' ' Els vins que vaig tastant: Cooperativa Falset-Marçà\nEl passat 21 d’abril vam muntar un tast de vins de la Cooperativa Falset-Marçà a Sabadell en que l’Oriol Prats que treballa allà, ens va fer una exel·lent presentació d’una selecció de vins d’aquesta prestigiosa Cooperativa que precisament aquest any celebra el centenari.\nOriol Prats a la presentació\nVam començar amb un vermut de Falset per obrir el dinar.\nI a continuació per acompanyar un conjunt de 4 antipasti vam poder tastar dos blancs d’aquest celler. L’Ètim blanc 2011 i el Castell de Falset 2007. Els dos fets a partir de garnatxa blanca.\nA continuació teníem una selecció de botifarres de la Botifarrera de Sta Maria del Mar i com vins vam tastar un Ètim Syrah 2006 i un Esparver 2005.\nJa per acompanyar els postres (Tarta Tatin i pastisets de Rasquera) vam tastar un Ètim Verema tardana 2009.\nJa gaudint del Verema Tardana...\nLa breu descripció dels vins la teniu aquí:\nEl Vermut de Falset porta gairebé 100 anys sent L'aperitiu per excel·lència en aquesta zona. S’elabora utilitzant una la fórmula de principis de segle passat (1919), en la que s'empren 120 plantes diferents que han estat macerant durant més d’un any en bocois de roure. A aquesta essència se li afegeix el vi blanc de macabeu i garnatxa blanca "Brisat", vi que ha estat vinificat en contacte amb les pells, Per a obtenir més aromes i un color més fosc.\nSe li aporta dolçor i envelleix un mínim de anys. Tres en tines de fusta que tenen gairebé 90 Anys d’antiguitat fins a obtenir Les aromes desitjades i el color ambre característic. I un preu molt interessant: 6,14€.\nÈtim Blanc 2011. Garnatxa Blanca 100% de vinyes velles, varietat difícil de trobar, a la actualitat només es cultiva en petites quantitats en al Sud de França, sud d'Aragó, Priorat, Montsant i Terra Alta. Es van arrencar moltes vinyes causa de la seva delicadesa i dificultat de cultiu.\nPresenta color groc palla color d'un, net i brillant Amb Espurnes verdoses\nNas: intensitat mitja, elegant i Amb una expressió diferent Que li atorga la Varietat. Florals (flor d'acàcia de, tarongina), Cítrics (pell de llimona, el pomelo), pinya, fruita de la Passió i Pastisseria.\nEn boca: - Fresc, elegant, intens però toc de Complexitat i Personalitat, això ho aconseguim amb La Bóta. I a un preu sorprent que fa que la seva RQP sigui óptima: 5,85€.\nCastell de Falset 2008 Garnatxa Blanca i amb producció limitada de 1.200 ampolles. És un vi complex i valent que a mi particularment m’encanta i és un blanc de gama alta que pot competir sense cap complexe a la gama dels millors blanca amb fusta fets a Catalunya.\nColor de groc pàl·lid Amb Reflexos daurats, net i brillant.\nEn nas desplega tot un Ventall d'Aromes, afruitat d'aranja, poma, litxi, cítrics, conjuntat perfectament Amb els tons de la criança, fleca recent, pastissos, que contrasta amb les notes minerals i elegants amb records de flors, com la acàcia\nEn boca Potent, molt untuós, Amb molt volum. Molt ben equilibrat Amb L'acidesa, ressalta la seva Frescor. Final de Molt Llarg i Ens Recorda una aranja, mango vainilla i torrats. El seu preu és de 19,95€\nÈtim Syrah 2006. Fet amb Syrah 100% i amb fermentació alcohòlica realitzada a 28 º C, i posterior maceració de 27 Dies. Criança de 14 mesos en bóta roure francès nova, de prestigioses boteries, Amb torrat suau i mig.\nPresenta color vermell granat rivet violaci , aroma de fruites negres madures: Nabius, mores, cassis. Fons balsàmic d'eucaliptus i menta fresca. En bon Equilibri Amb els tons de la bóta, espècies com la vainilla, la canyella, torrats i torrefactes (toffe, bombó anglès) i marcat caràcter mineral, grafit, torba, sotabosc mediterrani i (romaní, estepa, farigola ....).\nEn conjunt molt complex, ple de matisos i en constant Evolució a la copa. El seu preu és de 18,90€\nEsparver 2005 Estem parlan d’un vi d’alta gama i que pot competir sense complexe amb altres vins que degut a procedir de cellers amb actives campanyes de màrqueting, sembla que tinguin més ressó.\nElaborat a partir de garnatxes I carinyenes de més 90 Anys, acompanyat de 5% de Syrah i 5% de cabernet sauvignon. Les vinyes es troben en estretes terrasses en sòls pissarrosos molt pobres,a una altitud de 450 metres sobre el nivell del mar ..\nPresenta color picota profund Amb Espurnes violàcies, de capa molt coberta.\nEn Nas inicialment les fruites del bosc, mores, nabius, cassis, aromes florals. A continuació apareixen notes de fruita roja, maduixa, gerds, magrana. Deixant respirar El vi apareixen marcats tons minerals de la pissarra,\nÉs un vi que evoluciona en la copa sorprenent contínuament.\nEn boca és carnós, untuós Amb molt volum. El seu preu és de 29,90€\nÈtim Verema Tardana\nAquest vi dolç negre s’elabora amb una Selecció de Vinyes velles de garnatxa, de Verema Tardana (segona quinzena d'octubre), Per tant la Concentració de sucre al fruit és molt elevada. La seva RQP el fa imbatible en aquesta gama de dolç.\nPresenta bonic color de robí granat Amb rivet, net i brillant.\nEn aromes destaquen les confitures de fruites, de maduixes, prunes negres, mores.\nFragàncies intenses de figues seques, panses, fruita gebrada, conjuntades amb aromes de la bóta,\nFruits Secs, torrats, cacau, i Alguna nota d'eucaliptus.\nEn boca molt agradable, amb un pas vellutat, La dolçor ben equilibrada amb L'acidesa i l'alcohol, resultant molt desitjable. Final molt llarg, apareixen els records, una panses, xocolata i Melmelades. I a un sorprenent cost de només 7,70€\nEn resum un molt bon dinar amb un gran tast. Gràcies a tots els que vareu venir i a la Cooperativa Falset-Marçà, per la seva deferència.\nPublicat per Ricard Sampere a 19:55\nEtiquetes de comentaris: Cooperativa Falset-Marçà, vins\nAnònim 28 d’abril de 2012, a les 23:28\nI que em dius del blanc dolç?\nSon dels pocs dolços assequibles que es produeixen aquí.\nRicard Sampere 29 d’abril de 2012, a les 0:42\nEm sembla també una opció excel·lent el blanc dolç. Ara fa uns mesos vaig estar en un tast de vins dolços en que era la opció low-cost.\nI en la comparativa van quedar molt be. I pensa que hi havien vins que multiplicàven el seu cost per 5 o per 6...\nManel 30 d’abril de 2012, a les 19:43\nTot plegat va estar molt bé, moltes gràcies per comptar amb nosaltres.\nRicard Sampere 1 de maig de 2012, a les 17:00\nI a veure que més podem organizar.... Les ganes hi són per part nostra....\nMarta 1 de maig de 2012, a les 16:21\nQuè voleu que hi digui???? M'ho vaig passar genial..... donar les gràcies públicament als que vareu compartir aquesta festa... a la Cooperativa pels vins i les explicacions....i al cuiner !!!!!\nRicard Sampere 1 de maig de 2012, a les 17:02\nPer una vegada 100x100 d'acord.....:)\nBe.... Quasi d'acord, doncs del cuiner jo no en puc parlar....:)))\nRealment ho vam passar molt be... I els vins de molt bon nivell.\nCooperativa Falset Marçà 1 de maig de 2012, a les 21:03\ngràcies per tot , és un plaer llegir-vos i saber que vau gaudir amb els nostres vins!\nRicard Sampere 1 de maig de 2012, a les 21:11\nLes gràcies a vosaltres.... Va estar molt be.\nEns veiem a la Fira....\nCooperativa Falset Marçà 2 de maig de 2012, a les 7:49\naixò ricard, ens veiem a la fira! us esperem\nmalVIatge 6 de maig de 2012, a les 22:27\nRicard, el meu reconeixement per la feina feta des de el teu bloc. Et traspasso el Liebster Blog.\nRicard Sampere 7 de maig de 2012, a les 9:32\nGràcies Gali per pensar en el meu blog.\nPerò mai segueixo aquestes "cadenes". Espero no t'ho prenguis malament, però és la meva costum.


La revista 'Descobrir' presenta un Manifest a favor d'un nou model de turisme al servei del país - som.cat\n“Estem passant per un tràngol tan dramàtic com sobtat. La pandèmia de la Covid-19 ens ha agafat amb els deures pendents i ha fet aflorar totes les contradiccions d'un sistema econòmic i social que viu del creixement il·limitat, la hipermobilitat i la sobreexplotació del turisme internacional de sol i platja. Un model majoritari que a Catalunya porta 40 anys de creixement ininterromput i que ha derivat en el monocultiu turístic de masses al litoral que ara fa fallida”.\nAixí comença el Manifest que s’ha presentat públicament aquest dimecres dia 30 de setembre de 2020 i que ja compta amb nombroses adhesions d'entitats i personalitats rellevants del sector turístic del país.\nEl Manifest evidencia les contradiccions que, a causa de la crisi sanitària, ha viscut l'actual model, basat en el turisme de masses de sol i platja, i proposa cinc grans mesures per avançar cap a un nou model més sostenible:\n4. Ordenar l'activitat turística per combatre la massificació\nSi t'hi vols adherir, entra al web del Manifest del Descobrir!


