels mitjans i una nota de premsa –com burlant-se que aquesta seria la "nova forma de comunicació" de l'Estat. Així i tot, ha equiparat la situació de "pressió" als consistoris independentistes amb la denunciada pel PSC. "Imaginin com ens podem sentir nosaltres" ha dit.\nLa representant d'ERC, Esther Capella, ha denunciat igualment el setge, precisament el mateix dia en què un alcalde republicà ha decidit deixar el càrrec per motius "personals" –que podrien denotar el temor a ser encausats pel Ministeri Públic. "Votar no té res de delictiu", ha insistit, després de denunciar que al seu parer la Fiscalia estaria "posada al dictat" del govern de Mariano Rajoy. Capella ha considerat que la situació era "paradoxal" i ha assenyalat una presumpta manca de separació de poders a Espanya entre l'executiu i el judicial.\nMalgrat la tensió palpable, els portaveus d'ambdues formacions independentistes han negat, preguntats per El Nacional, que la ciutadania catalana tolerés com a resposta una escalada de tensió als carrers, o qualsevol enfrontament civil –ni per l'ordre de retirar urnes de Maza als Mossos d'Esquadra, ni tampoc per la citació als alcaldes, molts dels quals han triturat la correspondència judicial. "Que se li tregui del cap a algú si creu que amb aquestes accions aconsegiurà alguna mena de reacció, si ho busquen, no ho trobaran" ha dit Bel. Capella ha recordat que en cinc anys de procés sobiranista i manifestacions al carrer "no s'havia trencat ni una paperera" i s'actuaria de forma pacífica ara també.\nEl representant d'ECP, Jaume Moya, ha presentat la mesura com un acte ofensiu per a les institucions catalanes, que ha indicat que defensarien front l'envit legal. "Es crea un estat d'excepció greu, dins d'una crisi territorial" ha denunciat. Moya, Bel i Capella també tindran els dos vots de Bildu, com ha manifestat la portaveu Marian Beitialarrangoitia. Tanmateix, resta a consideració del PSOE de Pedro Sánchez si finalment Maza compareix, ja que els seus vots seran determinants.\nY el PSOE-PSC, callats? Vergonya!!!!


Un nou incendi crema a l'Alt Empordà, on ja han quedat arrasades 2.000 hectàrees en sis focs des de dijous\nUna cadena d'incendis declarats en els darrers dies manté en alerta la comarca de l'Alt Empordà. Des de dijous, les flames han arrasat prop de 2.000 hectàrees i s'han originat als municipis de Sant Climent Sescebes, Capmany, Cadaqués, Cistella, Ventalló -el més gran- i l'últim, el de Palau de Santa Eulàlia, que s'ha declarat aquest mateix matí.\n07/08/2006 - 12.44 Actualitzat 07/08/2006 - 15.08\nEls Bombers de la Generalitat treballen des de dos quarts de dotze del migdia en un incendi declarat al terme municipal de Palau de Santa Eulàlia, molt a prop d'on encara cremen els incendis de Cistella, Ventalló i Capmany.\nUna vintena de dotacions terrestres i nou mitjans aeris es troben al lloc de l'incendi a l'espera que s'hi incorporin dos hidroavions i treballen "amb contundència", segons els bombers.\nEl foc avança en direcció sud-oest, cap al riu Fluvià, i, segons informen els Mossos d'Esquadra, només els veïns de dues cases aïllades de Palau de Santa Eulàlia han abandonat voluntàriament els seus domicilis quan se'ls ha informat de l'incendi, encara que el foc era lluny de casa seva.


