Amb Kodi, podeu combinar la visualització de fluxos de diferents fonts. Un cop connectat a aquestes fonts mitjançant complements, en teniu tots els vostres canals i espectacles favorits en un sol lloc, accessible mitjançant un tauler de control.\nTanmateix, la cerca a través de tots els fluxos disponibles al dipòsit de Kodi, sense oblidar-nos dels molts dipòsits externs requereix temps i un gran esforç, tot això per obtenir recompenses incoherents. Mentre hem compilat la nostra llista, hem trobat molts dipòsits tenien enllaços trencats. Alguns no existien més, mentre que d’altres en contenien contingut de mala qualitat o sense contingut.\nPer ajudar-vos a aprofitar al màxim Kodi i a estalviar temps i esforç, hem creat una llista de els complements Kodi principals per a pel·lícules i televisions que encara funcionen.\n0.0.1 Millors complements de Kodi per a pel·lícules i televisió\n1 Guia ràpida per instal·lar complements a Kodi\n2 Instal·lació mitjançant el dipòsit oficial de Kodi\n3 Instal·lació des d’un dipòsit exterior\n4 Complements Kodi del 2020 per a pel·lícules i televisió (que encara funcionen)\n7 3. Navegador PlayOn\n8 4. USTV Ara\n12 8. Visualitzador\n13 9. Pel·lícules de grans estrelles\n14 10. Pacte\n15 En conclusió\nMillors complements de Kodi per a pel·lícules i televisió\nPel·lícules de grans estrelles\nGuia ràpida per instal·lar complements a Kodi\nAbans d’instal·lar qualsevol complement a Kodi, fins i tot des del dipòsit oficial, heu de considerar invertir en una VPN d’alta qualitat per assegurar la vostra connexió. Una VPN us permet fer-ho accedeix al contingut geo-restringit i protegir els vostres formularis de connexió de virus, programari maliciós, pirates informàtics i de possibles vigilàncies. Sempre hi ha la possibilitat que Complements o repositoris externs de tercers podrien contenir programari maliciós que pot perjudicar la vostra privadesa o danyar el dispositiu.\nRecomanem NordVPNfor Kodi perquè en té una de les més grans xarxes de servidors, seguretat inigualable i velocitats perfectes per transmetre. NordVPN també es pot utilitzar en una àmplia gamma de dispositius, de manera que independentment del dispositiu que utilitzeu Kodi activat, esteu protegit i podreu accedir a contingut geo-restringit. A la nostra pàgina de cupons podeu trobar alguns grans descomptes per NordVPN.\nUn cop hàgiu instal·lat i executat la vostra VPN, seguiu aquests passos per instal·lar els vostres complements:\nInstal·lació mitjançant el dipòsit oficial de Kodi\nObriu Kodi i feu clic a Complements\nAneu a la part esquerra de la pàgina i feu clic a la icona de caixa\nDes de la llista, feu clic a Instal·la des del repositori\nFeu clic a Complements de vídeo\nCerqueu el canal que vulgueu de la llista (està per ordre alfabètic) i feu-hi clic\nFeu clic a Instal·la i espereu per confirmar que aquest ha estat correcte\nDesplaceu-vos de nou a la pantalla d’inici\nCerqueu el vostre canal i comenceu a veure-ho\nInstal·lació des d’un dipòsit exterior\nSi instal·leu el canal mitjançant un dipòsit exterior, hi ha uns quants passos addicionals a fer.\nObriu Kodi i feu clic a la icona de commutació a la part superior esquerra de la pàgina\nFeu clic a administrador de fitxers\nDesplaceu-vos cap avall fins a afegir font i feu doble clic\nIntroduïu l’URL del dipòsit i feu clic a D’acord\nIntroduïu el nom del repositori i feu clic a D’acord\nAneu a la pàgina principal i feu clic a la icona de caixa\nFeu clic a Instal·la des de codi postal\nCerqueu el nom del fitxer a la llista i feu-hi clic. Espereu la confirmació que s’ha instal·lat\nTorneu a Instal·lar des del repositori i completeu els passos 3 – 8 anteriors amb el nou dipòsit\nComplements Kodi del 2020 per a pel·lícules i televisió (que encara funcionen)\nLa dificultat de Kodi consisteix en trobar complements de treball. El propi dipòsit de Kodi sol ser més estable, però el contingut que hi trobeu és limitat. L’alternativa és utilitzar repositoris externs. Aquests són menys estables i assumiu la responsabilitat afegida de garantir que els fluxos que afegiu a Kodi siguin legals.\nEstem aquí per ajudar-vos! Aquí teniu una llista de Complements de Kodi que encara funcionen el 2020. Hem proporcionat l’URL del dipòsit on calgui, així com tota la informació addicional que necessiteu per començar.\nOfertes programació a demanda de tota la BBC, que us permetrà posar-vos al dia dels vostres espectacles preferits i descobrir noves joies. Cal que estigueu ubicats al Regne Unit (o utilitzeu una VPN amb servidors britànics) i disposeu d’una llicència de TV vàlida per utilitzar la BBC iPlayer: se us pot demanar que ho confirmeu abans de poder accedir a la programació.\nRepo: repositori oficial de Kodi\nNom: WWW d’iPlayer\nVPN: connecteu-vos a servidors del Regne Unit\nAccés tot el que ha de perdre YouTuber, des de vídeos “Com es fa” a videoclips i programes de llargària. Recordeu que és responsabilitat vostra verificar l’estat de copyright de les pel·lícules i els programes que trobareu.\nVPN: connecteu-vos als servidors nord-americans per a l’oferta més àmplia d’opcions de vídeo\n3. Navegador PlayOn\nAccés pel·lícules i espectacles dels EUA amb l’opció de gravar espectacles i saltar anuncis. També podeu accedir a canals com Netflix i Amazon mitjançant PlayOn, mitjançant les dades de compte existents. Per accedir a PlayOn mitjançant Kodi, primer heu de descarregar l’aplicació PlayOn. Tu pots accedeix de forma gratuïta als serveis PlayOn de forma gratuïta, però les funcions premium requereixen una subscripció mensual.\nNom: navegador PlayOn\nVPN: connecteu-vos a servidors nord-americans\n4. USTV Ara\nAquest servei de transmissió està dissenyat per a personal de serveis nord-americans enviats a l’estranger. Proporciona accés a diversos notícies, entreteniment i canals de pel·lícules. Heu de crear un compte amb USTV perquè funcioni a Kodi. Hi ha tres paquets diferents disponibles, entre ells un paquet bàsic gratuït que us permet accedir als canals d’accés públic als EUA.\nNom: USTV Ara\nVPN: Hem connectat amb servidors nord-americans, però hauria de funcionar en qualsevol país on estigui publicat el personal del servei nord-americà\nFilmRise és un flux de pel·lícules legals que ofereix accés gratuït al seu catàleg. Amb més de 7.500 títols disponibles, hauríeu de ser capaços de trobar alguna cosa per mirar.\nNom: FilmRise – YouTube (hi ha diversos FilmRise a la llista, però aquesta és la millor opció)\nVPN: Els servidors nord-americans han funcionat bé per a nosaltres.\nCrackle forma part de la xarxa de Sony accés legal a una sèrie de pel·lícules amb llicència Sony. Hi ha diverses versions d’aquest complement que estan disponibles a través de diferents dipòsits. El repositori d’Eracknaphobia ofereix una excel·lent versió de treball.\nVPN: Els servidors nord-americans han funcionat bé per a nosaltres\nSnagFlims ofereix una biblioteca de més de 5.000 programes i pel·lícules de televisió, totes elles són legals per transmetre-les. SnagFLims adquireix les llicències del contingut que ofereix i les proporciona als usuaris de forma gratuïta.\nVPN: servidors nord-americans\nViewster és un servei de streaming basat a Suïssa que ofereix accés gratuït a una sèrie de programes i pel·lícules de televisió. No només és gratuït el servei, sinó que també ho és lliure de geo-restriccions, és a dir, que es pot veure a qualsevol lloc que no tingui una censura estricta.\nVPN: qualsevol país que no tingui una censura estricta de contingut (eviteu la Xina, per exemple)\n9. Pel·lícules de grans estrelles\nBig Star Movies és un altre lloc de pel·lícules gratuït i legal. Ofereix pel·lícules i programes de televisió entre diferents gèneres, de manera que hi ha alguna cosa per a tothom. Tot i que el complement utilitza contingut del lloc web oficial de Big Star Movies, no es troba al dipòsit oficial de Kodi. S’han trobat alguns problemes a la instal·lació d’aquest lloc, però els resultats valen la pena fer més treball.\nRepo: https://github.com/MetalChris/repository.metalchris/tree/zips/repository.metalchris. Si no podeu aconseguir que això funcioni, proveu de buscar a “Tots els dipòsits” a Kodi.\nNom: Metal Chris\nVPN: Els servidors nord-americans funcionen bé\nEl Pacte, el reemplaçament oficial d’Exodus, compta amb una enorme col·lecció de pel·lícules i programes de televisió per al seu plaer en streaming. S’actualitza amb freqüència, per la qual cosa no hauria de tenir cap problema per trobar exactament el que busca. La instal·lació pot ser una mica complicat, així que assegureu-vos de seguir els passos del nostre vídeo.\nNom: Kodi Israel Repositori\nSi voleu tots els vostres canals de reproducció favorits en un sol lloc, aleshores Kodi és la resposta perfecta. Tanmateix, l’accés als dipòsits externs i el contingut que contenen poden ser incoherents, de manera que la paciència és certament un benefici.\nUna VPN també és un benefici si voleu assegurar-vos que la vostra connexió està segura d’alguns dels elements més perillosos que es poden amagar dins dels dipòsits i del contingut que contenen. I una VPN pot fer molt més que assegurar la vostra connexió mentre veieu contingut mitjançant Kodi.\nPer obtenir més informació sobre què pot fer una VPN per tu, consulteu la nostra Guia de VPN. Per explorar les funcions de les cinc principals VPN del mercat, dirigiu-vos a les nostres opinions expertes.\nLes 5 millors VPNs per a Kodi Streaming\nCom instal·lar Netflix a Kodi\nLes 6 millors VPN gratuïtes realment\nUna VPN és una increïble eina de programari que xifra les vostres dades i\nAixí doncs, esteu al final d’un llarg dia i esteu preparats per relaxar-vos al


Valverde: "Contra el València serà un partit de Champions"\nL'entrenador del Barça qualifica el rival d'aquest diumenge com a "tàcticament invulnerable"\n2 min. Barcelona 06/10/2018 17:23\nDesprés de sumar només dos dels últims nou punts a la Lliga, el Barça visita aquest diumenge Mestalla per jugar contra el València, un duel que Ernesto Valverde ha qualificat de "Champions League". L'entrenador blaugrana ha parlat de la riquesa tàctica del conjunt xe, tot i que s'ha mostrat optimista de cara a les opcions del Barça d'endur-se la victòria.\nEls lesionats Sergi Roberto i Samuel Umtiti i el descartat Sergi Samper, les baixes del Barça per jugar contra el València\n"Demà [diumenge] és un partit de Champions League. El del València és un partit clàssic de la Lliga. Juga amb un 4-4-2 molt marcat. Tàcticament és molt invulnerable, és difícil entrar per dins i disposa d'un contraatac espectacular", ha comentat l'entrenador blaugrana.\nValverde ha destacat la "càrrega emocional" que tindrà el partit, com sempre que el Barça visita Mestalla. A més, el València "està en una situació complicada, ja que encara no ha guanyat a casa", afegia l'entrenador.\nTot i aquest comentari, Valverde s'ha mostrat confiat de les opcions del seu equip, que té en Messi la principal referència. El davanter argentí va ser el més destacat en el partit de dimecres al camp del Tottenham (2-4) i el tècnic assegura que està "mentalitzat, no només per la Champions sinó per a qualsevol partit de Lliga", i ha afegit que "ho està demostrant".\nTambé ha destacat Arthur Melo, que va fer un gran partit a Londres. En canvi, ha tirat pilotes fora amb Arturo Vidal, que va penjar després del partit un missatge a les xarxes socials dient que estava enfadat, tot i que uns minuts després el va esborrar (no va jugar d'inici i només va saltar a la gespa els últims minuts). Valverde ha explicat que Arturo Vidal no li ha comentat res i que no sabia "si estava enfadat pel partit o per un accident domèstic".


