Joan Antoni Baron: Bloc de campanya -15-\nBloc de campanya -15-\nPublicat per Joan Antoni a 9:21 p. m.\nComença a instal·lar-se entre alguns defensors del “no” sobiranista –continuo intentant saber com el diferenciaran de “l’altre” no- la teoria que aquest Estatut ja li va bé al PP. Com que en definitiva, i en això coincideixo, el PP pretén el desgast del president Zapatero el que passi o deixi de passar amb l’Estatut els importa ben poc. Si fos així, que bé que ho dissimulen! Ja sabem que l’Acebes és un mestre en inventar-se històries inversemblants, però com que sobreactua, se li acaba notant massa. Un triomf del “sí” és un seriós entrebanc a l’estratègia de “acoso y derribo” que el PP ve practicant contra en Zapatero. Si l’Estatut s’aprova, es comença el seu desplegament i es posar de manifest que ni Espanya es trenca, ni es balcanitza, ni res semblant, els arguments dels populars acabaren a la galleda de la brossa política. I no solament sortirà reforçada la imatge del president, també ho serà el model de l’Espanya plural.\nTambé, i aquesta teoria fa setmanes que intenta obrir-se pas, ERC és presenta com a única força que s’enfronta a l’establishment. Pel que diuen els diaris avui, en Piqué, reclama el mateix pel PP. I és que aquesta campanya no deixa de donar-nos sorpreses cada dia. Llegiu la crònica d’en Jordi Barbeta a la Vanguardia sobre l’acte d’ahir a Barcelona del PP per intentar entendre de que va la cosa. Surrealisme en estat pur. Sort que ens queden les hemeroteques per assegurar-nos que algunes coses, que van passar en aquest país no fa massa anys, no són fruit de la imaginació col·lectiva dels catalans.\nPer sucar-hi pa l’entrevista a en Carod a El País. Es comenta sola, encara que demanaria al dirigent d’ERC que si ha de dir algunes coses les digui pel seu nom i no jugui a les endevinalles. Em rendeixo intel·lectualment quan fa pronòstics, com ahir al míting a Igualada, sobre els propers mil anys: “Catalunya és una nació amb mil anys d’història i que resistirà, almenys, mil anys més”.\nI per acabar tres articles d’opinió. El d’en Jordi Cabré a El Punt, el d’en Fernando Ónega a La Vanguardia i el d’en Felipe Gonzàlez a El País.


Holiday home Klitdalen Ringkøbing III Ringkobing Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nCasa de 4 Habitacions - Plànols de Planta\nConvenientment situat a Ringkobing, Holiday home Klitdalen Ringkøbing III és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nHoliday home Klitdalen Ringkøbing III també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Ringkobing. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara banyera hidromassatge, calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com bany, sauna. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Holiday home Klitdalen Ringkøbing III no troba competidors en cap categoria.


L'hostaleria gironina diu estar ''preparada'' per l'ús del passaport covid - El Gerió Digital\nL'hostaleria gironina diu estar ''preparada'' per l'ús del passaport covid\nDes del gremi creuen que no caldrà contractar personal extra\nDilluns, 29 de novembre de 2021 06:45h\nL'hostaleria gironina assegura que està "preparada" per començar a treballar amb el passaport covid. A més, el sector assenyala que "no caldrà" contractar més personal per poder donar compliment a aquesta mesura.\nEl president de la Federació d'Hostaleria de les Comarques Gironines (FHCG), Antoni Escudero, explica que es tracta d'una aplicació "molt senzilla" que els bars i restaurants de la demarcació ja tenen i que no comportarà un extra de feina "gaire gran". Escudero s'ha mostrat "satisfet" que tiri endavant el certificat covid tot i que lamenta que arribi tard. "Ja ho vam demanar nosaltres quan es parlava de restriccions de tancaments", ha recordat el president de la FHCG.\nDes de la federació es mostren "convençuts" que el certificat serà una "bona eina" i posen l'exemple de França on els bars i restaurants treballen "amb tota normalitat". "La gent no està entrant tota l'estona a l'establiment i un cop arriben es fa en un moment. És beneficiós pels negocis, per la gent que té la covid i pels que no la tenen", ha remarcat Escudero. En aquest sentit, el president de la FHCG ha assenyalat que la implementació del certificat a aquestes zones d'oci ha de servir també com a incentiu a aquells que no volen vacunar-se.\n"El problema està en la gent que no està protegida, amb el passaport el que aconseguim és gairebé obligar a aquells que no ho volen fer a mentalitzar-se que s'han de vacunar", ha remarcat Escudero.\nTot plegat, després d'un cap de setmana "confós" per la suspensió de la mesura com a conseqüència del col·lapse que ha viscut la web de 'La meva salut' i que va fer recular el departament, que aplicarà la mesura a partir de aquest dilluns.\nFins el 2023 no hi haurà normalitat\nMalgrat que les coses des d'un punt de vista local han millorat, Escudero ha tornat a insistir en la idea que fins el 2023 no es recuperarà la normalitat prepandèmica, especialment per la falta de turistes que hi ha a la demarcació de Girona. "Quan ho vam dir la gent es va posar les mans al cap, però si tot va bé fins el 2023 no esperem que torni a la normalitat que teníem abans de la crisi", ha remarcat.\nEn aquest sentit, Escudero recorda que el turisme local "pot assumir una part de l'oferta" però que les comarques de Girona necessiten "el plus que dona el turisme estranger i que no està volant". Per això, dona per fet que aquest l'estiu del 2022 els touroperadors no treballaran al mateix ritme que ho van fer el 2019.\nAmb tot, Escudero espera que la nova variant "no incrementi els riscos" i que no s'hagi de tornar a fer passes enrere. "Confiem que això no passi i que només sigui un problema amb els que no es volen vacunar", ha conclòs.


“La música és el que ens mou i és la droga ideal” | Xavier Castillón | peralada | Música | El Punt Avui\n“La música ens mou i és la droga ideal” “La música ens mou i és la droga ideal” “La música ens mou i és la droga ideal” “La música ens mou i és la droga ideal” + “La música ens mou i és la droga ideal” E-mail\n“La música ens mou i és la droga ideal”\nJames Rhodes, una mirada diferent sobre la música clàssica i un apassionat del seu ofici DAVE BROWN.\n“La música ens mou i és la droga ideal” “La música ens mou i és la droga ideal” “La música ens mou i és la droga ideal” “La música ens mou i és la droga ideal” “La música ens mou i és la droga ideal” E-mail\nEl més fàcil per presentar James Rhodes (Londres, 1975) és dir que no és el clàssic pianista clàssic, com queda clar en aquesta entrevista. L’any passat va actuar al Sónar i divendres vinent ho farà al Festival Castell de Peralada (22 h, 20 a 65 euros) amb poques entrades ja a la venda.\nA Peralada actuarà en un festival amb una gran programació clàssica, però en la secció de Paral·lels, al marge tant de la música clàssica com del pop. Què el fa tan inclassificable, potser la seva actitud escènica o alguna cosa més profunda?\nNo tenia ni idea que el meu concert estigués programat en una categoria separada de la música clàssica i del pop! No seria fantàstic que tots tinguéssim una sola categoria: música? Des de la meva perspectiva, sempre he estat i estaré fermament vinculat a l’escena clàssica. Però afortunadament sense tota aquesta merda estranya que l’envolta.\nQuin programa tocarà al Festival Castell de Peralada?\nBach i Chopin. Música impressionant!\nCom selecciona les obres per als concerts?\nM’encanta triar les obres per als concerts. Hi ha tantes opcions, gairebé infinites, però per a mi és un problema meravellós haver de dedicar temps i esforços a pensar en aquestes coses.\nDiuen que vostè no vesteix ni parla com un pianista clàssic. Això l’ha ajudat a tenir èxit i a portar la seva música a audiències més àmplies?\nRealment no. Crec que tot això és molt típic dels problemes que hi ha dins la indústria de la música clàssica. Jo parlo al públic des de l’escenari i introdueixo les peces que tocaré perquè trobo que és molt més divertit per als espectadors que haver de llegir les notes del programa de mà. Porto la roba que em sembla confortable: parlant molt seriosament, a qui collons li importa si porto esmòquing o no? I no estic molt segur de quin aspecte hauria de tenir un concertista de piano. L’única cosa important és la música i si més gent l’escolta, llavors estic molt, molt i molt content.\nAra ja pot explicar-ho: com Beethoven es va convertir en la seva droga?\nNo només Beethoven. I no soc només jo. La música és universal. Ja sigui Bach, Beethoven, The Beatles o, déu ens ajudi, Enrique Iglesias, la música encara té el mateix efecte en tots nosaltres. Ens mou i ens proporciona benestar, esperança i alegria. Realment, la música és la droga perfecta.\nDe Bach a Rakhmàninov, la música que toca és força o molt ‘clàssica’. Com dona una nova dimensió a les grans obres mestres que han estat interpretades tantes vegades?\nDe la mateixa manera que tothom intenta i espera fer-ho. Els meus programes són sempre molt clàssics, amb obres que han estat gravades i interpretades moltes vegades. Però, com va dir Glenn Gould, tu has de trobar una nova manera de tocar aquestes peces, perquè si no és així, no té cap sentit fer-ho. Jo sempre sé, a dins de la meva ànima, com vull que sonin i dedico milers d’hores a practicar per aconseguir que les meves mans ho recreïn.\nNo està interessat en la música contemporània? I a compondre vostè mateix la música que toca?\nNo i no. La música contemporània mai no ha estat una cosa que hagi entès correctament. Potser no soc prou intel·ligent. I si pensés que jo podria compondre encara que fossin vuit compassos que estiguessin en la mateixa lliga que les obres de Bach, Schubert, Mozart, Rakhmàninov, etc. no dubtaria a fer-ho. Però no és el cas. I suposo que soc massa covard per proposar-me aquest repte.\nVa néixer el 1975, és anglès i la seva estètica és gairebé ‘grunge’. No hauria d’estar més interessat en el pop i el rock?\nDe fet, m’interessen molt Nirvana, Bowie, Queen, Lana del Rey, Ben Folds i molts altres.\nLi hauria agradat viure en un altre segle? En quin?\nM’encantaria viure en el segle vint-i-quatre. Em limito a fer una conjectura i a pensar que llavors estarem millor que no pas ara o que en segles anteriors. Potser ja haurem après a deixar de ser tan estúpids.\nNo voldria ser freudià, però quins missatges s’amaguen rere títols com ara ‘Razor Blades [Fulles d’afaitar], Little Pigs and Big Pianos’ i ‘Bullets and Lullabies’ [Bales i cançons de bressol]?\nLittle Pills (pastilletes), no Little Pigs (porquets). Tot i que prefereixo la teva versió [riu]. Consulta-ho amb el Dr. Freud!\nÉs realment possible tocar un dels més exquisits preludis de Bach en sis setmanes, encara que no hagis tocat mai abans el piano? El repte que proposa és un mètode revolucionari o una provocació artística?\nÉs absolutament possible i estic enviant regularment vídeos a la xarxa que ho proven. Només necessites concentrar-te i treballar fort 40 minuts al dia i ho aconseguiràs. No crec que sigui revolucionari en absolut. Però sí crec que la idea de no mirar la pantalla d’un mòbil, una tauleta, un ordinador o un televisor durant 40 minuts al dia per concentrar-se en una cosa tan diferent com un piano sí pot ser força revolucionària.\nAlguns el comparen amb Glenn Gould per la seva personalitat iconoclasta i pel fet de mantenir-se al marge dels tòpics de la música clàssica. Se sent reflectit en la trajectòria de Gould?\n[riu amb ganes] No fotis! Ja m’agradaria...\nCom ha canviat la seva vida des de la publicació del llibre ‘Instrumental’? Per què necessitava escriure sobre temes tan personals, que van més enllà de la música?\nPerquè és important parlar sobre les coses difícils, no només sobre les fàcils. A més, honestament, res no va més enllà o viu al marge de la música. Amor, dolor, resistència, mort... tot això forma part de la condició humana i són coses entre les quals la música ens ajuda a navegar.\nCreu que ha estat útil per a vostè i per a altres víctimes d’abusos sexuals haver fet el gran esforç de recordar la seva tragèdia personal en aquest llibre?\nAixí ho espero i els fets semblen demostrar-ho. He rebut milers de correus electrònics afirmant que el llibre ha ajudat a moltes persones. I això és preciós.\nA Peralada també participarà en un diàleg obert amb el públic, el mateix dia a la biblioteca (13 h). Ho fa habitualment? I contesta totes les preguntes, també les més personals?\nJo ho contesto tot! M’encanten aquest actes. Estic molt avorrit dels músics –sobretot dels clàssics– que volen ser vistos com a personalitats úniques i aïllades, envoltades del seu geni. Nosaltres som com qualsevol persona que té una feina i la vol fer tan bé com pot. I sempre em fa feliç poder xerrar amb la gent.\n‘Inside tracks’ és un disc tan personal com sembla, la música que escolta en el seu interior?\nJo sempre escolto música dins del meu cap. Inside tracks és la meva selecció de les gravacions que he fet de les quals estic més orgullós i algunes que crec que podrien ser una introducció perfecta per a algú que vulgui saber una mica més sobre la música per a piano però no té molt clar per on començar.\nVa existir un grup català de rock que es deia Bach Is Dead. Suposo que no hi està d’acord...\nMés aviat patiria un xoc brutal si me’l trobés viu pel carrer [riu]. Però sí, per descomptat que Bach viurà per sempre. Com Despacito! [riu, evidentment]\nQuins projectes prepara?\nTinc un nou disc que sortirà aviat i un altre llibre, Fugas, que es publicarà al novembre. Són temps excitants! I em moro de ganes d’anar a Peralada, perquè segur que serà una nit realment divertida.\nEl Punt Avui. Girona 07-08-2017, Pàgina 40\nEl Punt Avui. Nacional 07-08-2017, Pàgina 28\nEl Punt Avui. Camp i Ebre 07-08-2017, Pàgina 28\nEl Punt Avui. Lleida 07-08-2017, Pàgina 28\nEl Punt Avui. Maresme 07-08-2017, Pàgina 28\nEl Punt Avui. Catalunya Central 07-08-2017, Pàgina 28


