Les funeràries tripliquen serveis amb el coronavirus | Jordi Casas | Girona | Serveis | El Punt Avui\nLes funeràries tripliquen serveis amb el coronavirus Les funeràries tripliquen serveis amb el coronavirus Les funeràries tripliquen serveis amb el coronavirus Les funeràries tripliquen serveis amb el coronavirus + Les funeràries tripliquen serveis amb el coronavirus E-mail\nLes funeràries tripliquen serveis amb el coronavirus\nA les comarques de muntanya, però, l’increment ha estat menor, del doble o inclús menys\nLa previsió, l’organització i la complicitat d’hospitals ha evitat el col·lapse\nImatge de la cabina d’assecats de la fàbrica on Mémora fa els taüts MÉMORA.\nLes funeràries tripliquen serveis amb el coronavirus Les funeràries tripliquen serveis amb el coronavirus Les funeràries tripliquen serveis amb el coronavirus Les funeràries tripliquen serveis amb el coronavirus Les funeràries tripliquen serveis amb el coronavirus E-mail\nEl nombre d’incineracions s’ha incrementat notablement\nEls serveis funeraris de les comarques gironines han triplicat el nombre d’enterraments a causa de la pandèmia de la Covid-19, però, tot i això, no estan en una situació de col·lapse. Sí que hi ha una tensió per la sobrecàrrega que comporten aquestes xifres, tot i que la bona gestió duta a terme pels hospitals gironins i la previsió amb què han actuat les empreses funeràries han contribuït que no hi hagi hagut un bloqueig. Tot i els brots verds que s’anuncien, els responsables d’aquest tipus d’empreses auguren una llarga temporada de serveis per sobre de la mitjana habitual.\nEl delegat a Catalunya del grup Mémora, Xavier Poch, ha remarcat que estan gestionant aquesta situació complicada gràcies a l’esforç de l’equip humà del grup i a una bona previsió. Mémora gestiona tanatoris, crematoris i cementiris a Girona, Palafrugell, Arbúcies, Banyoles, Blanes, Torroella de Montgrí, Salt, la Cellera de Ter, la Bisbal d’Empordà, Maçanet de la Selva i Sant Hilari Sacalm. Segons ell, han aconseguit implantar un canvi molt potent a l’estructura del servei que ofereixen. Així, doncs, han creat dos equips de treball, per evitar que tots treballin al cent per cent en el mateix moment. Es tracta de vetllar per la salut de l’equip de Mémora i de les seves famílies i, en una vessat pràctica, de poder mantenir actiu el servei funerari. “Som un graó amb una feina essencial. No podem bloquejar un servei essencial en aquests moments”, ha sentenciat. Poch hi ha afegit que, en el cas de Mémora, es van anar preparant unes quantes setmanes abans que la Covid-19 es convertís en pandèmia, sobretot arran de la situació que es veia a Madrid.\nEn aquest sentit, ha detallat que van començar a restringir les vetlles als difunts, reduir els aforaments de les famílies i dotar-se de material de protecció adequat per als seus treballadors, cosa que no els va ser fàcil d’aconseguir. Xavier Poch ha informat que van fer una potent inversió en aparells de refrigeració de cadàvers, fins a doblar la capacitat que tenien abans de la pandèmia.\nA més, cal tenir en compte que el servei s’ha simplificat molt per evitar la propagació del virus, no hi ha vetlla ni cerimònia. I que també s’han implementat sistemes telemàtics per signar documents i fer tràmits.\nOn els registres són inferiors és a la Garrotxa, on tot i així el nombre de serveis s’ha doblat, i al Ripollès, on l’increment ha estat molt lleu, segons dades d’Altima, que també ofereix serveis a Figueres. En aquest cas, tampoc no hi han notat un increment remarcable. Ha tancat les oficines de Ribes de Freser i Camprodon i només manté personal als tanatoris de Ripoll i Figueres. No ha hagut de redimensionar equipaments.\nhi ha a les comarques gironines, a càrrec de grans grups de serveis funeraris o d’empreses familiars\nde serveis funeraris són les que operen a les comarques gironines, una de les quals és municipal\nla majoria de titularitat municipal, hi ha arreu de les comarques gironines\nEs dispara la tendència alcista de les incineracions\nEl nombre d’incineracions s’ha incrementat notablement arran de la pandèmia i ha passat de ser el trenta per cent sobre el total d’enterraments a superar el cinquanta per cent. Així, s’ha consolidat la tendència a l’alça dels últims anys. A part, les funeràries s’ofereixen a guardar les cendres dels difunts, en els casos en què els familiars que per problemes de confinament o mobilitat no poden anar-les a buscar o no les volen a casa en cas de preveure escampar-les o dipositar-les fora d’un cementiri.\nDe fet, els serveis funeraris han hagut d’adaptar tots els procediments en els casos de morts per Covid-19. A part que els treballadors han d’utilitzar els equips de protecció personal de màxima seguretat, es tanquen els difunts a dins dels fèretres i no se’ls pot fer cap tipus de condicionament sanitari. És el mateix procediment tant per a les inhumacions com per a les incineracions. Els difunts amb Covid-19 s’enterren o incineren directament. Pels que no han mort pel virus, no hi ha vetlla ni cerimònia, però el difunt el poden veure a l’últim moment els familiars més directes.\nEls preus aplicats als serveis funeraris durant aquesta pandèmia també s’han adaptat. Els responsables de les funeràries gironines coincideixen a remarcar que apliquen els preus aprovats el mes de gener d’aquest any, preus que, tot i no ser municipals, sí que són de coneixement públic. A més, insisteixen que, lògicament, només cobren pels serveis prestats, no pel servei complet.\nAdaptar el dol pels morts per la pandèmia\nLa visita als difunts pot ajudar en el procés del dol M.LL.\nL’atenció al dol pels morts de Covid-19 és una de les grans incògnites que genera la pandèmia. El principal problema que afronten els serveis és el fet de trobar-se davant d’una situació desconeguda i nova. Els experts no saben com sortirà aquest dol, tot i que no tenen cap mena de dubte que el resultat serà positiu i que podran donar una atenció òptima als familiars amb morts per Covid-19 que els ho demanin.\nEn circumstàncies normals, hi ha tota una sèrie de processos que ajuden al dol dels qui han tingut la pèrdua d’una persona estimada. Així, doncs, i segons els experts consultats, hi ha una vetlla que ajuda a un retrobament amb el difunt d’una manera natural, gràcies al servei de naturalització, que permet als familiars i amics veure el difunt sense cara de sofriment. Això és molt important per poder aconseguir encetar d’una manera més social i menys traumàtica els processos de dol.\nA més, les cerimònies, religioses o no, ajuden també que hi hagi una acceptació de l’acabament de la vida de la persona que s’estima, ajuda a acceptar el final. Ara, amb els morts per Covid-19, tot aquest procés s’ha perdut. Els familiars i amics no poden vetllar el mort al tanatori, no se celebren cerimònies de comiat i els fèretres o les cendres s’enterren amb la presència dels familiars més directes, màxim dues o tres persones.\nTota aquesta situació aboca a una situació molt dramàtica, en la majoria de casos, a haver d’enterrar un difunt tres setmanes després de no veure’l.\nCaldrà, doncs, veure com es vehicula tot aquest dol, especialment en els casos en què el sentiment de pèrdua no estigui ben assumit. El màxim responsable de Mémora a Catalunya, Xavier Poch, apunta que els serveis funeraris hauran de fer un acompanyament en aquest pas, obrint processos de reflexió i trobada, amb cerimònies individuals i commemoratives. La feina està per fer, però la base i l’experiència asseguren l’èxit.\nEl Punt Avui. Girona 13-04-2020, Pàgina 24