Qui ho havia de dir! - Jordi Xucl� - Els blogs d'e-noticies\n01 d'Abril de 2015\nEn el pas de la política vella a la política nova també s’està produint un veritable remolí que dóna i retira suports dels ciutadans a les forces polítiques que entenen i sintonitzen amb els nous temps. Diumenge passat, quan el PP a Andalusia va caure de cop a 33 diputats es va veure molt eloqüentment que el PP és un partit que s'ha envellit sobtadament. Aquesta manera de fer escèptica que considera que res té solució i tot es para a cop de BOE i recursos als tribunals va rodolant pel pendent d'un futur minvant indefectible. No es mouen, els mouran.\nI això val per la política catalana i per la política europea si donem un cop d'ull al nostre voltant més proper. Al final d'aquest any res serà molt semblant al paisatge polític català dels últims cinc o vint anys. Hi ha qui vol interpretar aquests nous temps, i hi ha qui es resisteix a interpretar-los. Com a bons mediterranis, de vegades som molt i molt rebuscats en la formulació de la pregunta: té dret Catalunya a exercir l'autodeterminació? Sí o no? En la tradició fundacional de partits com el PSC (el congrés de la unitat) o d’ICV (clarament en la tradició del PSUC i altres forces que hi van confluir com destacats membres de Nacionalistes d'Esquerra), la resposta es sí. Però ara han perdut el fil de la seva tradició i de la coherència dels seus actes. Molt impactats per una expressió política nova, Podemos, que encara ens ha d'explicar molt el que pensa, de moment el que ens ha explicat no té una clau d’interpretació catalana (disculpin l’expressió tan gastada, però té totes les formes antigues de partit sucursalista sense una mirada pròpia sobre el fet nacional català, només paraules retòriques).\nEn els sopars de Nadal i Any nou d’aquí a nou mesos, mirarem els resultats de les urnes del 2015 i alguns diran: "Qui ho havia de dir!!". El PP s'ha envellit sobtadament, el PSOE camina entre dues aigües, els partits nous encara han de definir el seu perímetre de pensament més enllà del vot que salta per protesta o desencantament. Un partit encarcarat com UPyD, de cop, s'ha tornat vell i ens dóna moltes pistes sobre els lideratges que ja no funcionen. I en el panorama polític català, qui ho havia de dir... que l’expressió democràtica del 9-N sobre quatre opcions possibles en una consulta ciutadana marcaran les línies de tall dels espais politics. I, n'estic molt convençut, sense que perilli la convivència. Perquè només és la democràcia! I la deliberació entre uns punts de vista i els contraris..... i el vot secret en urna, mai ens ha fet por. Ja ho escrivia més amunt, mediterranis barrocs com som, i no és així la política nova, en conjunt a la societat li ha costat sortir a mar obert per dir alt i clar les coses pel seu nom. Sense pors. Ja hi som.\nEls blogs d'e-noticies - Jordi Xucl� - Qui ho havia de dir!


Justícia i Pau - El règim d'aillament a les presons\nEl règim d'aillament a les presons\nEl passat 31 de gener es van iniciar, al Parlament de Catalunya, les sessions del Grup de Treball sobre el règim d'aïllament en els Departaments Especials de Règim Tancat, que seguiran fins al proper mes de maig. La segona i la tercera sessió es van dur a terme el 7 i el 21 de febrer amb la compareixença, entre d’altres, d'experts reconeguts de l'àmbit mèdic, com Pau Pérez i Olga Casado, i de l'àmbit jurídic, com Iñaki Rivera i Lluïsa Domingo,membres al seu torn de la Coordinadora per a la Prevenció de la Tortura.\nEl Grup de Treball comptarà, a més, amb la participació d'experts internacionals, com Juan Méndez (Ex-relator Especial de Nacions Unides per a qüestions de tortura i maltractaments) i Mauro Palma (Ex-president del Comitè Europeu per a la prevenció i denúncia de la tortura). Des de la Coordinadora s'està impulsant també la compareixença de persones que en l'actualitat estan privades de llibertat en règim d'aïllament.\nLa creació del Grup de Treball sobre l'aïllament penitenciari a Catalunya va ser acordada el passat mes de juliol pel ple del Parlament, impulsat per diputats compromesos després d'haver analitzat l'informe sobre l’"Aïllament Penitenciari a Catalunya". Aquest treball de recerca ha estat publicat en el mes d'abril de 2016 per la Coordinadora (Catalana) per a la Prevenció de la Tortura, una plataforma integrada per organitzacions de lluita contra la tortura i la defensa dels drets humans agrupades amb l'objectiu principal de vetllar per l'aplicació i el seguiment dels mecanismes internacionals de prevenció de la tortura a Catalunya.\nL'informe enumera casos de maltractaments, suïcidis, altres afectacions als drets humans i de caràcter psicosocial succeïts en els últims anys a les presons catalanes, en particular en el règim d'aïllament. Es tracta d'un règim en el qual els presos passen unes 21 hores tancats i en solitud, amb només dues hores de pati o activitats, en cel•les aïllades en un departament especial conegut com DERT (Departament Especial de Règim Tancat).\nRègim d'aïllament: el punt més fosc dels presons Video\nEn el mateix informe, la Coordinadora proposa una sèrie de recomanacions on demana a l'Administració Penitenciària Catalana -que té competències pròpies d'ordre organitzatiu a les presons –la no aplicació d'aquest règim que està previst en la Llei penitenciària. En ser aquesta llei d'àmbit estatal, Catalunya no té capacitat legal per modificar-la, però sí que pot deixar d'aplicar el règim tancat o aïllament.\nDes de Justícia i Pau, com a membres de la Coordinadora (Catalana) per a la Prevenció de la Tortura, confiem que el treball d'aquest grup, mitjançant un debat rigorós i profund, pugui portar a la dràstica reducció i/o no aplicació del règim d'aïllament penitenciari, i eventualment conduir a qüestionar i modificar en profunditat un règim de vida per a les persones preses que resulta ser anacrònic i ineficaç, i que els genera forts danys psicològics, sobretot quan romanen en aquest règim per períodes superiors a 15 dies, temps màxim recollit per la normativa internacional.


El Gremi lluita per poder treballar a l'estiu en els municipis de Torroella i l'Estartit - Notícies - Unió d'Empresaris de la Construcció\nInici > Notícies > El Gremi lluita per poder treballar a l'estiu en els municipis de Torroella i l'Estartit\nEl Gremi lluita per poder treballar a l'estiu en els municipis de Torroella i l'Estartit\nEls agremiats del municipi de Torroella i l’Estartit van comunicar a la UEC la seva preocupació per les ordenances municipals que prohibeixen treballar a l’estiu. El Gremi va demanar mantenir una entrevista amb l’ilm. Sr. Alcalde Jordi Colomí i el regidor d’urbanisme el Sr. Jordi Oliver, per tal d’exposar les necessitats de les empreses i dels autònoms del nostre sector.\nLa reunió va tenir lloc el passat 9 de maig. Es van tractar diferents temes com horari d’estiu, llicències d’obres, taxes municipals, ocupació de la via pública, etc. amb punts de vista diversos.\nQuant a la compatibilitat de treballar a l’estiu entre tots els sectors econòmics, l’Ajuntament va obrir la possibilitat de poder fer algun canvi, encara que el nucli de l’Estartit sempre estarà agreujat per la molta activitat turística que hi ha.


Els experts alerten del control social a través del big data GETTY\nBARCELONATé els seients d’avió vetats. No arriba a la nota exigida al sistema de rànquing social, en què els que són a prop del 5 poden viatjar en primera classe, accedir als recursos de la sanitat i llogar els apartaments més exclusius. Necessita més ‘likes’, més felicitat aparentada per pujar en l’ascensor de les xarxes socials. Aquesta escena, extreta de la sèrie ‘Black mirror’, podria passar a la Xina del 2020. La Lacie de la ficció distòpica d’aquesta sèrie es podria dir Lian o Wen i tenir els mateixos problemes: que se li barri el pas al tren o a l’educació perquè té una puntuació baixa al sistema de crèdit social que el Partit Comunista Xinès està testant i pretén generalitzar i fer obligatori d’aquí dos anys per als 1,3 bilions de persones que poblen el país. La realitat xinesa està a punt de superar la popular ficció britànica.