Engel & Völkers Commercial - Oficines, locals, hotels i naus a Barcelona\nEngel & Völkers Barcelona > Blog > Engel & Völkers Commercial - Oficines, locals, hotels i naus a Barcelona\nAl 2014 es va marcar el punt d'inflexió en la inversió en actius immobiliaris del sector terciari. La recuperació al llarg d'aquest exercici va permetre que s'aconseguissin a Espanya xifres no vistes des de l'inici de la crisi econòmica, un comportament positiu que ha consolidat la seva tendència durant 2015.\nDurant l'any 2015 es van tancar operacions a Barcelona per valor de més de 1.800 milions d'euros, que suposen un increment del 43% respecte al 2014.\nD'aquest import, gairebé un 50% correspon a inversions en oficines i un 20% en hotels, fet que suposa un increment de més del 25% respecte a l'any anterior. Per la seva banda, en inversió residencial (sòl i rehabilitacions) l'augment es xifra en una mica més del 11% que, malgrat significar una petita part del volum total, experimenta un creixement del 40% davant 2014.\nEl 85% de la inversió realitzada a Catalunya s'ha dut a terme per inversors internacionals, entre els quals es troben les Socimi (societats cotitzades d'inversió immobiliària) el capital procedeix en la seva major part d'estrangers. Les societats cotitzades, per la seva banda han representat el 30% de la inversió total.\nEngel & Völkers, conscient de la creixent demanda entre els seus clients, ha decidit replicar en el sector terciari barceloní l'estratègia duta a terme a la zona residencial. A mitjans del passat exercici va decidir impulsar la divisió comercial especialitzada en la compravenda traspàs i lloguer de locals, edificis, oficines, hotels, naus industrials i sòl sota una organització territorial que permetés als assessors arribar d'una forma àgil al client i posseir un ampli coneixement del mercat.\nEn aquest sentit, en els últims sis mesos de l'any Engel & Völkers ha assessorat en operacions de lloguer, traspàs i venda de locals comercials, oficines, hotels i edificis residencials a rehabilitar. En aquest període s'ha pogut constatar una important demanda de locals comercials a l'Eixample i Gràcia, mentre que la major demanda d'edificis i hotels, s'ha registrat a les zones Centre, Ciutat Vella i Raval.\nL'origen del capital inversors en més del 70% dels casos estranger, principalment de països com França, Rússia, Israel i la Xina. Pel que fa al perfil del comprador, al costat dels fons i les socimis han entrat en escena els family office i empreses o famílies d'origen estranger als quals es comencen a sumar els promotors que han aconseguit reestructurar el seu deute i tornen a disposar de crèdit bancari .\nAquest important canvi de la demanda del producte d'inversió porta associat un increment dels preus, que en algunes zones com Ciutat Vella, Raval i Born, són d'entre un 7% i un 10% en un període de menys de sis mesos. Alhora es produeix una caiguda de les rendibilitats que si bé durant els darrers dos anys podien arribar fins i tot al 7%, actualment es mouen entre el 4,5% i el 5,75%.\nLes perspectives per al 2016 són positives en un context on l'increment dels preus és absorbit per la demanda de producte finalista, davant d'una borsa de compradors no satisfeta durant els anys de la crisi i que en aquest moment disposen d'una major confiança i seguretat. Davant d'aquest suport sòlid de la demanda local es contraposa una major sensibilitat del capital estranger, l'evolució de la conjuntura política de Catalunya i de la resta d'Espanya, que pot suposar un cert alentiment en la decisió d'inversió durant el primer trimestre d'aquest any . Un cop superades aquests dubtes de caràcter conjuntural però importants de solucionar de cara al capital estranger - la demanda va dirigida a mercats on està clar el marc legal i tributari-, els inversors tindran en compte l'oportunitat que suposa invertir a Barcelona respecte d'altres importants ciutats europees.\nEls actius més demandats i els seus preus\nAl llarg de l'any 2015, el major nombre d'operacions assessorat per Engel & Völkers correspon a locals comercials en règim de venda, lloguer i traspàs a les zones de Eixample i Gràcia així com en operacions d'inversió en edificis residencials i hotelers, al casc antic de la ciudad.El rang dels preus de les operacions tancades durant 2015 i segons barris de la ciutat, ha seguit el següent esquema:\nDe cara a 2016, les perspectives són d'un increment de preus no tan acusat com durant l'últim semestre de 2015, degut en part a aquesta petita alentiment de les operacions d'inversió procedents del capital estranger. Un cop aclarit el panorama polític i superada la situació actual de retenció d'actius per part dels propietaris que esperen un increment ràpid dels preus -, preveiem que reaparegui una major oferta de producte en el mercat a partir del segon trimestre, fet que permetrà un repunt en el nombre d'operacions.\nEn aquest context, Engel & Völkers Commercial té previst ampliar la plantilla de la divisió per poder absorbir aquest increment de producte. L'objectiu fixat per al proper mes de maig per per doblar el nombre d'assessors, fins arriba als 40 agents especialitzats en el sector.


Encuentro Íbero-Insular de Corresponsales Juveniles | M'Importa\nXarxa Jove > Mapa de recursos > Notícies > Encuentro Íbero-Insular de Corresponsales Juvenil...\nEncuentro Íbero-Insular de Corresponsales Juveniles\nEls i les corresponsals juvenils són una figura fonamental per a la informació juvenil. La seua labor, és oferir una informació de qualitat a la gent jove. Per tot això, l'Institut Valencià de Joventut (IVAJ), amb la Dirección General de Juventud de la Comunidad de Madrid, en representación de su Red de Centros de Información Juvenil, el Instituto Andaluz de Juventud (IAJ), i la Dirección General de Juventud de la Región de Murcia han promogut conjuntament aquesta trobada formativa en la qual la gent jove podrà compartir les seues idees i realitzar activitats d'interés sociocultural.\nEs tracta d'una activitat de 3 dies complets de duració (més dia d'arribada i dia d'eixida) de la qual gaudiran els i les joves d'entre 14 i 25 anys al costat de personal tècnic de joventut de les diferents Comunitats Autònomes, formadors, i equip d'acompanyants de menors.\nLa Trobada se celebrarà en el Centro Eurolatinoamericano de Juventud (CEULAJ), que pertany a la xarxa de INJUVE, entre el 26 i el 30 de juny de 2022. El CEULAJ està situat en la localitat de Mollina.


Almagro i Verdasco cauen amb el cap alt | Reial Club de Tennis Barcelona\nAlmagro i Verdasco cauen amb el cap alt\nTant Nicolás Almagro com Fernando Verdasco s'han acomiadat de l'Open d'Austràlia amb l'orgull intacte. El nivell dels seus oponents, Tsonga i Davidenko respectivament, els posava de sortida en lleugera desavantatge en el seu intent per accedir als quarts de final del primer Grand Slam de l'any. De fet, tots dos s'han trobat dos sets a baix, però en lloc d'enfonsar-se han sabut desplegar el seu millor tennis fins a forçar el cinquè set. Així les coses, Rafa Nadal, que s'enfrontarà ni més ni menys que amb Andy Murray, serà l'únic espanyol entre els vuit que queden a quarts.\nEl duel entre Almagro i Tsonga ha estat tant elèctric com es podia esperar de dos dels millors exponents del tennis modern. El francès, que el 2008 es va colar contra tot pronòstic a la final per perdre en quatre sets davant Djokovic, es troba molt a gust en superfícies ràpides com la de Melbourne. Amb tot, després de confirmar el seu suposat favoritisme amb dos sets a favor seu, ha aparegut a temps la millor versió del murcià. El marcador final, 6-3, 6-4, 4-6, 6-7 (6), 9-7, reflecteix el gran voltatge de la trobada. Almagro, tot i així, se'n va del torneig amb l'orgull de saber-se, a partir d'ara, millor jugador.\nEl comiat de Fernando Verdasco fa una mica més de mal, tenint en compte que defensava les semifinals que va assolir fa un any, però ha resultat tan digna com la de Almagro. El rus, recent guanyador del Masters i l'Open de Qatar es troba en el seu millor moment, tractant d'esbrinar fins on pot alçar el seu propi llistó. Tota aquesta inèrcia li ha permès avançar-se amb solvència, encara que la posterior reacció del madrileny ha anivellat un partit marcat per la velocitat i qualitat dels intercanvis. Verdasco s'acomiada amb un cert desencant, encara que sap que el resultat, 6-2, 7-5, 4-6, 6-7 (5), 6-3, tractant-se del rival, no és com per sentir-se decevut amb ell mateix.


Mor l'escriptor mexicà Carlos Fuentes als 83 anys\nL'autor de 'La muerte de Artemio Cruz' va rebre el premi Cervantes el 1987\n4 min. Barcelona 15/05/2012 20:53\n260x366 L'escriptor mexicà Carlos Fuentes / FRANCESC MELCION L'escriptor mexicà Carlos Fuentes / FRANCESC MELCION\nL'escriptor mexicà Carlos Fuentes Macías (Panamà, 1928 - Ciutat de Mèxic, 2012) ha sigut un dels autors en llengua espanyola més importants de finals del segle XX. Ha escrit novel·les i assajos, entre els quals destaquen 'Aura', 'La muerte de Artemio Cruz', 'La región más transparente' i 'Terra Nostra'. Va rebre el premi Cervantes el 1987 i el premi Príncep d'Astúries el 1994.\nFuentes va qüestionar durant tota la seva vida al seu país, Mèxic, per ser incapaç de construir una democràcia més autèntica i des de la literatura encaminar a la narrativa en llengua espanyola cap la modernitat. Crític del nacionalisme oficial mexicà, cosmopolita, Fuentes –nascut a Ciutat de Panamà, el 1928, de pares mexicans– va exercir una notable crítica contra el seu país, en particular invocant una i altra vegada la seva incapacitat per esdevenir una societat moderna .\nConsiderat el fundador de la novel·la modernista a Mèxic, l'intel·lectual va cursar estudis superiors a la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic (UNAM) i a l'Institut d'Alts Estudis Internacionals de Ginebra (Suïssa). Va ser de molt jove quan la seva vàlua literària va començar a sobresortir i a contribuir a la universalitat d'una generació d'escriptors extraordinaris que formarien l'anomenat "boom" llatinoamericà. Admirador d'autors com els britànics D.H. Lawrence (1885-1930) i Aldous Huxley (1894-1963), Fuentes considerava pertinent la ficció per respondre a les preguntes de com érem i com serem, i conèixer el món desproveïts de la racionalitat. "Ni la ciència, ni la lògica, ni la política ens donaran una resposta. Tampoc no ens la donarà la novel·la. El que fa la novel·la és plantejar la pregunta d'una manera equívoca, d'una manera còmica, transgressora que les altres disciplines no ens permeten ", va arribar a dir.\nA la seva obra narrativa el mateix Fuentes la va anomenar l''Edat del temps, i inclou títols com 'Los días enmascarados' (1954), 'La región más transparente' (1958), 'La muerte de Artemio Cruz' (1962), 'Gringo viejo' (1985), 'La silla del Águila' (2003) i 'La voluntad y la fortuna' (2008), sobre la violència lligada amb el narcotràfic. Entre els seus assajos destaquen títols com 'Cervantes o la crítica de la lectura' (1976), 'Los 68' (2005) i 'La gran novela latinoamericana' (2011) .\nEl 2008 l'espanyol Juan Goytisolo va dir que Carlos Fuentes va aconseguir juntament amb García Márquez i la resta dels anomenats autors del "boom" llatinoamericà "que entronqués de nou la literatura espanyola amb la modernitat" després que Espanya donés l'esquena a la cultura universal durant segles. Per al crític literari mexicà Christopher Domínguez, "l'obra de Fuentes és el conjunt més complex i variat de la narrativa mexicana", i diu que està en "totes les conquestes i tendències de la literatura contemporània". Assenyala que "el desarrelament" és el punt de partida permanent de Fuentes, un escriptor que va arribar a descriure el seu fet literari com una lluita d'un boxejador amb les paraules, a les quals sempre va tractar de no deixar entrar en la seva accepció comú i corrent.\nDomínguez destaca entre tota la seva obra la novel·la 'Terra Nostra' (1975), "l'únic dels seus llibres que pot ser llegit més enllà de l'horitzó mexicà i la novel·la que el sobreviurà".\nSobre la transició que va començar el 2000 a Mèxic amb l'arribada al poder de Vicente Fox de la mà del conservador PAN, Fuentes va dir que el mandatari "va arribar amb un entusiasme renovador que no es podia complir". En aquest mandat, que duraria fins a 2006, hi va haver segons l'escriptor un "Govern gandul" a Mèxic, que "va deixar passar el moment històric" que li corresponia després de treure al PRI de 71 anys consecutius en el poder.\nEntre els molts premis que ha rebut destaquen el Cervantes (1987), el Príncep d'Astúries de les Lletres (1994), el de Biblioteca Breve per 'Cambio de piel' (1967), i el Nacional de Literatura de Mèxic (1984).