La perillosa migració sobre la neu dels Alps - directa.cat\nLa perillosa migració sobre la neu dels Alps\nDesenes de migrants i refugiades creuen cada dia la serralada alpina des d’Itàlia per arribar a l’Estat francès o prosseguir el seu camí en direcció al nord d’Europa\nLa Gendarmerie francesa atura i deté un grup de migrants de l’Afganistan, el Marroc i Algèria. Intentaven creuar la frontera entre Claviere (Itàlia) i Montginebre (Estat francès) / Joan Giralt\nJoan Giralt jogiralt Ors (Itàlia)\n“Han de semblar europeus”, explica la Bianca mentre reparteix roba a una família afganesa acabada d’arribar al poble italià d’Ors, setanta quilòmetres a l’oest de Torí. Remena caixes farcides amb jerseis i anoracs i tria les peces que encaixen amb el perfil davant la sorpresa dels nouvinguts. Pocs minuts més tard, la Bianca contempla amb satisfacció les sis persones equipades amb abrics colorits, pals d’esquí i un trineu per arrossegar els més menuts. “Crec que ho tenim. Espero que no els reconegui ningú”, comenta l’activista, donant per enllestida la tasca.\nL’endemà a primera hora, el recorregut de la família afganesa és tan senzill com delicat. A través de pistes d’esquí i amb les disfresses apropiades per semblar excursionistes, es posen en marxa direcció a la localitat veïna francesa de Montginebre. Sortejant esquiadors i curiosos lliscadors del circuit, les sis familiars, entre elles canalla, avancen inadvertides cap a l’última de les fronteres que les separa de l’Estat francès.\nFamílies senceres, a través de pistes d’esquí i disfressades per semblar excursionistes, proven de creuar la frontera\nHores més tard i sense notícies seves, la Bianca celebra la més que probable consecució de la fita. “Quan els enxampen, els retornen cap aquí poc després, així que ho deuen haver aconseguit”. Al cap de poc, un nou grup de migrants es presenta a la porta de l’organització de voluntaris. La feina d’aquestes activistes que donen suport a la gent que passa pel camí és molt sensible: el pas fronterer està vetat a les refugiades, i si les ajuden a creuar s’arrisquen a ser acusades de tràfic de persones o col·laboració amb la immigració il·legal.\nLa ruta alpina és una via prou concorreguda. El nombre de migrants que hi passa s’ha reduït per la pandèmia, però el camí no ha deixat d’estar transitat. Es calcula que milers de persones han creuat per aquesta regió durant els darrers anys. Per arribar a l’Estat francès, intenten sortejar els controls policials fent travesses per zones muntanyoses més aviat remotes, perilloses i plenes de neu a l’hivern.\nProvar-ho de nit\nLa majoria de persones o grups en trànsit que arriben a Ors no ho tenen fàcil per creuar. Molts no ho aconsegueixen a la primera i han de repetir el pas alpí de forma molt més clandestina i sovint de nit, fins a assolir-ho. És el cas de l’Oussama, un jove que arrossega tres anys de trajecte des que va abandonar Algèria per falta d’oportunitats laborals. Després de dos intents fallits, arrestat per la Gendarmeria francesa, avui ho tornarà a provar per una ruta alternativa i espera tenir més sort. “No és una frontera tan difícil ni violenta com la de Bòsnia amb Croàcia o la de Turquia amb Grècia, però així i tot, la neu ho dificulta tot”, apunta.\nIntenten sortejar la policia fent travesses per zones muntanyoses remotes, perilloses i plenes de neu a l’hivern\nAmb la llanterna del mòbil i guiant-se amb algunes indicacions prèviament guardades a Google Maps, l’Oussama recorre amb quatre joves més l’asfalt de la carretera que ressegueix les pistes. Un cop travessat el cartell que indica que han arribat a territori francès i gairebé d’imprevist, el grup salta el voral del camí tot baixant el pendent que separa la carretera de les pistes d’esquí. Ja envoltats de neu, agilitzen el pas, conscients de la vulnerabilitat en què es troben. Pocs metres més endavant, una llum frontal els atura al crit de: “Guàrdia Nacional, els demanem que s’aturin i que ens mostrin els papers i la nacionalitat”. La resposta, ja entrenada arran de situacions semblants, rumoreja feble i abatuda: “No tenim nacionalitat”.\nDesprés d’unes hores sota arrest policial, traslladen quatre dels cinc joves del grup de nou a Itàlia. L’únic menor d’edat que els acompanyava, però, ha estat traslladat a la ciutat de Lió, on diverses entitats de cooperació es faran càrrec d’ell fins que el govern francès activi el procés de tutela legal. Sense la mateixa sort que l’adolescent, els companys que s’han quedat enrere parlen sobre qui voldrà tornar a provar de travessar per la mateixa zona, i qui girarà cua cap a la ciutat de Torí per replantejar-se noves rutes.\nUn pas perillós\n“Des del 2017, hem rescatat a la muntanya més de 5.000 persones migrants que provaven de travessar a França”, destaca en Michele, membre la Creu Roja italiana, que fa més de tres anys que recorre amb la moto de neu els camins del port alpí que han esdevingut punts de pas pels migrants. “Com que la muntanya presenta nombrosos riscos, la nostra feina és la de prevenir, socórrer i ajudar les persones que trobem desorientades o amb dificultats de travessa. D’entrada els advertim de la perillositat de la ruta i, en cas de seguir endavant, els donem assistència si la requereixen”, explica.\nAmb temperatures sovint extremes a la nit, de fins a vint graus sota zero, els equips de rescat assenyalen casos d’hipotèrmia i altres afeccions causades pel fred i el mal equipament. Aquest és un dels principals problemes de qui fa aquesta ruta. “S’han detectat casos de congelació i amputació d’extremitats”, detalla.\nEn contacte permanent amb la policia italiana, que alhora manté comunicació fluida amb l’homònima francesa, l’equip de la Creu Roja és vital en l’assistència dels qui no poden culminar la travessa. Un cop retornats, les auxiliars de l’organització són qui les porta als refugis d’acollida temporal, on poder menjar i fer nit.\nConfluència de dues rutes\nAl pas alpí d’Ors-Montginebre fa poc que es veuen més famílies en trànsit. “Quan començava a arribar gent, eren sobretot homes joves que viatjaven sols o en grups reduïts. Ara, però, també trobem famílies amb canalla que, en alguns casos, han nascut durant el trajecte”, concreta la Bianca.\nLa majoria d’aquestes famílies arriben a través de la ruta dels Balcans, que comença a Grècia o a Bulgària i acaba al nord-est d’Itàlia\nLa majoria d’aquestes famílies solen arribar a través de la ruta dels Balcans, que comença a Grècia o Bulgària i acaba al nord-est d’Itàlia. Aquest camí, clausurat oficialment el 2016 i ple de fronteres que va deixar l’extinta Iugoslàvia, està marcat per barreres i les constants devolucions en calent. Tot i això, la ruta balcànica va esdevenir de nou la més transitada d’Europa el gener passat, segons dades de l’Agència Europea de Fronteres i Costes (Frontex).\nPerò aquest no és pas l’únic camí que després segueix pels Alps, ja que també s’hi suma la ruta que creua el Mediterrani central, més perillosa i mortífera que l’anterior. És molta la gent que també arriba al continent per les costes italianes, ja sigui perquè ha estat rescatada per vaixells de Salvament Marítim o bé perquè ha aconseguit creuar el mar. És en aquesta ruta marítima on la diferència entre joves migrants i famílies senceres en trànsit s’accentua, malgrat que és habitual trobar tots dos perfils jugant-se la vida al mar.\nSeguir cap al nord\nUn cop travessats els Alps i havent entrat a territori francès, moltes persones enfilen cap a altres països europeus com Anglaterra, Escòcia, Bèlgica, Holanda o Alemanya. Sigui per raons d’idioma, sigui perquè parents o coneguts propers hi viuen, perquè veuen més factible tramitar el dret d’asil o aconseguir-hi feina, el trajecte encara no s’acaba.\n“Un cop arribi a França m’hi estaré unes setmanes per després anar a Calais i arribar a Anglaterra. Allà em retrobaré amb amics, trobaré feina i una bona vida”, diu l’Oussama, mentre mata l’espera donant voltes pel centre d’Ors. “No em sento bé, estic mentalment esgotat. Fa tres anys que només penso a avançar i avançar. Comparat amb el tot què porto sembla poc el què em queda, però no serà demà que ho aconsegueixi”, conclou.\nAlps famílies migracions pas fronterer Refugiades ruta dels Balcans\n« El final de la lluna de mel siriana al Sudan\nLes vacunes de la COVID-19 als països en guerra »


L'expresident de Pescanova prestarà declaració demà en l'Audiència Nacional\nEl jutge de l'Audiència Nacional Pablo Ruz prendrà declaració demà en qualitat d'imputat a l'ex president de Pescanova Manuel Fernández de Sousa, pel presumpte falsejament dels comptes anuals del grup alimentari i l'abús d'informació rellevant.\nFernández de Sousa, que va presentar la seva dimissió com a president de la companyia el passat mes de juliol, ha estat citat a dos quarts de deu del matí. Durant la jornada també compareixeran davant el magistrat el seu fill, Pablo Javier Fernández Andrade, i Jesús García García, que va presentar la seva dimissió com a conseller de la pesquera al maig.\nEl jutge ha citat per a aquest dia, a més, als representants de Societat Anònima de Desenvolupaments i Control (Sodeco), Inverpesca, Societat Gallega d'Importació de Carbons i Inverlema.\nRuz assegurava en un acte datat el passat 23 de maig que els administradors de Pescanova "valent-se de la informació reflectida en els comptes anuals (...) que no s'ajustava a la realitat" van proporcionar públicament una imatge irreal de la situació econòmica de l'empresa, la qual cosa va conduir als querellants a adquirir paquets d'accions.\nDe fet, l'acte concretava que entre els mesos d'agost de 2012 i gener de 2013 diversos analistes financers van recomanar la inversió en aquests valors sobre la base d'aquestes dades falses. Agregava que els comptes anuals dels exercicis 2008, 2010 i 2011, els fullets informatius i altres informes financers "no reflectien la imatge fidel" de la companyia com es dedueix del fet que només uns mesos després, el seu president comuniqués a la CNMV la seva decisió de no formular els seus comptes de 2012 i manifestés els seus dubtes sobre la pròpia continuïtat de l'empresa.


L'Smart Mobility Congress tindrà un centenar d'expositors i pistes de prova per a vehicles\nPublicat 08/10/2019 18:37CET\nL'Smart Mobility Congress (SMC), el saló i congrés que organitza Fira de Barcelona sobre mobilitat urbana i interurbana intelligent que se celebrar del 19 al 21 de novembre, comptar amb un centenar d'expositors i dues pistes de prova per a nous vehicles.\nAquesta tercera edició, que té de lema 'Leading the way', se celebrar juntament amb Smart City Expo World Congress, la cimera internacional de ciutats i solucions urbanes intelligents, ha informat Fira de Barcelona en un comunicat.\nL'objectiu de l'Smart Mobility Congress és impulsar el desenvolupament de solucions i estratgies per abordar els reptes de mobilitat als quals s'enfronten ciutats d'arreu del món.\nPer aix, analitzar qüestions clau com sistemes de transport intelligent, vehicles autnoms, mobilitat aria, vehicles connectats, MaaS (Mobility as a Service), MoD (Mobility on Demand), micromovilitat, transport multimodal, plans de mobilitat integrada i transport públic, entre d'altres.\nPer abordar aquests assumptes la conferncia comptar amb ponents com la responsable de Transportation a Bloomberg Associates, Jeanette Sadik-Khan; el ministre de Mobilitat i Obres públiques de Luxemburg, Franois Bausch; l'alcaldessa de Makati (Filipines), Abigail Binay, i la consellera delegada de SocialCar, Mar Alarcón, entre d'altres.\nEl president de Smart Mobility Congress, Pere Calvet, ha destacat que "Barcelona torna a ser el centre de la mobilitat intelligent" amb aquesta edició, perqu ha defensat que és una ciutat innovadora en mobilitat eficient, sostenible i respectuosa amb el medi ambient.\nPISTES DE PROVES\nL'esdeveniment tindr dues rees de 'test drive' diferents per provar nous vehicles, d'aquesta manera el pavelló 1 del recinte de Gran Via de Fira de Barcelona acollir un circuit interior per a modalitats de micromovilitat elctrica com bicicletes o patinets.\nAixí mateix, els vehicles autnoms de les empreses expositores faran demostracions a un circuit exterior situat entre els pavellons 1 i 2, on se celebra Smart City Expo World Congress 2019.


Pot començar com un joc... n’hi ha prou amb una frase sentida i decideixes que és aquesta, l’extreus de la conversa com un cirurgià que amb les pinces agafa un tros de teixit i l’aïlla, per exemple: el meu difunt marit, quan varem celebrar les noces de plata, és una frase òptima per començar... quina frase tan bona, la repeteixes un parell de cops, la paladeges, una bona apertura, com unes bones cartes en un pòquer. Qui sap què compondràs aquesta tarda, es magnífic escriure a la tarda una peça absurda però lògica que les veus dels altres t’han regalat, alguna cosa ben diferent de la història que han explicat i que et pertany només a tu perquè ells, amb una història així no sabrien què fer-ne, ni tan sols la reconeixerien. Serà un mosaic que aquesta tarda miraràs amb ulls àvids, sorpresos al veure com una paraula encaixa amb l’altra fins a crear un assumpte que no existia i que ara sí: la teva història.\nAntonio Tabucchi- L'àngel negre\nmalole 27 de març de 2012, a les 10:41\nAhir al vespre, anant cap a Austerlitz, vam comprar El Pais i vaig assabentar-me de la mort d'Antonio Tabucchi, que tenia exactament la mateixa edat que jo. Com que fa tant de temps que el coneixem, creia que era més gran. I de fet sí, era gran, molt gran en saviesa i en sensibilitat. Quan vaig estar a Lisboa feia poc temps que havia llegit "Sostiene Pereira" i recordo com vaig disfrutar revivint el que ell podria haver sentit a la seva ciutat favorita, segons deia.\nMolt encertat i estimulant el texte que ha transcrit la Maria Dolors.\nMaria Teresa 27 de març de 2012, a les 17:52\nEm meravello quan llegeixo gent que sap escriure i Tabucchi ens ha deixat bona obra. Malole bona tornada.\ncine y ópera\nSí, efectivament és una llàstima. Una llàstima qu...\nTABUCCHI EN EL CCCB\nCHAGALL Y LAS VENTANAS\nCosas que están sucediendo\nTragedia y triunfo de Giuseppe Verdi\nL'arpa i les seves vibracions 177\nEl hechizo de Melba\n<!-- /* Font Definitions */ @font-f...\nL'ARPA I LES SEVES VIBRACIONS 175\nHa muerto mi admirado Moebius. Jean Giraud, o Gi...\nJa se m'està fent la boca aigua amb la publicació ...\nLATRESCA I LA VERDESCA\nL'ARPA I LES SEVES VIBRACIONS 174