CiU s’imposa de forma clara a la comarca | Notícies | SomGarrigues\nDilluns, 29 de de novembre de 2010\nCiU s’imposa de forma clara a la comarca\nConvergència i Unió s’ha imposat amb comoditat en tots els municipis de la comarca, amb només una excepció: Fulleda, on la formació més votada ha estat ERC. Mentre que els convergents milloren els seus resultats respecte al 2006, el partit que encapçala Joan Puigcercós perd el segon lloc a la comarca per donar pas al PSC. Dels 33 pobles que conformen les Garrigues, ERC només es manté com a segona força en 10. Malgrat tot, empitjora els seus resultats i perd vots a tots ells menys a Tarrés. En qualsevol cas, val a dir que la tendència majoritària situa als socialistes també amb pitjors resultats que en els comicis anteriors. L’únic municipi de la comarca on els republicans no aconsegueixen cap vot és els Omellons. Plataforma per Catalunya es converteix en aquest municipi en la quarta força més votada, per sota dels socialistes amb només un vot de diferència, i els populars ocupen la segona posició per sota de CiU amb un 24,81% dels vots.\nD’altra banda, el PP guanya vots en 13 municipis de les Garrigues. Malgrat tot, aconsegueix un percentatge dels sufragis molt similar al de fa quatre anys. Finalment, pel que fa a Solidaritat Catalana per la Independència és converteix en el cinquè partit més votat, en general davant d’ICV-EUiA.\nLes Garrigues aconsegueix un 64% de participació, un punt i mig menys que fa quatre anys però 2,25 per sobre de Lleida (61,75%), la circumscripció amb major participació del país. Així mateix, el percentatge de participació a les Garrigues està per sobre de la xifra catalana que se situa en el 59,95%. Així mateix, en el conjunt de Catalunya es supera en gairebé quatre punts el percentatge de 2006.\nVeure resultats per municipi:


Inforeflexió.Cat: d’octubre 2011\nper Alfonso Grandal López (Arxiu Municipal de Cartagena)\nL’any 1245 Cartagena, que era des de feia segles una ciutat àrab i musulmana, cau en mans castellanes. Ferran III el Sant, després d'haver signat amb el rei moro de Múrcia el tractat d’Alcaraz el 1243, pel qual es comprometia a “protegir” els murcians a canvi que ells el reconeguessin com a senyor, va haver d’enviar el seu fill, el príncep Alfons, futur Alfons X el Savi, al capdavant d’un exèrcit per fer efectiu el domini en les ciutats que, com Cartagena, s’havien negat a acceptar la capitulació. Una part de la població abandona la ciutat després de la conquesta i gairebé tots els altres ho fan un cop fracassada la revolta que hi hagué el 1264.\nI doncs, Cartagena esdevé una població castellana a mitjan segle XIII. Tanmateix, tots els testimonis dels anys següents ens diuen que els habitants, com els de la ciutat de Múrcia i els d’altres poblacions del regne, enraonaven català. I nombrosos indicis ens fan pensar que aquest idioma el van continuar parlant una bona part dels murcians durant unes quantes generacions, potser fins al segle XVI.\nLes causes d’aquesta paradoxa aparent no són cap misteri. Les mateixes cròniques de l’època les expliquen. Diu la del català Muntaner: «E com la dita ciutat [Múrcia] hach presa e poblada tota de Cathalans, e axi mateix Oriola e Elx e Guardamar e Alacant e Carthagenia e los altres llochs; si que siats certs, que tots aquells qui en la dita ciutat de Murcia o els dauant dits llochs son poblats son vers Cathalans e parlen del bell cathalanesch del mon.»\nPer la seva part, la crònica d’Alfons X diu: «E poblaba la tierra (de Murcia) de los más cristianos que podía... e porque non podía haber gentes de la su tierra que las poblasen, vinieron y e poblaron muchos catalanes de los que eran venidos a poblar en el reino de Valencia.»\nI la crònica de Ferran IV especifica que la majoria dels habitants del regne de Múrcia «eran catalanes [...] salvo [...] Lorca, que moraban castellanos». [...]\nLes empremtes actuals del català a Cartagena: vocabulari i toponímia\nComencem pel lèxic. N’hi haurà prou amb extreure, dels centenars de paraules d’origen català que pul·lulen (que pul·lulaven, més aviat, perquè estan desapareixent ràpidament) en la parla tradicional cartagenera, algunes d’especialment característiques.\nRecordem, per exemple, leja (< lleixa), pelufa (< pelusa), llanda, mona (de Pasqua), molla, yaya, borradura, trenca, bufeta, rampa (‘dolor muscular’), garapá (< [es]garrapada), telo (< tel), solaje, suco, mostoso, pansido, ansa, amanoso, puncha, fangue, corcón, corcar, correntín, manifacero, minso, barra (‘desvergonyiment’), rebuche, caire, pavor (< paó), bardisa, esclafar, embolicar, rebolicar, olivera, garrofero, rogalicia (< regalèssia), tramuso, tápena (< tàpera), pésol, bajoca, ginjolero, abercoque, murta, baladre, gavina, cucala, blanca (‘garsa’), porputa (< porput, puput), merla, cabernera (< cadernera), clanco (< cranc), chapina (< xapina = petxina), lobarro, magre (< mabre ‘peix’), aladroque, lisa (< llisa), móllera, grisa, rascasa, llampúa (< llampuga), raspallón, letón (< lletó), grumeje (< grumeig), trasmalle, esculle, capuzar (< capbussar), servar, jaloque (< xaloc), maestral, trasmontana, gregal, lebeche (< llebeig), llampo (< llamp), boria (< boira), nina, melsa, camota (< cama), mamellas, polsaguera, espolsar, espolsador, helor (< gelor), “hacer pena”, “la madre que te va a parir”, “durar más que un culo de mortero en un bancal”, sufix -ador en comptes de l’habitual castellà -adero (lavador, abrevador, matador).\nI, ara ja definitivament perduts o en desús en aquelles terres, hi havia també aladre (< arada), ancoraje, barquerol, bestiar, bol (l’expressió hacer bol ‘tirar la xarxa’ encara és viva), bonítol, botiga, carrerón, censal, colla, corredor de oreja, faición (< faiçó), gaña, ginebro, graellas, hortolano, illa, lagosta, lleña, maestre de axa (< mestre d’aixa), magacén, manobre, perpalo (< parpal), raval, xexa (< xeixa).\nL’altra herència que queda a Cartagena de la llengua catalana és un bon feix de noms de lloc, el significat original dels quals pot passar i sol passar desapercebut als cartagenencs d’avui. [...] De procedència catalana segura o molt probable tenim o teníem a la ciutat la Serreta, el Molinete, Cabtor (< cap tort), el Raval, la Roca (‘muntanyeta pètria’), los Antigones.\nA la rodalia, el Plan (< el pla), la Fontaneta, la Rogeta, el Roldán (< Rotllan), Beaza i Beaceta (< beaces). A la costa, la Punta del Gate (< gat), la Parajola (< plajola), la Coveta, Cab Roche (< cap roig), el Bolete, l’illa anomenada Plana, el Rihuete, la cala Reona (< redona), Calnegre (< cap negre), Calblanque (< cap blanc), la Gola, la Mejana (< mitjana), el Estacio (< estaci), les illes anomenades Rondella i Grosa, la Porpuz (< porput o puput), el Gorguel, el Avenque, la rambla Voltada, el Veal (< vedal < vedat), Atamaría, (tamarida), la Caragolera, el pic Miral (< mirall).\nAltres noms més antics, llatins o àrabs, van passar pel sedàs del català abans de ser finalment castellanitzats: Altaona (< Altadona < al-Tahuna), Cabo de Palos (< cap de Pals), Cabo Tiñoso (< Castiltiñós < Cabtil Tiñós), Pormán (< Purtumán < Burtuman), El Portús (< el Pertux < el Portux), i potser les illes Hormigas i La Albufera, antic nom del mar Menor. Per acabar, alguns noms àrabs, que ja existien en català, pot ser que arribessin en aquest idioma, com Mandarache (port), antic topònim del port de Cartagena que també es trobava al port de Barcelona. [...]\nTraducció adaptada i extractada de l’article «Cuando en Cartagena se hablaba catalán», publicat a la secció «Lenguaje cartagenero» de la revista Cartagena histórica, n. 14, 2006. Hi ha més dades sobre el tema en un article del mateix autor, Alfonso Grandal López, «Algunes emprentes de la permanència del catala a la comarca de Cartagena (Múrcia): del segle XIII al XVI», a Quaderns de Migjorn, 3, Alacant 1998, traducció de Ramon Codina i Bonet.\nEtiquetes de comentaris: Alfonso Grandal López, Cartagena, català, Jaume I, qüestions de llengua, Ramon Muntaner\nÉs mentida que al final de l’escolarització tothom parli català i castellà perfectament. A Catalunya, la majoria de persones parlem un català força dolent, escolaritzats o no. És un català fet d’estructures sintàctiques castellanes, farcit de castellanismes en el vocabulari, parlat amb una quantitat d’errors gramaticals i escrit amb una abundància d’errors ortogràfics que ningú no es permet en castellà. És al carrer, però es veu també en alguns diaris, se sent a les ràdios i als telenotícies, el parlen els polítics, catalanistes o no [...], i s’estén pertot. [...] És cert que la immersió ha estès el català a capes socials que n’haurien quedat al marge i que ha propiciat la comprensió de l’idioma. També és cert que l’estat de la llengua és natural després de dues generacions de franquisme i d’immigració castellanoparlant en massa. Però no ens enganyem: tenim un problema greu d’exigència a l’escola amb el català, no d’hores lectives.\nSegona mentida: a Catalunya no hi ha conflicte lingüístic. Oi tant que n’hi ha: si ets únicament castellanoparlant només te’l trobes quan els teus fills tornen de l’escola i et parlen en catanyol. I mira com emboliquen la troca. I si ets catalanoparlant, és a dir, bilingüe, el conflicte te’l trobes a la majoria de bars, als jutjats, als hospitals, als serveis de teleoperadors i, molt especialment, a les administracions públiques controlades pel govern central: Policia Nacional, Delegació del Govern, aeroports, Renfe i universitats. Per no parlar del carrer o el pati d’escola, on la intimidació, la ignorància i el complex d’inferioritat fan canviar d’idioma molts catalanoparlants.\nTercera mentida: Catalunya és una comunitat autònoma amb competències en ensenyament. Catalunya no és una comunitat. En són unes quantes barrejades, còmplices i adversàries, sense un espai públic propi per decidir els seus conflictes. Catalunya no és autònoma perquè depèn de les decisions de les Corts espanyoles en la majoria de temes clau, sobretot fiscals, que són els que importen, i dels tribunals espanyols en la resta de temes, resumits en l’Estatut.\nCom s’ha vist aquests dies, les competències en educació són vàlides sempre que no traspassin certs límits, alguns constitucionals, d’altres psicològics.\nTot això és responsabilitat nostra. [No podem] viure en una ficció constant. Espanya ni és ni vol ser un Estat plurinacional. I és normal: la majoria d’estats moderns són així. L’autonomia catalana només té sentit si duu a algun lloc, però no és una solució permanent, igual que la immersió. Durarà fins que la majoria d’espanyols se’n cansin, o fins que nosaltres, espanyols del nord-est, vulguem pagar el preu de deixar de dependre’n. [...]\n(Extracte de l’article publicat a La Vanguardia, 10 setembre 2011)\nEtiquetes de comentaris: bilingüisme, castellà, català, Catalunya, educació, Jordi Graupera, La Vanguardia, qüestions de llengua\nper Raquel Quelart\nEndinsar-se en un antic hospital, una vila despoblada on hi ha les arrels catalanes de Leo Messi o una piscina maleïda l’únic inquilí de la qual és un gat negre pot esdevenir tota una aventura difícil d’oblidar, malgrat que molts d’aquests llocs fa temps que es van abandonar. Redescobrir aquestes construccions carregades d’ànima i història s’ha convertit en una afició a l’alça. L’explorador urbà i periodista Joan Valls desvela en un llibre, Inhòspits, d’Angle Editorial, els emplaçaments abandonats que ha fotografiat al llarg de més d’un lustre. “És una manera de trobar el passat i immortalitzar-lo”, comenta Valls [...].\nEl periodista explora aquests indrets per deixar anar el seu talent com a fotògraf, ja que la llum i els angles d’aquests espais solen ser molt especials. A més, entrar en llocs “prohibits” –molts cops ficant-se en propietats privades–, amb els seus secrets, produeix “sensacions inconfessables”, comenta. “És com una petita aventura en una estança desconeguda on no saps què passarà quan travessis el llindar”, comenta l’autor, la peculiar afició del qual va començar l’any 2006, que va descobrir les fàbriques abandonades del “Manchester català” –el nom popular del Poblenou de Barcelona en l’època industrial. Des d’aleshores Valls ha recorregut discoteques, prostíbuls, estadis, parcs aquàtics, hotels, balnearis, places de toros, estacions d’esquí, hospitals, orfenats, búnquers i pobles, entre d’altres llocs que van ser habitats en altres èpoques.\nEl morbo pels llocs revellits, desolats i abandonats\nJoan Valls no és l’únic que satisfà la seva inquietud per trepitjar construccions decadents i sense més hostes que els records que pertanyen a un passat remot. I és que aquesta és una afecció a l’alça. Ho demostra l’èxit de les associacions d’exploradors urbans [...]. Hi ha una sèrie de normes que tots els exploradors urbans han de respectar. De primer, no es pot trencar ni forçar mai res, ni moure cap objecte de lloc, és a dir, quan surts no ha de notar ningú que l’explorador hi ha estat; cal anar ben calçat per evitar clavar-se cap objecte punxant o ensopegar amb facilitat; tampoc es pot fer soroll, i l’únic record que te’n pots endur és una fotografia o una presa de vídeo. [...] Joan Valls aconsella que t’asseguris abans d’entrar que l’indret està deshabitat, ja que no són pocs els llocs abandonats pels propietaris que tenen okupes. El periodista explica que més d’una vegada ha hagut de “sortir corrents” per l’amenaça d’agressió d’inquilins d’aquesta mena.\nAltres cops els ensurts són diferents. “En aquests llocs hi ha molt de silenci, i quan estàs concentrat fent fotos pots sentir de sobte unes passes –normalment d’un gat o una rata– o un objecte que ha caigut a terra”, comenta Valls, que també explica que el que li ha donat “més mal rotllo” és la piscina de Rubí: “Quan vaig saltar la tàpia i vaig ser a dins em va envair una sensació molt estranya”, comenta. Un pressentiment que va ser reforçat per la imatge real del cadàver d’un gat negre “amb mirada de pànic”. En arribar a casa va descobrir a internet que “a més d’un visitant se li havia creuat un gat davant del cotxe” i que d’aquell indret en deien “la piscina maleïda”, un nom que d’altra banda s’havia guanyat a pols. La llegenda explica que allí van morir ofegats tres joves després de saltar del trampolí, una gran estructura de ciment que inspira temor i respecte. “Hi ha força gent que va de nit a aquests indrets, però jo no, el tema de les psicofonies i els fantasmes em fa por.” [...]\nEs consideren viles abandonades els nuclis urbans on no hi ha habitants i es conserva un mínim de deu edificacions. [...] Hi ha milers de pobles que entren dins d’aquesta catalogació i que, sens dubte, són també objecte dels exploradors urbans. El periodista Joan Valls detalla en el seu llibre una llista d’aquesta mena de poblacions. Potser la que més cridi l’atenció, perquè hi va néixer la besàvia del jugador del FC Barcelona Leo Messi, és a Lleida, sota d’un pantà. Rosa Mateu Gessé hi va passar tota la infància, fins que va decidir emigrar a l’Argentina, on es va casar amb un altre immigrant català i va tenir descendència.\nEls detalls d’aquesta i d’altres històries els explica de manera ben documentada Josep Valls a Inhòspits: “Abans d’anar a un lloc és recomanable informar-se sobre la història, trobar llegendes que aportin un grau més de misteri. Molts cops dins d’un indret abandonat hi ha documents que en parlen i, si no, els veïns poden ser una font d’informació.” Tot i que potser la aportació més gran dels exploradors urbans sigui rescatar per a la memòria d’un poble o d’una ciutat els llocs que van quedar atrapats en una altra època.\n(Extractat i adaptat de La Vanguardia Digital, 28 setembre 2011)\nEtiquetes de comentaris: Joan Valls, La Vanguardia, Leo Messi, llibres, Raquel Quelart, ruïnes