Trockij, 1938: Alarma per Kronstadt\nALARMA PER KRONSTADT 1\n15 de gener del 1938\nversió catalana feta per Alejo Martínez - alejomp@lycos.es - des de: “Alarma por Kronstadt”, en, Escritos, Tom IX, Volum 1, Editorial Pluma, Bogotà, 1977, pp. 199-216.\nUn “Front Popular” de delators\nAgrupacions socials i polítiques en Kronstadt\nCanvis durant els anys de la Guerra Civil\nLes arrels socials de l’aixecament\nEl caràcter contrarevolucionari del motí del Kronstadt\nLa NEP i la insurrecció de Kronstadt\nEls de Kronstadt sense un fort\nLa campanya sobre Kronstadt continua amb un vigor constant en determinats cercles. Hom podria pensar que la revolta de Kronstadt no ocorregué fa 17 anys sinó ahir. Participen en la campanya amb el mateix zel, sota el mateix lema, anarquistes, menxevics russos, socialdemòcrates d’esquerra del Buró de Londres, individus desencertats, el periòdic de Miliukov i, ocasionalment, la gran premsa capitalista. Un “front popular” de la seua mateixa mena!\nAhir ensopeguí amb les següents línies en un setmanari mexicà que és catòlic, reaccionari i “democràtic” alhora: “Trotski ordenà disparar sobre 1.500 (?) mariners de Kronstadt, els més purs entre tots. La seua política quan estava en el poder no es diferenciava en absolut de l’actual política de Stalin.” Com és ben sabut els anarquistes d’esquerra dedueixen la mateixa conclusió. Quan per primera vegada responguí en la premsa breument a les preguntes de Wendelin Thomas, membre de la Comissió d’investigació de Nova York, el periòdic menxevic rus defensà, immediatament, els mariners de Kronstadt i... Wendelin Thomas ... El periòdic de Miliukov es manifestà en la mateixa tònica. Els anarquistes m’atacaren fins i tot amb major vigor. Totes aquestes autoritats al·leguen que la meua resposta era completament inútil. Aquesta unanimitat és encara més notable ja que els anarquistes defensen, en el símbol de Kronstadt, un genuí comunisme antiestatal; els menxevics, en l’època de l’aixecament de Kronstadt defensaren obertament la restauració del capitalisme i Miliukov encara el defensa.\n¿Com pot l’aixecament de Kronstadt causar semblant disgust en anarquistes, menxevics, i contrarevolucionaris “liberals” al mateix temps? La resposta és simple: tots aquests grups estan interessats a comprometre l’únic corrent genuïnament revolucionari, que mai ha repudiat la seua bandera, mai ha transigit amb els seus enemics i representa ell sol el futur. Per això entre els delators tardans del meu “crim” de Kronstadt hi ha tants exrevolucionaris o semirevolucionaris, gents que han perdut el seu programa i els seus principis i que consideren necessari desviar l’atenció de la degradació de la Segona Internacional o la perfídia dels anarquistes espanyols. Els stalinistes encara no es poden unir obertament a aquesta campanya sobre Kronstadt però, per descomptat, es freguen les mans amb plaer perquè els colps estan dirigits contra el “trotskisme”, el marxisme revolucionari i la Quarta Internacional.\nPer què aquesta fraternitat tan diversa es val, precisament, de Kronstadt? Durant els anys de la revolució xocarem més d’una vegada amb els cosacs, els camperols, fins i tot amb determinades capes de treballadors (certs grups dels Urals organitzaren un regiment de voluntaris en l’exèrcit de Koltxak). L’antagonisme entre els treballadors com a consumidors i els camperols com a productors i venedors de pa és l’arrel principal d’aquests conflictes. Sota la pressió de la necessitat i la privació, els treballadors es dividiren esporàdicament en camps hostils d’acord amb els seus vincles més o menys forts o dèbils amb l’aldea. L’Exèrcit Roig es trobà també davall la influència del camp. Durant els anys de la Guerra Civil calgué, més d’una vegada, desarmar regiments descontents. La introducció de la “Nova Política Econòmica” (NEP) atenuà la fricció però no l’eliminà. Al contrari, preparà el camí per al renaixement dels kulak i portà, al començament d’aquesta dècada, a la renovació de la Guerra Civil en l’aldea. L’aixecament de Kronstadt únicament fou un episodi en la història de les relacions entre la ciutat proletària i l’aldea petit burgesa. Només és possible comprendre aquest episodi en relació amb el curs general del desenvolupament de la lluita de classes durant la revolució.\nKronstadt es diferencià d’una llarga sèrie d’altres insurreccions i aixecaments petit burgesos només pel seu major efecte extern. El problema ací implicava una fortalesa marítima de Petrograd. Durant l’aixecament es publicaren proclames i es transmeteren programes de ràdio. Els social-revolucionaris i els anarquistes, fugint de Petrograd, adornaren l’aixecament amb frases i gestos “nobles”. Tot açò deixà empremtes impreses. Amb l’ajuda d’aquests materials “documentals” (és a dir, falsos rètols), no és difícil construir una llegenda sobre Kronstadt molt més exaltada ja que en 1917 el nom de Kronstadt estava rodejat d’un halo revolucionari. No en va la revista mexicana abans esmentada anomena irònicament els mariners de Kronstadt “els més purs entre els purs”.\nJugar amb l’autoritat revolucionària de Kronstadt és una de les característiques distintives d’aquesta campanya vertaderament xarlatanesca. Els anarquistes, menxevics, liberals i reaccionaris tracten de presentar l’assumpte com si al començar 1921 els bolxevics hagueren dirigit les seues armes contra els mateixos mariners de Kronstadt que garantiren la victòria de la Insurrecció d’Octubre. Aquest és el punt de partida per a totes les falsedats posteriors. Qui desitge aclarir aquestes mentides primer que res ha de llegir l’article del camarada J. G. Wright en la New International (febrer de 1938). El meu problema és un altre, jo vull descriure el caràcter de l’aixecament de Kronstadt des d’un punt de vista més general.\nUna revolució és “feta” directament per una minoria. L’èxit d’una revolució és possible, no obstant, només quan aquesta minoria troba suport (en major o menor grau) o almenys una neutralitat amistosa per part de la majoria. El canvi en les diferents etapes de la revolució, com la transició de la revolució a la contrarevolució, està determinat directament per relacions polítiques variables entre la minoria i la majoria, entre l’avantguarda i la classe.\nEntre els mariners de Kronstadt hi havia tres capes polítiques: els revolucionaris proletaris, alguns d’ells amb un passat i un entrenament seriosos; la majoria intermèdia, principalment d’origen camperol; i, finalment, els reaccionaris, fills de kulak, botiguers i capellans. En l’època tsarista, en els cuirassats i fortaleses l’ordre podia mantenir-se només en la mesura en què els oficials, actuant a través de les seccions reaccionàries de sots-oficials i mariners, sotmetessen la capa intermèdia a la seua influència o terror, aïllant d’aquesta manera els revolucionaris, principalment els maquinistes, canoners i electricistes, és a dir, sobretot els treballadors urbans.\nEl curs de l’aixecament del cuirassat Potemkin en 1905 es basà completament en les relacions entre aquestes tres capes, és a dir, en la lluita entre la petita burgesia reaccionària i el proletariat per la influència sobre la capa mitjana més nombrosa dels camperols. Qui no haja entès aquest problema que s’estén a través de tot el moviment revolucionari de la flota, ha de callar sobre els problemes de la Revolució Russa en general. Perquè fou totalment, i fins a cert grau encara ho és, una lluita entre el proletariat i la burgesia per influir sobre els camperols. Durant el període soviètic la burgesia aparegué principalment com a kulak (és a dir, l’estrat més alt de la petita burgesia), intel·lectuals “socialistes” i ara sota la forma de la burocràcia “comunista”. Tal és el mecanisme bàsic de la revolució en totes les seues etapes. En la flota assumí una expressió més centralitzada i, per tant, més dramàtica.\nLa composició política del Soviet de Kronstadt reflectia la composició de la guarnició i les tripulacions. La direcció dels soviets a l’estiu de 1917 pertanyia al partit bolxevic, que es recolzava en les millors seccions dels mariners i incloïa en els seus rengles molts revolucionaris del moviment clandestí, que havien estat alliberats dels camps de treballs forçats. Però em sembla recordar que encara en els dies de la Insurrecció d’Octubre els bolxevics constituïen menys de la meitat del Soviet de Kronstadt. La majoria es componia de social-revolucionaris i anarquistes. No hi havia menxevics en Kronstadt, perquè aquest partit l’odiava. Els social-revolucionaris oficials, incidentalment, no tenien una millor actitud cap a ell. Aquests es passaren a l’oposició amb Kerenski i formaren una de les brigades dels anomenats social-revolucionaris d’“esquerra”. Es basaren en la part camperola de la flota i en la guarnició de terra. Quant als anarquistes eren el grup més variat. Entre ells hi havia vertaders revolucionaris, com Shuk i Shelezniakov, però eren els elements més íntimament vinculats amb els bolxevics. La major part dels “anarquistes” de Kronstadt representaven a la petita burgesia urbana i pertanyien a un nivell revolucionari més baix que els social-revolucionaris. El president del soviet era un home apartidista, “amb simpaties cap als anarquistes” i essencialment un oficinista pacífic que havia estat abans subordinat de les autoritats tsaristes i ara ho era... de la revolució. L’absència total de menxevics, de social-revolucionaris d’“esquerra” i el caire anarquista del petit burgès, es devien a l’agudesa de la lluita revolucionària en la flota i a la influència dominant de les seccions proletàries dels mariners.\nLa caracterització social i política de Kronstadt, que es pot fonamentar i il·lustrar amb molts fets i documents, és prou per a il·luminar els trastorns que ocorregueren en Kronstadt durant els anys de la Guerra Civil i com a resultat dels quals canvià la seua fisonomia fins a fer-se irrecognoscible. Precisament sobre aquest important aspecte del problema els acusadors tardans no diuen una sola paraula, en part per ignorància, en part per malvolença.\nSí, Kronstadt escrigué una pàgina heroica en la història de la revolució. Però la Guerra Civil inicià una despoblació sistemàtica de Kronstadt i de tota la flota del Bàltic. Des dels dies de l’aixecament d’Octubre, destacaments de mariners d’aquesta base s’enviaven per a ajudar Moscou. Altres s’enviaven al Don, a Ucraïna, per a buscar pa i organitzar el poder local. Al principi semblava que Kronstadt fóra inesgotable. Des de distints fronts envií dotzenes de telegrames sobre la mobilització dels nous destacaments “de confiança” compostos de treballadors de Petrograd i mariners del Bàltic. Però des de 1918, i en tot cas abans de 1919, els fronts començar a queixar-se que els nous contingents de Kronstadt eren insatisfactoris, exigents, indisciplinats, irresponsables en el combat i que feien més mal que bé. Després de la liquidació de Iudenitx (en l’hivern de 1919), la flota del Bàltic i la guarnició de Kronstadt foren desposseïdes de totes les forces revolucionàries. Tots els elements que eren d’alguna utilitat foren portats a lluitar contra Denikin, en el sud. Si en el període de 1917 a 1918 el mariner de Kronstadt pertanyia a un nivell més alt que la mitjana de l’Exèrcit Roig i formava la carcassa dels seus primers destacaments, tant com la del règim soviètic en molts districtes, els mariners que romangaren en el Kronstadt “pacífic” fins a començaments de 1921, sense ajustar-se a cap dels fronts de la Guerra Civil, pertanyien, en aquesta època, a un nivell considerablement més baix, en general, que el nivell mitjà de l’Exèrcit Roig i incloïen un gran percentatge d’elements completament desmoralitzats que lluïen vistosos pantalons de bóta campana i talls de pèl esportius.\nLa desmoralització, basada en la fam i en l’especulació, havia augmentat en gran manera a finals de la Guerra Civil. Els anomenats “portadors de sacs” (especuladors mesquins) havien esdevingut una plaga social que amenaçava de sufocar la revolució. Precisament en Kronstadt, on la guarnició no feia res i tenia tot allò que és necessari, la desmoralització adquirí grans dimensions. Quan les condicions arribaren a ésser molt crítiques en el famolenc Petrograd, el Politburó discutí més d’una vegada la possibilitat d’assolir un “préstec intern” de Kronstadt, on encara existia una quantitat de velles provisions. Però els delegats dels treballadors de Petrograd contestaren: “No aconseguiran res d’ells per bondat. Ells especulen amb roba, carbó i pa. En aquest moment en Kronstadt, tot tipus de gentola ha alçat el cap.” Aqueixa era la vertadera situació i no com la pinten les almivarades idealitzacions posteriors al succés.\nHe d’afegir, a més a més, que antics mariners de Latvia i Estònia, que temien ésser enviats al front i que es preparaven a tornar a les seues noves pàtries burgeses, s’uniren a la flota del Bàltic com a “voluntaris”. Aquests elements eren essencialment hostils a l’autoritat soviètica i ho demostraren totalment en els dies de l’aixecament de Kronstadt... A més d’aquests, hi havia molts milers de treballadors latvis, principalment antics camperols, que demostraren un heroisme inigualable en tots els fronts de la Guerra Civil. No devem, doncs, pintar els treballadors latvis i els de Kronstadt amb el mateix pinzell. Hem de reconèixer les diferències polítiques i socials.\nEl problema d’un estudiant seriós consisteix en definir, sobre la base de les circumstàncies objectives, el caràcter social i polític del motí de Kronstadt i la seua ubicació en el desenvolupament de la revolució. Sense açò, la “critica” es redueix a un lament sentimental de tipus pacifista a la manera d’Alexandre Berkman, Emma Goldman i els seus últims imitadors. Aquestes bones gents no tenen la més mínima comprensió del criteri i els mètodes de la investigació científica. Citen les proclames dels insurgents com a predicadors piadosos citant les Sagrades Escriptures. Es queixen, a més a més, perquè que no prenc en consideració els “documents”, és a dir, l’evangeli de Makhno i els altres Apòstols. “Considerar” documents no significa prendre’ls al peu de la lletra. Marx digué que és impossible jutjar partits o pobles mercès a allò que ells diuen de si mateixos. Les característiques d’un partit es determinen considerablement més per la seua composició social, el seu passat, la seua relació amb les diferents classes i estaments que no per les seues declaracions orals i escrites, especialment durant un moment crític de guerra civil. Si, per exemple, començàrem a prendre com a or pur les innumerables proclames de Negrín, Companys, García Oliver, i Companyia, hauríem de reconèixer aquests cavallers com a amics fervents del socialisme. Però en realitat són els seus pèrfids enemics.\nEntre 1917 i 1918 els obrers revolucionaris dirigiren les masses camperoles, no sols de la flota sinó de tot el país. Els camperols s’apoderaren i dividiren la terra, la major part de les vegades sota la direcció dels soldats i mariners que arribaven als seus propis districtes. Les requises de pa només havien començat i eren principalment contra els grans terratinents i kulak. Els camperols es reconciliaren amb les requises com un mal temporal però la Guerra Civil continuà al llarg de tres anys. La ciutat no donà pràcticament res a l’aldea i en prengué quasi tot, principalment per a les necessitats de la guerra. Els camperols aprovaren als “bolxevics” però esdevingueren més i més hostils envers els “comunistes”. Si en el període precedent els obrers havien portat cap avant al camperols, ara els camperols arrossegaven l’obrer cap arrere. Només per aquest canvi d’estat d’ànim els blancs pogueren atreure parcialment els camperols i fins i tot els semiproletaris dels Urals. Aquest estat d’ànim, és a dir aquesta hostilitat envers la ciutat, alimentà el moviment de Makhno que assaltà i saquejà trens destinats a fàbriques, plantes i a l’Exèrcit Roig, destruí carrils, afusellà comunistes, etcètera. Per descomptat, Makhno anomenà a açò la lluita anarquista contra l’“estat”. En realitat, aquesta fou la lluita del petit propietari furiós contra la dictadura del proletariat. Un moviment semblant es presentà en molts altres districtes, especialment en Tambovski, sota la bandera de “social-revolucionari”. Finalment, en diferents parts del país, els destacaments camperols anomenats “verds” estaven actius. No volien reconèixer ni als rojos ni als blancs i rebutjaven els partits de la ciutat. Algunes vegades els “verds” ensopegaven amb els blancs i en rebien colps severs, però per descomptat no reberen cap pietat dels rojos. De la mateixa manera que a la petita burgesia la molen econòmicament les pedres de molí del gran capital i del proletariat, així els destacaments camperols foren polvoritzats pels Exèrcits Roig i Blanc.\nNomés una persona completament superficial pot veure en les bandes de Makhno o en la revolta de Kronstadt una lluita entre els principis abstractes de l’anarquisme i el “socialisme d’estat”. En realitat, aquests moviments eren convulsions de la petita burgesia camperola que desitjava, per descomptat, alliberar-se del capital, però que, al mateix temps, no acceptava subordinar-se a la dictadura del proletariat. La petita burgesia no sap concretament què vol i en virtut de la seua posició no pot saber-ho. Aqueixa és la raó per la qual cobrí tan fàcilment les seues peticions i esperances, ja amb la bandera anarquista, ja amb la populista, ja simplement amb la “verd”. Oposant-se al proletariat, tractà, sota totes aquestes banderes, de retrocedir la roda de la revolució.\nNo hi havia, per descomptat, barreres insuperables que dividiren les diferents capes socials i polítiques de Kronstadt. Encara existia cert nombre de treballadors i tècnics qualificats per a encarregar-se de la maquinària però àdhuc ells s’identificaven per un mètode de selecció negativa, políticament nociu i de poca utilitat per a la Guerra Civil. Alguns “líders” de l’aixecament procedien d’aquests elements. No obstant, aquesta circumstància completament natural i inevitable que alguns acusadors assenyalen triomfalment, no canvia ni un àpex el caràcter antiproletari de la revolta. A menys que ens enganyem amb consignes pretensioses, falsos rètols, etcètera, veurem que la insurrecció de Kronstadt no fou més que una reacció armada de la petita burgesia contra les penalitats de la revolució social i la severitat de la dictadura del proletariat.\nAqueix fou exactament el significat de la consigna de Kronstadt, “soviets sense comunistes”, de la qual s’apoderaren immediatament no sols els social-revolucionaris sinó també la burgesia liberal. Com a representant sagaç del capital, el professor Miliukov comprengué immediatament que alliberar els soviets de la direcció bolxevic significaria, en poc de temps, la destrucció mateixa dels soviets. L’experiència dels soviets russos durant el període de dominació menxevic i social-revolucionària, i fins i tot més clarament, l’experiència dels soviets alemanys i austríacs, sota la dominació dels socialdemòcrates, comprovaren aquest fet. Els soviets social-revolucionaris i anarquistes podien servir només com a un pont entre la dictadura proletària i la restauració capitalista. No podien exercir un altre malgrat les “idees” dels seus integrants. La rebel·lió de Kronstadt, doncs, tenia un caràcter contrarevolucionari\nDes d’un punt de vist classista, que (amb el perdó dels honorables eclèctics) continua essent el criteri bàsic no sols per a la política sinó per a la història, és extremadament important contrastar la conducta de Kronstadt amb la de Petrograd en aqueixos dies crítics. Tota la capa dirigent dels treballadors havia sortit de Petrograd. La fam i el fred regnaven en la capital deserta, tal vegada fins i tot més furiosament que a Moscou. Un període heroic i tràgic! Tots estaven famolencs i irritables. Tots estaven descontents. En les fàbriques hi havia una sorda inconformitat. Organitzacions clandestines enviades pels social-revolucionaris i els oficials blancs tractaren de vincular l’aixecament militar amb el dels treballadors descontents. El periòdic de Kronstadt escrigué sobre les barricades de Petrograd i els seus milers de morts. El mateix proclamà la premsa mundial. En realitat ocorria exactament el contrari. L’aixecament de Kronstadt no atragué als treballadors de Petrograd, els repel·lia. L’estratificació s’avançà al llarg de línies classistes. Els treballadors sentiren, immediatament, que els amotinats de Kronstadt estaven col·locats en la banda oposada de les barricades... i recolzaren el poder soviètic. L’aïllament polític de Kronstadt fou la causa de la seua incertesa interna i la seua derrota militar.\nVictor Serge, que segons sembla està tractant d’elaborar una espècie de síntesi de l’anarquisme, poumisme i marxisme, ha intervingut malauradament en la polèmica sobre Kronstadt. Segons la seua opinió, la introducció de la NEP un any abans, podria haver evitat l’aixecament. Admetem-ho. Però aquest tipus de consell és molt fàcil de donar després del succés. És veritat, com recorda Victor Serge, que jo havia proposat la transició a la NEP des de 1920. Però no estava en absolut segur del seu èxit. No era cap secret per a mi que el remei podia ésser més perillós que la malaltia. Quan trobí oposició dels dirigents del partit, no apel·lí a les files a fi d’evitar la mobilització de la petita burgesia contra els obrers. Fou necessària l’experiència dels dotze mesos següents per a convèncer el partit de la necessitat d’un nou mètode. Però allò de notable és que foren precisament els anarquistes de tot el món els que consideraren la NEP com... una traïció al comunisme. Però ara els advocats dels anarquistes ens denuncien per no haver introduït la NEP un any abans.\nEn 1921 Lenin reconegué obertament, més d’una vegada, que la defensa obstinada pel partit del comunisme de guerra s’havia convertit en un greu error. Però canvia açò la situació? Qualsevulla que siguen les causes immediates o remotes de la rebel·lió de Kronstadt, fou en la seua essència mateixa un perill mortal per a la dictadura del proletariat. ¿Simplement perquè se sentia culpable d’un error polític, hauria d’haver-se suïcidat la revolució proletària per a castigar-se?\n¿O potser hauria estat prou amb informar els mariners de Kronstadt dels decrets de la NEP per a calmar-los? Il·lusions! Els insurgents no tenien un programa consistent i no podien tenir-lo per la mateixa naturalesa de la petita burgesia. Ells mateixos no entenien clarament que allò que els seus pares i germans necessitaven primer que res era comerç lliure. Estaven descontents i confusos però no veien cap sortida. Els més conscients, és a dir, els elements de dreta que actuaven entre bastidors, volien la restauració del règim burgès. Però no ho deien en veu alta. L’ala “esquerra” volia la liquidació de la disciplina, “soviets lliures”, i millors racions. El règim de la NEP només podia calmar gradualment el camperol, i, després d’ell, les seccions descontentes de l’exèrcit i l’armada. Però per a açò es necessitava temps i experiència.\nEl més pueril de tots els arguments és el que no hi hagué aixecament, que els mariners no feren cap amenaça, que “només” prengueren la fortalesa i els cuirassats. Semblaria, així, que els bolxevics anaren contra el fort, amb els pits nus a través del gel, només per la seua inclinació a provocar conflictes artificialment, pel seu mal caràcter, el seu odi envers els mariners de Kronstadt o a la doctrina anarquista (de la qual, podríem dir de passada, ningú se’n preocupa en absolut). Això no són balbuceigs infantils? Sense límit de temps o espai, els crítics diletants tracten de suggerir (disset anys més tard!) que tot hauria acabat per a satisfacció general si la revolució simplement hagués deixat sols els mariners insurgents. Malauradament, la contrarevolució mundial no els hauria deixat sols en cap cas. La lògica de la lluita hauria donat predominança als extremistes en el fort, és a dir, als elements contrarevolucionaris. La necessitat de provisions hauria fet a aquell directament dependent de la burgesia estrangera i dels seus agents, els emigrants blancs. Tots els preparatius necessaris per a aquest fi s’estaven elaborant. Sota circumstàncies semblants, només gent com els anarquistes espanyols o els poumistes haurien esperat passivament un resultat feliç. Els bolxevics, afortunadament, pertanyien a una escola diferent. Consideraven que el seu deure era extingir el foc tan prompte comencés, reduint, així, a un mínim el nombre de les víctimes.\nEssencialment, els venerables crítics són enemics de la dictadura del proletariat i, per tant, de la revolució. En açò resideix tot el secret. És veritat que alguns d’ells reconeixen la revolució i la dictadura, en paraules, però açò no arregla res. Desitgen una revolució que no conduïsca a la dictadura, o bé, que instaure una dictadura sense fer ús de la força. Per descomptat seria una dictadura molt “agradable”. Requereix no obstant, unes quantes menudeses: un desenvolupament igual i, fins i tot més, extremadament alt de les masses treballadores. Però sota tals condicions la dictadura seria innecessària. Alguns anarquistes, que en realitat són pedagogs liberals, esperen que en cent o en mil anys els treballadors hauran obtingut un nivell de desenvolupament tan alt que la coerció serà innecessària. Naturalment si el capitalisme pogués menar a tal desenvolupament, no hi hauria necessitat de derrocar-lo. Tampoc hi hauria necessitat d’una revolució violenta, ni de la dictadura que és una conseqüència inevitable de la victòria revolucionària. No obstant, el capitalisme decadent dels nostres dies ens deixa poc espai per a il·lusions humanitàries i pacifistes.\nLa classe treballadora, sense parlar de les masses semiproletàries, no és homogènia socialment ni política. La lluita de classes produeix una avantguarda que absorbeix els millors elements de la classe. Una revolució és possible quan l’avantguarda és capaç de dirigir la majoria del proletariat; però açò no significa en absolut que desapareguen les contradiccions internes entre els treballadors. En el pic més alt de la revolució estan per descomptat atenuades, però només per a aparèixer més tard, en una altra etapa, amb tota la seua violència. Tal és el curs de la revolució en el seu conjunt. De la mateixa manera ho fou en Kronstadt. Quan radicals de saló tracten d’assenyalar un nou camí a la Revolució d’Octubre, després del succés, només podem preguntar-los respectuosament que ens demostren amb exactitud ¿on i quan els seus grandiosos principis foren confirmats en la pràctica, almenys parcialment? ¿On estan els indicis que ens porten a esperar el triomf d’aquests principis en un futur? Per descomptat mai n’obtindrem una resposta.\nUna revolució té les seues pròpies lleis. Fa molt de temps formularem les “lliçons d’octubre” que són significatives, no sols per a Rússia sinó a escala internacional. Ningú més ha tractat tan sols de suggerir altres “lliçons”. La revolució espanyola és una confirmació negativa de les “lliçons d’octubre” i els severs crítics són equívocs o silenciosos. El govern espanyol del “Front Popular” sufoca la revolució socialista i afusella revolucionaris. Els anarquistes participen en aquest govern o, quan són expulsats, continuen recolzant els botxins. I els seus advocats i aliats estrangers s’ocupen mentre d’una defensa... de la Insurrecció de Kronstadt contra els rudes bolxevics. Una vergonyosa aberració!\nLes actuals disputes sobre Kronstadt giren entorn el mateix eix classista de l’aixecament de Kronstadt en què les seccions reaccionàries dels mariners tractaren de derrocar la dictadura del proletariat. Conscient de la seua impotència en l’arena de la política revolucionària d’avui, l’absurda i eclèctica petita burgesia, tracta d’utilitzar el vell episodi de Kronstadt en la seua lluita contra la Quarta Internacional, és a dir, contra el partit de la revolució proletària. Aquestes últimes “gents de Kronstadt”, també seran aixafades, és veritat que sense l’ús de les armes, ja que, afortunadament, no tenen una fortalesa.\n1“Alarma per Kronstadt” New International, abril de 1938.