Florence + The Machine, la diva sense maquillatge\nCrònica del concert de la banda de la cantant britànica Florence Welch al Palau Sant Jordi\nOLGA ÀBALOS Barcelona 17/04/2016 13:23\n651x366 Florence Welch durant el concert al Palau Sant Jordi / PERE VIRGILI Florence Welch durant el concert al Palau Sant Jordi / PERE VIRGILI\nCom qui entra per la porta del darrere com per no ser descoberta, Florence Welch, cantant i ànima de Florence + The Machine, va fer la seva entrada pel fossat de l’escenari, saludant i petonejant el públic de les primeres files. I com una nimfa àgil i caminant de puntetes va pujar les escales de l’escenari del Palau Sant Jordi on va actuar davant de deu mil persones (segons dades de l’organització).\nEra el seu primer gran concert a Barcelona, després d’haver actuat en els darrers anys en sales com Bikini o en el Primavera Sound, i la confirmació que s’ha convertit en una diva capaç de mobilitzar una massa considerable més enllà de la seva Anglaterra natal. La magnitud de la cita, però, la va compensar com és ja habitual actuant descalça, gairebé sense maquillatge i amb poca roba per protegir-se: un vestit de transparències amb un lloro tropical brodat a la cintura li cobrien pocs centímetres de pell. L’acompanyaven a l’escenari una banda d’onze músics –una petita orquestra amb secció de vents, dos teclistes i arpista– i una cortina gegant de lluentons. La música tenia tots els números per ser la gran protagonista de la nit.\nFlorence + The Machine presentaven el tercer disc, 'How big, how blue, how beautiful' (2015), la major part del qual compost durant el temps de descans que Welch es va prendre després del desgast personal que li va suposar l’èxit de l’anterior, 'Ceremonials' (2011). Un disc de nou farcit de melodies de pop orquestral que passen de la calma a l’exaltació en pocs segons i de lletres que parlen de sentiments extrems. Musicalment això es transforma en una muntanya russa d’intensitats amb tornades explosives, amb la banda funcionant a ple rendiment, i que, precisament, va ser un dels leimotivs del concert i va ajudar que les gairebé dues hores que va durar passessin ràpid. També hi va contribuir que Welch no deixés mai de córrer de punta a punta de l’escenari, ni de saltar ni de ballar amb aquell estil a mig camí entre la improvisació infantil i Kate Bush.\nHiperactiva i molt comunicativa, Welsh va anar desgranant el darrer treball, farcit de 'hits' àmpliament corejats com 'Ship to wreck', 'Delilah' i 'Mother'. L’enèrgica 'Queen of peace 'va servir per aixecar el concert després d’un petit recés a la meitat de l’actuació amb 'How big, how blue, how beautiful', 'Long & lost' i 'Cosmic love', del disc de debut, 'Lungs' (2009). Temes d’aquell disc com 'You’ve got the love' i 'Dog days are over' van acabar d’ exaltar la concurrència al final del concert, tot i que a la britànica, que fins llavors havia mostrat una gran solidesa com a cantant, li va passar factura l’exigència física que li suposa la seva nuesa escènica.\n'What kind of man' i 'Drumming song' van copar un bis en el qual Welch va rememorar la primera vegada que va tocar a Barcelona i va agrair el camí recorregut fins arribar al Sant Jordi: “'We made it!'”, va dir. Sí, ho ha aconseguit!


Tercer segona: Transport públic\nFer servir el transport públic és, sovint, un esport de risc. Ahir mateix, a la parada del metro de Verdaguer a quarts de nou del matí, vaig haver de deixar passar dos trens. En el tercer m'hi vaig encabir fent el cor fort. Fent el cor fort i empenyent, és clar. Horrorós. M'agradaria que les autoritats competents haguessin de fer un recorregut com el que faig per venir a la feina només durant una setmana. Em fa l'efecte que contribuiria a esmolar-los l'enginy per trobar-hi solucions.\nEls meus sogres viuen al Carmel, un barri mal comunicat. Molt mal comunicat. Quan el meu xicot vivia amb els seus pares i estudiava a la universitat, tot i que tenia una parada del bus que hi anava prop de casa, havia de caminar una estona fins a la parada d'origen del recorregut. A la seva parada (només dues o tres parades més enllà de la que comença la ruta) els autobusos ja anaven tan plens que ni tan sols obrien les portes. I quan jo duia el Quim amb els meus sogres alguns matins per poder anar a la feina, havia d'esperar no sé quanta estona que passés l'autobús que m'hi duia. I quan arribava, potser anava ben ple, també. Resumint: hi ha pocs autobusos que passin pel Carmel, els que hi van passen cada vint minuts o més, i quan ho fan poden anar pleníssims. A més, justament a la zona on viuen els meus sogres no tens l'alternativa del metro. Per acabar-ho d'adobar, és un barri de carrers estrets i costeruts que fan poc probable que et decideixis a fer una bona passejada... Per cert, ¿us recordeu de les vagues d'autobusos de Barcelona? Van ser un malson dels grossos per a tots els barcelonins, però els que més es van fer fotre van ser justament els que viuen en barris on precisament no s'estila gaire això del taxi, com el Carmel.\nEl cas és que fa unes setmanes vaig decidir anar a visitar els meus sogres amb el Quim, aprofitant el solet. Era diumenge, i això vol dir que t'has de calçar, perquè si la freqüència de pas és baixa entre setmana, el cap de setmana el temps que passa entre un bus i un altre és una eternitat. Havia d'agafar l'autobús a la plaça de Sanllehy. Després d'esperar-nos uns vint minuts, va arribar un 28. Ple no, pleníssim. Tan a vessar que era impossible pujar-hi amb el cotxet. Al cap de deu minuts més, va passar el 24 (una companya de feina em va explicar que ella i el seu marit en diuen "l'últim"... perquè sempre passa l'últim!). Fins a la bandera, però amb una mica de consideració dels anxubats i resignats passatgers, vaig aconseguir enfilar-m'hi amb el cotxet, això sí, amb algunes acrobàcies.\n¿Sabeu quin és un dels problemes d'aquestes línies? Que les envaeixen els turistes que van al parc Güell. Això aconsegueix que acabis agafant tírria als pobres visitants, que generalment són educats i no tenen pas cap intenció d'amargar-te el dia. Però quan vas cap a casa o a la feina, i veus que hi ha pocs busos, i que els que hi ha te'ls ocupen turistes que han pujat al centre de Barcelona, els voldries fúmer fora a puntades de peu. En realitat, convindria que els que rebessin xarop de bastó fossin les ments preclares que han ideat la xarxa de transport públic, però en la seva absència et vénen ganes d'atonyinar uns quants turistes, almenys per desfogar-te. Hostes vingueren que de casa ens tragueren, murmures, mentre amb cara amable els dius que no, que la parada següent no és la del parc Güell, que s'esperin a la següent que els deixa més a la vora. Alguna vegada havia tingut la temptació de cridar, quan l'autobús passava pels Jardins de Salvador Espriu (al passeig de Gràcia amb la Diagonal): "Parc Güell! Parc Güell!". M'imaginava tots els turistes baixant en ramat, mig desconcertats, mentre jo, rient malignament, reposava el cul en un seient buit per descansar les cames fatigades d'estar dempeus un quart d'hora i gaudir del trajecte.\nJo no sóc cap llumenera, però em sembla fora de dubte que cal posar-hi remei, a aquestes coses. I algunes solucions provisionals no em semblen difícils d'adoptar. ¿De debò que, per exemple, a ningú no se li ha acudit crear un autobús llançadora que surti del centre de Barcelona i vagi directament al parc Güell, destinat bàsicament als turistes? ¿Tant costaria reforçar les línies que passen per la zona del Carmel que no tenen metro?\nM'allargaria parlant de la Renfe. Però avui fa bon dia i tinc la sort de poder marxar d'hora a casa per dinar tranquil·lament amb el meu fantàstic marit. Ai, que bé. Espero trobar lloc per seure als Ferrocarrils.\nT'ho ha explicat la Segona a les 15:43\nConverses amb el Quim


3 d´abril 2015, DIVENDRES SANT - LA PASSIÓ DEL SENYOR\nAnorreat i exaltat\nSi impulses una pilota cap a terra, rebota i puja. Si l´empenys avall amb més ràbia, pujarà més amunt. Aquesta imatge tan senzilla es compleix en el misteri que celebrem avui.\nJa ho profetitzava Isaïes: “tothom s´esglaià de veure´l, ja que, de tan desfigurat, ni tan sols semblava un home... menyspreat, rebuig entre els homes, home fet al dolor i acostumat a la malaltia... triturat pel sofriment... entregat a la mort i comptat entre els infidels”.\nTot el mal del món recau damunt d´ell: “ell portava les nostres malalties, i havia pres damunt seu els nostres dolors... El Senyor li infligia la pena que tots nosaltres havíem merescut”.\nPerò del màxim anorreament sorgeix la màxima exaltació. “Se n´admiraran tots els pobles... El servent ha crescut davant d´ell com un rebrot, com una soca tallada que reviu en una terra eixuta... Complia la pena que ens torna la pau, i les seves ferides ens curaven”.\nPer això no recordem la mort de Jesús amb indignació, que prou s´ho mereixerien un procés tan injust i una tortura tan cruel. Ni ens quedem tampoc en la tristesa i el dolor, tot i tractar-se d´una escena tan fosca. Contemplem la mort de Jesús amb pau i amb agraïment, conscients que allò que la fa única de debò és l´amor, l´entrega, el perdó que impregnen tota la narració.\nAmor, entrega i perdó que aconsegueixen omplir de sentit allò que sembla un absurd, que faran brollar vida de l´aparent victòria de la mort. Una mort així mereix la resurrecció.


Body sensual amb efecte shaping de Gisela | Roba interior modeladora\nHome > ROBA INTERIOR DE DONA>SOSTENIDORS>SOSTENIDORS GISELA>Body modelador amb efecte tanga\nBody sensual amb efecte shaping de Gisela\nModela la teva silueta per lluir unes millors corbes.\nAmb aquest body-faixa obtindràs una cintura definida i un abdomen pla.\nEs modela i s'ajusta perfectament a la teva figura, i et brindarà gran control i fermesa.\nBody per dona amb bonics encaixos que li donen un toc molt sexy, donant finalment un efecte tanga, per no marcar.\nAros i foam per arrodonir el pit.\n75% Poliamida 25% Elasthan\nMitges Diam's 3...\nMitges control de...\nBody sense costur...


El somni de farringdon road | ANTONI VIVES TOMAS\nde ANTONI VIVES TOMAS\nAutor: ANTONI VIVES TOMAS\nEn el clima políticament enrarit de la Barcelona de mesos abans de l'esclat de la Guerra Civil, en PauCapdevila és un jove advocat que de tant en tant ajuda obrers anarquistes a suavitzar topades amb la llei. No acaba decreure en res ni tampoc és gaire conscient que les seves accions poden tenir conseqüències més enllà del seu entorn mésimmediat. Convalescent d'una tuberculosi, es veu obligat a allunyar-se de la ciutat just en començar la guerra, momentque marcarà l'inici de la transformació vital d'en Pau. El somni de Farringdon Road, el debut en la narrativa d'AntoniVives, és una epopeia de la Guerra Civil. Una addictiva novel·la d'amor, d'aventures i d'acció traspassada pelsacarnissats debats ideològics de l'època. En temps de descreguts i desencantats, potser val la pena deixar-searrossegar pels somnis de llibertat i de justícia de tota una generació de lluitadors, encarnats aquí per una colla debrigadistes internacionals.


Robatoris de coure a Vall de Flors - InfoTúria Periòdic del Camp de Túria\nRobatoris de coure a Vall de Flors\nLa formació ecosocialista ‘Coalició Compromís’ s’ha fet fa ressó d’una denúncia efectuada per veïns de l’associació de Vall de Flors, on recentment es va produir un robatori d’uns 600 metres de cable de coure que va deixar a fosques a la urbanització.\nSegons sembla, l’últim robqatori es va produir a finals de gener: els lladres hi accediren al robatori per una arqueta de les múltiples que hi ha al carrer de les connexions de la llum pública i amb tota probabilitat tallaren i estiraren fins completar la citada longitud, cosa que va deixar sense llum el barri mentre es responia el cablejat.\nEl pitjor és que la fugida dels lladres es va produïr per un lloc on els veïns ja havien assenyalat que podia ser el lloc ideal per començar l’escapada i que ja altres vegades ha sigut emprat per les persones que furten el coure.\nPaco García, membre de la ‘Coalició Compromís’ i candidat d’esta formació a l’alcaldia de Llíria ha manifestat que “estos fets demostren que cal una major vigilància de les zones residencials de fora del casc urbà, sobre tot en l’àmbit rural, on s’ha detectat una onada de robatoris en casetes de camp i pous de reg que suposen uns danys molt quantiosos per als propietaris de les mateixes”.\nGarcía ha assenyalat que també s’han produït robatoris semblants a Llíria i ha recordat que “en 2010, la Conselleria de Governació va prometre dotar a la comarca del Camp de Túria d’una Comissaria de Policia de la Generalitat Valenciana, amb un 50 efectius dintre del PLISE (Pla d’Inversions en Seguretat i Emergències)”.\n“Els pressupostos de 2011 són clars i demostren que eixa promesa només era una promesa electoralista. Mentre la Generalitat Valenciana agonitza econòmicament, els seus habitants queden desprotegits davant dels reiterats saquejos dels lladres”, ha conclòs el representant de la ‘Coalició Compromís’.