Guillem d'Habsburg - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n15 de juny de 1406 (35/36 anys)\nLeopold III, duc d'Àustria, Viridis Visconti\nLeopold IV d'Habsburg, Frederic IV d'Habsburg i Ernest d'Habsburg\nGuillem el Cortès o "el Guapo" (vers 1370 – 15 de juliol de 1406) fou un membre de la línia leopoldina dels Habsburg que va regir els ducats de Caríntia, Estíria i Carniola 8conjunt després anomenat Àustria Interior), el comtat de Tirol i l'Àustria Anterior.\nNascut a Viena, era el fill major del duc Leopold el Just i la seva dona, Viridis Visconti, que va regir els mateixos territoris després del repartiment dels territoris dels Habsburg de 1379 (tractat de Neuberg).\nEl seu compromís amb Eduvigis o Hedwiga d'Hongria, la filla menor del rei veí, va ser un dels primers intents de la casa d'Habsburg per estendre la seva esfera d'influència a l'est d'Europa central al casar-se amb hereves, una pràctica que va donar lloc a la frase Bella gerant alii: tu felix Austria nube (Deixeu que els altres facin la guerra: fes feliç a l'Àustria i casat). Els interessos de Guillem consistien a tenir les terres hongareses que el pare de Hedwiga, el rei Lluís I d'Hongria, tenia la intenció de deixar-li.\nLa sort va invertir no obstant part d'aquests plans: Hedwiga va ser triada com a reina regnant de Polònia, un país al nord d'Àustria, i va ser confirmada en aquest càrrec el 1384. Guillem de 14 anys, va ser repudiat, perquè, des del punt de vista polonès, hi havia perspectives d'un matrimoni més apropiat per la seva reina d'11 anys. Després que el compromís es va dissoldre, Guillem es va casar amb una parenta d'Hedwiga, una altra capeta angevina i també hereva presumpta, Joana de Nàpols. No obstant això, el matrimoni no va produir fills i Guillem no va viure per veure la seva dona succeir al seu germà com a reina Joana II.\nEn 1394, després de la mort del seu cosí germà, Albert el Pacient, va tractar d'obtenir el control sobre les terres de la línia albertina durant la minoria d'Albert V d'Àustria, el Magnànim, fill d'Albert el Pacient. No obstant això, mai ho va aconseguir.\nGuillem va morir el 1406 a Viena. Està enterrat a la cripta ducal a Viena a la catedral de Sant Esteve (Stephansdom).\n19. Elisabeth de Baviera\n2. Leopold III d'Habsburg\n1. Guillem d'Habsburg\n12. Esteve Visconti\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Guillem d'Habsburg\n↑ Early Habsburg a European Heraldry, accés 2011\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Guillem_d%27Habsburg&oldid=18422335»\nDucs d'Àustria Interior\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 8 maig 2017 a les 22:11.