RONDA DE CERVESES AL PATIO VIRTUAL: de març 2010\nPrincipi de reflexivitat\nAixò que critiques o ridiculitzes en el teu adversari ho podras trobar també en "els teus", si busques amb honestedat. Si en "els teus" ets capaç de veure-ho, criticar-ho i ridiculitzar-ho ets lliure. Si no, ets captiu.\nI qui són "els teus"? Pobra mònada leibniziana, escolta: tot i que tenia raó John Donne, i no man is an island, entire of itself, en realitat estàs sol, en òrbita al voltant d'un interrogant, per bé que de vegades altres òrbites se t'aproximen i modifiquen la teua trajectòria. I tu la d'ells.\nLa natura ambivalent dels convençuts i dels fanàtics consisteix a produir enveja (perquè d'ells és aquest món, d'ells que tenen el primum movens a dintre seu) i a produir repulsió (perquè són una amenaça per a l'ecosistema humà).\nPublicat per Guillem Calaforra a 3/30/2010 Cap comentari:\nPublicat per Enric a 3/30/2010 1 comentari:\nUn incert però esperançador experiment sociopolític valencià\nTota política que no fem nosaltres serà feta contra nosaltres: http://www.linformatiu.com/nc/opinio/detalle/articulo/en-moviment-1/\nPublicat per Enric a 3/25/2010 Cap comentari:\nNo afegiré res a la notícia. Mireu-la, i si voleu la comentem. Només un extracte:\n"Amnistía Internacional (AI) ha reprochado hoy a España hacer "invisible" el racismo, ya que se niega a registrar oficialmente los incidentes y ataques xenófobos que tienen lugar en su territorio, con motivo del Día Mundial de la Erradicación de la Discriminación Racial.\nEl director de la sección española de Amnistía, Esteban Beltrán, ha explicado en declaraciones a la prensa que España figura entre los cuatro únicos países europeos que no registran este tipo de agresiones, junto a Polonia, República Checa y Luxemburgo."\nPublicat per Guillem Calaforra a 3/22/2010 Cap comentari:\nPublicat per Enric a 3/19/2010 2 comentaris:\nPublicat per Guillem Calaforra a 3/17/2010 Cap comentari:\nPublicat per Guillem Calaforra a 3/13/2010 Cap comentari:\nPublicat per Guillem Calaforra a 3/07/2010 3 comentaris:\nA Poznań, durant una de les agradables sobretaules a l’akademik, els companys m’informen d’una nova polèmica al voltant de Kapuściński. Un antic col·laborador seu publica una biografia sense pèls a la llengua, i la viuda de l’escriptor intenta aturar-ne la sortida per la via dels tribunals. El motiu? D’una banda, la connivència del reporter amb els serveis d’espionatge de la Polònia comunista; de l’altra, l’aparent evidència que es va inventar algunes de les coses que se li han acceptat com a fets reals.\nAl tren, de camí cap a Varsòvia, llegesc a Reczpospolita alguns detalls de l’escàndol. Sembla que la senyora Alicja Kapuścińska ja ha avisat: l’editor que publique una traducció de la biografia que ha escrit Artur Domosławski, en qualsevol lloc del món, perdrà la possibilitat d’aconseguir els drets de qualsevol obra de Kapuściński. Arribe a l’aeroport, a Okęcie, i vaig directament als quioscos. Sembla que l’embolic és de categoria, i els polonesos, poc amants de matisos, s’han polaritzat al voltant de Rysiek: tal com era previsible, uns hi veuen el dimoni emplomallat, d’altres una mena de sant laic. Veig que el llibre de Domosławski acaba d’arribar a les prestatgeries i ja s’ha col·locat en el quart lloc en nombre d’exemplars venuts. El fullege, és un llibre gruixut i sembla escrit amb profusa documentació. Però el deixe, perquè al capdavall pense que encara ni tan sols no he acabat la biografia de Nowacka i Ziątek. Com a substitut, compre el número recent de Newsweek / Polska, amb un petit dossier sobre tot aquest enrenou.\nLlegesc, per començar, un interessant article de Piotr Bratkowski: «Kapuściński: Koniec pewnej bajki» (“K.: la fi d’un determinat conte?”). Bratkowski, amb paraules mesurades, diu més o menys que hi ha gent que prefereix no arribar a l’edat adulta, que s'estima més creure’s els contes fins al final, mentre que les persones madures aprenen a acceptar la realitat tal com és, sense falsejar-la. Que Rysiek era membre del Partit, i que la seua pàtria era la Polònia comunista, ja ho sabíem; que se sentia revolucionari i va agafar les armes en alguns casos com ara la guerra d’Angola, ja ho sabíem; que per a sortir amb facilitat del país havia de tenir bons contactes amb el món de la policia política i de l’espionatge, ja ho sabíem. Però, sobretot, que era humà, ni déu ni dimoni, ho hauríem d’haver tingut en compte des del principi.\nTot seguit, una entrevista amb Domosławski. La llegesc amb gran interès, i intente trobar-hi alguna frase, alguna insinuació, alguna paraula que explique la maror que hi ha a Polònia. Doncs no res, ni s’hi veu res que no siga raonable, ni es percep cap tic propi dels carronyers oportunistes que viuen de destrossar cadàvers, ni res per l’estil. Un biògraf escrupolós, de mentalitat oberta, que traspua veneració pel mestre en cada frase, i que al cap i a la fi es mostra tan fidel a la veritat com el mateix Rysiek, també quan es tracta de veritats que no li agraden. Uns dies més tard es publica a El País una altra entrevista amb el biògraf, aquesta a càrrec de Julio Villanueva Chang, i la impressió que fa és ben semblant a l’anterior, tal com es pot veure en alguns dels comentaris dels lectors.\nBé, la veritat és que el maniqueisme polonès demostra que en aquell país tenen la pell molt fina i que molts encara no hi saben pensar en termes de complexitat, sense fanatismes ni autoenganys, sense condemnar ni canonitzar. Rysiek col·laborà amb els serveis secrets de la Polònia postestalinista, però els seus superiors van considerar que com a espia era una bona merda: no deia res de concret, no feia els seus deures com a agent d’intel·ligència, es dedicava a altres coses. I, naturalment, gràcies a això no té les mans tacades de sang, cosa que han reconegut fins i tot els inquisidors que l’ataquen. Però hi havia alguna altra manera de ser polonès, reporter, escriptor, voltar pel món i tornar al país? Certament no. D’altra banda, no se li pot recriminar que tinguera conviccions polítiques radicals i d’esquerra. És a dir, només se li pot recriminar des de posicions reaccionàries i faccioses, tan predominants a la Polònia beata i retrògrada d’ara mateix. Que participà en allò que pretenia descriure? Però si ell mateix va deixar dit que el periodisme imparcial no existeix! El problema de la realitat i la ficció en els seus textos és més delicat, però tampoc no representa una esmena a la totalitat del seu paper com a reporter. Alguns dels casos més vistosos (la coneixença personal amb Lumumba o el Che, per exemple) són simples malentesos que ell, certament, tampoc no es preocupà de desfer. És veritat que ara ens assaltarà contínuament el dubte sobre si tal escena d’Imperium o tal altra de Heban que tant ens agrada és una invenció o un fet real. Però afecta això realment l’altíssima qualitat descriptiva dels seus llibres, la seua capacitat d’analitzar la vida de la gent, de donar veu als qui no en tenen, de destapar la natura del poder? No, i aquest no el proporciona, de manera clara i explícita, el mateix Domosławski, que em sembla que s’ha vist superat pel ressò que està tenint el seu treball.\nTrobe que està molt bé que algú ensenye els altres a veure la gent que admirem amb ulls equànimes, sense encegaments ni servilismes, com a éssers humans amb tot el que això té de bo i de dolent. Lamente que el biògraf s’haja aturat a explicar també si el seu mestre tenia amants per ací i per allà, cosa que a ningú li ha d’importar ni tan sols quan es tracta d’un personatge tan públic com aquest. Però em sembla que la polèmica, tal com es presenta a Polònia (i últimament també fora) és una immensa pixarrada fora de test. Més encara quan sembla que els «estrangers» no arribaran a comparar aquest enrenou amb el text pròpiament dit de Kapuściński non-fiction. Personalment, però, continue pensant el mateix que abans: jo, quan siga gran, vull ser com el Rysiek: savi.\nPublicat per Guillem Calaforra a 3/05/2010 15 comentaris:\nWebejant una mica* he trobat una referència a una entrevista interessant amb el biòleg Aramis Latchinian. Més enllà de si la seva postura al voltant del canvi climàtic és encertada o no, em sembla interessant aportar-la ací especialment per la part final de la seua intervenció, on denuncia com la globalització del canvi climàtic serveix per a esborrar la responsabilitat local dels governs, de les autoritats. Ull viu: no qüestiona el problema a la manera aznariana, crec jo -si bé ho dic sense conèixer el llibre-, sinó que intenta plantejar-lo des d'una perspectiva més aviat localista. De fet, aquest article -potser excessivament breu per a fer-nos una idea de les opinions d'aquest autor- m'ha fet pensar sobre la idea de globalitat. El conjunt de problemes locals d'un determinat tipus en fan un de global? Potser no. Aleshores, què volem dir exactament quan parlem de gobal? Que afecta tot el planeta? Que només es pot resoldre atacant-lo entre tots? Que... No hi tinc resposta. ja fa temps que li pego voltes a l'ús quotidià del terme, tan rebregat que comença a fer-se fantasmagòric... Que en penseu?\n*La font de la meva trobada ha estat Alírica, un dels blocs de la Teresa Amat.\nPublicat per Exemplator a 3/01/2010 4 comentaris:


Díaz contradiu Ribera i aposta per fixar un preu màxim per la llum: "És legal"\nBarcelona. Divendres, 3 de setembre de 2021. 11:55\nActualitzat: Divendres, 3 de setembre de 2021. 15:10\nEl preu de la llum està portant de cap al govern espanyol i està provocant fortes tensions entre els dos socis de l'executiu, PSOE i Unidas Podemos. Per una banda, els socialistes estan en contra de marcar un preu màxim per a la llum al mercat majorista, mentre que la formació morada està a favor de marcar-lo, i una bona prova d'aquestes intencions és la proposta de llei per crear una elèctrica pública.\nAquest divendres s'ha viscut un nou episodi de tensió entre els dos pols de l'executiu de Pedro Sánchez quan líder de Podemos al govern, vicepresidenta segona i ministra de Treball, Yolanda Díaz, ha assegurat que "és perfectament legal" marcar un preu màxim per a la llum i que no toparia amb la legislació europea, tal com ha defensat el PSOE, en una entrevista a Radio Euskadi.\nLa vicepresidenta també s'ha pronunciat sobre la proposta de llei per crear una elèctrica pública i ha negat que sigui una deslleialtat cap als seus socis de govern al·legant que els grups parlamentaris tenen "dinàmiques pròpies". Ara bé, per tal de rebaixar la tensió, Díaz ha comentat que Podemos i el PSOE poden tenir diferències, "però vull valorar el que el govern d'Espanya està fent", ha afirmat.\nEn tot cas, segons Díaz, el més important és que "des del govern governem i resolem els problemes de la ciutadania", ha dit, perquè l'increment del preu de l'electricitat "és un enorme problema per a milers d'éssers humans, empreses i autònoms", i per tant "cuidem la coalició".\nRebutja diferenciar l'SMI per territoris\nLa vicepresidenta Díaz també s'ha pronunciat, durant la mateixa entrevista, sobre un dels temes més candents de l'actualitat, el salari mínim. Concretament, Díaz ha desestimat la idea plantejada aquest dijous pel president de la CEOE Antonio Garamendi, d'adequar el salari mínim en funció del cost de la vida del territori. De fet, Díaz no és la primera ministra que rebutja la idea, ja que la primera en fer-ho va ser la d'Hisenda, María Jesús Montero.\nConcretament la vicepresidenta ha optat per recordar que "les normes de la unitat de mercat són clares" i al seu entendre no ho permeten. Alhora, per a Díaz, el Salari Mínim estableix un sòl en termes "d'igualtat" al conjunt de l'Estat, i si s'apliqués aquesta dinàmica a altres matèries econòmiques "sens dubte generaríem alguns inconvenients".\nSobre el salari mínim, de moment la proposta de Treball a sindicats i patronal és apujar 15 euros l'SMI, fins a 965 euros bruts al mes, per al que resta de 2021, i pujar-lo 31 euros de cara a 2022 i 2023 respectivament, la qual cosa deixaria l'SMI al tancament de la legislatura en 1.027 euros, proposta que va ser rebutjada per tots els agents socials\nJust després de la reunió amb els agents socials Díaz, va defensar que la pujada del salari mínim interprofessional és "la millor garantia" per a una "recuperació justa" i millorarà "la vida de moltes dones treballadores i molts joves" a l'Estat.\nImatge principal: Fotografia de recurs de la vicepresidenta Yolanda Díaz - Cézaro De Luca / Europa Press


Melmelada de préssec - I per postres...\n1 kg Préssecs de vinya (només la polpa)\n500 g Sucre\n1 Suc i polpa de una llimona gran\nUna llesca de pa amb mantega i melmelada de préssec, és el meu esmorzar de cap de setmana. La melmelada de préssec és la que més m’agrada i s’hi hi ha trossets de préssec pel mig millor! Aprofitant que ara fa un temps que el dimarts al matí puc anar al mercat de la Devesa, aquesta setmana vaig carregar de préssecs de vinya, boníssims i amb una oloreta que fan!\nPer començar busca pots de vidre amb les seves tapes (sobretot que tapin bé!!), renta’ls bé amb aigua i sabó i esterilitza’ls fent bullir tapes i pots en una olla ben gran durant uns 15 min. Al cul de l’olla posa-hi un drap o similar perquè quan els pots facin xup-xup no es trenquin. Posa’ls sobre un drap net perquè s’eixuguin i si cal els acabes d’eixugar tu mateix.\nMentre fas això, també ho pots fer abans, pela els préssecs, treu-ne el pinyol i talla’ls a trossets petits i posa’ls dins una olla gran. Per un kilo de carn de préssec necessitaràs 1,5 kg o 2kg, vindrien a ser uns 10-15 préssecs, depén de la mida.\nAboca-hi el sucre (un 50% de sucre del total de fruita), el suc de llimona i una mica de la polpa de la llimona. Remena-ho i deixa-ho reposar una hora i mitja o dues (de tant en tant remena-ho una mica).\nPosa l’olla a foc alt i remena-ho perquè no es cremi el sucre que hagi pogut quedar a sota. Quan comenci a bullir compta uns 20 – 30 min i remena-ho de tant en tant. Amb una cullera treu l’espumenta groga que deixa anar, són les impureses de la fruita i el sucre.\nQuan faltin 10 o 5 min perquè estigui la pots triturar amb el turmix. A mi m’agrada trobar-hi trossets de fruita per tant la trituro molt poquet.\nCom saber quan ja està a punt? Posa’n una mica en un platet, deixa-la refredar uns minuts a la nevera o congelador. Passa-hi el dit per la meitat i notaràs la consistència, si està llesta la marca que has fet amb el dit es mantindrà i la melmelada l’invadirà lentament.\nAtenció! La melmelada que fem a casa quedarà una mica més líquida que la de compra, ja que a la industrical li afegeixen un gelificant que es diu pectina (si vols també n’hi pots afegir).\nAra omple els pots amb compte de no cremar-te. Els has d’omplir fins que quedi un dit o una mica menys, per tal que faci el buit correctament. Tapa’ls bé amb la seva tapa i esterilitza’ls de nou al bany maria com has fet abans amb els pots. Només que ara has de posar els pots en posició vertical, que l’aigua els cobreixi un parell de dits i han de bullir 20 minuts.\nDeixa refredar una mica l’aigua abans de treure’ls perquè no et cremis i no estallin amb el canvi brusc de temperatura. Una vegada trets de l’aigua han de reposar un mín de 12h.\nEl buit s’haurà fet correctament si la tapa ha quedat una mica còncava i si quan l’obres fa “plup”. Els pots conservar mesos.\n← Gelat de prèssec sense lactosa\n→ Coca de iogurt healthy