El dia que el Figueres va guanyar el Barça - Diari de Girona\nEl dia que el Figueres va guanyar el Barça\nEs compleixen quinze anys del partit en què els altempordanesos, aleshores a Segona B, van eliminar el Barça de Reixach a la Copa del Rei\nroger arbusà | figueres 08.11.2016 | 18:26\nEl dia que el Figueres va guanyar el Barça Marc Martí\n«Vaig dir als jugadors que per guanyar el Barça havíem de jugar un partit excel·lent i ells, un partit molt dolent. Quan en Kali va marcar, va ser quan vaig pensar que era possible. Vaig abraçar l´Arseni i li vaig dir "ara podem fer-ho". Ho portaré sempre amb mi, són coses que mai s´oblidaran»\n«Va ser una nit històrica. Quan hi ha eliminatòries d´aquestes, sempre es recorda el que vam aconseguir. Vam competir molt bé, el camp estava ple. Té molt mèrit el que vam fer»\n«Va ser una gran experiència, ho vam gaudir moltíssim. Vam poder gaudir del futbol i l´ambient contra els millors jugadors. Tots confiàvem que es podia fer»\nEl 7 de novembre de 2001 la Unió Esportiva Figueres, equip de Segona Divisió B, eliminava el Barça a la Copa del Rei en una nit màgica a Vilatenim. Quinze anys després, aquella proesa és recordada com el capítol més brillant de la història del club. La Unió va fer saltar la sorpresa contra tot pronòstic davant un Barça amb jugadors com Xavi, Puyol, Reina, Saviola, Overmars, Motta o Trashorras.\n"Vaig dir als jugadors que, per poder guanyar el Barça, havíem de jugar un partit excel·lent i ells, un partit molt dolent. Vam fer un partit molt bo des del primer minut. No era normal que el Barça jugués contra un Segona B i no fes cap gol", recorda l´aleshores entrenador Pere Gratacós.\nL´heroi d´aquella nit té nom i cognom: Kali Garrido. L´exdavanter basc va ser el gran protagonista amb el gol de la victòria al primer minut de la pròrroga. "Quan en Kali va marcar, va ser quan vaig pensar que era possible. Vaig abraçar l´Arseni i li vaig dir ´ara podem fer-ho´", explica Gratacós.\nEl de Besalú va gestar l´heroïcitat el mateix dia de partit, quan al matí va fer entrenar l´equip a Vilafant, tot fugint de la premsa i la pressió mediàtica. "Volíem preparar el partit a consciència. Els vaig dir als jugadors com pensava que jugaria el Barça, sobretot per les bandes. Quan la pilota arribés a la banda, volíem defensar amb un dos contra u. Que l´Arnau i en Juli ajudessin ràpidament els laterals. També tenia clar que no havíem de regalar la pilota", comenta.\nReixach ho va qualificar de "ridícul"\nL´aleshores tècnic blaugrana Charly Rexach, que va qualificar aquella derrota de "ridícula", encara ara li recorda a Gratacós els problemes que li va ocasionar, ja que tres dies abans el Barça havia perdut al Bernabéu a la lliga. "Era impossible que els jugadors estiguessin més motivats del que ja ho estaven", afegeix Gratacós. La il·lusió del Figueres es va traduir en un premi. La Unió va ocupar la majoria de portades d´àmbit estatal i també va ser protagonista als mitjans internacionals, fins i tot a la CNN.\n"Aquest esclat emocional va arribar a molta gent: anava pel carrer i m´havia de parar unes quantes vegades perquè la gent em felicitava. Veies la gent feliç, i no hi ha res més maco que veure que la gent del teu voltant està contenta". El Figueres encara va eliminar tres equips més fins a plantar-se a les semifinals: Osasuna, Novelda i Còrdova. El Deportivo el va fer despertar del somni, però tothom recordarà aquell 7 de novembre de 2001. "Ho portaré sempre amb mi, són coses que mai s´oblidaran", promet Gratacós.


L'error de jeure al sofà\nEl Periódico de Catalunya, 30 de gener de 2004\nUn lector em pregunta per què no he escrit res sobre l'entrevista de Carod- Rovira amb membres d'ETA. Tinc la impressió que és un tema massa complicat per a mi, després d'anar llegint valoracions dels diaris. Però encara que sigui per complir una mena de deure, exposo algunes reflexions.\nComencem per l'error de Carod. ¿És realment un error? Sens dubte que la forma és discutible i que la decisió és imprudent quan comença el Govern tripartit. Però jo penso que no veurem si, efectivament, ha estat un error o no fins d'aquí a tres mesos -i qui sap si tres anys-. L'experiència familiar empresarial ens ensenya que moltes decisions que es consideraven errades acaben resultant fructíferes.\nLa segona observació és que ara ningú es vol arriscar. La política s'ha instal.lat en una butaca còmoda, en un sofà compartit més o menys de gust amb la condició de no discutir res d'important. Aquest error sí que està comprovat. I si algú que no és de la colla s'hi vol asseure, en aquest sofà, els instal.lats el voldran expulsar.\nAl PP l'irrita que Catalunya tingui el seu propi sofà i que l'hagin ocupat els seus tres adversaris més evidents. Els insults i les infàmies que ha hagut d'aguantar Carod no només van contra seu. Van contra tot un Govern d'esquerra. Això és el que Aznar i els seus diaris no han pogut pair. El que passa és que a Carod no el poden acusar de còmplice d'ETA, com ja han fet amb Ibarretxe. ¿O potser sí que ho faran? L'historial de Carod és més democràtic que el d'alguns enviats del Govern que també van parlar amb ETA.\nQue Rodríguez Zapatero, des de Madrid, li hagi dit a Maragall què havia de fer també és una mala cosa per al PSC. I això em porta -perquè l'espai s'acaba- a fer-ne un resum general: el que volen els polítics és que no es produeixi cap novetat que els faci aixecar del sofà. ¿Que Carod ha estat imprudent? D'acord. Però molts polítics ignoren la sentència del monjo Thomas Merton: "Qui no vol exposar-se a ser criticat, s'exposa a no fer res".


Laura Esparza i Carlos Esteban guanyen el XIII Concurs Sons de la Mediterrània - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nLa final va celebrar-se a l'avançada i de manera excepcional al Centre Artesà Tradicionàrius\nredacció / manresa 13.10.2020 | 13:51\nLaura Esparza i Carlos Esteban durant la final Carles Rodríguez\nLaura Esparza i Carlos Esteban durant la final\nEls valencians Laura Esparza i Carlos Esteban son els guanyadors de la XIII edició del Concurs Sons de la Mediterrània, certamen que enguany, de manera excepcional, va celebrar la final al Centre Artesà Tradicionàrius de Barcelona, en el marc d'una Fira Mediterrània que ha arrencat avui, 13 d'octubre, en un format híbrid i descentralitzat. A més, per primer cop, la final es va retransmetre per streaming a través dels canals de la Fira Mediterrània, el Tradicionàrius i el Grup Enderrock.\nLa cantant Laura Esparza i el percussionista i guitarrista Carlos Esteban, reforçats a l'escenari amb la guitarra elèctrica d'Ivan Espí, van seduir el jurat del Concurs Sons amb la seva combinació de cançons d'autoria pròpia amb elements del pop, del folk i de la música ètnica, ritmes trencats i ambientacions electròniques.\nEls altres dos finalistes també van oferir actuacions d'altíssim nivell. El jove duo Tecum Terra van presentar una proposta basada en veu, percussions, dansa i teatre, que reivindicava el repertori tradicional de la Península Ibèrica i clàssics de la cançó d'autor més reivindicativa, mentre que la nova formació Cat Klezmer Trio, que feia tot just el seu primer concert, va desplegar una animadíssima i virtuosa volta per diversos gèneres populars, amb la sardana i el klezmer com a plats forts.\nEl concurs Sons de la Mediterrània està organitzat pel Centre Artesà Tradicionàrius i el Grup Enderrock, amb la col·laboració de Fira Mediterrània de Manresa. El premi inclou la gravació d'un disc i actuacions a alguns dels principals esdeveniments de folk del país: el Tradicionàrius, el FIMPT de Vilanova i la Geltrú, el Música a la Vila del Vendrell, el Circuit Folc i la Fira Mediterrània de Manresa. A més, compta amb el suport del programa Mans de Catalunya Ràdio.\nTreball de debut del trio Les Anxovetes.


Alforja pren possessió dels terrenys i les naus de l’antiga Valira | Tots21 | Notícies de Tarragona, Reus, Tarragonés i Baix Camp\nAlforja pren possessió dels terrenys i les naus de l’antiga Valira\nNau de l’antiga nau de Valira a Alforja (Baix Camp), abandonada des de fa deu anys -l’activitat industrial va cessar l’any 2011-, a l’espera de la resolució d’un concurs de creditors. Foto:Ajuntament d’Alforja\nAjuntament d’Alforja ha pres possessió simbòlicament de les naus i els terrenys que antigament ocupava l’empresa Valira després d’haver dipositat 312.402,24 euros en compliment de la resolució del Jurat d’Expropiació de Catalunya. L’acte de presa de possessió posa punt final, 10 anys després, al concurs de creditors i al procediment que es va seguir després de la paralització de l’activitat d’aquesta emblemàtica fàbrica alforgenca.\nJoan Josep Garcia, alcalde d’Alforja, els regidors Magí Ferré i Francina Aroca i la secretària de l’ajuntament alforgenc van entrar simbòlicament en els terrenys de l’antiga Valira, que fa anys que estaven abandonats i en desús.\nAra, i un cop superat aquest tràmit, l’Ajuntament podrà iniciar el desenvolupament del PAU 10 (Pla d’Actuació Urbanística 10) que ja té força avançat i que inclou, a més dels antics terrenys de la Valira, un terreny adjacent pertanyent a un únic propietari particular. Per la seva part, la Diputació de Tarragona aportarà a l’Ajuntament d’Alforja 95.000 euros per fer front a aquesta operació, quantitat que ja estava consignada en el Pla d’Actuació Municipal (PAM) 2015-2018.\nEl desenvolupament del PAU 10 comportarà que l’Ajuntament d’Alforja pugui disposar dels terrenys necessaris, que seran urbanitzats i on es durà a terme l’ampliació del cementiri i la instal·lació d’una sala de vetlles i on s’emplaçarà una zona verda i un mirador adjacents al cementiri de més de 3.000 metres quadrats. El projecte també preveu la creació d’un ampli vial central de distribució interna, d’espai per a l’aparcament de vehicles i per al desenvolupament d’una zona d’equipaments, comercial i de petita i mitjana indústria. En conjunt, el terreny sobre el que s’actuarà té una superfície de 10.567 metres quadrats.\nDes del punt de vista de l’alcalde d’Alforja, Juanjo Garcia, la recuperació dels antics terrenys de la Valira comporta el compliment d’un compromís que ell mateix com alcalde i el seu grup polític consideraven com a prioritari atesa la preocupació de molts alforgencs i alforgenques per la situació d’abandonament dels terrenys i de les antigues naus des que Valira va cessar l’activitat.\nA més, afegeix l’alcalde, «el desenvolupament d’aquesta actuació urbanística significarà un abans i un després, ja que Alforja reforçarà la seva capacitat en la prestació de serveis i en el desenvolupament de noves zones d’equipaments, comercial i industrial, la qual cosa afavorirà l’activitat econòmica i la creació de llocs de treball».\nJoan Josep Garcia, alcalde d’Alforja, els regidors Magí Ferré i Francina Aroca i la secretària de l’ajuntament alforgenc van entrar simbòlicament en els terrenys de l’antiga Valira. Foto: Cedida\nL’antiga fàbrica Valira, un cop va finalitzar la seva activitat industrial l’any 2011, va quedar abandonada a l’espera de la resolució del concurs de creditors. En plena activitat, la fàbrica donava feina a més de 70 persones i externalitzava una part de la seva producció entre moltes cases del municipi, de tal manera que la fallida de la Valira va afectar notablement Alforja, tant des d’un punt de vista econòmic com pel simbolisme que va comportar la pèrdua d’aquest actiu.\nUn cop iniciat el procediment concursal, bancs i creditors van taxar els terrenys i les naus en més de 2 milions d’euros, però temps després l’ajuntament va iniciar un procés d’expropiació sobre aquests terrenys per poder fer efectiva l’ampliació del cementiri, que registrava una molt alta ocupació, i per crear-hi una sala de vetlles i una zona verda.\nPel que fa al cementiri, l’any 2011 ja era gairebé al límit de la seva capacitat. L’Ajuntament va fer una primera ampliació dels nínxols existents sense modificar les dimensions del recinte, però aquesta ampliació actualment ja està gairebé exhaurida.\nEl procediment que s’ha seguit i el desenvolupament del PAU 10 permetran fer una ampliació molt més important del nombre total de nínxols i dotar al municipi d’una sala de vetlles, de tal manera que es garantirà la continuïtat de l’equipament funerari durant els propers 50 anys. A més, molt possiblement s’obrirà una segona porta d’accés al cementiri des del nou vial.\nPel que fa a la zona verda, que s’ubicarà a tocar del cementiri, constituirà, per la seva situació elevada, un mirador sobre el nucli antic alforgenc.\nFinalment, i pel que fa a l’antiga nau principal i a la resta del terreny disponible, a hores d’ara no està decidit quin ús se’n farà, tot i que el més important, remarca l’alcalde, és poder disposar de la propietat dels terrenys, que es preveu que tindran una gran importància en el desenvolupament del futur d’Alforja a mig termini.\n24/09/2021 El futbol sala aleví d’Alforja, protagonista del pregó de la Festa Major\n02/09/2021 La presidenta de la Diputació i l’alcalde d’Alforja inauguren la nova llar d’infants municipal La Ribeta