12 dies d'octubre sense els Jordis - El Temps\n12 dies d'octubre sense els Jordis\nEs compleix el primer aniversari de l’empresonament de Jordi Sànchez i Jordi Cuixart. Què va suposar per al moviment independentista aquest fet en els dies clau previs a la declaració del dia 27 d’octubre? Analitzem això i també la situació actual de les entitats independentistes cíviques mancades dels qui van ser els seus principals líders, empresonats des del 16 d’octubre de l’any passat.\nArribat el moment decisiu, dues absències cabdals marcaven el context. La declaració política més important de la història contemporània de Catalunya, la declaració d’independència del 27 d’octubre de 2017, es va fer amb els qui havien estat els dos principals líders de l’independentisme civil durant els darrers mesos tancats a la presó. En un context de dubitacions i riscos, és evident que tot va estar condicionat per l’empresonament dels dos principals líders de l’independentisme aliens a l’àmbit institucional.\nMés enllà de detalls, el consens sobre la funció aglutinadora que, en una o altra mesura —segons la font—, tenien el president d’Òmnium Cultural Jordi Cuixart i el president aleshores de l’Assemblea Nacional Catalana Jordi Sánchez, és ampli. Per tant, el seu empresonament el dia 16 d’octubre, enmig del batibull per gestionar els resultats de l’1 d’octubre, per força havia de tenir conseqüències dins l’entramat independentista. Tanmateix, no és dirimible si això hauria canviat l’esdevenir d’aquells dies.\nCom van viure aquesta situació els actors que van participar activament en el procés previ a la declaració d’independència?\nEl rol dins l’estat major\nPrimer cal analitzar quin paper van jugar tots dos dins del conegut com a estat major o sanedrí. Sobre aquest ens extraoficial requeia la responsabilitat de coordinar els partits de Govern i les entitats independentistes entorn de tot allò que estigués relacionat amb la preparació del referèndum i l’eventual declaració d’independència. Impulsat amb gran hermetisme durant la primavera de 2017, no es tractava d’un organisme estable, sinó d’un espai de geometries variables en funció del moment i on segons les necessitats assistien unes persones o altres. No obstant això, hi havia un pinyol, un nucli dur, en el qual s’inclouen els Jordis, el president Carles Puigdemont, el vicepresident Oriol Junqueras, l’expresident Artur Mas, Jordi Turull (PDeCAT), Marta Rovira (ERC) o Lluís Llach (diputat independent i part de Junts pel Sí). També hi serien habituals, segons coincideixen a assenyalar diverses versions, persones com ara el publicista Oriol Soler, l’exdirigent d’ERC Xavier Vendrell o l’històric assessor convergent, David Madí. La CUP en quedava fora fruit d’una mescla del poc interès d’uns per entrar-hi amb les poques ganes dels altres de fer que hi entrés.\nDins d’això, Sànchez i Cuixart, de qui tothom destaca que tenien una gran sintonia mútua, exercien funcions que hi ha qui qualifica de “complementàries” i pacificadores de les tensions entre les formacions polítiques.\nSegons la periodista de La Vanguardia Lola García, autora del llibre El naufragio. La deconstrucción del sueño independentista (Península, 2018), Sànchez era “una de les persones més importants en l’estructura de l’estat major, una de les primeres que es va incorporar a aquest grup”. Considera, també, que tenia un perfil molt polític. Fonts properes a l’anterior Govern afirmen que mentre que el líder d’Òmnium dui a cap un rol de lideratge “moral”, Sànchez era “un líder més polític. Eren molt diferents i molt complementaris”. Persones properes a l’exlíder de l’ANC afirmen, també, que era l’encarregat de mantenir la iniciativa política “no tant pel poder que pogués tenir, sinó perquè l’ANC vam ser dels primers a moure’ns per organitzar el referèndum”. A més, diferents veus destaquen que feia servir l’ascendent que li atorgava ser un personatge amb força projecció pública per posar pau.\nJordi Sànchez, però, també és vist des d’ERC o la CUP com una persona que en aquells moments es va mostrar molt propera als postulats de Carles Puigdemont, lluny de la posició d’arbitratge que esperaven de les entitats. Posen, com a mostra, el fet que es presentés a les eleccions amb Junts per Catalunya com a segon de la llista per la demarcació de Barcelona.\nEl periodista de Nació Digital Oriol March, autor del llibre Los entresijos del procés (Catarata, 2018), dona una altra dada: “Des de finals d’estiu apuntava en privat la possibilitat que la repressió de l’Estat impedís el referèndum. Era dels que tenia clar que tot plegat acabaria en eleccions”. A més, March afegeix que va ser un dels artífexs de la suspensió de la declaració d’independència el 10 d’octubre i que, segons membres de l’estat major, “la frase amb la qual el president Carles Puigdemont —ara a l’exili— deixà en suspens la proclamació de la República està escrita directament per ell”.\nPer a Lola García, el paper del company de lluita cívica de Sànchez, Jordi Cuixart, és més important en l’actualitat que llavors. Tanmateix, March assenyala que el president d’Òmnium va tenir un paper destacat durant el dia 1 d’octubre quan, en vista del context repressiu, “és un dels membres de l’Estat Major —com Marta Rovira— que es pronuncia a favor de continuar endavant amb el referèndum”. Ara bé, destaca que la seva tasca és més social que no política, en contrast amb Sànchez, i remarca la campanya d’Òmnium “Lluites compartides” o la “denúncia de la repressió de l’Estat”.\nLa figura de Cuixart, però, és sobretot posada en valor per ERC i la CUP, que el sentien més proper que no a Sànchez. Així, fonts republicanes asseguren que “aportava molt més equilibri i criteri” i empatitzava amb totes les posicions. A més, remarquen les mateixes fonts, “probablement va sentir la mateixa frustració que nosaltres el 10 d’octubre”, en referència al fet que creia que era el moment de fer la declaració d’independència definitiva. Al seu torn, els anticapitalistes veien en Cuixart la persona que els feia de pont amb l’estat major, del qual quedaven exclosos: “Personalment teníem més capacitat per confiar en ell, no estava en la pugna política”. Fonts properes a Sànchez remarquen que la figura de Cuixart ajudava “que hi hagués consensos i que l’Assemblea no es quedés sola exercint el lideratge” .\nLa nit del 16 d’octubre, les cassoles ressonaven als balcons d’arreu de Catalunya. Es coneixia la decisió de l’Audiència Nacional de decretar presó preventiva per a Jordi Sànchez i Jordi Cuixart després de les seves compareixences. D’aquesta manera, la jutgessa Carmen Lamela feia cas a la petició de la Fiscalia de l’Estat, que els acusava d’un delicte de sedició en tant que responsables de les protestes del dia 20 de setembre davant del Departament d’Economia i Finances de la Generalitat, que era em aquells moments escorcollat per la Guàrdia Civil a la recerca d’informació sobre el referèndum.\n“Havíem previst diversos escenaris possibles de repressió, però en veure que anava així...”. Qui parla és una persona pròxima al govern Puigdemont, que afegeix que en el moment en què el risc de presó es concreta, comença a prendre més força l’opció de marxar a l’exili. Aquestes paraules lliguen amb l’anàlisi que fa la periodista Lola García, que concreta que fins aquell moment s’havia esmentat, en reunions privades, la possibilitat de penes de presó, encara que “sobretot es parlava d’inhabilitacions, problemes amb el patrimoni, multes i coses així. En aquell moment hi ha un punt d’inflexió”. Oriol March pensa que, en aquells moments, els líders polítics “no estaven preparats per a una resposta tan forta de l’Estat”.\nD’aleshores ençà, remarca aquest periodista, “a la demanda d’independència s’hi suma la qüestió antirepressiva i tothom entra en xoc. Puigdemont incorporà l’alliberament dels Jordis en les demandes dirigides a Madrid per encetar una etapa de diàleg”.\nL’empresonament repercutiria també dins de l’anomenat Estat Major i el joc de forces que ERC i PDeCAT mantenien al si de Junts pel Sí. “Vam perdre equilibris dins la difícil conjuntura d’una pluralitat de forces. Els empresonaments van facilitar que allò fos un campi qui pugui”, reconeix una font de l’antic grup parlamentari. Una visió similar la dona una altra veu propera al govern Puigdemont, que explica que els Jordis feien d’argamassa entre la institució i el carrer i que, malgrat tenir opinions diferents, “per a les coses greus era tot una pinya”. No obstant això, fonts de la CUP pensen que en aquell moment “la seva capacitat d’influir ja era molt limitada”, perquè a causa dels recels interns “tot era caòtic”.\nAmb tot i això, un dels punts que ha generat més ficció política és saber què hauria passat els dies 25, 26 i 27 d’octubre si els Jordis no haguessin estat empresonats. Aquells dies, un cop constatat que l’esperada mediació internacional no arribaria, les línies de telèfon entre Barcelona i Madrid cremaven, incloent-hi la línia el lehendakari Íñigo Urkullu.\nL’amenaça del 155 era damunt la taula i Puigdemont feia públic que tenia intenció d’anar a eleccions. Primer als cercles més propers i el dia 26 als diputats de Junts pel Sí que havia convocat al Palau. Molts sortien plorant de la reunió. Entre ells, Marta Rovira. A partir d’aquell moment, les pressions se succeeixen des de tots dos costats. Membres dels CDR es manifestaven a la porta de la seu del PDeCAT i el diputat d’ERC Gabriel Rufián llançava a Twitter una frase lapidària: “155 monedes de plata”. La comunicació final de la decisió de Puigdemont s’anava allargant. Finalment, segons recullen diferents versions, com que no va rebre cap comunicació per escrit des de Madrid assegurant que, si aturava la declaració, l’executiu Rajoy no tiraria endavant amb el 155, el president decideix ultimar la declaració d’independència.\nFonts pròximes a Jordi Sànchez asseguraven ja fa mesos que, amb el llavors president de l’ANC en llibertat, el 27 d’octubre s’hauria resolt amb la convocatòria d’eleccions. Tanmateix, Lola García considera que l’empresonament no va tenir pes sobre la decisió final: “En aquells moments, la cúpula anava ja cap a un lloc molt definit. Era més una qüestió dels dos líders fonamentals dels partits”, Carles Puigdemont i Oriol Junqueras.\nD’elucubracions, n’hi ha de tota mena, i algunes fonts sostenen que Cuixart hauria estat més partidari de la declaració i Sànchez de la convocatòria electoral. Fonts de l’Assemblea remarquen, però, que especular sobre aquest fet “és fer trampes”, en la mesura que els empresonaments són “el més important que passa entre el 2 i el 26 d’octubre” i, per tant, el context seria molt diferent. Així, les mateixes fonts matisen que Sànchez era partidari de tirar endavant amb el referèndum només si anava de veres i que, si no era possible, calia anar a eleccions.\nUna font propera al govern Puigdemont explica a EL TEMPS que no creu que haguessin canviat gaires coses el 27 d’octubre posat que hi fossin els Jordis. Tanmateix, afirma que “el president hauria pres les decisions amb més suport. Tenien molta lleialtat al president i li haurien fet costat. Puigdemont confiava molt en ells”.\nAmb tot i això, però, Oriol March afirma que “amb l’expresident de l’ANC i Cuixart alliberats, la trencadissa interna hauria estat menys gran”.\nUna de les conseqüències més directes dels empresonaments de Jordi Sànchez i Jordi Cuixart va ser l’escapçament de les entitats independentistes. Per a totes dues la posició del president és cabdal. Els vicepresidents d’Òmnium, Marcel Mauri, i de l’ANC, Agustí Alcoberro, van ser els encarregats de prendre’ls el relleu de cara al públic, però es va fer evident que no era possible carregar amb el pes que havien guanyat els Jordis els darrers mesos. “Exercien un lideratge que no s’assoleix d’un dia per l’altre. Ara, la seva fortalesa ens ha ajudat a fer aquest trànsit i demostra que el moviment polític no va d’una persona, sinó de lideratges compartits”, reflexiona Mauri.\nAquest ha estat, doncs, un factor determinant per a les entitats de l’independentisme cívic el darrer any, malgrat encarar l’empresonament dels seus líders de dues maneres diferents. Òmnium va reafirmar Cuixart com a president i ha mantingut Mauri com a cara visible en el dia a dia.\nEn canvi, l’ANC, després que Sànchez optés per presentar-se a les eleccions amb JxCat, es va veure obligada a fer unes eleccions internes i ara és Elisenda Paluzie qui lidera l’entitat. Fonts de l’Assemblea consideren que el fet que Sànchez decidís anar en una llista electoral “va eliminar el debat sobre si havia de continuar sent president des de la presó. Un fet que pesa a la resta de partits i organitzacions”. En un altre aspecte, Eulàlia Espona, membre del secretariat nacional de l’ANC, remarca que “les persones que són líders sempre es troben a faltar, però l’Assemblea està formada per multitud de persones i tira endavant”.\nMarch, però, assenyala que “a l’ANC hi ha hagut moltes més tensions internes sobre el full de ruta —ara proposen un ultimàtum sobre la República abans del 21 de desembre dirigit a Quim Torra— que no a Òmnium, que fa girar l’estratègia al voltant d’un judici que es vol convertir en una acusació contra les actuacions de l’Estat”. Lola García concorda a assenyalar que “Sànchez era una persona més capaç de controlar l’ANC amb mà esquerra”.\nLes dues organitzacions, però, coincideixen a apuntar que la gent ha seguit endavant. “En aquest darrer any ningú ha deixat de sortir al carrer”, diu Mauri. “El moviment civil continua mobilitzat”, remarca Espona.\nUna mobilització que no ha impedit la polèmica, sobretot després dels aldarulls del passat 1 d’octubre, quan se celebrava el primer aniversari del referèndum, que van anar acompanyats de peticions de dimissió per a Torra i el conseller d’Interior Miquel Buch. De nou, queda el dubte sobre què hauria passat si els Jordis no haguessin estat empresonats. Aquest cop, però, cal tenir en compte que un nou actor, els CDR, s’escapa de les lògiques dels lideratges verticals.\nAixò a banda, el pes dels Jordis dins de les dues entitats continua sent significatiu. “La idea és mantenir-nos molt independents de qualsevol formació política. Ara, és evident que hi ha contactes amb en Jordi Sànchez i que la seva opinió, a títol individual, ens interessa a molts”, assegura Espona. Al seu torn, Marcel Mauri remarca que Cuixart continua sent president de l’entitat i que “ell estigui tan fort i determinat ens ofereix un horitzó molt clar per davant”