Penya Immortal Girona: No és la "Play" però tampoc és carbó\nAmics, arriba un 2014 ple d'il·lusions, tot i que des del club hi hagin símptomes de resignació. No és gratuïta aquesta afirmació, ja que no és de rebut que després d'haver repartit invitacions a dojo (cosa amb la que no estem en desacord quan es fa en moments idonis com aquest), una de les conselleres, l'Olga, li ha dit "hacemos lo que podemos" a un dels socis del Girona de tota la vida quan se li ha queixat perque només hi havia un torn obert al Gol Sud. Ni molt menys és així, si en anteriors partits hi havien dos o tres torns oberts, en aquest partit hi han menys perquè no s'ha fet tot el que s'ha pogut o perquè des de la mateixa directiva no s'ha cregut que l'aficionat respongués. Molts pensareu que si només hem estat 2.700 persones a Montilivi, la directiva tenia raó, sí, però també sabien que la quantitat destinada a l'obertura i control d'accessos és "pecata minuta" dins del deute del club i que aquesta mesura només perjudicaria als pocs fidels que encara estem mal acostumats a sentir Montilivi com casa nostra i arribar al moment just com arriba qualsevol vailet a casa seva quan ha quedat amb la família.\nI no ens resignem, la gent tornarà a venir a Montilivi perque tanim uns grandisims jugadors que ho donen tot pel nostre club, si es pot fitxar, segur que amb la capacitat de l'Oriol i el gironisme dels actuals integrants de la plantilla, l'èxit estarà assegurat.\nA nivell de penya, com a president, us puc dir que estic molt i molt orgullós de tenir al meu cantó persones com en Rafel, en David, la Margarita o ara en Josep ("Garu" pels amics immortals) nou membre de la junta i principal acord de l'última assemblea de la penya celebrada el dia 28 de desembre on també van aprovar-se els comptes presentats.\nDesprés de l'assemblea, "la nineta dels meus ulls" a dins de la directiva de la penya, el nostre secretari "Franchu" va ser el mestre de cerimònies, speaker i principal promotor per aconseguir que la nostra primera QUINA DE NADAL DE LA PENYA IMMORTAL GIRONA hagi estat un gran èxit.\nI és que amics, aquest 2014 serà ple de somriures i estem començant a viure-ho ben aviat. Un dels seguidors de la Ponfe no s'ha volgut perdre la visita a un dels santuaris del futbol espanyol, la nostra seu, i hem compartit el millor de tots nosaltres que és un dessig de fortuna mútua i el més gran dels nostres somriures. Ah! Tampoc ens podem deixar el de la Sandra i el dels pocs que quedàvem a l'estadi quan s'ha fet la foto que encapçala aquest article.\nFELIÇ 2014, AMICS! QUE EL SOMRIURE US ACOMPANYI!\nEnviat per Penya Immortal Girona a 11:09\nvaya caras que paso con las neveras en saragoza conlos condutores i alvaro conlas bevidas\n12 de gener de 2014, a les 6:38


Una catalana de 24 anys demana ajuda per recuperar la vista (vídeo) – Càritas Sant Julià\n← “Sempre que es pugui s’ha d’ajudar amb el que es té”\nEl proper dimecres reobre el menjador social de l’hostal Calones… →\nUna catalana de 24 anys demana ajuda per recuperar la vista (vídeo)\nPublicat el 24 de juny de 2020 per adminjuny 22, 2020\nCrit d’ajuda d’una noia de Terrassa, la Marta, que viu a Seattle (EUA). Segons explica en un vídeo, el dia 11 va tenir un accident elaborant cosmètica natural i es va esquitxar la cara amb sosa càustica, cosa que li va provocar cremades de gravetat a la boca, al nas i als ulls. Per intentar recuperar la vista, els metges li han fet una primera operació però l’han avisat que necessitarà més intervencions i un possible trasplantament de còrnia, perquè les té cremades.\nLa sanitat als EUA és privada i calcula que tot el tractament i les operacions poden ascendir a uns 75.000 €, que és la quantitat de diners que està intentant recaptar a través de donacions en aquesta pàgina web. “Són cremades molt severes, uns metges diuen que potser podré recuperar una mica de vista, i d’altres que soc molt jove i que hi ha molta tecnologia”, relata en un vídeo, en el qual també posa alguns exemples del cost dels tractaments mèdics a Nord-amèrica: “Un viatge en ambulància pot costar entre 1.500 i 2000 dòlars, una nit a l’UCI uns 4.000 dòlars”. “I per la meva situació d’immigració no tenia assegurança mèdica”, afegeix.\nLa noia, que viu a Seattle amb la seva parella des de fa dos anys, intentarà demanar ajudes públiques, però sol·licita un cop de mà perquè el tractament mèdic serà “llarg i costós, dins una total incertesa de no saber si podrà recuperar la visió”, segons expliquen a la web. Actualment es troba ingressada al Harborview Medical Center i el 13 de juny la van operar per primera vegada. Ara estan a l’espera de com respon a aquesta cirurgia.\nEl seu cas s’ha difós a través de les xarxes socials i, en menys de 24 h, ha aconseguit més de 50.000 € en donacions.\nUna catalana de 24 anys demana ajuda per recuperar la vista (vídeo) — No hi ha comentaris


Cas Ecg 15 - Abbel\nCas Ecg 15\nCAS ECG 15- 1) HISTÒRIA CLÍNICA\nEcg de 2 pacients joves, de aproximadament 40 anys d’edat, sense antecedents patològics\nEcg realitzats a la revisió d’empresa\nCAS ECG 15- 2) ECG\nCAS ECG 15- 3) DIAGNÒSTIC\nINTERPRETACIÓ DEL CAS – Dra. Vanessa Martínez, cardióloga:\nEfectivament aquest es tracta d’un ECG amb patró de Brugada tipus 2.\nExisteixen 3 patrons ECG de la Síndrome de Brugada pero tan sols el patró I és diagnòstic (veure detalls de la definició dels 3 patrons segons la revisió del 2009 de la Síndrome de Brugada a la Societat Espanyola de Cardiología)\nLa síndrome de Brugada és una canalopatía que afecta als canals del sodi i que predisposa a l’aparició d’arítmies ventriculars i mort sobtada.\nFins fa poc es considerava que tan sols es pot parlar de Sindrome de Brugada si el pacient presentava el patró ECG de tipus I junt amb algú dels següents: fibrilació ventricular, taquicardia ventricular, antece-dent personal de sincop, antecedent familiar de mort sobtada < 45 a, inducibilitat d’arítmies en l’estudi electrofisiològic o bé patró ECG tipus I en algú membre de la familia.\nRecentment s’ha vist que els pacients amb patró de tipus I sense cap altre punt dels esmentats abans també té risc de presentar events, per tant aquests pacients també es consideren d’alt risc.\nEn aquests 2 pacients estaría indicat fer un test de flecaïnida per veure si s’indueix el patró de tipus I. En cas afirmatiu, si tinguessin antecedents de mort sobtada en algú membre familiar s’hauria de fer un estudi electrofissiològic, en cas contrari tan sols seguiment.\nNo hi ha tractament per a la síndrome de Brugada, tan sols la prevenció de mort sobtada amb l’implant de DAI.\nEls criteris d’implant de DAI es detallan en el document de revisió.\nMés informació sobre «Patró de Brugada»


Els ajuts per a la pràctica esportiva d’aquesta temporada es convocaran els pròxims dies\nDimarts, 07 Maig 2019 17:06\nL’Ajuntament obrirà els pròxims dies una nova edició dels ajuts per a la pràctica esportiva, les subvencions que faciliten econòmicament la pràctica de l’esport als menors de famílies amb pocs recursos. La proposta, que l’any passat va ajudar 300 infants i adolescents, està dotada amb 120.000 €.\nAquestes subvencions serveixen per ajudar a pagar les activitats federades dels clubs i equips esportius i també les activitats esportives extraescolars (vehiculades ja sigui a través dels clubs o de les AMPA) corresponents a l’actual temporada 2018-2019. Els ajuts contemplen les quotes d’inscripció i de participació (mensuals o anuals) fins a un màxim de 525 € i també la roba esportiva, en aquest cas, fins als 125 €. La quantia de la subvenció rebuda dependrà de la renda anual de la unitat familiar, amb trams del 25%, 40%, 70% i 100% segons els ingressos.\nEl termini de presentació de sol·licituds per a aquestes subvencions s’obrirà pròximament, quan la convocatòria es publiqui als butlletins oficials, i durarà 15 dies. Les sol·licituds s’hauran d’entregar a alguna de les Oficines d’Atenció a la Ciutadania (OAC) de Rubí.\nLa documentació exacta a presentar, així com els barems econòmics per poder optar-hi, es poden trobar en aquest tríptic.


Espai Familiar i Centre Obert Sant Martí - Mapa Barcelona + Sostenible\nc/ Huelva, 36\nEn aquest espai, els infants i adolescents de 4 a 16 anys trobaran activitats educatives i de lleure en horari extraescolar. Totes aquestes activitats serveixen per estimular i potenciar el desenvolupament de la personalitat i la socialització, amb un seguiment individualitzat i en un ambient segur i proper. El centre ofereix també activitats en les quals pares, mares i altres familiars poden compartir i aprendre temes d’interès educatiu.\nEs tracta d’un espai especialitzat en la petita infància: s’adreça a nens i nenes de 0 a 3 anys acompanyats pel cuidador/a. L’Espai Familiar és un lloc de joc i relació on els infants poden explorar i relacionar-se entre ells i també amb els adults. Les famílies hi poden compartir l’experiència d’educar i de fer créixer els fills.