Prelectura Paraules 1 de Capell i Tomàs, Fermí 978-84-7210-296-5\nContingut Els quaderns 1 i 2 contenen exercicis de pre-lectura per treballar la mecànica de manera global. Aquests exercicis giren a l'entorn de les unitats temàtiques de l'area d... Más información\nDónde encontrar "Prelectura paraules 1"\nSinopsis de: "Prelectura paraules 1"\nContingut Els quaderns 1 i 2 contenen exercicis de pre-lectura per treballar la mecànica de manera global. Aquests exercicis giren a l'entorn de les unitats temàtiques de l'area d'experiències. Exercicis: identificar, analitzar, interioritzar. Es treballa amb síl·labes (cops de veu). Nocions de fonemes, vocals. Amb lletra cursiva. Quaderns 1 i 2 de 3 a 4 anys. Els quaderns 3 i 4 presenten grafíes per treballar les lletres i les onomatopeies. Contenen exercicis per: Assolir la direccionalitat de cada grafía. Millorar la coordinació ull-mà. Treballar el sentit rítmic. Associar onomatopeia i grafía. Amb lletra cursiva. Quadern número 3 de 4 a 5 anys. Número 4 de 5 a 6 anys. Per seguir amb l'aprenentatge de la lectura enllacem amb LECTURA PARAULES de la mateixa col·lecció.


literatures (la presó de l'aigua): de novembre 2012\nLluís Calvo vist per Francesc Bononad\nPer tota literatura -i la nostra, afortunadament, no n'és una excepció- transcorren alguns -pocs- escriptors que, sense predre de vista el cànon, s'entesten a buscar-li tantes pessigolles com poden, a aquest mateix cànon. Quan els llegeixes, notes que trenquen l'estatus des de dins cap enfora, com una força centrípeta que eixampla els horitzons.\nI tant el ressenyador com el ressenyat són d'aquest tipus d'autors, en aquest exemplar número 60 de Caràcters:\nPublicat per Josep Lluís Roig a 13:50 Cap comentari:\nAquest dijous tenim l'orgull i el plaer de presentar per primera vegada el llibre guanyador del premi Ausiàs March 1966, inèdit, de Vicent Andrés Estellés.\nVal a dir que no és un llibre gens anecdòtic, sinó que conté alguns poemes excepcionals que eren desconeguts.\nLa "propaganda" de l'acte diu:\n20 h - Palau Ducal de Gandia, Saló de Corones\nPresentació de L’Inventari Clement de Gandia, original de Vicent Andrés Estellés\nDominic Keown, Universitat de Cambridge; especialista en poesia catalana contemporània,\nJosep Lluís Roig i Maria Josep Escrivà,poetes; responsables d’aquesta edició\nDolors Pedrós editora.\nOrganitza Edicions 96 / IMAB.\nPublicat per Josep Lluís Roig a 13:43 1 comentari:\nXè Premi Agustí Bartra\nHe tingut l'honor de rebre l'Agustí Bartra amb "Un boxejador entre la boira". I volia compartir aquesta alegria. Hi ha un vídeo i la notícia a:\nterrassadigital: actualitat, tele, ràdio i cinema\nA banda d'això, no es tracta d'un llibre eminentment reivindicatiu, que després de "Càries" em vaig prendre un parèntesi respecte de la poesia reivindicativa que tanque ara, amb el boxejador. Tanmateix, encara que pretenia allunyar-me de les reivindicacions, de tant en tant la realitat s'entestava a impedir-m'ho. I, per a celebrar-ho, no se m'ocorre res millor que afegir un dels poemes, el més reivindicatiu del llibre:\nArriben cartes també després de mort\nque s’acumulen als comerços tancats,\nsobre les bústies, a la pols de les portes,\ndavant d’un món que s’esmicola a trossos.\nMentre em pregunte sense saber si faig,\nm’arriben cartes també després de mort:\nfactures, llibres, horitzons, hipoteques\ni un cert temor, sempre el temor tan brut.\nPerò la por no sap que ja estic mort.\n Lentament, esmolem desitjos a la pedra del temps i no farem cap pas més enllà de la por. És inútil. Cap coltell no m’alliberarà de jo.\nJosep Lluís Roig, "Un boxejador entre la boira", (a Pagès editors el 2013)\nPublicat per Josep Lluís Roig a 11:30 3 comentaris:\nMil poetes i un país\nAquest és el nom de la col·lecció de poesia de l'editorial Germania. Una editorial que juga amb la impressió digital per viure. Però això no és ara el que m'interessa, sinó en el fet que, així com estan les coses, és una oportunitat per a donar paper a veus noves i necessàries.\nHi han aparegut textos interessants des d'"Envers" de Josep Antoni Alfonso, tot passant per "Obaga" de Salvador Lauder o "De blanc setí" de Sandra Domínguez o "55 maneres de mirar València" de Francesc Mompó, fins arribar a "La farina que admeta" d'Alba Camarasa, de moment (el blog de Manel Alonso en parla sovint).\nVoldria aprofitar per comentar que, pel que li he llegit, Alba Camarasa em sembla una de les poetes valencianes més prometedores que tenim. I que m'alegre moltíssim que vaja publicant. I apunteu-vos el nom. Per a seguir-la.\nPublicat per Josep Lluís Roig a 11:13 Cap comentari:\n19 h – Casa de la Marquesa (Passeig de les Germanies, 13 Gandia)\nXVI Homenatge a la Paraula: Ploma i espasa. 21 contes a Ausiàs March\nNarració en escena: Isabel Canet, Vicent Olaso, Maria Josep Escrivà. Animació plàstica amb arena: Amadeu Vives.\nMúsica: Cristina Martí (dolçaina) i Àlex Velázquez\nRealment, és un muntatge diferent i agraït de vore. I, a més, regalen, als assistents, el llibre amb una antologia de contes d'autors de La Safor!\nPublicat per Josep Lluís Roig a 11:11 2 comentaris:\nCARÀCTERS 60: REVISTA DE LLIBRES\n"CARÀCTERS" "és una revista de llibres" i acaba de publicar el número 60 (estiu 2012, però acaba d'aparéixer).\nRealment és, pel que respecta a la crítica, la més lliure de les revistes de literatura. Hi ha ressenyes de tot tipus de llibres (en aquest número parlen d'autors com Susanna Rafart, Xavi Aliaga, Rubén Luzón, Pius Alibek, Josep Pedrals, Jordi Llavina, Josep Maria Castellet, Lluís Calvo, Jo Nesbo, Urbà Lozano, Tísner,...) mostrant així, un ampli ventall de la producció literària en català.\nCrec que és una revista imprescindible per a tots aquells que s'estimen la literatura en la nostra llengua.\nPer fer-vos-en una idea, quan arribà al número 50, vilaweb en va fer un article: http://www.vilaweb.cat/noticia/3700144/20100310/caracters-revista-literaria-referencia.html\nO podeu mirar la referència que hi fa la Universitat d'Alacant.\nI com que la distribució en aquest país és una merda, ací teniu la pàgina web de la Universitat de València (que és qui la publica, si no a sant de què, una revista sobre llibres!) on es pot comprar via web: http://puv.uv.es/index.php?cPath=32_11437&osCsid=b0bf4dbcadc92531b6a56d743c22e1cf\nPer altra banda, a partir d'aquest número 60,Maria Josep Escrivà i jo mateix escriurem un article on repassarem alguns llibres de poesia que considerem interessants per motius diversos. Com a mostra, tot seguit teniu el nostre article d'aquest número 60 on parlem de Vicent Olaso, Sandra Domínguez i Pau Gener Galin:\nEn els últims temps han sorgit col•leccions, editorials modestes, que funcionen al marge dels circuits comercials convencionals, i que reserven, amb atencions quasi devocionals, el seu espai per a la lírica impresa. Segurament això ha passat com a reacció a l’abandó de la poesia per part dels grans grups. N’hi hauria molt a parlar, però una manera d’observar aquest panorama en clau realista podria passar per reconèixer que, possiblement, la poesia torna a ocupar el lloc específic que li pertoca: el d’un gènere no de masses, però sí irrenunciable per a un públic fidel, incondicional. En aquest ventre immens i fecund que podria ser el d’una balena metafòrica, caben molts llibres, i els autors corresponents. Ací en fem una selecció (tres, en aquest cas), que probablement transitaran sense fer massa soroll pels aparadors de les llibreries, però que, al nostre parer, no hauríem de deixar passar de llarg.\nDe blanc setí (Germania, 2012) reuneix un conjunt de poemes de temàtica amorosa que oscil•len entre l’erotisme i la innocència, amb una tendresa gairebé programàtica, reivindicativa. Però no ens equivoquem: malgrat que de vegades ho puga semblar, no és un llibre naïf. Sí que hi ha una voluntat de creure en els sentiments, però també hi trobem, a banda dels desenganys inevitables, les matisacions que arriben per sorpresa, com una noia bona que, alhora, et pega puntades, inesperadament, per sota la taula. I pel que fa a la construcció dels poemes, una de les característiques més interessants és el trencament, ocasional, amb la sintaxi tradicional. Una opció atrevida capaç d’alliberar el vers de les seues rutines: “M’irromps/ entre la pell i les calces/ i m’embriaga l’afonia/ fins que acabo/ dient el nom, teu/ de vidre trencat.” Segur que no som justos si expliquem aquesta manera de procedir des del caràcter àgil i des de l’autonomia absoluta que proporciona el format blocaire, però tampoc no ens quedem del tot satisfets si no ho apuntem almenys.\nNit de contes al Palau (AMB JORDI LLAVINA, MANUEL BAIXAULI, ANTÒNIA VICENS I ELVIRA CAMBRILS)\nNIT DE CONTES AL PALAU\nActivitat de Setmana Literària dels Premis de Gandia\nPalau Ducal de Gandia, saló de corones · 19 h\nCoordina: Rafa Gomar. Hi intervenen: Jordi Llavina, Antònia Vicens, Manuel Baixauli, Elvira Cambrils. Condueix l’acte: Jovi Lozano-Seser.\nActivitat inclosa dins la progrmació de la Setmana Literària d'enguany.\nPublicat per Josep Lluís Roig a 8:32 Cap comentari:\nPRESENTACIÓ POEMARI AQUEST DIMECRES AL MICALET\nEl proper dimecres 7 de novembre a les 19:30 presenta VICENT OLASO a la SOCIETAT CORAL EL MICALET (carrer Guillem de Castro, 73) el seu llibre, EL SOROLL DE LA PEDRA, XXXI Premi de Poesia Senyoriu d'Ausiàs March.\nL'introduiran el poeta JOSEP LLUÍS ROIG i IRENE VERDÚ.\nUn comentari sobre l'autor a l'últim número de "Caràcters":\nMaria Josep Escrivà i Josep Lluís Roig\nPublicat per Josep Lluís Roig a 20:00 Cap comentari:\nEncara que soni cursi, forçat, grandiloqüent,\nl’Amor s’escriu sempre amb majúscula.\nRecorda-ho de cara als dictats de l’escola.\ni et descompta mig punt,no pateixis:\nno parleu del mateix.\nAmadeu Vidal I Bonafont, "Juny", Pagès editors, Lleida, 2012\nPublicat per Josep Lluís Roig a 22:20 Cap comentari:\nNit de contes al Palau (AMB JORDI LLAVINA, MANUEL ...