El Govern Valencià concedeix la Distinció per a la Defensa dels Drets i Llibertats Constitucionals a Javier de Lucas - Instituto de Derechos Humanos\nBy victor planes2 December, 2016Notícies\nEl Govern Valencià ha aprovat atorgar la Distinció per a la Defensa dels Drets i Llibertats Constitucionals al catedràtic de Filosofia del Dret i Filosofia Política, Javier de Lucas i a la Creu Roja de la Comunitat Valenciana. El catedràtic de Filosofia del Dret i Filosofia Política Javier de Lucas Martín ha dedicat gran part del seu treball acadèmic de recerca, docència i divulgació a qüestions relacionades amb els drets humans, les polítiques migratòries i d’asil, la pluriculturalidad i la democràcia.\nPromotor i director de l’Institut Universitari de Drets Humans de la Universitat de València, Javier de Lucas ha sigut també president de la Comissió Espanyola d’Ajuda al Refugiat (CEAR), i membre, des de 2013 fins a 2015, del Consell Assessor del Mecanisme Nacional per a la Prevenció de Tortura. També pertany a nombrosos consells científics i editorials, i ha publicat vint llibres i més de 250 articles en revistes científiques nacionals i internacionals. A més, dirigeix la col·lecció de llibres “Drets humans”, de l’editorial Tirant el Blanch.


FORMACIÓ | 15/11/2016 OdR/ruralCat\nProfessors de les escoles agràries del Solsonès, de Manresa, Viticultura i Enologia Mercè Rossell i Domènech, de l'Empordà i de Tàrrega han participat en un curs pràctic de reg a l'EA de Tàrrega.\nEls professors que han participat al curs. Font: OdR\nAmb l’objectiu de compartir l’experiència que les escoles tenen en diferents temes agronòmics, s’han organitzat cursos de formació pràctica per a compartir els coneixements, recursos i la destresa que els propis professors tenen en determinades activitats pràctiques que realitzen amb els alumnes dels cicles formatius.\nAixí el dia 6 de setembre es va dur a terme a l’EA de Tàrrega una sessió de formació per mostrar el capçal pedagògic de reg de l’escola i es va realitzar una pràctica per a la determinació del coeficient d’uniformitat d’una instal·lació de reg localitzat.\nA més, la formació es va complementar amb una visita a les instal·lacions de PROGRES S.A Sistemes electrònics, on es van explicar les possibilitats del programador Agronic 2500 que la pròpia empresa ha cedit a l’EA de Tàrrega com a recurs disponible al capçal de reg.\nAquest curs ha estat organitzat pel Centre de Formació i Estudis Agrorurals i l’Oficina del Regant.