Pentinats coreans de moda per a noies - Confetissimo - bloc de dones\nPentinats coreans de moda per a noies\nCada any, els representants de l’aspecte eslau mostren cada vegada més interès pels pentinats coreans. Això es deu al fet que semblen bastant inusuals per a la majoria de la població. Quins han de ser els pentinats coreans? Per a qui són els millors? En sabreu sobre això i molt més ara mateix.\nPentinats coreans per a noies: característiques principals\nA les noies joves els interessa principalment aquest tipus de pentinat. Al cap i a la fi, tenen un aspecte més original i inusual. No obstant això, tenen una sèrie de característiques que són extremadament importants a tenir en compte abans de fer aquest pentinat.\nAls pentinats coreans, es posa èmfasi principalment en la suavitat. El fet és que bàsicament totes les dones coreanes tenen el cabell perfectament llis. Per tant, les persones que tinguin rínxols naturals ho tindran difícil. Al cap i a la fi, trigarà molt a endreçar-les. I això, com ja sabeu, afecta negativament la qualitat i l’estructura del cabell. Per tant, us recomanem que penseu tots els pros i els contres abans de decidir-vos per aquest pas. Una altra característica dels pentinats coreans és el color dels cabells foscos.\nBàsicament, totes les dones coreanes tenen el cabell bastant espès. Al seu torn, els cabells de les rosses solen ser prims i fràgils, cosa que pot suposar un problema real a l’hora de crear un pentinat. En alguns casos, s’utilitzen productes d’estilisme que mantindran els pentinats al seu lloc. Tot i això, també són incòmodes i poques vegades duren fins al final del dia.\nPentinats coreans de moda per a cabells curts\nNo és cap secret que a les dones coreanes els agraden molt les solucions no estàndard pel que fa al pentinat. Prefereixen els colors vius a la roba i l’aspecte en general. Per tant, no és d’estranyar que els pentinats puguin ser originals i molt inusuals per a les fashionistes eslaves i europees.\nPer descomptat, els cabells curts són una certa limitació en l’elecció dels pentinats. Per tant, hi haurà molta menys experimentació. Per crear volum a les arrels, podeu fer un lleuger bufant. Gràcies a ell, el pentinat serà més magnífic. El clàssic quadrat o bob es veu molt bé en aquest cas.\nPentinats de dones coreanes per als cabells llargs\nEl cabell llarg, al seu torn, dóna molt més espai per a diversos experiments. Les noies coreanes solen triar aquesta opció per elles mateixes. A causa de la densitat dels fils, el cabell té una bellesa increïble fins i tot sense pentinat. Malgrat això, prefereixen experimentar. I sovint els brins tenen puntes fresades, serrell d’una forma inusual o alguna cosa més.\nA més, podeu utilitzar diversos accessoris al cabell. Gràcies a això, el cabell pren un aspecte realment luxós. Els cabells arrissats sempre es poden decorar amb serrells d’una forma inusual.\nEls fashionistes coreans també fabriquen diversos teixits amb força freqüència. La varietat d’opcions permet experimentar sense fi. Fes una ullada a les trenes clàssiques franceses i a les cues de peix. Les espiguetes, que es basen en el teixit, tenen un aspecte fantàstic. I, per descomptat, diverses agulles amb perles, llaços i cintes seran definitivament una decoració elegant per a qualsevol pentinat.\nEls fashionistes amb els cabells llargs sovint el lliguen amb una cua de cavall. Aquest pentinat serà rellevant en tot cas. És bastant senzill d’executar i pot tenir un aspecte completament diferent. Almenys la cua pot ser baixa o alta. La famosa "cua de cavall" també es veu molt bé en els cabells gruixuts. Sovint, les noies complementen aquest pentinat amb trenes.\nI, per descomptat, hauríeu de parar atenció al paquet. Totes les noies poden fer-ho en pocs minuts. Es tria per a la vida quotidiana, esportiva o caminar. No hi ha cap opció més còmoda per a cadascuna d’aquestes activitats.\nPentinats coreans per a cabells mitjans\nLa longitud mitjana del cabell es considera amb justícia universal. Perquè és adequat per a diversos talls de cabell i pentinats. Et recomanem que paris atenció a la plaça, que és molt popular entre les fashionistes coreanes. El quadrat bob o quadrat esquinçat té un aspecte especialment elegant. Pràcticament no requereixen estilisme, cosa que suposa un avantatge addicional significatiu.\nUs recomanem que llegiu: Característiques i opcions elegants per a talls de pèl Bob - 2020\nUn tall de cabell asimètric fa que l’aspecte sigui més atrevit i lúdic. Sempre crida l'atenció. Al mateix temps, sempre podeu afegir romanticisme i feminitat a la imatge amb cintes, forquilles, llaços o cèrcols.\nPentinats coreans amb serrell\nA Corea, moltes noies porten serrell independentment de la longitud del cabell. Bàsicament, és recte i clàssic. Però també hi ha opcions més extraordinàries. Pot ser inclinat o trencat. Serveix com a autèntica decoració, independentment del tall de cabell escollit.\nEls cops amb extrems lleugerament arrissats semblen molt interessants. Un detall tan poc actiu fa que la imatge sigui més clara, romàntica i encara més femenina.\nPentinats coreans actuals per a l'escola\nSempre és necessari que l’escola faci pentinats ordenats i concisos. Es tracta principalment de raïms, cues o trenes. Però de vegades hi ha altres opcions. En qualsevol cas, el més important és que siguin còmodes i no siguin molestes durant el dia.\nCom fer un pentinat coreà?\nSi teniu previst fer un pentinat coreà per primera vegada, pot semblar massa complicat. De fet, no passa gens i no trigarà massa. Per començar, observem que el cabell ha d’estar net i sec. Gràcies a aquest aspecte, qualsevol pentinat tindrà un aspecte atractiu.\nEn cas que tingueu els cabells arrissats, és millor allisar-lo. Al cap i a la fi, aquesta és gairebé la característica principal del cabell de les noies coreanes. Tota la resta depèn del pentinat escollit. Per exemple, podeu utilitzar la invisibilitat i les agulles per teixir. Ajudaran a que sembli més suau i atractiu. Al seu torn, les agulles i les pintes actuaran com a decoració.\nEls pentinats coreans cada cop tenen més rellevància a la nostra zona. Són més romàntics i de vegades atrevits. Això és el que atrau les dones modernes de moda.


quedem al IVAM\nConsells durant la visita\nCom arribar, horaris i tarifes\nDes d’ací pots planificar la teua visita a l’IVAM, tant si disposes de molt temps, com si véns amb el temps just. T’oferim tota la informació pràctica perquè t’organitzes de la manera més còmoda. Des dels horaris i tarifes, amb descomptes especials per a diferents col·lectius, fins a suggeriments dels mitjans de transport amb els quals pots arribar al museu. No deixes de consultar els horaris de les visites guiades per a poder reservar-los amb antelació.\nCarrer Guillem de Castro, 118 · 46003 Valencia\nLínia C1 (parada a la porta del museu)\nAltres línies pròximes 28, 79, 80, 94, 95.\nLínia 1. Estació Turia\nA 800m. A 11 minuts a peu\nLínia 4. Estació Pont de fusta\nA 1,2 km. A 16 minuts a peu\nValenbisi. Servei municipal de lloguer de bicicletes\nParada al costat de l’IVAM , C/ Guillem de Castro, 118\nAparcament públic de bicicletes als peus de les escales del museu.\nZona taronja d’aparcament als carrers que envolten el museu.\nHorari: de dilluns a divendres de 9:00-14:00h i de 16:00-20:00h / Dissabte de 9:00-14:00h\nDiumenges i festius lliure\nTarifes no residents: mínim 25 minuts: 1,10 € / màxim 2 hores: 3,30 €\nAparcaments públics més pròxims:\n· Calle del Norte, 31 (a 12 minuts de l’IVAM) Tarifa: 2,80€/hora\n· Plaza don Juan de Villarrasa (a 11 minuts de l’IVAM) Tarifa: 2,85€/hora\n· Plaza San Agustín (a 11 minuts de l’IVAM) Tarifa: 3,55€/hora\nDe dimarts a diumenge de 10:00 a 19:00h · Divendres de 10:00 a 21:00h · Dilluns tancat\nDe dimarts a diumenge de 10:00 a 19:00h\nDivendres de 10:00 a 21:00h\nEl museu tancarà el 24 i 25 de desembre i l’1 i 6 de gener\nEl 31 de desembre estarà obert de 10:00 a 14:00h.\nENTRADA GRATUÏTA FINS 31 DE DESEMBRE 2021\nDivendres de 19:00 a 21:00h, Dissabte de 15:00 a 19:00h i Diumenges entrada lliure\nEstudiants (fins 35 anys) / Carnet jove 3 €\nGrups culturals / cívics (cita prèvia) 3€ / 4€ per persona\nMenors de 10 anys Entrada gratuïta\nJubilats / pensionistes Entrada gratuïta\nDiscapacitats Entrada gratuïta\nDesocupats Entrada gratuïta\nEstudiants Belles Arts UPV (fins 35 anys, tots els dimecres) Entrada gratuïta\nGrups escolars (cita prèvia) Entrada gratuïta\n* Més informació\nDivendres de 19:30 a 21:00h, Dissabte de 15:00 a 19:00h i Diumenges Entrada gratuïta\nAltres dies d’entrada lliure: 18 de maig, dia dels museus i 9 d’octubre\nEn la taquilla del museu\nDimarts a diumenge: 10:00 – 19:00h\nDivendres: 10:00 – 21:00h\nGrups: 96 317 66 00\nS’aconsella comprar l’entrada no més tard de mitja hora abans del tancament\nRecorreguts per les exposicions de l’IVAM\nAmb l’inici de curs tornem a posar en marxa les visites comentades a les exposicions de l’IVAM però canviem el format i actualitzem els continguts. La mediació que proposem ve de a mà de d’especialistes formats en història de l’art, belles arts i humanitats per oferir eines i acompanyament que faciliten lectures posicionades de les exposicions de l’IVAM al públic assistent de maner àgil i enriquidora en ambdós idiomes oficials del territori valencià.\nDurada: 45’ aprox.\nDirigit a: públic general.\nDates: veure apartat Educació\nNormes bàsiques durant la visita\nTEMPORALMENT SENSE SERVEI DE GUARDARROBA\nEs permet fer fotos dins de les galeries del museu.\nSempre sense flaix i si es fan plànols generals, mai un primer plànol de l’obra.\nCaldrà autorització expressa per a qualsevol altre tipus de fotografia o vídeo.\nNo estan autoritzats els “pals de selfie” en l’interior de les galeries.\nRESPECTAR LES OBRES\nNo es permet tocar o apropar-se excessivament a les obres. Cal respectar la distancia que marquen els senyals.\nEls grups tindran un màxim de 10 persones.\nAniran sempre acompanyats d’un responsable.\nReserves en ivam@consultaentradas.com o 976004973 (de dilluns a dissabte de 9 – 20h)\nNo es permet menjar ni beure a les galeries i a la resta d’espais del museu.\nLa lactància materna n’és una excepció.\nNo es pot fumar dins del museu.\nL’ús de cigarrets electrònics tampoc està permés.\nNo es permet accedir al museu amb mascotes, a excepció dels gossos-guia i gossos d’assistència.\nNo es permet entrar a les galeries del museu amb motxilles, maletes, bosses o paraigües.\nEstes pertinences es poden deixar al guarda-roba.\nNo es pot accedir amb bicicletes, patins o similars.\nHi ha un aparcament públic de bicicletes als peus de les escales d’entrada al museu.\nDimecres a dissabte d’11:00 a 14:00 hores i 17:00 a 20:00 hores\nDiumenges i festius d’11:00 a 14:00 hores\nEn el seu interés per acostar l’art modern a tota mena de públic, l’IVAM ofereix visites guiades gratuïtes.\nPlànols de l'IVAM\nLocalitza la ubicació de l’exposició que més t’interessa, ja siga temporal, les noves visions sobre la col·lecció de l’IVAM o les exposicions i instal·lacions permanents. I si és la primera vegada que ens visites, ací pots veure tota la nostra oferta expositiva. A més treballem perquè el museu siga accessible a totes les persones. Des d’ací pots consultar alguns dels nostres serveis, com el guarda-roba, el canviador de bebès o el préstec de cadires de rodes per a persones amb discapacitat.\nVisites adaptades · Entrada gratuïta\nL’IVAM treballa perquè les exposicions i activitats siguen accessibles a totes les persones.\nEl museu organitza visites guiades adaptades a diferents discapacitats.\nContacte: 96 317 66 00\nLes persones amb discapacitat tenen entrada lliure al museu, així com la persona que els acompanya.\nACCÉS I ASCENSORS\nEl museu disposa d’una rampa d’accés a l’entrada principal i d’ascensors adaptats, amb botons en Braille, per a accedir a les diferents galeries.\nL’IVAM compta amb un servei de préstec gratuït de cadires de rodes per a les persones que ho sol·liciten.\nEls lavabos situats a la planta baixa estan adaptats als usuaris de cadires de rodes.\nManifestacions d'idees, d'emocions i de poètiques\nEn les exposicions temporals de l’IVAM els diferents llenguatges artístics conviuen com el que realment són: manifestacions d’idees, d’emocions i de poètiques d’uns artistes que a cada moment trien la seua millor manera d’expressar-se. Allò modern i allò contemporani s’observen com a aspectes sòlidament entrellaçats, que no s’entenen l’un sense l’altre. Allò global i allò local no són plantejaments excloents sinó complementaris, per a ajudar-nos a comprendre millor un món de l’art cada vegada més complex. Les exposicions temporals mantenen relacions fluïdes de complicitat i integració amb les de la col·lecció permanent per a crear sensacions i experiències comunes.\nLa col·lecció permanent, epicentre de l’IVAM\nLa col·lecció permanent constitueix sens dubte l’epicentre de l’IVAM. Es tracta d’una col·lecció singular, que és una de les més destacades d’Espanya i que ha fet possible que l’IVAM es convertira en un museu amb gran personalitat pròpia. Compta amb un patrimoni artístic envejable amb obres de diferents geografies i contextos culturals: artistes valencians, espanyols, europeus, llatinoamericans, nord-americans…\nA dia d’avui la col·lecció compta amb l’impressionant nombre d’11.322 obres en diferents disciplines: pintura, escultura, dibuix, fotografia, vídeo, instal·lació, etc.\nConsulta les col·leccions\nConsulta els plànols de les galeries de l'IVAM\nPLÀNOLS TÈCNICS DE LES GALERIES\nSala Pinazo Galeria 1 Galeria 2 Galeria 3 Galeria 4\nGaleria 5 Galeria 6 Galeria 7 Seminaris IVAM Lab2\nL’Institut Valencià d’Art Modern té una especial vocació per l’ensenyament. Ací podràs descobrir la nostra oferta de tallers didàctics dirigits a totes les edats i a tot tipus de persones. El públic infantil, amb tallers adaptats a la seua edat, continua sent una de les nostres prioritats. A més, pots consultar les activitats que organitzem per a aprofundir en la temàtica de les exposicions: converses amb artistes, comissaris o experts, cicles de cinema, videoart o seminaris.\nAcostament dels més xicotets a la creació artística\nAmb els tallers didàctics l’IVAM pretén propiciar l’acostament dels més xicotets a la creació artística i a l’experiència estètica. La seua funció és fonamentalment fer possible que entenguen l’art sentint els materials, tocant-los, gaudint amb la percepció que produeix una relació tan directa. Es tracta d’ajudar-los a desenvolupar la sensibilitat i la imaginació. L’IVAM anima a escoles i instituts perquè els seus alumnes participen en aquests tallers que conviden a conèixer, gaudir i estimar l’art.\nAnar a Educació\nLa recerca artística i cultural\nLa recerca artística i cultural i la vinculació amb les universitats és un element essencial dins del programa d’activitats i programes culturals de l’IVAM. L’organització de seminaris vinculats amb exposicions i uns altres que inicien una línia pròpia de recerca, ofereixen l’oportunitat d’entendre l’IVAM com un museu altament interessat a difondre la cultura moderna i contemporània a gran part de la societat. L’organització de seminaris representa un nexe fructífer entre àrees de l‘IVAM tan importants com a didàctica, activitats, biblioteca, exposicions i publicacions.\nAnar a Activitats\nL’IVAM organitza converses amb artistes dirigides a estudiants, professionals de l’art i la cultura, o per a qualsevol persona interessada en el món de l’art. Tenen com a objectiu que els artistes puguen explicar les característiques de les seues obres, els processos creatius, les dificultats processuals i tot allò que fa possible la construcció de les diferents poètiques artístiques. La possibilitat d’escoltar a un artista parlar i explicar la seua pròpia obra en persona és una experiència que pot ajudar considerablement a qui li escolta a gaudir de l’art.\nAplicació interactiva sobre el escultor valencià Andreu Alfaro\nAprèn i diverteix-te amb aquest taller didàctic interactiu que t’acosta a la figura històrica i l’obra d’Andreu Alfaro (1929-2012). Descobriràs les seues obres a través de manualitats, jocs de paraules, jocs interactius i una galeria d’imatges.\nEntrar en l’aplicació\nLes Arts a l'IVAM\nL’IVAM obri les seues instal·lacions a tota classe de manifestacions artístiques, des de dansa, actuacions, concerts o projeccions de pel·lícules. Tant l’esplanada d’entrada de l’edifici, com el vestíbul principal o el saló d’actes es converteixen en escenari d’aquest tipus d’expressions culturals, que complementen les exposicions temporals i permanents que organitza el museu.\nIVAM obert a tota classe de manifestacions culturals i artístiques\nL’IVAM és un museu obert a tota classe de manifestacions culturals i artístiques, entre elles, como no, les arts escéniques. Les representacions teatrals tenen també cabuda en la programació de l’IVAM que pretén ser un lloc de trobada per a persones de totes les generacions. Tant la música, com el cinema, com les representacions teatrals complementen l’oferta expositiva d’aquest museu.\nEl sèptim art a l'IVAM\nEl sèptim art té un lloc destacat a l’IVAM. El museu organitza projeccions de pel·lícules i cicles de cinema, en alguns casos relacionats amb les exposicions que es poden veure al museu, però també d’altres temàtiques. A banda de la projecció de les cintes, s’ofereix al públic la possibilitat de participar de debats posteriors com a fòrum d’intercanvi d’experiències relacionades amb la imatge fílmica.\nL’IVAM obert a la música\nL’IVAM és un museu obert a tota classe de manifestacions culturals i artístiques, entre elles, como no, la música. Concerts, performances, festivals… tenen cabuda en la programació de l’IVAM que pretén ser un lloc de trobada per a persones de totes les generacions. Tant la música, com el cinema, com les representacions teatrals complementen l’oferta expositiva d’aquest museu.\nL’IVAM i el centre de Perfeccionament Plácido Domingo del Palau de les Arts Reina Sofía continuen en aquesta temporada 2018-2019 amb el cicle d’actuacions musicals iniciat el 2015, ofereixen una actuació cada mes entre octubre de 2018 i juny de 2019.\nAquesta col·laboració entre l’IVAM i Les Arts sorgeix amb l’objectiu principal d’integrar-se mútuament en les programacions pròpies, així com per a fer patent la vinculació inexorable entre les diverses arts. Les dues institucions, així mateix, pretenen posicionar la imatge cultural de la Comunitat Valenciana en un lloc de prestigi i reivindicar la importància de la cultura en el desenvolupament de les societats contemporànies.\nA la Biblioteca de l’IVAM, que es troba en la segona planta, pots trobar els catàlegs de les nostres exposicions editats pel museu. A més tens l’oportunitat d’accedir, de forma lliure i gratuïta, a diferents tipus de fons relacionats amb la temàtica de l’art modern. Des de revistes, cartells o monografies fins als arxius d’artistes com Josep Renau o Julio González i fins i tot enregistraments audiovisuals de conferències i activitats.\nDisposa d'àrea Wifi i més de 47.000 documents de lliure accés\nLa Biblioteca de l’IVAM, especialitzada en art modern, té com a finalitat donar suport documental a totes les activitats de l’IVAM així com contribuir a la difusió de l’art modern posant a disposició d’estudiosos i investigadors tant les seues instal·lacions com els seus fons. És un servei d’accés lliure i gratuït.\nLa col·lecció està integrada per 47.000 documents, distribuïts en dos espais, el Dipòsit i la Sala de Lectura, amb 26 llocs disponibles per als usuaris.\ndimarts de 10:00h. a 15:00h. i de 16:00h a 19:00h\ndimecres, dijous i divendres: de 10:00h. a 15:00h.\nPer a la consulta de fons es recomana contactar prèviament amb el centre a través del mail: biblioteca@ivam.es\nTelèfons: 96 317 66 08 / 96 317 66 61\nNo necessites eixir de l’IVAM per a menjar en un excel·lent restaurant, o per a prendre un cafè o un aperitiu en la nostra cafeteria. En la cafeteria, situada en la planta baixa del museu, pots provar el seu menú diari, inspirat en la nova cuina mediterrània.\nTEMPORALMENT TANCAT PER OBRES\nDimarts a dijous i dissabetes de 9.30 a 19.00h\nDivendres de 9.30 a 21.00h\nDiumenges i festius de 10.00 a 17.00h\nJuliol i Agost dissabtes de 12.00 a 19.00h\nMenú diari 13.60€\nMenú diari degustació 20.00€\nTelèfon de reserves: 96.062.9451\nDisposes de zona WIFI gratuïta en el vestíbul de entrada, el saló d’actes, la biblioteca i la cafeteria perquè pugues connectar-te a Internet dins del museu. L’IVAM és molt actiu en les xarxes socials. En l’actualitat estem presents a Facebook, Twitter, Pinterest i Youtube, on pots trobar informació sobre les nostres exposicions i activitats de tot tipus, tallers didàctics, visites guiades, fotografies, vídeos, etc. T’animem a que participes, a que ens dones la teua opinió i que ens faces arribar els teus suggeriments.\nAccés a internet públic i gratuït\nL’IVAM posa a disposició dels visitants accés a internet públic i gratuït en quatre espais del museu.\n• Vestíbul principal. Amb un espai específic destinat a aquesta activitat i que compta amb una instlal·lació elèctrica per a l’alimentació d’equipaments portàtils o per a la recàrrega de bateries.\n• Saló d’actes\nEs pot sol.licitar la contrasenya d’accés al mostrador d’informació i venda d’entrades.