Presentació - Club Tennis Sabadell\nEl Club Tennis Sabadell és una associació esportiva sense ànim de lucre que va ser fundada l’any 1929 per empresaris tèxtils de l’ època que van importar l’ esport del tennis dels seus viatges a Anglaterra.\nEn aquests gairebé 90 anys d’ existència, que celebrarem el 2019, ha acollit importants competicions, ha format a milers de tennistes i ha esdevingut un marc de pràctica esportiva i convivència (per als seus socis) a la comarca.\nAl llarg dels anys el Club s’ ha anat adequant a les necessitats noves dels seus socis, i és per aquest motiu que l’any 1998 es va realitzar un canvi en la seva orientació esportiva deixant de ser únicament un club de tennis i donant entrada a noves modalitats esportives (entre elles la natació, les activitats dirigides, el fitness, el pàdel, l’ esquaix o la gimnàstica esportiva) amb la voluntat de continuar fomentant la pràctica de l’ esport i dels seus valors.\nEl Club ha estat escollit en 6 ocasions com a millor entitat de Sabadell i posseeix la Medalla d’ Honor de la Ciutat. Actualment, més de 3.000 socis, abonats i usuaris gaudeixen dels nostres 40.000 m2 d’ instal·lacions esportives al bell mig de la ciutat de Sabadell, al costat del Parc de Catalunya essent un dels principals clubs de Catalunya tant pel que a la qualitat de les seves instal·lacions com al número de pistes .\nEn nom propi i en el de la Junta Directiva us dono la benvinguda a la nostra pàgina web i esperem trobeu tota la informació que us calgui.\nAugust Serra Ferrer\nAugust Serra Ferrer - President del club


El somni cooperatiu de la Lleialtat Santsenca\nLa Lleialtat Santsenca va ser una de les primeres cooperatives creades a l'actual barri de Sants de Barcelona\nRedacció programes | dimarts, 29 d'octubre del 2019, a les 17.24\nEl somni cooperatiu d’una colla d’amics de Sants ha deixat al barri un equipament envejable, la Lleialtat Santsenca. Una de les cooperatives obreres més imporatnts de Sants.\nLa seva creació neix dela necessitat dels obrers del barri a fer front als abusos i fraus dels establiments comercials. Per això un conjunt de treballadors i treballadores es van unir per tal d’aconseguir aliments a un preu més econòmic, en benefici de tots els socis de la cooperativa. Així neix la Lleialtat Santsenca el 22 d’octubre de 1891, sota la figura de cooperativa de consum.\nAmb el temps, la cooperativa aniria canviant d’ubicació fins a tenir prou recursos com per encarregar la construcció al 1928 d’un edifici propi que passaria a ser conegut al barri com La Lleialtat Santsenca, ubicat al carrer Olzinelles número 31. L’arquitecte va ser Josep Alemany, el mateix que havia fet la façana del Molino .\nAmb el fraqnuisme l’edifici va ser expropiat i la cooperativa va reobrir l’any 1941 sota la supervisió de la Falange. Dos anys més tard va ser absorbida per una altra cooperativa, la Flor de Maig i, finalment, va dissoldre’s als anys 1950. Més tard s’hi va instal·lar una fàbrica de torrons i, una sala de festes al primer pis, el Bahia. L’any 2006, L’Ajuntament va comprar la Lleialtat Santsenca per convertir-la en l’actual equipament.\nPau i justícia, d’antiga cooperativa a sala de teatre\nL’any 1897, un grup de treballadors van crear una cooperativa de consum que acabaria convertida en espai teatral\n— cooperatives — equipaments\nXavier Sobrón, periodista: “No hem solucionat gaires coses en aquest temps”\n‘El carrer dels senyors’, una radiografia de la burgesia barcelonina\nEl Club de Polo de Barcelona, una entitat més que centenària


Com tots els assumptes complicats, aquest és un tema incòmode. Repartir la responsabilitat familiar i les tasques relacionades amb les atencions acostuma a ser un punt de tensions habitual que no sabem resoldre, en bona part perquè tampoc no ens resulta senzill diagnosticar-lo. Estereotips, percepcions, valoració del temps… els factors que hi influeixen són molts. De cara al Dia Internacional de les Famílies, convé parar-se a pensar en tots aquests punts i en com la corresponsabilitat familiar ens pot ajudar a posar-hi ordre.\nDe fet, el confinament per la pandèmia de COVID-19 ha posat aquesta qüestió en el primer pla. El teletreball i la suspensió de les classes presencials han localitzat sota un mateix sostre tots els membres de moltes famílies. Mai abans no s’havia visibilitzat tant la necessitat que cadascú es faci càrrec de la seva quota de responsabilitat perquè una llar funcioni. Potser aquesta és la raó per la qual la corresponsabilitat familiar reivindica, avui més que mai, un buit en el nostre dia a dia.\nQuè és la corresponsabilitat familiar\nTal com la defineix l’Institut de la Dona, la corresponsabilitat és repartir equilibradament les tasques domèstiques i les responsabilitats familiars, per tal de distribuir de manera justa els temps de vida de dones i homes. Ni més, ni menys. Aquest concepte comprèn l’organització, l’atenció, l’educació i l’afecte relatius a les persones dependents a casa.\nEs tracta d’un objectiu al qual haurien d’aspirar totes les famílies. Tanmateix, encara és lluny de ser una realitat. Segons recull l’informe “ClosinGap: Cost d’oportunitat de la bretxa de gènere en la conciliació”, que ha elaborat AFI, les dones dediquen unes dues hores més al dia que els homes a la llar i la família. En conseqüència, tenen una hora i trenta-set minuts diaris menys que els homes per dedicar a l’oci, segons dades de l’INE esmentades a l’estudi.\nAquest treball també destaca que, per cada dos homes que declaren tenir més de cinc hores lliures al dia, només hi ha una dona que afirma el mateix. És més: entre els que asseguren que no tenen gens de temps lliure, les dones superen els homes en un 20%.\nEl patró es repeteix en el cas dels adolescents, una tendència que apunta a la prevalença d’estereotips de gènere. Un estudi del Maryland Population Research Center revela com els nois d’entre 15 i 19 anys dediquen mitja hora al dia a les feines domèstiques, mentre que les noies hi inverteixen un quart d’hora més.\nEls costos de l’asimetria\nEl repartiment de tasques i responsabilitats familiars està relacionat estretament amb altres conceptes com la bretxa de gènere laboral o de gaudi d’oci. De fet, altres estudis que cita l’informe “ClosinGap” han manifestat com la qualitat de l’oci de les mares és inferior a la dels pares perquè estan menys sovint sense fills al voltant. Entre altres raons, perquè elles acostumen a ser l’únic adult present durant els períodes d’oci compartit i les que responen a les necessitats dels fills quan sorgeixen. És més: les mares tenen fins i tot més probabilitats d’haver planejat aquesta mateixa activitat d’oci que gaudeix tota la família.\nQue no hi hagi un equilibri entre el desenvolupament d’activitats obligatòries i voluntàries té múltiples costos, que van des de la salut de qui té aquest desequilibri fins a la limitació del potencial de creixement de l’economia. De fet, l’asimetria en la distribució de les tasques domèstiques és una de les causes principals de les desigualtats que les dones han d’afrontar en el mercat laboral. Que puguin dedicar menys temps al seu propi oci per aquesta causa també suposa menys capacitat de consum en aquest tipus d’activitats i, conseqüentment, menys ingressos fiscals per aquest consum per als països.\nAmb tot, aquest temps de més que les dones dediquen a les tasques domèstiques i les atencions roman invisible. Ni tan sols s’acostuma a considerar com una feina, en el sentit que no reben remuneració per encarregar-se’n. Així, donar un valor al temps de tots els membres de la família és el primer pas que cal fer per visibilitzar i mesurar millor l’aportació de cadascun a la corresponsabilitat.\nCom valorar el temps\nTrencar dinàmiques és un exercici feixuc, fins i tot per a les famílies. Tanmateix, cal fer-lo si aquestes dinàmiques resulten perjudicials. Amb aquest objectiu, Eve Rodsky, una advocada i mediadora familiar estatunidenca, va escriure el seu assaig “Fair Play: A Game-Changing Solution for When You Have Too Much to Do (and More Life to Live)”.\nEn aquesta obra, Rodsky va mostrar al món el mètode que va idear per a casa seva: un sistema en el qual cada tasca que beneficia la família no només té un nom, sinó que també es defineix explícitament i s’assigna de forma específica. És igual si es tracta de rentar els plats, planificar les vacances o fer companyia a l’hospital a un parent que s’ha trencat el maluc. Val la pena dedicar una estona a distingir quines són les tasques que aporten valor a la família, visibilitzar-les i encarregar-les, sempre sota el principi que el temps de tots els membres de la família és un temps valuós.\nSi la família reconeix que el temps de cadascun dels seus membres és limitat i valuós, serà més senzill dividir les tasques amb igualtat i valorar-les en la seva justa mesura, tal com destaca l’autora.\nFins i tot les polítiques públiques tenen cada vegada més en compte la corresponsabilitat familiar. Aquest concepte és al darrere de canvis tan significatius com el del permís per naixement i atencions a Espanya. En aquest sentit, s’ha posat en marxa l’equiparació progressiva dels permisos de maternitat i paternitat. Una meta que a la qual arribarem l’any vinent, amb 16 setmanes per a cada membre de la parella.\nLes empreses també aposten cada vegada més per la igualtat de gènere, que és un dels 17 Objectius de Desenvolupament Sostenible (ODS) de l’ONU per millorar la vida de tots els ciutadans sense deixar ningú enrere.\nEn el cas de CaixaBank, el seu compromís es manifesta a través del nou Pla d’Igualtat, que es va signar el gener de 2020, i del programa de diversitat Wengage, un programa transversal basat en la igualtat d’oportunitats i dirigit a reforçar el rol de les dones a l’empresa i la societat, entre d’altres.\nTambé amb el certificat d’Empresa Familiarment Responsable (EFR), que atorga la fundació MásFamilia i que hem renovat aquest 2020, pel qual es reconeix el nostre model de gestió de millora contínua en matèria d’igualtat i la nostra aposta per polítiques i iniciatives de conciliació entre tots els professionals de l’entitat.\nA més, el 55% de la seva plantilla està composada per dones, que ocupen un 41,3% de les posicions directives i el 40% de càrrecs al consell d’aministració.\nAixò sí, perquè les mesures que fomenten la conciliació de la vida laboral i familiar siguin justes a la pràctica i no contribueixin a perpetuar estereotips, és imprescindible aplicar el principi de corresponsabilitat, tal com exigeix la Unió Europea a través de diverses directives. És el que garanteix que les tasques i obligacions es reparteixen de manera efectiva entre els membres de la família.\nLa vida de la María: quatre bretxes de gènere en l’entorn rural\nfamília / igualtat / ONU / ODS / Wengage / bretxa de gènere / Dia Internacional de les Famílies / corresponsabilitat familiar / atencions / estereotips / ODS2020 / RecolzemElsODS


3000 € per l'Esplai 4 Torres - InfoAldaia\n3000 € per l'Esplai 4 Torres\nEtiquetes de comentaris: 3000 €, Ajuntament de l'Aldea, Conveni, Esplai 4 Torres, Infants, La Caixa\nL’Ajuntament de l’Aldea i la Fundació Bancària la Caixa han signat un conveni per afavorir el desenvolupament de les diverses activitats de caràcter cultural i social que aquesta última du a terme en el desenvolupament del seu objecte fundacional.\nL’Esplai infantil 4 Torres de l’Aldea té reservades 20 places becades per nens de famílies desfavorides de la població, amb aquesta finalitat La Caixa fa efectiu la donació de 3000 € per tal que aquests infants puguin gaudir de les activitats que es realitzin .\nLa regidoria de Benestar Social i Família té com a principal objectiu millorar les condicions de vida de les famílies més desfavorides de la població i ajudar-les amb totes les eines possibles. Gràcies a la implicació de la Fundació Bancària la Caixa amb temes socials i ajuts als sectors socials desfavorits, fa possible que aquests projectes tinguin el recolzament que es mereixen.\nPublicat per InfoAldaia a dijous, de juliol 27, 2017