Joan Baixas, metteur en scène\nPaca Rodrigo, compositeur\nPols, aigüa, fang. La terra sempre està prenyada, a punt de donar vida. Un viatge al voltant del mon. Petites històries que creen imatges. Espectàcle visual, pintura en directe, música a capella. Joan Baixas pinta amb terra sobre una gran pantalla iluminada per transparència. Les imatges apareixen i s’esborren combinades amb projecció de diapositives i música de Paca Rodrigo.


Ple municipal ordinari. 08/01/2009 - Ajuntament de Mataró\nPle municipal ordinari. 08/01/2009\ndivendres, 02 gener 2009\n4/2009 de 2 de gener\nAssumpte: Convocatòria i ordre del dia Ple municipal ordinari sessió del 8 de gener del 2009\nEn ús de les atribucions que em confereix la legislació de Règim Local, es convoca els senyors/res regidors/res que componen l'Ajuntament en Ple, a la sessió ordinària que tindrà lloc el proper dijous 8 de gener de 2009, a les 19 hores de la tarda, a la Sala de Plens de la Casa Consistorial, per deliberar els assumptes consignats en el següent\n1 Aprovació, si s'escau, de l'Acta de la sessió ordinària del dia 6 de novembre de 2008.\n3 Moció que presenta el grup municipal del Partit Popular de Catalunya per instar al govern a què dissolgui els ajuntaments governats per ANV.\n4 Proposta de Resolució que presenta el grup municipal de Convergència i Unió per tal que el Parlament de Catalunya declari la Sardana Dansa Nacional de Catalunya.\n5 Declaració que presenten els grups municipals del PSC, ICV-EUIA i ERC de condemna rotunda dels atacs d'Israel a Gaza i crida a l'alto el foc.\n6 Denegar la sol€licitud d'atorgament del títol honorífic de Fill Adoptiu de la Ciutat al Beat Cosme Brun.\n7 Nomenament del Dr. Pere Montserrat i Recoder com a membre de la Galeria dels Mataronins/nes il€lustres.\n8 Nomenament del Dr. Antoni Comas i Pujol com a membre de la Galeria dels Mataronins/nes il€lustres.\n9 Acceptació del càrrec de Patró de la Fundació Pública Tècnocampus Mataró Maresme i la Presidència del mateix.\n10 Sol€licitud d'autorització al Departament d'Educació de la Generalitat, per desafectar la vivenda de mestres situada a la porta C, del pis 3r, escala B, de l'edifici del carrer Madoz, 28-30, de Mataró.\n11 Prorroga del contracte de concessió de l'ús privatiu domini públic per a la construcció i explotació d'un centre d'exàmens per a l'obtenció del carnet de conduir, adjudicat a Autoescuelas de Mataró y Comarca, SA per un termini d'un any addicional .\n12 Modificació dels plecs econòmic administratius que regeixen la concessió demanial de la masia "Cal Sastre", en el sentit de que a partir del 22 de gener de 2009 el cànon es liquidarà amb periodicitat mensual.\n13 Iniciar procediment negociat sense publicitat per a l'adjudicació de la contractació de la gestió del servei públic del lloc de venda en règim d'autoservei del mercat municipal de la plaça de Cuba, i aprovar un nou plec de condicions administratives particulars.\n14 Adopció del compromís de l'Ajuntament de Mataró davant el Ministeri de Medi Ambient sobre el manteniment i conservació de les obres de millora de l'accessibilitat dels passos subterranis del cargol i del carrer Jordi Joan una vegada finalitzin aquestes.\n15 Proposta per a la revisió del Pla especial de protecció del medi físic i del paisatge de les serres del Montnegre € Corredor.\n16 Aprovació de Pla d'actuació municipal per incendis forestals\n17 Aprovar inicialment el Pla d'Accessibilitat Universal de Mataró.\n18 Proposta de Resolució que presenta el grup municipal del Partit Popular de Catalunya sobre la revisió dels usos de la nau Gaudí.\n19 Proposta de Resolució que presenta el grup municipal de la Candidatura d'Unitat Popular per la conservació del Fons Arqueològic de la ciutat.\n20 Declaració que presenten els grups municipals del Partit dels Socialistes de Catalunya, d'Iniciativa per Catalunya Verds-Esquerra Unida i Alternativa, d'Esquerra Republicana de Catalunya i del Partit Popular de Catalunya pel compromís amb l'accessibilitat universal.\n21 Pregunta que presenta el grup municipal de Convergència i Unió relativa als ac tes vandàlics que s'han produït a Mataró.\n22 Pregunta que presenta el grup municipal de la Candidatura d'Unitat Popular en relació amb els preus dels pisos de protecció oficial.\n23 Pregunta que presenta el grup municipal del Partit Popular de Catalunya sobre l'increment de robatoris a domicilis i comerços de la ciutat.\n24 Pregunta que presenta el grup municipal de Convergència i Unió sobre el Pla Director del Patrimoni.\n25 Pregunta que presenta el grup municipal de la Candidatura d'Unitat Popular en relació amb el cessament de les excavacions de Can Cruzate.\n26 Pregunta que presenta el grup municipal de la Candidatura d'Unitat Popular en relació amb l'extracció clandestina d'aigua de l'empresa Mataronina Tints Mataró.\n27 Pregunta que presenta el grup municipal del Partit Popular de Catalunya sobre la fallida de l'empresa Construccions Riera.\n28 Pregunta que presenta el grup municipal de Convergència i Unió referent a la seguretat al comerç, oficines i altres serveis.\n29 Pregunta que presenta el grup municipal del Partit Popular de Catalunya sobre la construcció de nous habitatges a la Riera de Figuera Major.\n30 Prec que presenta el grup municipal del Partit Popular de Catalunya sobre les vivendes contenidors que s'han de construir al Camí de la Serra.\n31 Pregunta que presenta el grup municipal de Convergència i Unió en relació a les declaracions fetes pel regidor Carlos Fernández a Mataró Ràdio.\n32 Pregunta que formula el grup municipal de Convergència i Unió en relació al mal funcionament de les càmeres de videovigilància de l'Ajuntament.\n33 Pregunta que presenta el grup municipal de Convergència i Unió en relació amb la rebaixa del cost del Tecnocampus.\n34 Pregunta que presenta el grup municipal de Convergència i Unió sobre el futur de la Ronda Barceló.\n35 Pregunta que presenta el grup municipal de Convergència i Unió sobre la planificació i construcció de noves escoles i l'enderrocament del CEIP Menéndez i Pelayo.\n36 Prec que presenta el grup municipal de Convergència i Unió sobre les vivendes contenidors de Figuera Major.\n37 Pregunta que presenta el grup municipal de Convergència i Unió sobre el Pla de Millora Urbana del sistema dotacional públic de Figuera Major.


Al gimnàs, prou mascareta - El blog del DiR - Editorial\nHome / Editorial / Al gimnàs, prou mascareta\nVa ser horrorós. Hi va haver un dia que no podíem sortir de casa. Ara fa dos anys, en només tres setmanes, del 23 de març al 12 d’abril, la COVID-19 va fer set mil morts a Catalunya. Des d’aquell pic hem anat recuperant la normalitat. Tota? No encara. Continua pendent acabar amb l’obligació de portar la mascareta en interiors, cosa que afecta els gimnasos i els centres de fitness.\nÉs cert, estem en les acaballes d’aquest malson. No obstant això, continua faltant valentia. De qui? El president d’Espanya, Pedro Sánchez, diu que la decisió és dels tècnics i els tècnics apunten al govern. I el govern d’aquí assegura que és cosa del govern d’allà, però que, si un cas, primer l’escola. I en aquest punt, el govern d’allà torna a tancar el cercle insistint amb els metges i els investigadors.\nAquesta situació és com un vodevil que no fa cap gràcia: els gimnasos estan oberts, però l’activitat s’ha de fer amb mascareta i això és un desastre. Amb les dades a la mà, hi ha un greu contra sentit. Miro d’explicar-lo. La gent més gran, de mitjana edat en amunt, encara no hi ha tornat. És a dir, als gimnasos hi falten els/les usuaris/usuàries que tothom sap que són els que més necessiten l’activitat física.\nDit d’una altra manera, allargant agònicament l’ús de la mascareta en interiors, les autoritats de salut fan fora dels gimnasos les persones que més els necessiten. Quina contradicció! Els metges són savis i saben molt bé com li costa a una persona gran mantenir la musculatura. I saben més bé encara que el camí per a mantenir-la és fer activitat física un parell de dies per setmana. Aquests metges també saben que això mateix es pot aplicar a l’elasticitat, que quan es perd costa molt de recuperar. O a l’activitat cardiovascular, que facilita la circulació sanguínia del cervell.\nNo estem parlant d’aspectes menors de la vida d’una persona. Al contrari. Per aquest motiu també és tan necessària la seva socialització, la capacitat de relacionar-se, cosa que es garanteix anant al gimnàs. Per tant, es miri com es miri, ara mateix la mascareta ja no té cap sentit perquè fa d’espantall i foragita dels gimnasos el col·lectiu que més necessitat té d’anar-hi.\nI aquesta és la contradicció. Diuen que les autoritats de la salut vetllen per nosaltres. Deu ser veritat. Fins i tot posen anuncis a la tele aconsellant-nos a menjar correctament i animant-nos a fer activitat si volem ser més longeus. Però a la que bades, fan just el contrari: mantenint l’ús de la mascareta en interiors, s’allunya dels gimnasos al col·lectiu que més els necessita.\nDe què serveix haver descobert les bondats dels hàbits saludables, de cuidar-se i de menjar sense fer animalades, i a la vegada no poder fer activitat física –cosa que, per exemple, vol dir guanyar pes– només perquè el govern s’entossudeix a mantenir el carai de mascareta? Per què s’ha de condemnar a tanta gent gran a descuidar el seu cos –és a dir, el seu benestar– mantenint una prohibició que avui ja no té cap sentit?\nA l’escola no, i als gimnasos, sí? Què és aquesta arbitrarietat? Fa dos anys vam aprendre que els indicadors de la incidència de la pandèmia eren sagrats. Els gimnasos vam estar tancats cent seixanta-quatre dies. Vam posar detectors de temperatura, ens vam adaptar al passaport COVID. Ho hem fet tot. Però ara, observant aquests mateixos indicadors, hem de denunciar que avui la COVID té una incidència mínima, petitíssima, i que, en canvi, no s’actua en conseqüència.\nQuè esperem? Què més ha de passar? La mascareta perjudica els gimnasos, lesiona els drets de la gent que hi vol fer activitat física i perjudica la salut de qui més s’ha de cuidar. Fins quan jugarem al gat i a la rata?\nLes portes dels gimnasos estan obertes. Ara només falta que s’imposi el sentit comú: fora mascareta. Cada dia que passa l’error és més greu. Esperar un senyal diví per enviar-la a passeig, és un error injustificable.