Europa trenca de nou l'esquerra francesa\nHollande dóna suport al tractat amb discreció per no incomodar els seus aliats\nEls diputats francesos comencen a debatre avui sobre el tractat pressupostari europeu en un clima tens. Els sectors més esquerrans hi votaran en contra, cosa que fragilitzarà l'autoritat del president Hollande.\nÀLEX VICENTE PARÍS 02/10/2012 00:00\n260x366 AMB CAUTELA François Hollande ha demanat el sí al tractat europeu amb la boca petita, la votació se li presenta com una mena de tràmit incòmode. / P. WOJAZER / REUTERS AMB CAUTELA François Hollande ha demanat el sí al tractat europeu amb la boca petita, la votació se li presenta com una mena de tràmit incòmode. / P. WOJAZER / REUTERS\nEl Parlament francès es pronuncia avui sobre el tractat europeu que consagra l'austeritat a la UE amb nerviosisme a les files de l'esquerra. El president François Hollande, també el primer ministre Jean-Marc Ayrault, ha demanat el vot favorable amb la boca petita, per no molestar en excés el sector més euroescèptic a les files progressistes, al qual pertanyen fins i tot alguns membres de l'executiu. Així, sense una consigna de vot emmarcada en un projecte contundent proeuropeista, la votació es presenta com una mena de tràmit incòmode que el govern ha de superar amb rapidesa per no tornar a desestabilitzar els mercats i irritar el soci alemany.\nEn termes polítics, el procés suposa un tràngol considerable per a Hollande, que observa sense poder-hi fer gran cosa com el seu brevíssim període de gràcia s'esvaeix del panorama polític. El president francès no només s'enfronta a una oposició implacable per part de la dreta exsarkozista, sinó també a nombrosos enemics dins del mateix camp del progrés. Començant pel Front d'Esquerra de Jean-Luc Mélenchon, que diumenge va fer una nova demostració de força amb una gran manifestació a París, pensada per protestar contra l'austeritat que, segons els seus principals detractors, el tractat predica com a única doctrina aconsellable.\nMélenchon, cap de files de l'esquerra antiliberal, vehicula un discurs molt estès a França, on progrés i europeisme no sempre han anat lligats. Va tenir el suport d'un considerable 11% dels francesos a les passades presidencials. I no és cap secret que bona part de l'electorat socialista, que al maig va optar pel vot útil, veu la seva iniciativa amb bons ulls. Set anys després del referèndum sobre el tractat constitucional del 2005, el sentiment euroescèptic segueix sent fort. Segons un sondeig Ifop aparegut ahir a Le Figaro , el 60% dels francesos preferirien encaminar-se cap a una menor integració europea, mentre que només el 49% creuen que pertànyer a la UE aporta un benefici al país.\nMélenchon ha exigit a Hollande que convoqui un referèndum. Però el president francès, que en altres moments de la seva carrera política s'havia mostrat partidari de consultar el poble, es negaria a córrer el risc de veure com el poble tomba el protocol europeu de sortida de la crisi. La pràctica unanimitat dels analistes descriuen Hollande com un personatge traumatitzat per la victòria del no al referèndum del 2005, quan era primer secretari del Partit Socialista. Aquell triomf del no va debilitar la seva autoritat i va reduir dràsticament les possibilitats de presentar-se a les passades presidencials, a les quals va acabar concorrent la seva excompanya sentimental Ségolène Royal, amb el resultat conegut.\nL'actual president francès va optar aleshores per les solucions de consens. Va decidir organitzar un referèndum intern, en què els militants van donar suport al tractat amb una àmplia victòria del sí. Però, una vegada conegut el resultat, els antiliberals de la formació van batallar per obtenir la victòria del no. D'entrada, l'ex primer ministre Laurent Fabius, actual ministre d'Exteriors, però també altres membres de l'actual executiu, com Arnaud Montebourg, Vincent Peillon o Benoit Hamon. Tots ells donen suport ara al tractat que se sotmet avui a votació. Amb l'excepció d'Hamon, màxim referent dels antiliberals del partit. No és cap secret que s'hi oposa, però ha optat pel silenci, mentre que els joves diputats del seu entorn ja han dit que hi votaran en contra.\nEn la mateixa situació esquizofrènica estan els dos ministres ecologistes que hi ha al govern. Els Verds francesos s'han pronunciat en contra del tractat, a excepció d'un reducte d'incorregibles europeistes conduït per Daniel Cohn-Bendit, que en conèixer el resultat va anunciar que es desvinculava momentàniament de la formació ecologista que va fundar.\nL'habitualment poc reservada ministra d'Habitatge, Cécile Duflot, que fins al maig presidia Els Verds, ha preferit no pronunciar-se sobre el tractat, conscient que si s'hi oposa podria veure perillar la seva permanència al govern i fragilitzaria encara més la coalició. Tots els tenors de la dreta han demanat reiteradament la seva dimissió.\nEnmig d'aquest joc d'interessos diversos, Hollande ha hagut de fer una campanya extremadament tímida pel sí i silenciar el seu projecte europeu, sobre el qual segueix sense donar cap pista. ¿Apostarà per la convergència europea o s'aferrarà a la sobirania, com li exigiran els euroescèptics d'esquerra dels quals depèn l'estabilitat del seu govern? Més que no saber-ho, Hollande no contesta. Però el seu silenci no podrà ser indefinit. Les eleccions europees del 2014, quan caldrà exposar un projecte clar als ciutadans, s'imposaran aviat en l'horitzó de la política interna per a un president immers des del primer dia del seu mandat en una interminable cursa d'obstacles.