La Generalitat treballa per arranjar les àre... - Govern.cat\nLa Generalitat treballa per arranjar les àrees afectades per la tempesta de diumenge a Osona\nquery_builder 21 agost 2003 17:19\n S’han iniciat les tasques de neteja dels ponts de 3 rieres que presentaven risc d’embussament per acumulació de vegetació i demà començarà la retirada d’arbres caiguts a rieres i torrents de 7 municipis Tècnics forestals han donat suport a l’ajuntament de Tona per retirar els arbres del bosc públic, valoritzar la fusta obtinguda i començar a treballar en els tractaments silvícoles  Medi Ambient ha posat al servei dels ajuntaments afectats per esclafit una trituradora per poder trossejar totes les branques i arbres caiguts\nEl Departament de Medi Ambient ha estat treballant tota aquesta setmana per avaluar els danys i arranjar les àrees afectades per la tempesta de diumenge a Osona i continuarà treballant-hi els propers dies.\nTècnics de l’Agència Catalana de l’Aigua (ACA), del Departament de Medi Ambient, van iniciar ahir els treballs de neteja de tres ponts que presentaven risc d’embussament en cas de pluja per acumulació de vegetació, que minva la capacitat de desguàs. Es tracta dels següents:\n Taradell: Riera Font Gran, a la passarel·la al nucli urbà.\n Taradell: Zona Gurunbau, de la riera de Tona.\n Malla: Riera Múnter, al pas de l’Urbanització Múnter.\nAvui s’han identificat els trams de les lleres que poden ocasionar problemes en desguassar les aigües de pluja i on, entre demà i dilluns, es començaran a retirar vegetació i arbres caiguts. Els treballs es faran els següents trams:\n St. Martí de Centelles: Riera Blanca. Aproximadament al llarg d’un quilòmetre.\n Hostalets de Balenyà / Seva: Torrent Vallossera. Aproximadament al llarg d’un quilòmetre.\n Taradell: Actuacions puntuals al riu Gurri, Riera de Tona i Torrent Aranyó. Aproximadament al llarg d’un quilòmetre.\n Malla: Riera Múnter. 500 metres aigües amunt del pont ja netejat i 200 metres avall.\n Tona: Riera Ferreria. El tram afectat és d’uns 2.000 metres. Comença al Parc Roqueta i va fins el Mas Oliva.\n Aiguafreda: Riera Avencó. Aproximadament al llarg d’un quilòmetre.\nParal·lelament, el Departament de Medi Ambient, a través de Forestal Catalana, SA, empresa pública adscrita al Departament, ha posat al servei dels ajuntaments afectats per esclafit del diumenge passat una trituradora per poder trossejar totes les branques i arbres caiguts. Aquesta trituradora solucionarà el problema que comporta als consistoris l’acumulació de l’elevat volum de massa forestal que ha caigut a l’interior dels municipis.\nLa localitat més afectada pels arbres caiguts ha sigut Tona, on el fenomen va fer malbé jardins particulars i bosc públic. Concretament, a l’àrea del Castell de Tona, el vent va afectar una superfície aproximada de 7 hectàrees i va arrencar i tallar una seixantena de peus de pi roig, pi pinyer, roure i algun pi blanc. També hi va haver estralls en una superfície de 3 hectàrees de parc urbà forestal al parc de les Feixetes i la Font de la Suïssa, amb una vintena d’arbres escapçats. Aquest paratge afectat està inclòs dins el Pla d’Espais d’Interès Natural (PEIN) dels Turons de la Plana Ausetana. El tècnics forestals de la Delegació territorial de Barcelona han donat suport a l’ajuntament de Tona, per tal que puguin ser retirats els arbres del bosc públic, valoritzar la fusta obtinguda i començar a treballar en els tractaments silvícoles a la zona.


Les claus de la primera llei per mitigar la crisi climàtica a Espanya\nImatge d'una refineria al Canadà (Reuters / Dan Riedlhuber)\nUna zona de baixes emissions a cada ciutat de més de 50.000 habitants, reduir un 23% les emissions d'efecte hivernacle el 2030, la neutralitat climàtica el 2050, entre les mesures de la Llei de Canvi Climàtic i Transició Energètica\n09/04/2021 - 08.47 Actualitzat 13/05/2021 - 19.36\nLa comissió de Transició Ecològica del Congrés dels Diputats ha aprovat aquest dijous la Llei de Canvi Climàtic i Transició Energètica, la primera norma espanyola per mitigar la crisi climàtica i l'escalfament global i una de les grans apostes del govern de Pedro Sánchez per a aquesta legislatura.\nEntre els objectius de la llei hi ha que per al 2040 ja no es venguin cotxes contaminants i reduir la presència dels gasos d'efecte hivernacle pràcticament fins a zero l'any 2050.\nFums d'una fàbrica que funciona amb carbó a Mongòlia (Reuters / David Gray)\nLa futura norma preveu algunes dates clau:\n- L'any 2023, totes les ciutats de més de 50.000 habitants hauran de tenir una zona de baixes emissions. D'aquesta manera, es vol reduir la contaminació atmosfèrica i les emissions de CO2 i afavorir la mobilitat elèctrica i el transport públic.\n- L'any 2030, Espanya haurà d'haver reduït un 23% les emissions d'efecte hivernacle respecte al 1990. Aquest percentatge és tres punts superiors al que hi havia en el text que el govern espanyol va enviar al Congrés ara fa gairebé un any.\n- També el 2030, caldrà augmentar fins al 74% la generació d'electricitat amb energies netes i millorar l'objectiu d'eficiència energètica fins al 39,5%.\n- L'any 2040 no es podran vendre cotxes contaminants i, aquell any, tots els vehicles no comercials lleugers seran de zero emissions. A més, s'estableixen obligacions de punts de recàrrega en gasolineres i edificis.\nTub d'escapament d'un cotxe, a Londres (Reuters / Peter Nicholls)\n- L'any 2050, el país haurà d'assolir la neutralitat climàtica, és a dir, només podrà emetre la quantitat de gasos hivernacle que sigui capaç d'absorbir. El 100% de l'electricitat s'haurà de generar amb fonts renovables.\n- Es prohibiran els sondejos i prospeccions fòssils. No es procedirà a la tramitació de qualsevol sol·licitud d'explotació d'hidrocarburs, en terra i mar; no s'atorgaran permisos d'explotació de materials amb propietats radioactives; tampoc s'autoritzaran activitats d'explotació d'hidrocarburs en què hi hagi previst l'ús de "fracking".\n- S'impulsarà la rehabilitació energètica dels edificis i s'analitzarà els impactes del canvi climàtic en la salut pública i en l'assoliment d'una dieta alimentària sostenible.\n- Es potenciarà el desplegament de les energies renovables, compatible amb la cura del patrimoni natural.\nParc fotovoltaic a la localitat francesa de Gardanne (Reuters / Jean-Paul Pelissier)\n- El govern estarà obligat a revisar la sostenibilitat i l'emergència climàtica en el sistema educatiu.\n- Es crearà un comitè d'experts científics en clima i transició energètica, que serà l'òrgan responsable d'avaluar i fer recomanacions en aquests àmbits.\n- S'aprovaran plans estatals d'adaptació a la crisi climàtica, per identificar i avaluar-ne l'impacte en diversos escenaris.\n- Compromís d'elaborar una llei de mobilitat sostenible, una revisió del sistema energètic i un impuls del ferrocarril com a mitjà de transport.\nAprovació amb l'abstenció de PP i Més País\nLa comissió de Transició Ecològica del Congrés ha aprovat el text amb 22 vots a favor, 5 en contra i 10 abstencions: la llei ha tirat endavant amb el suport de PSOE, Unides Podem, Esquerra Republicana, Ciutadans, Bildu i Terol Existeix; l'abstenció de PP i Més País i el vot en contra de Vox.\nDiverses veus han criticat la "falta de consens, diàleg i d'ambició climàtica de la futura de llei", que ara haurà de passar l'últim tràmit al Senat.\nA causa de la tramitació urgent, la llei podria entrar en vigor aquest mateix mes d'abril.


02 | Desembre | 2019 | BELLATERRA.CAT\nArchive for 2/12/2019\nTOT CERDANYOLA: Les protestes pels abocadors de Cerdanyola van centrar l’última xerrada del PDU del Centre Direccional.\nPosted in Bellaterra, tagged Abocadors de Cerdanyola, Carlos Cordón, PDU Plan Direccional, Pere Solà, Societat on 2 Desembre 2019|\n“El públic ha demanat una votació popular per resoldre el problema”\nLa Plataforma Cerdanyola Sense Abocadors es va concentrar davant de la Biblioteca\nLes crítiques a la contaminació dels abocadors han tornat a ser el centre del debat en l’última xerrada informativa sobre el PDU del Centre Direccional que s’ha fet a la Biblioteca Central de Cerdanyola. El director del Consorci del Centre Direccional, Pere Solà, ha estat l’encarregat de presentar la conferència juntament amb l’alcalde de la ciutat, Carlos Cordón. Quan l’acte ha finalitzat, l’ambient s’ha tensat i el públic ha discutit amb els ponents, sobretot, sobre el problema dels abocadors.\nEl Pla Urbanístic del Centre Direccional pretén construir un nou espai per viure i treballar, és a dir, un barri residencial, “preservant i potenciant els espais naturals dins del seu àmbit” al costat dels abocadors de Cerdanyola. “És molt perillós construir sense descontaminar, sobretot l’abocador de Can Planas”, afirma Mercè Cisneros, portaveu de Cerdanyola Sense Abocadors. “Hi ha una xarxa fluvial molt densa i una gran quantitat de residus industrials”, explica la portaveu.\nPere Solà ha insistit en les diverses xerrades en què no hi ha cap risc per a la salut segons un estudi de la UPC sobre l’emissió de possibles contaminants a l’aire de Cerdanyola. Així i tot, Cisneros afegeix: “no ens hi refiem, hem vingut a tots els actes i sempre s’hi ha donat informació errònia i poc estricta”.\nLa barrera hidràulica\nMercè Cisneros explica que els mapes del pla urbanístic mostren com l’abocador de Can Planas està en contacte amb l’aqüífer. El director del Consorci, però, explica que estan treballant amb una barrera hidràulica.\n“Amb aquesta mesura, l’abocador quedaria encapsulat i els residus no produirien cap efecte”, explica Pere Solà. La portaveu de Cerdanyola Sense Abocadors afirma que “aquesta única mesura en cap cas seria una solució: pa per avui, gana per demà”.\n“No faríem un nou barri si fos perjudicial per a la salut”\nL’alcalde de Cerdanyola, Carlos Cordón declara que “confia plenament en tota la feina que entitats i experts de prestigi han fet durant els darrers anys per confirmar que portar a terme aquest pla és possible”. A més, Cordón afirma: “tenim l’aval de la ciutadania perquè vam ser l’únic partit que es va presentar a les eleccions defensant públicament i fermament aquest pla”.\nPere Solà explica que “l’ambient de les trobades sempre és el mateix, perquè hi han acudit les mateixes persones amb les mateixes preocupacions”. El director afirma ser el primer preocupat perquè el tema dels abocadors es resolgui: “no faríem un nou barri si ens preocupés que alguna cosa fos perjudicial per als que viuen als voltants d’aquell nou barri”.\nCarlos Cordón ha assegurat que la solució dels abocadors arribarà abans o en paral·lel a la del desenvolupament del pla. “Els abocadors estaran resolts abans que comencem a construir habitatge”, afirma. A més, explica que en el tema dels abocadors ja hi estan treballant des del primer dia portant a terme reunions amb l’Àrea Metropolitana.\nEl públic s’ha mostrat en desacord\nL’alcalde ha afirmat: “hem fet xerrades per explicar en profunditat el projecte i ara no hem de venir aquí a posar l’alarma i a fer por a la gent”. Seguidament, el públic s’ha esvalotat i s’han sentit protestes que han qualificat el projecte de “manipulador” i qüestions com que “el problema d’habitatges no es resol construint més habitatges”. Fins i tot, el públic ha demanat una votació popular per resoldre el problema.\n“Quin tipus de llegat estem deixant a les generacions futures amb aquest tipus de model?”, reflexiona Mercè Cisneros, “ens parlen de canvi climàtic i canvi global, i un dels components que els conforma és la contaminació”. La portaveu de la plataforma afirma que hi ha un problema d’arrel.\nMILLORAR BELLATERRA: Plaça del Pi i altres zones de Bellaterra a les fosques, fins a quan?\nPosted in Bellaterra, tagged Bellaterra, Enllumenat on 2 Desembre 2019|\nL’enllumenat de la Bellaterra actual recorda encara la de 1929|CEDIDA\nLa foscor del centre coincideix amb les obres dels FGC a l’estació de Bellaterra, i així portem molts dies.\n“Al vídeo de sota de Bellaterra.Cat podeu veure la foscor de part dels Carrers Can Domènec i Doctor Fleming sense enllumenat des de fa anys”👇\nLa foscor de molts barris de Bellaterra és històrica i tothom segueix a l’espera que Cerdanyola, fagi el canvi dels vells fanals per altres nous, siguin d’economia led i que pasin enllumenar les voreres i no la lluna.\nBELLATERRA AMB LA MARATÓ DE TV3: “Solidaritat de Bellaterra amb les malalties minoritàries” [VÍDEO]\nPosted in Bellaterra, tagged Associació Artística Encert, EMD Bellaterra, La Marató TV3, Sabadell on 2 Desembre 2019|\nEl poble de Bellaterra va assistir ahir al vespre a la Sala Gran del Centre Cívic de l’EMD per vure l’obra de teatre “Una trama mal ordida” de l’Associació Artística Encert de Sabadell i col·laborar solidariament amb La Marató de TV3 i les malalties minoritàries.\n“Una trama mal ordida” de l’Associació Artística Encert de Sabadell al Centre Cívic de l’EMD de Bellaterra|BELLATERRA.CAT\nEl diari digital Bellaterra. Cat, va ser l’únic mitjà present i autoritzat al Centre Cívic de l’EMD, per transmetre íntegrament l’obra de teatre “Una trama mal ordida” en col·laboració amb La Marató de TV3.\nLes veïnes i veïns de Bellaterra, amb la presència de Tensi Torrecilla i Mei Barceló, vocals de l’EMD de Bellaterra, van fer possible que la Sala Gran estigués plena de solidaritat amb aquesta colorida peça teatral adaptada per Maite Soler i dirigida per Josep Salomó, tota una intrigant trama que transcorre en una casa senyorial de la Bellaterra de l’any 1959, quan la dictadura franquista dominava la vida de Catalunya. Cap al final, el públic assistent a la sala també va participar directament amb l’obra, i a l’acabar va ovacionar l’entrega i dedicació entusiasta de l’equip de l’Associació Artística Encert de Sabadell.\n“Un any més Bellaterra ha col·laborat solidariament amb La Marató de TV3 per una causa justa, com són les malalties minoritàries”.\nLes malalties minoritàries són aquelles que afecten un màxim de 5 persones de cada 10.000. Hi ha descrites 7.000 malalties minoritàries diferents i es calcula que afecten entre 300.000 i 400.000 persones a Catalunya. El grau d’afectació és divers, si bé acostumen a ser greus, cròniques, progressives i discapacitants. Un 80% són d’origen genètic i totes tenen en comú la dificultat en el diagnòstic, la inexistència, en molts casos, de tractaments eficients i un elevat impacte social i familiar\nBellaterra, 1 de desembre de 2019\nCentre Cívic de l’EMD de Bellaterra\n“Una trama mal ordida”\nBasat en el llibre homònim\nAdaptació de Maite Soler\nText: Associació Artística Encert\nDirecció: Josep Salomó\n“Un cas d’intriga a Sabadell els anys cinquanta, des de una casa de Bellaterra”\n“A l’arribar a l’edat de jubilació, el sabadellenc Quirze Ginebró i Balasch, industrial del tèxtil, no té ganes de seguir el peu del canó i vol posar algú al front de l’empresa”.\nPer a explicar a la família la decisió que ha pres, convoca els quatre fills a la torre de Bellaterra, on viu amb la Paula, la seva dona. Al vespre, mentre es tanca al despatx per a preparar els documents, reapareixen antigues rivalitats entre els fills i surt a relluir la cobdícia d’alguns.\nPerò un fet inesperat fa que les coses canviïn l’endemà al matí…\nEscenografia de Ramon Sans i M. Mercè Fisa|BELLATERRA. CAT\nQuirze, L’amo: Quirze Casablancas\nPaula, Sra. del Quirze: M. Mercè Fisa\nJoaquim, Fill gran: Jaume Miquel\nNatalia, Sra. de Joaquim: M. Mercè Rovira\nJenaro, Fill segon: Arnau Sala\nCristina, Filla tercera: Cristina Tiana\nBenet, Novio de Cristina: Harrison Papillon\nJordi, Fill petit: Genís Sabaté\nAurora, Empleada llar: Esmeralda Jiménez\nFacundo, Inspector: David Òbia\nVeu en Off: David Segú