La Mulassa Feixuga del Vendrell, 25 anys de foc i fantasia – Agrupació del Bestiari Festiu i Popular de Catalunya\n31 de juliol de 2020 29 de setembre de 2020 Meritxell Bayarri\nTé una llarga banya al front i sis grans punts de foc que recorren el seu cap i el seu coll. La Mulassa Feixuga del Vendrell és una de les bèsties de foc més emblemàtiques del Baix Penedès. Enguany està de celebració, ja que compleix 25 anys. El passat diumenge 26 de juliol va ser l’aniversari d’aquesta bèstia festiva estrenada l’any 1995.\nDavid Merchan, president del Col·lectiu de Joves els Feixucs, entitat encarregada de portar la figura, explica que la intenció de la colla era organitzar aquest any una trobada amb 25 bèsties. “Tenint en compte la situació actual, hem hagut de deixar la festa pel 2021”, afirma.\nUna figura fantàstica\nDiu la llegenda que al Vendrell hi havia un fantasma amb aspecte de mula que apareixia a la torre del molí del Blanquillo. De nit baixava a la vila a visitar els nens que es portaven malament. Alguns d’ells, en veure-la, van començar a dibuixar-la fins que un dia es van reunir tots els retrats i es va crear la imatge festiva que es coneix avui dia.\nAquesta és la història de la Mulassa Feixuga, una figura inspirada en un unicorn i un cavall medieval que pesa 110 quilos i té setze punts de foc. Durant les sortides la fan ballar dos portants, encara que el de davant ha de fer més força que el de darrere. De fet, és el que carrega més pes, és a dir, un total de 85 quilos. Com explica Merchan, moltes vegades suposa un esforç aixecar la bèstia i fer-la girar, encara que els portants s’ho prenen com un repte.\n68 membres i un vídeo d’aniversari\nActualment, la colla encarregada de portar la Mulassa Feixuga del Vendrell està formada per un total de 68 persones, entre portants i músics que toquen el timbal. El grup té un bon planter, ja que entre els timbalers hi ha infants i joves d’entre nou i catorze anys.\nEl passat mes de maig, encara durant l’estat d’alarma, tota la colla va preparar un vídeo amb motiu dels 25 anys de la Mulassa en el qual mostren, a ritme de música, els diferents complements que porten durant les sortides.


Dissabte se celebra el Dia Mundial de la Salut Mental\nEl proper dissabte 10 d’octubre se celebra el Dia Mundial de la Salut Mental.\nPer aquest motiu, el Servei de Salut de l'Ajuntament de Vilafranca i el Cine-club Vilafranca han organitzat per al dissabte 17 d'octubre, a la sala d'actes de l'Escorxador, una sessió de cinema amb el documental Una cierta verdad (2009), dirigit per Abel García Roure. Durant el període de gairebé dos anys, les vides de cinc personatges de la pel·lícula s'entrecreuen en l'entorn del servei de salut mental d'un hospital. Seguint l'estela d'aquestes cinc històries, la pel·lícula ens mostra a través d'un viatge emocional la recerca d'una escletxa de llum en l'enigmàtic univers de l'esquizofrènia. Abans del documental, es projectarà el curtmetratge E.T. Estamos tocaos elaborat pels membres del Club Social 'El Roure' de l'Associació de Familiars de Malalts Mentals de l'Hospitalet de Llobregat (AFEMHOS). La projecció tindrà lloc a 2/4 de 7 de la tarda a la sala d'actes de l'Escorxador.\nEl Dia Mundial de la Salut Mental busca enguany concentrar l'atenció mundial en la identificació, tractament i prevenció d'algun trastorn emocional o de conducta. Per això, aquesta jornada se centra en la importància de l'atenció primària i de la medicina comunitària per la salut mental. Existeixen un gran desconeixement i prejudicis cap a la malaltia mental que fan que moltes vegades qui necessiten ajuda la demani tard. Per tant, és necessari augmentar la formació i la sensibilització de la societat entorn als problemes de salut mental i, en concret, dels metges d'atenció primària i pediatres per facilitar que abordin adequadament la salut física i mental de forma integral.\nA Espanya existeix la probabilitat que el 15% de la població pateixi un trastorn mental al llarg de la seva vida i un 3% dels adults tindrà un trastorn mental greu que dificulta intensament la seva vida en aspectes bàsics com les relacions socials, l'ocupació, o l'habitatge autònom. Els estudis realitzats han demostrat clarament que la intervenció primerenca no només contribueix a la recuperació ràpida i completa de les persones amb malaltia mental sinó que també porta a la persona a una millor integració en la societat. No obstant això, actualment menys de la meitat de persones amb malaltia mental rep un tractament.\nPer altra banda, el dimarts 20 d'octubre, ¼ de 10 del matí, l'espai Amb el terrat ben moblat, del magazine Plaça Penedès, de Ràdio Vilafranca, tractarà sobre com gestionar el dol davant la pèrdua d'una persona estimada. El tema es tractarà amb dues persones membres de l'associació Tornar a Somriure.