tercera.cat: Resultats J21 (II): Sant Andreu 1-1 Palamós\nSant Andreu i Palamós s'han posat al dia de la competició després de disputar els cinc minuts que tenien pendents de la J21. Amb l'1-1 sumat al còmput de gols de la jornada, aquesta és la més golejadora del campionat.\nEl partit s'ha disputat al Narcís Sala a porta tancada // Tercera.cat\nSense gols. Ni Sant Andreu ni Palamós han pogut trobar porteria en un mini-partit de cinc minuts en què cap dels dos conjunts ha gaudit d'una ocasió clara gol. Els locals han arribat fins a tres vegades a l'àrea rival, però no han creat prou perill per a superar la porteria empordanesa.\nAmb aquest resultat, el Sant Andreu guanya una posició i s'acosta a 7 punts del play-off, deixant enrere el descens a ja 12 punts de distància. El Palamós, pel seu cantó, guanya dues places i deixa el Rubí (divuitè) 4 punts per sota.\nAquests són els resultats definitius de la J21:\n*El partit es va iniciar el 17 de gener i va ser suspès al 85'\nAquesta és la classificació, amb el Sant Andreu-Palamós de la J21 finalitzat\nResultats: 5 victòries locals, 3 empats i 2 victòries visitants (en 9 partits)\nVideoresum del partit, peça de BTV Esports\nRecupereu la Pantalla #3div5 amb la resta de videoresums de la J21\nPublicat per Carles Garcia a les 20:29\nEtiquetes: #3div5, #futbolcat, 2015/2016, J21, Palamós, Resultats, Sant Andreu


FEDA Cultura i Andorra Sostenible organitzen un taller infantil per celebrar el Dia internacional de l’aigua — Forces Elèctriques d'Andorra\nFEDA Cultura i Andorra Sostenible organitzen un taller infantil per celebrar el Dia internacional de l’aigua\nPensat per a infants a partir de quatre anys, “Tristaina i la fàbrica de l’aigua” explicarà la importància de l’estalvi d’un recurs tan preuat per a Andorra el 19 de març al MW Museu de l’electricitat.\nEl món celebra el Dia internacional de l’aigua el 22 de març. Per aquest motiu, FEDA Cultura posarà en valor la importància de l’estalvi d’aquest recurs, un dels elements naturals més preuats, responsable de la major part de la producció d’energia nacional a través de la Central Hidroelèctrica. Ho farà mitjançant la sensibilització infantil amb un taller organitzat en col·laboració amb Andorra Sostenible aquest dissabte 19 de març.\n“Tristaina i la fàbrica de l’aigua” és el títol de la proposta que s’articula al voltant d’un conte que explica el funcionament del cicle natural de l’aigua, com prendre consciència de l’element, i com fer un bon ús i estalvi d’aquest recurs, protagonitzat per una nena de cinc anys, la Tristaina. Els nens i nenes que s’apleguin aquest dissabte de 16h a 17h al MW Museu de l’electricitat coneixeran a través del conte, però també amb algun exemple pràctic, quines de les nostres activitats diàries estan relacionades amb l’aigua.\nA més, ho faran al costat d’un dels millors exemples d’aprofitament del recurs, una infraestructura imprescindible avui en dia, la Central Hidroelèctrica que aprofita la baixada de l’aigua embassada a l’estany d’Engolasters a través d’una canonada forçada per transformar la seva energia potencial en electricitat, fent-la passar per les turbines. Serà una activitat didàctica i divertida que alhora també incidirà en un dels objectius fonamentals amb el context actual, la importància d’apostar per les energies renovables, com la hidràulica.\n“Tristaina i la fàbrica de l’aigua”\nTaller infantil Dissabte 19 de març de 16h a 17h\nReserves a fedacultura@feda.ad\nInfants a partir de 4 any


Els animalistes demanen que es prohibeixi el transport d'animals vius per mar\nEls animalistes demanen que Espanya prohibeixi les exportacions de bestiar viu i alguns empresaris reclamen normes clares per garantir el benestar\nAitor Álvarez García 07/06/2021 - 22.30 Actualitzat 09/06/2021 - 15.15\nCriar animals en granges de Catalunya i de la resta de l'estat per exportar-los vius per mar i sacrificar-los al lloc de destí és una pràctica habitual a l'Estat. Tarragona i Cartagena són els dos únics ports des d'on està permès que surtin vaixells carregats de vedells i xais que faran llargs viatges fins a països com Líbia, Egipte, l'Aràbia Saudita, el Líban o Turquia. Les condicions de benestar animal són molt dolentes, segons denuncien les ONG, que demanen que l'exportació es faci amb l'animal ja sacrificat. És a dir, que s'exporti la carn per evitar el patiment.\nA Catalunya i la resta de l'estat no s'ha obert el debat sobre aquestes exportacions, però en diversos països europeus, com ara els Països Baixos o el Regne Unit, ja s'ha prohibit o es prohibirà en els propers mesos exportar bestiar per mar si el seu destí és un escorxador. La majoria d'exportacions es fan a països àrabs i, durant el Ramadà i els mesos posteriors, augmenten.\nFa un mes, l'exportació d'animals vius en grans vaixells va entrar en l'agenda informativa a casa nostra. Va ser a causa del periple de tres mesos que van haver de fer 2.500 vedells pel Mediterrani, que havien sortit de Tarragona i Cartagena. Després que cap país àrab els volgués comprar, per sospitar que estaven malalts, van acabar sacrificats a Espanya. Hi ha una normativa europea que impedeix importar bestiar de fora de la Unió (i havien tocat ports turcs, egipcis i libis).\nUn vaixell amb centenars d'animals al seu interior\nTant els empresaris exportadors com les ONG assenyalen l'Estat com a responsable d'aquest despropòsit. Asseguren que van demostrar, amb anàlisis de sang, que els animals no estaven malalts i denuncien deixadesa de funcions en els funcionaris espanyols per solucionar la situació i evitar el sacrifici del bestiar per després incinerar-lo.\nTot plegat posa sobre la taula l'ètica en el transport d'animals vius per mar. Segons la legislació europea, l'estat membre des d'on surten els vaixells carregats de bestiar ha de seguir-ne el rastre i garantir-ne el benestar fins al punt de destinació. La realitat, però, és ben diferent. Un cop el viatge comença, Espanya i qualsevol altre país europeu perd el control dels animals.\n"S'han de prohibir aquestes exportacions, perquè no podem comprovar que compleixen la legislació europea", assegura en una entrevista amb TV3 Anja Hazekamp, observadora de la Comissió d'Investigació sobre Protecció dels Animals durant el Transport, creada pel Parlament europeu l'any passat.\nAquesta eurodiputada holandesa, que ha visitat els ports de Tarragona i Cartagena diverses vegades, afirma que "en el moment en què creuen la frontera europea, no hi ha cap forma de saber de quina manera són tractats aquests animals".\nÉs més econòmic transportar els animals vius per mar que exportar-ne la carn\nTransportar els animals vius surt més barat que exportar-ne la carn, perquè no calen neveres, pugen sols al vaixell i el sacrifici és més barat als països de destí. El viatge es fa sense veterinari a bord i alguns animals moren i els llencen al mar. Alguns cadàvers han aparegut a les costes de les Illes Balears, on hi arriben per les corrents marines de la zona.\nPerò també pateixen en arribar als escorxadors. Segons explica a TV3 l'activista Gabriel Paun, d'Animal International, la situació és "dantesca" en alguns d'aquests espais de sacrifici. Paun ha visitat escorxadors de països on Espanya exporta animals i assegura que s'hi ha trobat "treballadors sense preparació i sense equipament que tenen por dels animals grans". Per això, diu, "trencar-los els tendons o apunyalar-los als ulls és molt comú". Paun apunta: "És una de les pràctiques més horribles i esfereïdores que he vist mai."\nLes condicions de benestar animal en els vaixells són molt dolentes, segons denuncien les ONG\nEspanya, primer exportador europeu de vedells i vaques\nL'estat espanyol és el primer exportador europeu de vedells i vaques i el segon en xais i ovelles. La indústria ramadera és molt potent i aquí no hi ha hagut cap debat públic sobre aquest tipus d'exportacions. El ministeri d'Agricultura, Pesca i Alimentació, responsable de la matèria, ha rebutjat en diverses ocasions fer declaracions a TV3 per aquest reportatge i les ONG fa anys que denuncien opacitat per part de l'Estat.\nSilvia Barquero, directora executiva d'Igualtat Animal a Espanya, lamenta que "hi ha una falta total de transparència per part del govern espanyol en aquesta matèria" i es pregunta: "Com volem garantir el benestar d'aquests animals si ni tan sols ens faciliten la mínima dada sobre ells a qui ens preocupem de com es troben aquests animals?".\nBarquero també denuncia un altre problema associat a aquestes exportacions: els purins que s'expulsen en un viatge de diversos dies pel Mediterrani i que contaminen el mar. "Són tones de purins abocats al mar cada dia, que ningú controla i que fan malbé l'ecosistema marí", afirma l'activista animalista.\nVedells amuntegats en un vaixell\nHi ha exportadors que demanen que la normativa vetlli més pel benestar dels animals, amb mesures com ara l'obligació que viatgi un veterinari a bord, o que hi hagi un màxim d'animals per cada metre quadrat. Ara bé, consideren que aquestes normes han de ser internacionals, per tothom igual, perquè si no sempre hi haurà qui ho faci més barat a costa del benestar animal: "Si els costos han d'augmentar, que augmentin per a tothom", assegura Miquel Masramon Ordis, advocat d'un important exportador català d'animals vius.\nMasramon considera que "uns animals ben transportats, ben atesos, ben cuidats, són uns animals que tenen més valor, fins i tot si ho mirem des d'un punt de vista netament econòmic". Aquest advocat apunta que "el benestar dels animals interessa a tothom, no només pels mateixos animals, sinó pel seu valor".\nÉs ètic transportar animals vius en llargs viatges pel mar per sacrificar-los al destí?