Portes multiusos versàtils | Portes industrials | UNIC\nInici Portes tallafocs Portes multiusos\nPortes multiusos versàtils més enllà dels trasters\nA Unic oferim les portes multiusos que són les més versàtils de tota la gamma. Encara que la funció més coneguda d’aquestes portes sigui la de traster; les portes multiusos estan pensades per a ser utilitzades en multitud d’espais. En aquest sentit, es poden aplicar a sortides a terrasses, sales de màquines, magatzems, oficines o vestuaris.\nTenim acabats de portes multiusos galvanitzades o ben lacades en blanc o gris depenent de la marca. Un altre tret característic són les reixetes de ventilació que també poden portar. Les reixetes són molt útils en el cas que es requereixi una bona ventilació de l’habitacle. Habitualment es fabrica amb un farciment d’escuma de poliuretà injectada o bé amb l’interior de cartó o “niu d’abella”.\nTenim portes multiusos disponibles tant en grandària estàndard, d’una i dues fulles; com en grandària especial.\nApliquem espiell a les portes multiusos per a major funcionalitat\nTambé existeix la possibilitat de posar un espiell o ull de bou a les portes de trasters o portes multiusos. Podem oferir-te l’espiell rodó o rectangular en diferents grandàries. A Unic t’assessorem perquè puguis triar els millors complements per a aquesta mena de porta.\nPORTES MULTIUOS ALTA GAMMA\nDisposem de portes multiusos d’alta gamma\nL’ús de les portes multiusos metàl·liques cada vegada és més usual tant en les obres noves com en la rehabilitació. En aquesta línia també podem oferir portes multiusos d’alta gamma, molt més robustes i amb uns acabats de molta més qualitat que les denominades “trasters”.\nEstem parlant de portes d’una o dues fulles amb una estructura de 2 planxes d’acer de 0,6mm de gruix, amb 3 frontisses inox i 2 bulones antipalanca per fulla. Es lliura de sèrie amb un joc de manovella inox de roseta i cilindre.\nHi ha la possibilitat d’incorporar un tancaportes ocult i que les frontisses siguin ocultes.\nA Unic t’assessorem perquè triïs els millors complements i accessoris de les teves portes multiusos o trasters.\nPer això a Unic t’oferim un acompanyament en tot el procés d’elecció. T’assessorem perquè puguis triar la millor opció i t’oferim la instal·lació dels accessoris per a garantir el seu perfecte funcionament.\nEscriu-nos al correu electrònic unic@catunic.com o telefona al 93 805 60 60 per a més informació. Si ho desitges, també pots visitar-nos a Barcelona, Igualada i Tàrrega.


Xiroi de Ca la Nuri archivos - Més Que Surf\n(Esp) Més que Surf es una asociación sin ánimo de lucro que pretende mejorar las capacidades de los niños con TEA (Trastorno del Espectro Autista) a través de un programa de surf terapéutico propio\nEtiqueta: Xiroi de Ca la Nuri\nCol·laboració Xiroi de Ca la Nuri & Ramon Mirabet\nDes de Més que Surf volem compartir amb vosaltres una gran iniciativa que ens ajudarà a finançar el nostre projecte, que serà ampliat i millorat en la propera edició de 2018.\nFa uns mesos, el restaurant Xiroi de Ca la Nuri (Barcelona) va proposar al cantant Ramon Mirabet apadrinar un arròs amb la finalitat de contribuir a una causa solidària que ell podia escollir.\nRamón Mirabet ens va parlar de la iniciativa del restaurant i de seguida va voler comptar amb nosaltres com a associació beneficiada. Ell ha participat activament en diverses sessions de Més que Surf, des de venir amb la guitarra a tocar i cantar amb els nens als moments de descans, fins a fer de monitor voluntari i donar-nos un cop de mà a l’aigua.\nInauguració arròs solidari a Ca la Nuri amb Ramon Mirabet\nRamon coneixia bé la nostra associació, però volia saber quins eren els nostres objectius de cara al futur, les nostres intencions de continuïtat i perseverança en un projecte transcendent com el que estem desenvolupant.\nLlavors li vam explicar que volíem continuar amb aquesta activitat pels seus bons resultats terapèutics i humans, amb totes les nostres energies posades a millorar-ho i ampliar-ho de cara a la propera edició.\nPer això Ramon Mirabet va proposar al restaurant Xiroi de Ca la Nuri el nostre projecte, que ràpidament va acceptar que la recaptació dels diners fos destinat a Més que Surf. Així, cada vegada que algú demani l’arròs “Ramon Mirabet”, 1€ anirà destinat a finançar la nostra associació.\nAixí mateix, també existeix un altre arròs solidari apadrinat per Mònica Usart, on els fons recaptats es destinaran a l’associació “mi compañero de viaje”, dedicada a la investigació sobre càncer juvenil i infantil.\nAixí doncs, volem encoratjar-vos a col·laborar amb aquestes iniciatives socials, demanant qualsevol d’aquests arrossos que estaran disponibles fins l’octubre de 2018 al restaurant Xiroi de Ca la Nuri.\nTots els diners recaptats per Més que Surf seran destinats a millorar la qualitat de vida dels nens amb TEA, una tasca gens fàcil però de gran compromís. Això implica garantir totes les millores possibles que puguin realitzar-se a qualsevol nivell dins del nostre programa de surf terapèutic i humà.\nes un projecte sota llicencia lliure\nWeb per Roger Vilà\nEsta web utiliza cookies, para mejorar la experiencia de Usuario.


Unitat 2 (2)\nSòcrates i sofistes. Coneixement\nPLATÒN:"un hombre que no arriesga n...\n7_John Locke: teoria del coneixement\nLa descripció d’una persona\nUnitat 2 La filosofia com a racionalitat teòrica: veritat i realitat

Part 2. El coneixement

Què és conèixer?

Com puc conèixer? Teories filosòfiques: Racionalisme, empirisme i criticisme

Què podem conèixer? Actituds davant del coneixement: dogmatisme,relativisme, escepticisme

Graus de coneixement

\nQuè és conèixer?

Ja que no podem saber com és exactament la realitat intentem ara esbrinar què podem conèixer d’aquesta realitat.

Què coneixo? Com coneixo? Fins on puc conèixer? A totes aquestes preguntes hi intenta respondre una branca de la filosofia que s’anomena teoria del coneixement o epistemologia .

Com sempre, abans d’emprendre una recerca haurem de definir bé els conceptes que volem investigar.

\nEl procés de conèixer

Conèixer és un procés mental en el que hi intervenen tres elements:

subjecte (és aquell que vol conèixer alguna cosa),

objecte (és la cosa que ha de ser coneguda) i

coneixement (és el resultat de la interacció entre subjecte i objecte).

El resultat és una representació mental de la realitat.

\nEl procés de conèixer

Aquesta representació mental (o coneixement) té tres característiques bàsiques:

Només coneixement aquella part de l’objecte de la que podem tenir informació a través dels sentits.

El coneixement es construeix a partir de les nostres estructures cognitives

El coneixement es dóna sempre dins d’un context social, històric i cultural determinat.

\nEstructures cognitives 6.\nEl coneixement

Hi ha diferents respostes a aquesta pregunta, en funció del corrent filosòfic al que es pertany:

Distingim dos grans corrents oposats en la seva explicació sobre el coneixement: el racionalisme i l’ empirisme .

Distingim un tercer corrent que sintetitza i reconcilia els dos anteriors: el criticisme .

De cada corrent haurem de saber on comença el coneixement ( origen ), fins on puc conèixer ( límit ), quin mètode hem de fer servir per conèixer, el valor de veritat de les seves conclusions, quines facultats hi intervenen, quin abast té, en quin model de ciència es basa etc.

\n2. Com puc conèixer Racionalisme, empirisme i criticisme 8.\nEl racionalisme

Tot el que he rebut fins ara com a més cert i més segur, ho he après dels sentits; ara bé, he experimentat, de vegades, que els sentits m’enganyaven, i és prudent no fiar-se mai completament dels qui ens han enganyat una vegada .

R. Descartes. Meditacions metafísiques II

Per als racionalistes la raó és un instrument més eficaç que els sentits, fins al punt que, si la guiem correctament, amb el mètode adequat, ens conduirà a un saber total i absolut. 9.\nEl racionalisme

L’ origen del coneixement humà es troba en la raó . Només ella ens porta establir coneixements certs. La raó és un instrument més eficaç que els sentits.

A la nostra ment hi ha unes nocions simples i indubtables que anomenem idees innates , unes nocions que la raó descobreix per ella mateixa, com una intuïció, se li presenten de forma ‘clara i distinta’. Aquestes idees són anteriors i independents de l’experiència.

Per arribar fins al coneixement hem de fer servir el mètode matemàtic, la deducció perquè només ell ens permetrà encadenar unes veritats amb altres de forma segura.

El resultat és un saber universal i necessari, potencialment il·limitat.

\nEl racionalisme

El racionalisme assoleix la seva màxima expressió amb l’aforisme de Hegel (filòsof alemany de principis del segle XIX) Tot el que és real és racional; tot el que és racional és real .

Per la mateixa època el pintor espanyol Francisco de Goya ens alerta dels perills que comporta el racionalisme

\nRacionalisme. Textos

Així, a causa del fet que els nostres sentits de vegades ens enganyen, vaig voler suposar que no hi havia cap cosa que fos tal com ens la fan imaginar. I com que hi ha homes que s’equivoquen en raonar, (…) i en considerar que jo estava tan exposat a errar com qualsevol altre, vaig rebutjar com a falsos tots els raonaments que abans havia tingut per demostracions. Finalment, en considerar que tots els pensaments que tenim estant desperts ens poden venir també quan dormim, sense que llavors n’hi hagi cap que sigui vertader, vaig resoldre de fingir que totes les coses que m’havien entrat mai a l’esperit no eren més vertaderes que les il·lusions dels meus somnis. Però de seguida em vaig adonar que, mentre volia pensar que tot era fals, calia necessàriament que jo, que ho pensava, fos alguna cosa.