El líder d'ERC carrega contra Iceta en una entrevista al programa 'Lo de Évole'\n2 min. Barcelona 09/02/2020 23:55\n651x366 El president d’ERC, Oriol Junqueras, en un moment de l’entrevista. / LA SEXTA El president d’ERC, Oriol Junqueras, en un moment de l’entrevista. / LA SEXTA\nSón molts els dirigents d’ERC que han descartat un pacte amb el PSC després de les eleccions catalanes, però faltava el seu màxim responsable. El president del partit, Oriol Junqueras, va tancar ahir la porta a qualsevol acord per governar amb els socialistes catalans i, amb la contundència que ho va fer, serà difícil que faci marxa enrere. “És impossible”, va dir en una entrevista al programa Lo de Évole de La Sexta. El problema, segons el republicà, és que el PSC “ha aplaudit” que hi hagi líders independentistes a la presó. I va carregar especialment contra el primer secretari d’aquest partit, Miquel Iceta: “Inevitablement ens trobarem quan un dia sortim en llibertat i sempre haurà d’apartar la mirada”.\nNo hi haurà pactes amb els socialistes, però potser sí amb el PSOE. Junqueras va considerar la possibilitat que el seu partit “no s’oposi” als pressupostos generals de l’Estat. No va garantir-ho i va dir que dependrà de “mil factors”, però no va descartar repetir un escenari com el de la investidura de Pedro Sánchez: una abstenció que en faciliti l’aprovació. També va defensar la taula de diàleg entre la Generalitat i l’Estat, negociada per ERC amb el PSOE. Va admetre que probablement “mai” s’aconseguirà un referèndum a través d’aquesta via, ja que el socialisme espanyol sempre s’hi oposarà. “És possible que en aquest aspecte mai hi hagi un acord”, va concloure. Tot i això, va argumentar que la taula s’ha de fer i s’ha d’intentar negociar i, sobretot, va reclamar que es mantingui guanyi qui guanyi les eleccions.\nPrecisament qui també es va pronunciar ahir sobre les relacions entre els presos i el socialisme català va ser Iceta. Ho va fer en dos sentits. Primer, per assegurar que “no és bo” que Junqueras sigui a la presó. Però, en segon lloc, per insistir també en les crítiques al republicà i a la resta de presos per haver “enganyat” els ciutadans i “perjudicat el conjunt país”. A més, va considerar que no hi ha un ambient favorable per al pacte perquè els socialistes han de sentir com se’ls acusa de “botxins i carcellers”. No se sap la data de les eleccions, i encara menys quins seran els resultats, però ahir va semblar que quedava una mica més enterrada la hipotètica reedició d’un govern d’esquerres a Catalunya com el que va haver-hi entre el 2003 i el 2010.


Crida a la col.laboració amb la donació de moll de l'os — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / Crida a la col.laboració amb la donació de moll de l'os\nRicard Lobo, Montse Guiu i Josep Ullés\nAquest dilluns vinent el Centre Cívic El Passeig de la Seu acollirà una jornada de donació de sang. Per segon any, aquesta activitat coincidirà amb una campanya a favor de la donació de moll de l’os.\nEl moll de l’os és un element essencial per curar els casos de leucèmia, un tipus de càncer que afecta la normal circul.lació de la sang. Des del col.lectiu que promou les donacions a l’Alt Urgell es valora molt positivament la rebuda que va tenir la primera campanya l’any passat, en què es va aconseguir inscriure 64 persones. No obstant això, una de les seves membres, Montse Guiu, lamenta que a l’Estat espanyol el nombre de donants encara és baix en relació a d’altres estats com Alemanya, on n’hi ha registrats tres milions.\nUna de les persones de l’Alt Urgell que ja ha fet aquest tipus de donació és Ricard Lobo. El delegat del Col.legi d’Arquitectes de Catalunya al Pirineu remarca que aquesta operació no és tan simple com la donació de sang, però que les tècniques per a dur-la a terme han millorat molt.\nEl metge del Sant Hospital Josep Ullés, de la seva part, demana que la societat dóni la mateixa importància al moll de l’os que la que dóna a d’altres operacions igual d’importants, com les de ronyó o de fetge.\nLa campanya de donació de sang i de moll de l’os es farà al Centre Cívic al llarg de dilluns, d’11 del matí a 2 del migdia i de 5 de la tarda a 2/4 de 9 del vespre.


Noia i Vendrell empaten a cinc en partit de l'OK Lliga | lafura.cat\nEl duel penedesenc avançat de la 21a jornada de l'OK Lliga d'hoquei patins va acabar ahir al vespre en taules. Noia Freixenet i Moritz Vendrell van empatar dimarts a cinc gols en partit jugat al 'Ateneude Sant Sadurní. L'equip del Baix Penedès, dirigit perl’exjugador del Noia Pere Varias, es va avançar ben aviat en el marcador, però el Noia li va donar la volta i el Vendrell va anar sempre a remolc. Finalment, un gol de Jordi Ferrer, a dos minuts per al final, va suposar l’empat.\nEls autors dels gols (dos de penal per cada equip), van ser, per als sadurninencs, Francesc Bargalló (2), Eloi Albesa, Borja Ferrer i Jordi del Amor, i pels vendrellencs, Jordi Ferrer (2), Sergi Miras (2) i Lluís Ferrer. A la mitja part, el resultat era de 2-1 per als locals.\nTambé en partit avançat, el CP Vilafranca Capital del Vi va encaixar la derrota més sagnant de la temporada a la pista del Liceo, 12-2. I això que Roger Rocasalbas va obrir el marcador per als visitants, de penal. L'altre gol penedesenc, ja a mitja segona part i amb el marcador sentenciat, va ser obra de Jordi Galan.


Vlog #160 - PROBLEMES AMB EL COTXE\nNova campanya de donació: DESNOTRICIÓ INFANTIL\nMantenint les intencions originals\nNou Tuk-Tuk per la comunitat\nObriu el cava! Tinc notícies fantàstiques! El meu desig d’aniversari s’ha complert. Estic molt agraïda per tots els missatges emocionants i donacions que hem rebut. Gràcies a tots vosaltres, tindrem un nou Bivamuntuyo Tuk Tuk que corre ràpid pels pobles... ajudant a gent com la mama Paulina (que per cert es va recuperar bé), recollint sacs plens de cacauets per fer la crema de cacauet; deliciosa i sana per a la els nens de la unitat de nutrició. El Tuk Tuk serà d’una gran ajuda per a tantes altres activitats laborals de en el futur.\nAquest és realment un regal increïble! 😘 us mantindré informats...\nAvui li hem fet una transferència a la Kim de 1.500€. Són els diners recollits durant un any de les vostres donacions. Mil gràcies de nou als mecenes. Aquest any qualsevol ajuda és més important que de costum. El COVID-19 està fent veritables estralls a Uganda.\nSalut i una abraça a tots!


J.F. Washington 09/04/2014 00:00\nEn el seu informe de primavera, el Fons Monetari Internacional (FMI) destaca que la recuperació mundial es consolida i guanya força, però avisa que han aflorat nous riscos, com la inestabilitat als països emergents, la baixa inflació a les economies avançades, especialment a la zona euro, i les tensions geopolítiques, en referència a la crisi d’Ucraïna. “La recuperació global encara és fràgil tot i les millors perspectives”, apunta el Fons.\nL’FMI preveu que l’economia mundial creixi aquest any un 3,6% i que el vinent millori un 3,9%, en tots dos casos una dècima per sota del que va pronosticar fa uns mesos, però per sobre dels nivells dels últims dos anys: el 2013 el PIB mundial va avançar un 3%, i el 2012, un 3,2%. Aquest any el creixement estarà impulsat pels Estats Units (+2,8%) i les economies avançades (+2,2%), que pujaran un punt més que el 2013. I en menor mesura per la zona euro, que avançarà un 1,2%, però encara amb intenses diferències entre els països del centre i els de la perifèria, més afectats pel deute i per les diferències en el cost del finançament.\nLa institució atribueix la millora de les economies avançades al menor ajust en la despesa -és a dir, a una austeritat més suau- i a unes polítiques monetàries que donen suport al creixement. En aquest sentit, avisa dels efectes sobre els països emergents d’una retirada “inesperadament ràpida” dels estímuls de la Reserva Federal dels EUA, que podria provocar una reducció dels fluxos de capital i una devaluació “caòtica” de les monedes. Tot i que ha empitjorat les previsions del Brasil, el Fons preveu que les economies emergents segueixin creixent amb força: un 4,9% aquest any i un 5,3% el que ve.