Cinc cèntims: Literatura (vida) en estat pur\n27 de juliol de 2009 a les 23:43\nJo també ho penso. Gràcies per passar per aquí, SM. Una abraçada!\nPotser el proper cop que visiti Anglaterra poguem fer una cerveseta plegats. Jo també tinc un passat britànic: vaig viure a Bradford, Sttafordshire i Cambridge...\n27 de juliol de 2009 a les 23:48\nL'article és efectivament molt bonic, però si no m'erro és la transcripció de l'últim capítol de Quiet (no és per treure merit, només per posar les coses en el seu context).\n28 de juliol de 2009 a les 13:19\nGràcies, Allau. No ho sé, ja deia que no he llegit el llibre... Potser sí. Sigui com sigui, jo l'he descobert com a article a "La Vanguardia" i així l'he viscut.\n28 de juliol de 2009 a les 14:23\nEsta pendent aquesta cervesa, doncs! Segur que em pots donar bons consells per sobreviure entre anglesos...\n29 de juliol de 2009 a les 10:43\nJo diria que a aquestes alçades ets tu qui em donarà quatre consells... Però, deixem-nos de consells: sí a la cerveseta!\n29 de juliol de 2009 a les 11:57


FILOSOFIA INS ARNAU CADELL : 2020\nDEFENSANT LES FOTOGRAFIES FILOSÒFIQUES EL DIMECRES 18 A LES 16 HORES\nLA PERCEPCIÓ DEFORMA LA REALITAT ?\nCARLA BORRÀS PIERA 1 BATXILLERAT\nFINS A QUIN PUNT PODEM CONFIAR EN LA NOSTRA MEMÒRIA ?\nIRENE BORREGO 1 BATXILLERAT\nA tots ens ha passat de recordar vívidament un aspecte que ha demostrat ser totalment inventat. Llavors, on està la línia entre la realitat i la ficció? Tota la nostra existència podria ser una mentida. Aquesta fotografia és una metàfora de com actua la ment humana, a més d'esborrar, modificant la nostra percepció sobre el passat.\nAquestes dues alumnas finalment demà en un primer assaig i dimecres dia 18 de novembre coincidint amb el dia internacional de la filosofia per la UNESCO , a les 16 hores participen conjuntament amb la resta de fotografies en la defensa de les seves fotografies filosòfiques en un acte telemàtic obert a professorat , families i alumnat .\nL'acte en directe es podrà seguir en l'enllaç que la setmana vinent donarem . Podeu animar a amics i amigues, a familiars , a professorat a seguir la defensa de les dues alumnas que defensaran i ens explicaran perquè van triar la fotografia i quina és la pregunta que han pensat i relacionat amb la fotografia ...\nEtiquetes de comentaris: categoria, epistemologia, Fenomenologia, història, memòria, metafísica, realitat, records, temporalitat\nFINALISTES A LA MOSTRA DE FOTOFILOSOFIA EL 18 DE NOVEMBRE 2020\nEL JURAT PER VOTACIÓ POPULAR ( ALUMNAT DE PRIMER I SEGON BATXILLERAT) I EL JURAT FORMAT PEL PROFESSORAT DELS DEPARTAMENTS D'HUMANITATS I DIBUIX I ARTS PLÀSTIQUES HA DECIDIT PREMIAT I PORTAR A LA FINAL\nL'alumnat el dimecres 18 haurà de defensar les seves preguntes i fotografies filosòfiques via telemàtica davant la resta d'Instituts dels Païssos Catalans que participen ( Catalunya Nord , País Valencià , Illes Balears i Catalunya ) en un acte des de la Universitat de Barcelona i dins el festival BARCELONA PENSA .\nLes preguntes que han realitzat són :\n1.- Fins a quin punt podem confiar en la nostra història ? Irene Borrego .\n2,.La percepció deforma la realitat ? Carla Borràs\n3,. Estem sols o ens sentim sols ? Julia Garell\n4.- És racional l'amor d'un pare ? Laia Gallisa\n5.-Realment som èssers incomplerts ? Mariña-Xoao Sotelo\n6.- Podem considerar la nostra vida estable ? Sophie Jimenez\n7.- Cal una raó per ajudar els altres ? Cecilia Alarcon\n8.- Vocació o Coratge ? Pau Camps\n9,.Hi ha coratge en el color ?\n10.- Com podem descobrir nous oceans sino tenim prou coratge per abandonar la costa ? Clodagh O'tuama\nArribem a la fase final de la Mostra!\na. Us recordo el calendari que hi havia a les bases que us vam adjuntar.\nSi no ho heu fet ja, aquesta setmana heu de començar a fer la selecció de les millors fotofilosofies (un 10% màxim de les presentades, fins el dia 4). Vetlleu perquè no hi hagi fotografies copiades. És fàcil comprovar-ho obrint una finestra nova amb Google Images i arrossegant-hi des del blog la fotografia que vulgueu comprovar.\nb. Si pot ser sense exhaurir el termini, que és el dia 6:\nConstruïu amb PowerPoint (Office 2003, si us plau, sense portada, ni cap addició, seguint el model que adjuntem) una presentació de les vostres seleccionades.\nEmpleneu el segon formulari del CREAIF "Seleccionats Fotofilosofia" i adjunteu-hi la presentació de PWP.\nHem d'aprofitar l'acte final digital per fer-lo més participatiu. Per això, quan empleneu aquest segon formulari al CREAIF, indiqueu si penseu assistir a la videoconferència de l'acte (que enguany és el dia 18 de novembre, a les 16 hores) i quants alumnes hi assistiran des d'altres terminals. Tot i que es podrà veure en streaming d'UBTv, recomanem que s'assisteixi a la videoconferencia. (l'acte de l'any passat) https://www.ub.edu/ubtv/video/fotofilosofia-2019-barcelona-pensa)\nc. També ampliem el nombre d'alumnes que expliquin per què han fet la seva fotofilosofia. Per això us demanem que encoratgeu algun alumne o alumnes que poguessin defensar-la per videoconferència. Feu-m'ho saber al més aviat possible. Pensem que en comptes de 3 alumnes, com l'any passat, en fossin 10.\nTambé encoratgeu-los a enviar els videos reivindicatius de 10-15 segons a filoinfanta@gmail.com.\nUna vegada més, gràcies per la vostra animosa acollida i curosa participació!!\nP.S Properament us enviarem l'escaleta de l'acte i l'enllaç de la videoconferencia.\nHe relacionat aquesta fotografia amb la pregunta ja que per poder construir una torre amb les pedres, han d’encaixar totes, només amb una pedra que no compleixi la seva funció, no es podrà aconseguir la estabilitat.\nAquesta torre te un principi, el qual relacionariem amb l’inici d’una vida, a mesura que anem creixent ens anem apropant al final de tot.\nA la torre també consta d’una pedra final la qual marca la conclusió, però realment quan la vida conclogui ja res servirà, no podrem considerar si hem anat pel camí correcte acabant formant la construcció.\nAl llarg de la història de la filosofia, s’han plantejat moltes i diverses concepcions sobre la naturalesa humana. Per a Plató, existeixen dos mons: l’espiritual, immortal i etern, el de les idees, i el material, corruptible i mortal, el de les coses.\nAquest dualisme es dóna també en l’home: l’home és cos i ànima; tanmateix, la seva essència real i vertadera és l’ànima. L’home és una ànima presonera en el cos. En el seu llibre El banquet, planteja que en un inici erem dos éssers en un, i que vam ser separats. D’allà sorgeix la idea de que som éssers incomplets, i també la idea simplificada de la mitja taronja, que ens cal trobar una parella per completar-nos.\nPer a Aristòtil, en canvi, l’home és un punt en l’univers, però un punt important; i en tant que cosa natural ha de perseguir un fi. Aquest fi és el seu bé com a home i en aquest món.\nL’home platònic viu neguitós en aquest món per preparar el retorn al món autèntic: el de les idees; l’home aristotèlic, al contrari, forma part d’aquest món.\nLa relació que jo veig amb la pregunta i la imatge és que en la imatge hi ha un nen petit caminant sol, no hi ha ningú al seu voltant. A més, en la imatge es veu el reflex del nen a l’aigua, cosa que pot recordar encara més a que està ell amb ell mateix, està sol davant de tot, sense ningú que l’acompanyi. Recorda molt a la soledat. I quan penso amb la soledat em ve la pregunta de si realment estem sols o només ens sentim sols. Realment aquest nen està sol, sol davant de la vida o només se sent sol, perquè realment sí que hi ha algú al seu costat encara que ell no ho senti?\n45.- Fins a quin punt podem confiar en la nostra memòria?