R. DESCARTES: Discurs del mètode

Quina és la idea principal del text?

Existeix el món segons aquest text? I el jo? De què n’estem més segurs?

\nRacionalisme. Textos

Les llargues cadenes de raons simples i fàcils, per mitjà de les quals generalment els geòmetres arriben a les demostracions més difícils, m’havien proporcionat l’ocasió d’imaginar que totes les coses que poden ser objecte del coneixement dels homes s’entrellacen d’igual forma i que, abstenint-se d’admetre com a veritable alguna cosa que no ho sigui i guardant sempre l’ordre necessari per deduir-ne unes d’unes altres, no n’hi pot haver algunes de tan allunyades del nostre coneixement que no puguem, finalment, conèixer ni de tan ocultes que no puguem arribar a descobrir.

R. DESCARTES. Discurs del mètode

Quina és la idea principal del text?

Quins són els requisits per poder arribar a un coneixement cert?

Creus que el text adopta una actitud escèptica, dogmàtica o crítica?

\nL’empirisme

L’ origen del coneixement es troba en l’ experiència .

Quan naixem la nostra ment és una tabula rasa , una pàgina en blanc, que s’ha d’omplir amb les dades que obtenim a través dels sentits ( impressions )

El mètode utilitzat és l’ inductiu , que parteix de l’observació per fer generalitzacions. (No hi ha idees innates).

Hi ha autors, com David Hume, que afirmaran que aquest coneixement mai és universal ni necessari sinó una creença basada en l’hàbit o el costum. (El grau de certesa és de probabilitat)

El paper de la raó és important però cal evitar els seus abusos i especulacions. Sempre s’ha de partir de les dades que recollim per l’experiència (principi de la còpia).

Impressions, idees simples i idees compostes.

David Hume John Locke 14.\nEmpirisme. Textos

Suposem, doncs, que la ment sigui, com es diu, un paper en blanc, net de tota instrucció, sense cap idea. Com arriba aleshores a tenir-la (...) D’on extreu tot aquest material de la raó i del coneixement? Contesto a aquestes preguntes amb una sola paraula: de l’experiència; vet aquí el fonament de tot el nostre saber, i d’on es deriva en darrera instància: “Les observacions que fem sobre els objectes sensibles externs, o sobre les operacions internes de la nostra ment, les quals percebem, i sobre les quals reflexionem nosaltres mateixos, són les que proveeixen el nostre enteniment de tots els materials del pensar”. Aquestes són les dues fonts de coneixement d’on parteixen totes les idees que tenim o que podem tenir de manera natural.

J. Locke. Assaig sobre l’enteniment humà

Quina és la font del coneixement segons el text?

A quina teoria racionalista s’oposa Locke en aquest text?

\nEmpirisme. Textos

Tots els objectes de la raó o investigació humanes poden ésser dividits naturalment en dues classes a saber, relacions d’idees i qüestions de fet. Pertanyen a la primera classe les ciències de la Geometria, Àlgebra i Aritmètica i, en resum, qualsevol afirmació que és certa o intuïtivament o demostrativament . Que el quadrat de la hipotenusa és igual al quadrat dels dos catets és una proposició que expressa una relació entre aquestes figures. Que tres vegades cinc és igual a la meitat de trenta, expressa una relació entre aquests nombres, Hom descobreix proposicions d’aquesta classe per la mera operació del pensament sense dependència del que existeix arreu de l’univers. Encara que no hi hagués cap cercle o triangle a la naturalesa, les veritats demostrades per Euclides conservarien per sempre llur certitud i evidència.

D. HUME. Investigació sobre l’enteniment humà.

A què anomena Hume ‘relacions d’idees’?

\nEmpirisme. Textos

Tot i que el nostre pensament sembla posseir una llibertat sense límits, si mirem les coses més de prop, veurem que en realitat es troba tancat dins uns límits estrets i que tot aquest poder creador de la ment no és res més que la facultat de combinar, transportar, augmentar o disminuir els materials que subministren els sentits i l'experiència. Quan pensem en una muntanya d'or, no fem sinó unir dues idees consistents, or i muntanya , que ja coneixíem abans. (...) Breument, tots els materials del pensament deriven de les nostres sensacions externes o internes: la barreja, però, i la composició dels materials pertanyen només a la ment i a la voluntat. O, per dir-ho en un llenguatge filosòfic, totes les nostres idees o percepcions més febles són còpies de les nostres impressions o percepcions més vives.

D. HUME , Investigació sobre l'enteniment humà

Quin és el límit del nostre pensament segons l’autor?

Quin és el poder de la ment?

Què vol dir que totes les nostres idees són còpies de les nostres percepcions?

\nCriticisme o síntesi kantiana

Teoria del coneixement desenvolupada pel filòsof

alemany I. Kant (s.XVIII) que parteix d’un doble punt de vista:

1. D’una banda, creu que un coneixement universal i necessari és possible; un exemple serien les lleis de la ciència newtoniana, per la qual cosa intenta establir quines són les condicions que el fan possible

2. De l’altra banda, vol marcar els límits del coneixement, indicar quins objectes es troben més enllà de les possibilitats del coneixement humà. Per tal cosa farà una crítica de les facultats del coneixement.

\nSíntesi kantiana

Representa un intent de síntesi i superació dels dos corrents anteriors (racionalisme i empirisme)

La seva afirmació bàsica és: tot coneixement, per ser vàlid, ha de partir de l’experiència, però és alguna cosa més que les meres dades dels sentits .

El subjecte, dóna forma a la informació provinent dels sentits. Arxiva i ordena aquesta informacio segons l’estructura pròpia del coneixement humà.

Aquestes estructures cognitives no són idees innates.

\nCriticisme o síntesi kantiana

En aquest cas no hi ha innatisme , com en el racionalisme, sinó apriorisme . Les estructures de coneixement no són idees innates sinó formes a priori . No són un contingut de la ment sinó la seva estructura cognitiva. (Com una mena de calaixos que ens permeten ordenar les dades que provenen dels sentits)

Les principals formes a priori són l’ espai i el temps, que ens permeten ordenar les dades provinents dels sentits.

Per a Kant, el coneixement és possible gràcies a la síntesi progressiva de les dades que provenen dels sentits i les formes que el subjecte li imposa.

\nSíntesi kantiana. Textos

En la part analítica de la crítica es demostra: que l’espai i el temps són simples formes de la intuïció sensible, és a dir, simples condicions de l’existència de les coses quant a fenomens; que tampoc no tenim conceptes de l’enteniment ni, per tant, elements per conèixer les coses sinó en la mesura en que es pot donar la intuïció corresponent a tals conceptes; que, en conseqüència, no podem conèixer un objecte com a cosa en sí mateixa, sinó quant a objecte de la intuïció empírica, és a dir, quant a fenomen. D’això es dedueix que tot possible coneixement especulatiu de la raó es troba limitat als simples objectes de l’experiència.

KANT. Crítica de la raó pura

Com coneixem els objectes segons kant?

A què es limita el coneixement especulatiu de la raó?

\nQuè podem conèixer? Actituds davant el coneixement

Quines actituts davant les possibilitats del coneixement impliquen les teories que em estudiat fins ara? Quines pretencions de saber comporten? I una altra cosa, podem estar absolutament segurs d'allò que donem per conegut?

Per respondre aquests interrogants destacarem tres actituds: el dogmatisme, l'escepticisme i el relativisme

\nEl dogmatisme

El coneixement humà no té límits.

Confiança plena en les possibilitats i en la fiabilitat del coneixement

Aquesta actitud admet la veritat de forma immediata, sense qüestionar-la. (Absència de crítica)

És dogmàtica aquella persona que accepta sense cap crítica que l'ésser humà pot assolir la veritat absoluta.

Visió simplista de la realitat.

No permet avançar el coneixement

\nDogmatisme radical

Accepta una sola visió del món

Accepta errors i prejudicis

Impedeix avançar a la ciència

Intolerància

Dificulta la convivència, etc.

Imposició de la veritat

Confiança il·limitada en la raó i en la capacitat de conèixer.

Acriticisme

\nEl dogmatisme moderat

Les teories d'alguns filòsofs es poden qualificar de domàtiques en un grau moderat.

Són aquells pensadors que creuen en la possibilitat efectiva del coneixement, que creuen que obtenir un coneixement cert és possible

No és contrari a l'actitud crítica ja que té confiança en les capacitats humanes de conèixer

Autors: Plató, Racionalisme modern

\nL'escepticisme

L'experiència ens mostra que les coses canvien però, quina és la realitat? La podem conèixer?

La resposta és no, no podem conèixer com són les coses. Ja sigui perquè els sentits ens enganyen i, per tant, ens indueixen a error, com per la falta d'acord entre els humans

No podem estar segurs de res.

\nEscepticisme radical

“ Res no existeix”, “si alguna cosa existeix, no la puc conèixer”

Objeccions:

Autocontradicció: “res es pot afirmar” ja és una afirmació, és una tesi que es presenta com a veritable.

Amb aquesta convicció no es pot viure perquè no podríem pensar ni fer res (paràl·lisi intel·lectual i desorientació moral)

Impossibilitat de la veritat, ja sigui per error dels sentits o per falta d'acord entre els humans

No podem afirmar res: suspensió de judici.

\nEscepticisme moderat

Sorgeix al renaixement i es desenvolupa a l'Edat Moderna. Critiquen l'actitut dogmàtica

El seu objectiu és mostrar les possibilitats i els límits del nostre coneixement

Només s'aplica a alguns aspectes o objectes de coneixement

Impossibilitat de ciència verdadera perquè tot canvia

Hume: problema causalitat

El coneixement és creença. Limitat pels sentits

Autors: Montaigne (S. XVI), Hume, Kant

\nActituds davant el coneixement Dogmatisme radical Dogmatisme moderat Escepticisme moderat Escepticisme radical Consisteix a creure més del que és racional creure (credulitat absoluta) a) És possible assolir el saber. b) Abans d’acceptar un saber cal que manifesti proves racionals fiables. No creure una afirmació si abans no ens proporciona bones raons Consisteix a creure menys del que és racional creure (incredulitat absoluta) 29.\nEscepticisme Frases escèptiques

El saber és un estat utòpic (Ortega y Gasset)

Només sé que no sé res (Sòcrates)

Res no existeix, però si existís seria impossible de conèixer. I més encara, si això últim fos possible ningú no podria expressar-ho. (Gòrgies)

Atreveix-te a no veure-hi clar (Rubert de Ventós)

¿Se podría formar el partido de los que no estan seguros de tener razón? Sería el mío (Albert Camus)

Els errors en matèria de religió són perillosos, els de la filosofia, només ridículs (David Hume)

La pesta de l’home és creure que sap (Montaigne)

Una certesa és una bestiesa compartida. Res no uneix més que una certesa (Joan Fuster)

\nEscepticisme Consells escèptics

Allò que no puc saber, em deixa indiferent (L. Feuerbach)

D´allò que no puc parlar, millor callar (L. Wittgenstein)

No tingueu por de la perfecció, mai no l’assolireu (Salvador Dalí)

Res no sembla veritable que alhora no pugui semblar fals. Aleshores el millor és suspendre el judici (Pirró)

Disminuir el nostre sentiment de certesa sobre allò que les coses són augmenta en gran manera el nostre coneixement d’allò que poden ser (Bertrand Russell)

\nEl relativisme

“ L'home és la mesura de totes les coses”

No hi ha veritats objectives, per tant, la veritat no pot ser ni universal ni absoluta

El coneixement humà és limitat. El relativisme nega la pretensió d’universalitat de les creences o les pràctiques humanes, ja que considera que la veritat d’aquestes sempre és relativa o restringida a un àmbit concret.

Tota veritat és subjectiva (depén de cadasqú i de les circusmtàncies personals, històriques, socials, culturals, econòmiques...)

La veritat, per tant, sempres és parcial

Autors: Protàgores, Ortega i Gasset

\nPer pensar 33.\nPer pensar 34.\n4. Graus de coneixement

L'anàlisi de les diferents teories i actituds davant del coneixement ens obliga a distingir diferents graus de certesa. No totes les veritats són iguales ni totes tenen la mateixa pretenció d'universalitat.

Ordenarem els graus de menor a major, és a dir, del més allunyat de la veritat al més pròxim. Així, establim els graus de coneixement des de l'opinió (el més baix) fins al saber.

\nGraus de coneixement

Llegeix el següent diàleg amb atenció i presta atenció als termes en cursiva:

A: Jo opino que hi pot haver vida en altres planetes

B: N'estàs segura d'això?