Club Cicloturista de Móra la Nova: d’abril 2014\nEls 13 que avui hem acudit: Josep, JuanLu, Salvador, Carles, Ramon, Miquel, Ignasi, Oliver, Sergi, Xavi, Jordi, David, Toni diem que com aquest cap de setmana és la festa de l'ermita avui hem de fer cap allí per veure quin ambient es comença a respirar.\nAvui es tracta de fer coses inèdites per nosaltres, sortim per pujar al camp d'aeromodelisme, però per la via directa des del dipòsit de l'aigua, per després fer les senderes de la vall de diumenges i del barranc que va a Garcia.\nRemuntem cap als Plans fins a Los 4 camins, per baixar al camí del Arguetans, travessem la carretera i anem fins a la sèquia, a la caseta de bombes i a la Serra d'Almos.\nAbans d'arribar a la Serra el Salvador vol treure's l'espina de pujar directe al camí de Mas d'en Pla, però segueix faltant-li una última pedalar per superar la pendent. Per posar-li més difícil en David i el Sergi superen la remuntada i ell es queda amb el propòsit que la propera ho farà. Crec que és probable que vingui fins hi tot de nit per acabar de veure com ho ha de fer per a que no li patini la bici.\nDesprés de passar per Pregonelles ens en anem cap el camí de l'abocador i per la seva vora anem a trobar una sendera que la gran majoria desconeix, la del Solà del Molló. Ens agrada a tots moltíssim, passa la major part per un semiplà saltant marges de pedra, fent giragonses passa per una cresta perfecta amb caiguda a les dues vessant i acaba amb una baixa forta practicable.\nRemuntem altre cop pel mas de Bot fins la plana del Garrofer per poder fer la sendera del Mas de Bot i baixar al barranc Fondo. Pel camí del Frares anem fins a la pujada de l'ermita, sempre exigent, encara que aquesta vegada la fem quasi en grup.\nA dalt ho trobem com si fessin obres, esta tot encintat, sembla que no es pugui passa per enlloc. Encara no hi ha gent, solament trobem a Joan Moreno i Santi Escalera que estan ben entaulats i algú altre que comença a muntar el xiringuito.\nBaixem per una sendera que ens porta al camí de les Atarosses i d'allí a casa que ja estem cansats.\nDesnivell de pujada acumulat: 850 m\nDissabte Sant i molts deuen estar de vacances, així que avui solament ens trobem 8 ciclistes: Josep M, JuanLu, Carles, Miquel, Oliver, Jose Luis, Josep G, Toni. Decidim fer el barranc de Capcir.\nMatí molt tranquil amb una certa dificultat que sempre és el tram final de Capcir, però amb bona diversió per les senderes que ens porten a Tivissa. La remuntada del barranc Fondo està molt malament i ens costa moltíssim mantenir l'equilibri damunt de la bici. El tram final el fem per la sendera del barranc de Nolla que encara l'hem trobat força bé.\nAcabem amb una mica de vent que no ens ha dificultat gens la pedalada.\nJust a les 9 del matí ja estem preparats a Arnes els 15 que avui no ens aguantem les ganes de pedalar per un lloc emblemàtic i per fer el que no acostumem, un seguit de senderes que esperem que ens ho facin passar molt be: Josep, JuanLu, Salvador, Carles, Ramon, Miquel, Ignasi, Gerard, Joel, Lluís, David, JuanJo i 3 companys de Miquel de l'Hospitalet.\nDe sortida fem una petita passejada per Arnes, ens fem la foto al costat del magnífic edifici de l'ajuntament, ens assegurem el dinar i comencem a seguir el camí. De moment anem com una mica desencaminats, durant la nit anterior es nota que ha fet un xàfec fort i tot està completament mullat i ple de fang, el que ens fa pensar que acabarem ben bruts.\nDurant els primers trams tenim diversos dubtes en prendre les desviacions adequades, però quan ja ens enfilem anem cada vegada encertant més el recorregut adequat. El camí ens porta a travessar el riu Estrets a gual i com havia plogut feia poc passava una mica alt i tots acabem amb el peus totalment molls, alguns fins i tot acaben passant-lo a peu per haver quedat travats a la grava. Això per començar el dia!.\nPerò el pitjor ha estat que ens saltem una desviació d'una sendera i ens posem dins d'un camp d'ametllers llaurat i per tant totalment enfangat, amb una argila que s'apega tant a les rodes que ni tant sols espenyent la bici roden. Com podem sortim del camp i intentem fer que les rodes tornin a girar i comencem a pensar que el dia serà molt dur.\nJa estem però a l'entrada dels Estrets i el toll Blau ens rep amb una imatge sublim que ens fa que ens oblidem immediatament de les trifulgues passades\ni comencem a admirar aquest passadís que forma el riu pel mig d'aquestes muralles de pedra quasi vertical, ennegrides i brillants pel l'aigua i el sol.\nens sap greu gairebé pedalar, per que llavors passa massa ràpid el paisatge i no tenim temps d'impregnar-nos d'aquests racons que no cansen d'observar-los\nA la sortida dels estrets prenem una sendera que puja fins a la pista que porta a la Franqueta amb forta pendent. Nosaltres solament la travessem i seguim pujant per sendera, aquí una mica menys empinada i per tant més fàcil de poder fer-la dalt de la bici, encara que en molts llocs amb massa dificultat\nper a molts de nosaltres, això vol dir baixar i pujar de la bici moltes vegades fins que fem el collet\ni comencem a baixar ara ja damunt la bici fins tornar a trobar altre cop la pista on hi ha un petit monument.\nTenim de tornar a travessar el riu, aquesta vegada per un pas formigonat relliscós que fa que el Lluís es pegui una bona costellada sense conseqüencies greus per sort.\nA partir d'aquí ja anem per sendera fins arribar a l'àrea de la Franqueta. Aquesta zona és preciosa, quasi plana ja que va seguin el riu, remuntant-lo, pel mig del bosc amb un terra molt agraït que ens permet avançar força ràpid i relaxats. A l'arribar a la Franqueta reprenem forces, fem un mos, omplim bidons que ve una bona pujada.\nEfectivament des d'aquí prenem unapista que ens porta al coll del Safrà, havent remuntat uns 250 m, per una pendent prou suau que encara ens ha permés gaudir del bosc per on passa. El grup s'allarga força, segons les forces de cadascú, però arribem a dalt sense cap problema.\nDes del coll comença la sendera més llarga del dia, ja que pràcticament sense deixarla ens portarà fins a la pista que per la vora de l'Algars porta a Arnes. Primer comença ascendent fins superar un altre collet on comença un fort descens, força tènic amb molts escalons, roques, i trams preciosos en mig d'una vegetació exhuberant, tanta és la concentració que ens requereix la sendera que ningú s'adona que hem de desviar-nos per l'esquerra. Tot d'una el Carles dóna el cric d'alerta i el grup on va ell ha de recular uns 300 m espenyen la bici per aquesta sendera esquerpa ara força costa amunt, però el grup més davanter s'ha passat més d'un km i quan senten el crit no saben que passa però quan ho entenen i reculen esgoten tot remuntant i els tenim més calmats durant la resta del matí. És una tàctica que tindrem d'emprar en altres sortides quan ens deixin massa enrrera.\nLa sendera que hem de seguir ara és amb geuller descens en el primer tram per després haver de superar un altre petit coll per seguir baixant fins a una pista que puja des dels Estrets i que remuntant-la una mica ens deixa al coll de la Farrera on prenem la sendera que ens baixa fins al mas de les Valls. Aquesta darrera sendera, totalment pedalable, és força divertida, ràpida amb la major part del terra perfecte però amb algun que altre escaló que eet fa sempre haver de mantenir la precaució.\nQuan arribem al racó de les Valls trobem una gran esplanada de prat de muntanya, amb un mas caigut al mig, l'horitzò s'obre i ens trobem completament envoltats de cims que ens fan pensar amb la solitud que havien de respira els qui algun diavaren viure i treballar aquesta fondalada, es devien passar llargs periodes de temps sense veure a cap vei.\nLa sortida és seguint el riuet de les Valls, que també fa un pas estret entre enormes parets de pedra. Tant estreta és la sortida que en algun tram tenim de posar la bici dins el riu mentres nosaltres caminem per la pedra quan seguim la sendera, en altres pasem per damunt de roca viva, que malgrat la desconfiança incialés mostra totalment segura, pugem i baixem per un camí es querp fins que ens tornem a posar al bosc on s'enxampla una mica per abocar-nos a la pista a peu de l'Algars.\nEn aquest punt decidim deixar el recorregut per anar a visitar el Toll del Vidre, una petita marrada de 2 km però que paga l'esforç el contemplar aquest indret on el riu ha format una llengua de roca per salvar un escaló de roca i una bassa al seu peu que és una delicia en els mesos d'estiu.\nQuan volem arribar el més aviat possible a Arnes per poder anar a dinar ens adonem de l'esforç que hem hagut de fer durant to el matí i les forces ens comencen a fallar. Els petits desnivells que hem de salvar esdevenen muntanyes, al arribar a laCreu ens alegrem ja que solament queda deixar-nos caure fins a Arnes i anar a seure davant d'un bon plat i comentar les emocions que hem viscut durant tot el matí.\nJornada que tardarem a oblidar, doncs el dia al final ha sortit rodó i l'ambient que hem viscut ha estat insuperable.\nQue vinguin moltes més sortides com aquesta!\nDistància recorreguda: 28 km\nPublicat per Club Cicloturista de Móra la Nova a 9:00 1 comentari:


Senzilla, fàcil, versàtil... se’ns ocorren un munt de qualificatius per a l’amanida d’arròs. Sens dubte, es tracta d’una de les amanides més variades que podem preparar. Amb truita, amb hortalisses, amb pèsols... Les possibilitats són infinites!\n300 d’arròs basmati\n100 de formatge en daus per a amanida\n100 d’olives farcides\n2 de blat de moro dolç\n1 de tonyina en oli\n0 Orenga picada\nCom fer Amanida d'arròs\nRenta l’arròs i deixa’l en remull durant 10 minuts. Mentrestant, posa una olla al foc amb el Caldo Casero de Pollo 100% Natural Gallina Blanca i un rajolí d’oli d’oliva per evitar que l’arròs s’enganxi.\nQuan bulli el brou, afegeix l’arròs, abaixa el foc, tapa l’olla i deixa que cogui almenys 13 minuts. Passat aquest temps, escorre bé l’arròs i reserva’l.\nTalla l’enciam, els tomàquets, la ceba, l’alvocat, el formatge i la pastanaga a trossos petits.\nPosa l’arròs, ja fred o temperat, en un bol i afegeix la resta d’ingredients ben tallats. Remou bé i amaneix amb una mica d’oli d’oliva. Si ho prefereixes, pots preparar una vinagreta cítrica per donar-li més sabor.\nConsells per cuinar Amanida d'arròs\nCANAPÈS DE PERNIL DOLÇ\nCroquetes de pollastre i formatge\nPITS DE POLLASTRE AMB TIRES DE CARBASSÓ\nCREMA FREDA DE TOMÀQUET, PEBROT I ALFÀBREGA\nMandonguillas amb boletus i pèsols\nAMANIDA DE GALL DINDI AMB VINAGRETA AL ROQUEFORT\nLLOM EN SALSA VITEL TONE\nPASTA DE FULL AMB TOMÀQUET I TONYINA\nTÀRTAR D'ESCAMARLANS AMB ALVOCAT, POMA ÀCIDA I CAVIAR\nTOMÀQUET RAF AL PESTO D'ALVOCAT I LLAGOSTINS\nALVOCAT AMB GAMBES I PEBROT ESCALIVAT A L'OLI D'OUS DE TRUITA DE RIU\nSOPA DE TOMÀQUET I MARISC\nMOTLLO DE SALMÓ FRESC I FUMAT\nBròquil al toc de formatge\nCARGOLES DE FORMATGE DE CABRA I TOMÀQUET\nShawarma casolà de pollastre i salsa tzatziki\nTruita de gambes a baixa temperatura\nPer a aquest tipus d’amanides, sempre és millor escollir un arròs basmati, que queda ferm i solt i que, a més, és dels que té una cocció més curta, de manera que ens permet enllestir aquesta amanida en un tres i no res. Que vagi de gust!