La Nostra Revista | Temes d'Avui - Els ordinariats personals per als anglicans com a circumscripcions de l'Església catòlica\nEn el preàmbul de la constitució apostòlica Anglicanorum coetibus (4.XI.2009), que institueix ordinariats personals per als anglicans que demanen la comunió amb l´Església catòlica, el Papa Benet XVI reconeix, en primer lloc, el protagonisme de l´acció divina. La insistència amb què al llarg de molts anys un bon nombre d´anglicans han demanat la unitat amb l´Església romana no pot explicar-se sense una acció especial de l´Esperit Sant, que informa la vida de l´Església i promou la comunió comptant amb la col·laboració humana. És a la Santa Seu a qui pertoca de donar una solució corporativa a aquestes peticions, i ho ha fet mitjançant l´aplicació del Dret canònic, en la seva funció instrumental de l´acció de l´Esperit Sant. D´aquesta manera, comentar les característiques principals de la solució canònica adoptada exigeix, abans que cap altra cosa, retre homenatge a l´esperit propi del Dret de l´Església.\nElements substancials dels nous ordinariats\nBreument, la decisió jurídica i pastoral adoptada és com segueix: El Papa institueix la figura dels ordinariats personals, que seran erigits en el seu nom per la Congregació per a la Doctrina de la Fe, després d´haver escoltat la conferència episcopal de cada país. Cada ordinariat gaudeix d´una autonomia institucional que li permet, entre d´altres conseqüències, la celebració dels sagraments i la resta de ritus sagrats, a les seves parròquies i centres de culte, segons els llibres litúrgics de la tradició anglicana aprovats per la Santa Seu. Té gran importància ecumènica que els qui siguin rebuts a l´Església catòlica no necessitin renunciar a la seva pròpia tradició; i encara menys, si aquesta vida pròpia pot ser enriquidora al si de la comunió catòlica.\nL´Ordinari que estarà al capdavant de cadascú d´aquests ordinariats serà un bisbe o un prevere nomenat pel Papa, i el governarà amb potestat vicària, és a dir, en nom del Romà Pontífex.\nEl presbiteri de l´ordinariat el constituiran els clergues incardinats en ell: antics ministres anglicans o altres que siguin promoguts a l´ordre sagrat en l´ordinariat. No hi ha una equivalència automàtica entre l´antic ministeri anglicà i el sagrament de l´ordre catòlic, de manera que serà necessari que aquells ministres anglicans siguin acceptats com a candidats a l´ordre sagrat a l´Església catòlica. S´estableixen aquí algunes peculiaritats en relació amb l´obligació del celibat dels sacerdots. Encara que no es tracta d´una solució completament nova, perquè ja ha estat aplicada en casos singulars, si els candidats a l´ordre sagrat són antics ministres anglicans ja casats, podran ser dispensats de la norma del celibat. En cap cas no es permet el matrimoni després d´haver rebut l´ordenació sagrada.\nEl poble de l´ordinariat estarà format per laics i consagrats pertanyents a la comunió anglicana que siguin rebuts a l´Església catòlica o que hagin rebut els sagraments de la iniciació cristiana (és a dir, el Baptisme, l´Eucaristia i la Confirmació) en l´ordinariat. Per tractar-se d´una institució sense territori canònic propi, l´adscripció no pot dependre exclusivament del domicili en un determinat lloc, per la qual cosa serà necessari que cada fidel manifesti per escrit la seva voluntat de pertànyer a l´ordinariat.\nRelació amb altres ordinariat\nEm sembla que les característiques indicades resumeixen la substància dels ordinariats personals per als anglicans. Hi ha naturalment altres elements interessants que ara no podem analitzar, sobretot els que tenen a veure amb aspectes de la relació entre els ordinariats i els bisbes i diòcesis locals. Però és oportú respondre breument a la pregunta sobre la inserció d´aquests ordinariats en l´estructura pastoral i de govern de l´Església.\nEls nous ordinariats s´integren en el gènere canònic de les circumscripcions eclesiàstiques personals, no territorials. Són, per tant, comunitats jeràrquicament estructurades, compostes de clergat i poble, equiparades pel Dret amb les diòcesis i orientades en aquest cas al fi de rebre i integrar fidels de tradició anglicana en la comunió catòlica. En cap moment aquestes noves comunitats jeràrquiques no són qualificades com a Esglésies particulars en els textos que s´acaben de publicar. Han d´estudiar-se sobretot en relació amb altres circumscripcions personals reconegudes per l´Església, com són els ordinariats ja existents i també les prelatures personals.\nLa figura de l´ordinariat és relativament recent en la vida de l´Església, ja que només va començar a utilitzar-se a partir de la meitat del segle passat. Actualment, s´empra en alguns països com a instrument per organitzar l´assistència religiosa de fidels catòlics orientals que resideixen en països de ritus llatí quan en aquests llocs no està constituïda la Jerarquia del ritus propi d´aquests fidels. De vegades es parla senzillament d´ordinariats rituals. La solució a què s´ha arribat és que el bisbe o l´arquebisbe llatí de la capital de la nació afegeixi al seu ofici propi la funció d´Ordinari responsable de l´assistència pastoral dels fidels orientals catòlics en tot el país. D´aquesta manera, una mateixa persona exerceix dos oficis: el de Bisbe diocesà de la corresponent diòcesi llatina i el d´Ordinari per als catòlics de ritus orientals que visquin al país i no tinguin Jerarquia oriental pròpia. Actualment hi ha cinc ordinariats amb aquestes característiques: a Àustria (erigit el 1945 i que agrupa als fidels de ritus bizantí), el Brasil (1951), França (1954), l´Argentina (1959) i Polònia (1991). Com veiem, la raó pastoral que motiva l´erecció d´aquestes estructures és doble: d´una banda, el ritus dels fidels; d´altra banda, la seva residència en territori de ritus divers i l´absència de Jerarquia pròpia. Els ordinariats rituals són circumscripcions de col·laboració interritual que serveixen d´ajuda o complement pastoral pràctic a les Esglésies locals. Vénen justificats pel principi de la salus animarum i pel respecte a causa de la diversitat de ritus dins la comunió catòlica.\nMés coneguda, per la seva difusió i estructura, és la figura dels ordinariats militars, que fins a 1986 eren denominats vicariats castrenses. A través d´aquestes circumscripcions especials, la Santa Seu organitza en diferents països l´assistència religiosa als militars i familiars. La circumstància personal, socialment rellevant, que justificarà l´establiment de l´ordinariat militar és el compromís professional de nombrosos catòlics amb l´exèrcit. Actualment, els trenta-cinc ordinariats militars establerts en diversos països i continents es regeixen en els seus elements comuns per la constitució apostòlica Spirituali militum curae, promulgada per Joan Pau II el 21.IV.1986. Aquesta llei-marc és completada pels estatuts particulars sancionats per la Santa Seu per a cada ordinariat. Els ordinariats militars depenen de la Congregació dels Bisbes o, si escau, de la Congregació per a l´Evangelització dels Pobles. L´Ordinari militarés l´ofici capital de l´ordinariat. Pertany al gènere dels prelats amb jurisdicció quasiepiscopal, de manera que normalment rep el sagrament de l´episcopat i està jurídicament equiparat en les seves funcions amb els bisbes diocesans. El presbiteri de l´ordinariat militar està format per sacerdots que s´hi incardinen o que treballen temporalment al seu servei. El poble d´aquesta circumscripció personal el formen principalment els militars de professió, però també les seves famílies i altres fidels que tenen relació habitual amb les institucions militars.\nUn aspecte molt important de l´ordinariat militar és que la potestat que exerceix l´Ordinari militar és cumulativa amb la del Bisbe diocesà i la del capellà militar és cumulativa amb la del rector local. Això fa possible que, al servei dels fidels de l´ordinariat, puguin actuar tant els uns com els altres, naturalment amb un criteri de coordinació, de manera que el Bisbe i el rector local només han d´actuar quan falti o es vegi impedit l´Ordinari militar o el capellà de l´exèrcit. El fonament de la important institució de la potestat cumulativa és que els fidels de l´ordinariat són també fidels de la diòcesi i de la parròquia del lloc on resideixen. Aquests aspectes de la potestat cumulativa marquen una significativa diferència entre els ordinariats militars i els nous ordinariats personals per als anglicans, ja que en les normes que s´acaben de publicar per a aquests la potestat de l´Ordinari no és, com a principi general,cumulativa amb la del Bisbe diocesà; tampoc no hi consta un reconeixement explícit que els fidels de l´ordinariat personal per als anglicans formin part de la diòcesi ni de la parròquia on tinguin el seu domicili.\nComparació amb les prelatures personals\nFinalment, entre les circumscripcions personals es compten també les prelatures personals regulades pel Codi de Dret Canònic de 1983 (CIC). Són circumscripcions eclesiàstiques governades per un prelat, erigides per la Seu Apostòlica per a tasques pastorals especials, encara que aquesta especialitat pot tenir diverses manifestacions: pot tractar-se de grups socials que per ser atesos necessitin una cura pastoral peculiar, o bé pot ser peculiar la tasca mateixa que hagi de potenciar-se mitjançant aquestes prelatures, com succeeix amb la Prelatura personal de l´Opus Dei: en efecte, en aquest cas, la figura canònica de la prelatura personal serveix substancialment per donar consistència i continuïtat a la difusió de la crida universal a la santedat mitjançant la cooperació orgànica dels sacerdots i laics que hi pertanyen.\nAl llarg dels últims mesos, els mitjans de comunicació han comentat que els ordinariats podrien ser regulats com a prelatures personals. El mateix va passar, en el seu moment, amb els treballs preparatoris de la regulació de la legislació sobre els ordinariats militars, perquè va ser seriosament considerada la possibilitat que es denominessin prelatures militars o castrenses. A la vista de la regulació finalment establerta, resulta evident que la Santa Seu ha preferit aplicar al cas l´instrument canònic d´un ordinariat personal dependent de la Congregació per a la Doctrina de la Fe, i ha optat per posar-hi al capdavant un Ordinari amb potestat vicària del Papa.\nNo obstant això, no han de desconèixer-se els elements de semblança que es comproven entre ambdues institucions (ordinariats personals i prelatures personals). Per això és necessari tenir presents no sols els cànons 294-297 que el CIC dedica a les prelatures (aquests quatre cànons no són suficients per regular una prelatura personal) sinó també la vida de l´Església, és a dir, l´aplicació de la figura en el casde la Prelatura de l´Opus Dei. Alguna opinió difosa aquests dies pretén que els laics només podrien ser cooperadors externs de les prelatures personals, a partir d´acords bilaterals; això les distingiria dels ordinariats personals, que admeten com a membres fidels laics i consagrats. Aquesta opinió no pot fonamentar-se en el CIC, que no afirma tal cosa per a les prelatures personals. En el cànon 296, en al·ludir a la relació dels laics amb les prelatures, el Codi va optar per l´expressió “cooperació orgànica” a fi de no limitar les formes de cooperació del laïcat només a la incorporació; però no per excloure que els laics formin part o puguin incorporar-se en sentit propi a les prelatures. D´altra banda, és important la dada que Joan Pau II sancionés el CIC i erigís pràcticament en les mateixes dates la Prelatura de l´Opus Dei.Resulta forçada la hipòtesi que el legislador suprem hauria estat contradictori amb si mateix en regular unes suposades prelatures personals sense laics (les del Codi) alhora que estudiava i decidia la primera aplicació d´aquestes prelatures erigint-ne una (l´OpusDei) en la qual els laics ocupen una posició central com a fidels de la prelatura. L´observació és de gran importància jurídica perquè en la interpretació de la llei no té sentit partir del pressupòsit d´una contradicció normativa, ja que, si es donés realment, el legislador no l´hauria volgut sense indicar-ho, la qual cosa obliga l´intèrpret a buscar sempre una solució harmonitzadora i no separatista. D´altra banda, és interessant assenyalar com es regula en la constitució apostòlica Anglicanorum coetibus i en les normes complementàries la manera d´incorporar-se a l´ordinariat personal. És precisament del tipus previst genèricament pel cànon 296 del CIC, desenvolupat particularment en els estatuts de l´Opus Dei: és a dir, els fidels han de manifestar per escrit el seu desig de pertànyer a l´ordinariat i, complerts els requisits previstos, feta la professió de fe i rebuts els sagraments de la iniciació cristiana, hi són admesos.\nHe esmentat al començament d´aquest article el reconeixement formal per part del Papa de l´acció de l´Esperit Sant, que ha promogut aquesta realitat de comunió corporativa que ha d´aplicar-se a partir d´ara. La intervenció pontifícia obre nous camins de flexibilització en les estructures canòniques pastorals mitjançant un complement del principi tradicional de la territorialitat.\nProfessor d´Organització Eclesiàstica


MOCIÓ D’ADHESIÓ A LA DECLARACIÓ DE LA MESA PEL XÚQUER EN DEFENSA DEL FUTUR DEL NOSTRE RIU I DE L’ALBUFERA – Compromís per Alberic\nMOCIÓ D’ADHESIÓ A LA DECLARACIÓ DE LA MESA PEL XÚQUER EN DEFENSA DEL FUTUR DEL NOSTRE RIU I DE L’ALBUFERA\nLa Mesa pel Xúquer composada per entitats ecologistes, regants, ajuntaments, sindicats, partits polítics, organitzacions agràries i societat civil, reunida a Alzira el 28 d’abril de 2018 vol transmetre a la societat la següent declaració\n– Oposar-se de manera frontal a qualsevol transferència d’aigües del Xúquer a altres conques des d’Alarcón o des de qualsevol altre punt que no siga a la Marquesa, prop de la desembocadura.\n– Exigir la recuperació integral del Xúquer i de l’Albufera així com dels aqüífers i sistemes aquàtics associats. Demanant que finalitze la sobreexplotació de l’aqüífer de la Manxa Oriental, que priva al riu d’una gran part del seu cabal base. Recuperant el llit del riu amb el seu eixamplament i la plantació de vegetació de ribera.\n– Millorar la qualitat de les aigües del Xúquer, posant en marxa mesures per reduir radicalment l’ús de plaguicides que s’han trobat en el Xúquer, segons l’informe d’Ecologistes en Acció.\n– Exigir l’abastiment d’aigua de la millor qualitat als pobles de la Ribera del Xúquer, posant en marxa mesures per a la recuperació dels aqüífers contaminats i establint de manera immediata perímetres de protecció de les captacions.\n– Demanar una revisió a l’alça del cabals ambientals del Xúquer i de l’Albufera, de manera que els estalvis produïts, es destinen de manera preferent a millorar aquests cabals. També els de l’estuari, al que s’ha deixat pràcticament sense cabal ambiental els últims 4 km de riu.\n– No acceptar que es vulneren les condicions fixades per al transvasament al Vinalopó, des de la Marquesa, o siga, es podran transferir aigua de sobrants, una vegada garantits els cabals ecològics i respectats els diferents usos de la conca. En cas contrari es denunciarà a la Unió Europea aquest incompliment.\n– Traslladar a la ciutadania aquestes conclusions, informant de la situació real del riu i de la necessitat de prendre consciència de que el seu futur sols serà possible amb l’actuació dels distints sectors de la societat.\nPer tot l’exposat, l’Ajuntament d’Alberic\nPRIMER: Aprovar les mesures anteriors per preservar el nostre riu Xúquer.\nSEGON: Fer arribar aquest acord a la Generalitat Valenciana, al Ministeri d’Agricultura, Medi Ambient i Alimentació, així com als ajuntaments de la Ribera del Xúquer.\nAlberic, 14 de maig de 2018\n← MOCIÓ PER A RECUPERAR EL TRINQUET D’ALBERIC\nMOCIÓ PER UNA LLEI ELECTORAL MÉS JUSTA, IGUALITÀRIA, DEMOCRÀTICA I PARTICIPATIVA →