A: No. Tinc els meus dubtes , però no veig perquè no n'hi hauria d'haver.

B: Doncs, jo crec que no hi ha vida extraterrestre, perquè la ciència ens ensenya que les condicions que han fet possible la vida a la Terra són molt improvables. Som el resultat d'un accident afortunat.

C: Crec que B té raó. Jo tinc la certesa que els humans som els únics éssers intel·ligents de l'Univers. Si no fos així, algú ja s'hauria posat en contacte amb nosaltres!

A: Però aquesta certesa no prova res. Durant els segles els astrònoms van tenir la certesa que la Terra era el centre del món i això no significa que ho sabessin . De fet, avui sabem que estaven equivocats. El mateix podria passar amb l'existència d'éssers extraterrestres...

\nGraus de coneixement

Opinió : estat mental que afirma la veritat d'un judici sense excloure la possibilitat que sigui fals. Plató considerava l'opinió com el grau més baix de coneixement.

Creença : implica un pas endavant respecte l'opinió. Consisteix en l'adhesió a la veritat d'un enunciat. La creença és una opinió que sol estar fonamentada- Cal distingir entre creences racionals i irracionals. Les primeres es fonamenten en bones raons; les segones descansen en la superstició. Només les creences racionals ens apropen al coneixement.

Certesa : quan la creença en la veritat d'un enunciat és tan ferma que no podem ni dubtar-ne, parlem de certesa. Cal tenir en compte que ñes un estat subjectiu que, a diferència del saber, no exclou que ens puguem equivocar

\nGraus de coneixement

El saber : no és només un estat mental subjectiu (creença). Per a dir que sé 'x' s'han de complir al menys dues condicions:

que cregui que 'x' és veritat

que 'x' sigui realment veritat

El saber seria doncs la creença verdadera , però no és tan senzill, ens cal una altra condició: aquestes creences han d'estar justificades, és a dir, han de descansar en raons suficients.

Doncs, el saber consisteix en una creença verdadera justificada racionalment

\nGraus de coneixement

Sembla que ja hem trobat la definició, però ara algú ens podria objectar: quines raons són suficients per convertir una creença verdadera en un saber indubtable? Si invoquem l'autoritat d'algú (un llibre, per exemple) sempre se'ns podrà dir que aquest estava equivocat; si ens basem en la pròpia experiència, ens podran dir que els sentits ens enganyen, etc

Com veieu no és gens fàcil estar completament segur dels nostres coneixements. Sempre pot aparèixer un motiu per al dubte.

Condicions per al coneixement d'una proposició “p” Exemple Creure que “p” és veritat Jo crec que el Mont Blanc és el cim més alt d'Europa Que “p” sigui veritat És cert que el Mont Blanc és el cim més alt d'Europa Tenir una bona justificació per a creure que “p” és veritat Ho he llegit en el meu atles de geografia 39.\nExercicis

Creença o saber:

El 7 és un número primer

L'univers es va originar amb una gran explosió inicial o Big Bang

Els nascuts sota el signe de Mart tenen predisposició a ser violents

Neró va ser emperador de Roma

L'ànima humana es reencarna en un altre cos després de la mort

Tots els mamífers són vivípars

\nPLATÒN:"un hombre que no arriesga nada por sus ideas, o no valen nada sus ide...\nInstitución Educativa Jòse eusebio caro\nTema 3 PLATÓ Apartat 3. El Coneixement


Lladre “in fraganti”\nEnxampat quan sortia de l'habitatge robat.\nLa policia local de Sant Vicenç de Montalt (Maresme) va detenir de forma “in fraganti” un lladre que acabava de robar en un domicili del municipi. Es tracta de Miguel Angel MP, de 38 anys, veí de Mataró i de nacionalitat espanyola. Els fets van passar el passat 24 de maig, quan l’home va ser enxampat amb diversos estris per a cometre robatoris i objectes que posteriorment van ser reconeguts pel propietari de la casa\nEls Mossos es van fer càrrec llavors de les diligències i van esclarir que l’home estava relacionat amb els robatoris comesos els dies 2 i 21 de maig en dos domicilis de Caldes d’Estrac i Mataró respectivament. El lladre va ingressar a la presó el 25 de maig per ordre del jutge.


Page 312 - Biblia Català TBS\nJutges 18, 19\nsacerdot era dret a l’entrada del portal amb els sis-cents homes que estaven cenyits amb les armes de guerra.\n18 I aquells van entrar a la casa de Micà, i van agafar l’estàtua, l’efod i els tera m i la imatge de fosa. I el sacerdot els digué Què feu, vosaltres? 19 I ells li digueren: Calla, posa’t la teva mà sobre la teva boca, i vine amb nosaltres, que ens faràs de pare i de sacerdot. ¿Què és millor per a tu, ser sacerdot de la casa d’un sol home, o ser sacerdot d’una tribu i d’una família d’Israel?\n20 I el cor del sacerdot s’alegrà, i agafà l’efod i els tera m i l’estàtua, i se n’anà enmig del poble.\n21 I se’n tornaren i se n’anaren; i posaren les criatures i el bestiar i l’equipatge davant d’ells.\n22 Quan eren lluny de la casa de Micà, els homes que eren a les cases de prop de la casa de Micà es reuni- ren i perseguiren els  lls de Dan.\n23 I cridaren contra els  lls de Dan, i aquests giraren llurs cares, i digue- ren a Micà: Què et passa que has reunit aquesta gent?\n24 I digué: M’heu pres els meus déus que jo havia fet, i el sacerdot, i us n’aneu: i què més em queda ara? I encara em dieu: Què et passa?\n25 I els  lls de Dan li digueren: No alcis la teva veu contra nosaltres, no sigui que els homes amargats d’ànima es llancin contra vosaltres, i tu perdis la teva vida i la vida dels de casa teva.\n26 I els  lls de Dan continuaren el seu camí; i Micà, veient que eren més forts que ell, es girà i se’n tornà a casa seva.\n27 I s’emportaren allò que Micà havia fet, i el sacerdot que ell tenia, i se n’anaren contra Laix, contra un poble tranquil i con at, i els colpiren a tall d’espasa, i calaren foc a la ciu- tat.\n28 I no hi hagué ningú que els alliberés, perquè la ciutat era lluny de Sidó, i no tenien cap tracte amb ningú: i ella era a la vall que hi ha vora Bet-Rehob. I van construir la ciutat, i s’hi establiren.\n29 I anomenaren el nom de la ciutat Dan, pel nom del seu pare Dan, que li nasqué a Israel, encara que al prin- cipi el nom de la ciutat era Laix.\n30 I els  lls de Dan van aixecar per a si mateixos aquella estàtua; i Jehonatan,  ll de Guerxom,  ll de Manassès, ell i els seus  lls van ser sacerdots de la tribu de Dan  ns al dia de la deportació del poble de la terra.\n31 I instal·laren per a ells l’estàtua de Micà, que ell havia fet, durant tot el temps que la casa de Déu fou a Siló.\n19I s’esdevingué en aquells dies, quan no tenien rei a Israel, que hi havia un home levita que so- jornava als extrems de la muntanya d’Efraïm, i que havia pres per a ell\nuna concubina de Betlem de Judà.\n2 I la seva concubina va cometre adulteri contra ell, i se n’anà d’ell a la casa del seu pare, a Betlem de Judà, i s’estigué allà quatre mesos.\n3 I el seu marit s’aixecà i anà dar- rere d’ella per parlar-li al cor, per fer-la tornar, i amb ell venien el seu servent i una parella d’ases. I ella el féu entrar a la casa del seu pare; i el pare de la jove, en veure’l, el va rebre content.\n4 I el seu sogre, el pare de la jove, el retingué i ell s’hi estigué tres dies, i menjaren i begueren i s’hi estigue- ren hostatjats.\n5 I s’esdevingué, el quart dia, que es llevaren aviat al matí, i el levita s’aixecà per marxar, i el pare de la jove digué al seu gendre: Anima’t amb un bocí de pa, i després us n’anireu.\n6 I ambdós s’assegueren, i menja- ren i begueren junts; i el pare de la


Aquàtic que es desenvolupa en un canal artificial o riu acondicionat a l’aire lliure.\nQue té dos modalitats en funció del tipus d’embarcació que utilitza: canoa i caiac.\nIndividual o col·lectiu, en funció del número de components de les embarcacions, 1 i 2.\nQue es desenvolupa sobre una distància que no sobrepasa els 800 metres. Cada embarcació ha de recorrer la distància sortejant els obstacles d’unes portes en descens o remontant el curs del corrent d’aigua.\nOn cada piragüista/es disposa d’una embarcació amb unes característiques determinades per a realitzar el recorregut. També cada tripulant disposa d’un rem amb el que fa avançar a l’embarcació.\nDe sincronització i de ritme, amb una gran despesa de força.\nQue necessita de dos implements fonamentals: el rem i l’embarcació.\nLa presència olímpica d’aquest esport és de 5. És un que requereix d’un gran sentit d’orientació en el medi aquàtic per realitzar els recorreguts.\nEls participants han de realitzar un recorregut franquejant vàries portes que es troben al llarg del recorregut. La distància a cobrir no és en línia recta i han de sortejar les diferents portes suspeses sobre l’aigua mitjançant uns pals paralels. Les portes a superar estan al voltant de la vintena i s’han de superar algunes favor de corrent i les altres contra corrent. Qui faci menys temps serà el guanyador sempre i quan no tingui penalitats.\nLes penalitats són en temps. Es realitzen dos sèries, cada participant per separat.\nEra una forma antiga de transport sobre l’aigua del mar, llacs i rius. L’embarcació impulsada per rems era utilitzada milers d’anys enrera.\nEn un principi s’utilitzaven troncs i els indis van idear aquestes formes de transport que també eren utilitzats per a pescar i caçar.\nLa forma moderna de l’esport data del segle XIX quan John MacGregor va introduir les embarcacions d’esquimals al 1865 i es van realitzar curses al riu Tàmesis.\nLa competició es celebra d’acord a la normativa de la Federació Internacional que estableix tres rondes de competició.\nEn la primera ronda tots els participants realitzen dos vegades el descens del circuit establert. S’estableix una classificació amb el temps i les penalitzacions. Els dotze primers es classifiquen per a la semifinal.\nLa semifinal es realitza a una sola baixada i els 8 primers accedeixen a la final amb el temps acumulat d’aquest descens.\nFinalment els vuit millors surten per ordre invers al obtingut a la semifinal i amb el còmput i la suma del temps empleat en els dos descens i les penalitzacions es confecciona la classificació que determina les medalles.


Pena (càstig) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nLa pena és el mitjà amb el que compta l'estat per a reaccionar enfront del delicte, expressant-se com la «restricció de drets del responsable». Per això, el Dret que regula els delictes es denomina habitualment Dret penal, en lloc d'altres denominacions com Dret criminal o Dret delictual.\nLa pena també es defineix com una sanció que produeix la pèrdua o restricció de drets personals, regulada en la llei i imposada per l'òrgan jurisdiccional, mitjançant un procés, a l'individu responsable de la comissió d'un delicte. El terme pena (dolor) deriva del terme en llatí poena i posseeix una connotació de dolor causat per un càstig.\nEl Dret Penal modern advoca per la proporcionalitat entre el delicte i la pena. En molts països es busca també que la pena serveixi per a la rehabilitació del criminal, la qual cosa exclou l'aplicació de penes com la pena de mort o la cadena perpètua.\n↑ «pena». L'Enciclopèdia.cat. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Pena_(càstig)&oldid=21456830»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 9 jul 2019 a les 13:02.


Valorar la necessitat de la planificació turística tant a escala regional com local.\nIdentificar els possibles impactes terriorials del turisme.\nAvaluar la relació entre els valors del paisatge i l'atractiu turístic.\n1. El territori com a sistema\n1.1. Conceptes en l’ordenació del territori\n1.2. Els Plans d’ordenació territorial a diferents escales\n1.3. La sostenibilitat territorial\n2. Planificació territorial del turisme\n2.1. Models d’implantació territorial del turisme\n2.2. Plans territorials turístics\n3. Concepte de paisatge\n3.1. Paisatge i turisme\n3.2. Instruments d'anàlisi del paisatge\n3.3. Impactes paisatgístics i ambientals del turisme\n3.4. Objectius de qualitat paisatgística i turisme\nTotal 30,00 46,00 76\nPresentació dels continguts teòrics del curs Cal assistir al 90% de las classes per poder aprovar el curs (5% de la nota final) 10\nSortida de camp Informe sobre els aspectes desenvolupats en la sortida (20% de la nota final) 20\nExercicis pràctics Exercicis pràctics (20% de la nota final) 20\nExposició oral de les pràctiques Exposició oral del treball pràctic (50% de la nota final) 50\nL'avaluació dels alumnes es realitzarà a partir dels següents instruments:\nexposició oral d'un treball pràctic (50% de la nota)\nassistència i participació a classe (10%)