Comprar Glenkinchie 12 Anys Estoig | Preu i opinions a Uvinum\nGlenkinchie 12 Anys Estoig\n34,94€ + 4,90€ Enviament (24h - 3 díes)\n209,64€ + 4,95€ Enviament (24h - 3 díes)\n419,28€ + 11,95€ Enviament (24h - 3 díes)\nNOTA DE TAST: Color: color ambre que mostra centelleigs brillants de color daurat. Olor: molt aromàtic i florit en general, com respirar en un jardí campestre. Notable vainilla, flors tallades (narcís i notes de lliri) i sota d'aquestes, una nota neta i torrada. Es torna cada vegada més dolç i cremós, amb un toc lleugerament aromàtic i cítrics frescos, la qual cosa recorda el pastís de formatge amb llimona. L'aigua ho fa encara més cremós i perfumat. Sabor: un començament suau i dolç, com la crema anglesa, que aviat torna a florir. Un lliurament realment suau, especialment després d'afegir una gota d'aigua. El paladar mitjà és cruixent i després el sabor es converteix en un paquet de glacejat de mantega, pastís de formatge i fresias. PRODUCTOR: GlenkinchieTM. PAÍS: Escòcia. DETALLS D'ELABORACIÓ: aquest whisky és elaborat seguint el mètode tradicional de processament del malt sota estrictes estàndards de qualitat. GRAU ALCOHÒLIC: 43%\nFitxa tècnica · Glenkinchie 12 Anys Estoig\nSi et va agradar Glenkinchie 12 Anys Estoig, també pots gaudir de ...\nDescripció · Glenkinchie Distillery\nColor: color ambre que mostra centelleigs brillants de color daurat.\nOlor: molt aromàtic i florit en general, com respirar en un jardí campestre. Notable vainilla, flors tallades (narcís i notes de lliri) i sota d'aquestes, una nota neta i torrada. Es torna cada vegada més dolç i cremós, amb un toc lleugerament aromàtic i cítrics frescos, la qual cosa recorda el pastís de formatge amb llimona. L'aigua ho fa encara més cremós i perfumat.\nSabor: un començament suau i dolç, com la crema anglesa, que aviat torna a florir. Un lliurament realment suau, especialment després d'afegir una gota d'aigua. El paladar mitjà és cruixent i després el sabor es converteix en un paquet de glacejat de mantega, pastís de formatge i fresias.\nDETALLS D'ELABORACIÓ: aquest whisky és elaborat seguint el mètode tradicional de processament del malt sota estrictes estàndards de qualitat.\nComprar Destil·lats Glenkinchie Distillery:\nCerques relacionades sobre Glenkinchie 12 Anys Estoig\nSi vols comprar Glenkinchie 12 Anys Estoig, a Uvinum trobaràs els millors preus de Whisky Glenkinchie Distillery.


El PP amenaça amb els tribunals si la Mesa del Senat «tramita iniciatives que parlen de País Valencià o Països Catalans» - Nosaltres La Veu\nEl PP amenaça amb els tribunals si la Mesa del Senat «tramita iniciatives que parlen de País Valencià o Països Catalans»\nLa Mesa va desestimar la petició del PP perquè no s'utilitzen aquestes denominacions el passat 26 d'octubre\nDiumenge, 7 de novembre de 2021 - 18:23h\nEls senadors valencians del PP presentant la petició a la Mesa de la cambra alta el 20 d'octubre\nLa senadora valenciana i secretària general del grup parlamentari del PP al senat, Salomé Pradas, ha assegurat que la seua formació «anirà als tribunals» si la Mesa del Senat no reconsidera la petició del grup territorial valencià de tramitar només les iniciatives que porten la denominació de Comunitat Valenciana i rebutjar aquelles que utilitzen País Valencià o Països Catalans.\nEl PP ha presentat un escrit a la Mesa perquè «reconsidere» el seu acord perquè, afirma, «és contrari al que estableix l'Estatut d'Autonomia».\nEn aquesta línia, Pradas ha manifestat que la seua formació «no permetrà que la Mesa vaja en contra del que disposa la Constitució i l'Estatut d'Autonomia, que fixen de manera inequívoca quina és la denominació legal de la Comunitat Valenciana».\n«Permetre que es tramiten iniciatives del Senat amb les denominacions de País Valencià o Països Catalans pot fer incórrer en prevaricació els qui de manera personal des de la Mesa amb el seu vot i el seu posicionament secunden no complir amb el que marca la Llei», ha alertat. A més, ha afegit que «si alguna d'aquestes iniciatives s'aprova, pot tindre efectes fàctics, jurídics i legislatius contraris al que marca l'ordenament constitucional».\nFinalment, la senadora ha lamentat que el PP s'haja «quedat sol en la defensa de la denominació de la Comunitat Valenciana». «Cap senador valencià d'un altre grup polític ha sigut capaç de donar suport a la nostra proposta. Estan còmodes amb aquestes denominacions anticonstitucionals», ha criticat.\nLa lliçó a Camps quan va voler vetar «País Valencià» al Congrés espanyol\nL'any 2018, el president de la comissió sobre finançament, el diputat de Nueva Canarias Pedro Quevedo, va alliçonar Camps sobre el dret de qualsevol diputat a referir-se al territori valencià amb la denominació País Valencià.


La lesió de Ter Stegen en un genoll ajorna el debat a la porteria - Empordà\nLa lesió de Ter Stegen en un genoll ajorna el debat a la porteria\nL'alemany es fa un esquinç en l'entrenament i serà baixa per a la Supercopa d'Espanya contra el Sevilla, deixant via lliure al xilè Bravo\nBARCELONA | EFE/DDG 12.08.2016 | 06:30\nTer Stegen es perdrà el primer partit oficial de la temporada. Juan Medina/reuters\nEl porter alemany del Barça Marc-André ter Stegen va patir en l'entrenament matinal d'ahir un esquinç en el lligament lateral intern del genoll esquerre i es perdrà l'anada de la Supercopa d'Espanya que l'equip de Luis Enrique disputarà aquest proper diumenge al camp del Sevilla.\nEl club no va precisar els dies de baixa que estarà el futbolista, però sí que va confirmar que no estarà a disposició del tècnic blaugrana per al partit que diumenge que ve tindrà lloc en el Sánchez Pizjuán.\nTer Stegen es produeix aquesta lesió en ple debat a la porteria blaugrana, després que en les últimes setmanes tant ell com Claudio Bravo s'hagin reunit amb el club a causa de diverses ofertes de clubs interessats a contractar els seus serveis.\nNo obstant això, el club va destacar que els dos porters són intransferibles i va recordar que qualsevol negociació passa pel pagament de les respectives clàusules de rescissió (80 milions Ter Stegen; 40 milions Claudio Bravo).\nD'altra banda, segons informen diferents mitjans, el Barça estaria a punt de tancar la cessió de Cristian Tello a la Fiorentina, equip on el jugador ja va militar la temporada passada. L'acord per la cessió es podria tancar amb una opció de compra no obligatòria per 8 milions d'euros.\nBauza es reuneix amb Messi\nEl seleccionador argentí Edgardo 'El Patón' Bauza, es va reunir ahir tant amb Leo Messi com amb Javier Mascherano al final de l'entrenament del Barça, i posteriorment va assegurar que la conversa amb el davanter argentí no va tractar sobre el futur, sinó que «ha estat una xerrada de futbol». «Li trucaré en els pròxims dies», va dir Bauza.\nI és que el nou entrenador argentí ha de donar avui la seva primera llista oficial per als partits davant l'Uruguai i Veneçuela corresponents a les eliminatòries del Mundial de Rússia 2018.\n«Hem estat una hora parlant de futbol. El bo és que ha estat una xerrada distesa, tranquil·la, sobre futbol, del que ha estat la selecció, de la idea que tinc per a l'equip. Es veurà després d'aquesta xerrada el que passarà", va dir Bauza sobre el futur de Messi amb l'Argentina.


Recursos Formatius i Experiències Educatives : Consell Comarcal del Vallès Occidental\nDesenvolupament Econòmic i Ocupació > Formació pel treball > Recursos Formatius i Experiències Educatives\nRecursos Formatius i Experiències Educatives\nEn aquest espai podeu trobar diferents recursos i experiències educatives\nGuia d’activitats educatives del Consell Comarcal del Vallès Occidental\nA la Guia d’activitats educatives hi podeu trobar diferents activitats relacionades amb el treball i el món laboral:\nDescobreix la indústria tecnològica. A l’aula (mòdul A)\nDescobreix la indústria tecnològica. Obrim les indústries (mòdul B)\nDescobreix la indústria tecnològica. Vocacions industrials (mòdul C)\nDescobreix la indústria tecnològica. La fabricació digital (mòdul D)\nSom iguals a la feina? Com a tot arreu?\nUn món ple d’oportunitats, economia verda i circular\nEcodisseny, per fer productes i serveis sostenibles!\nBanc de recursos d’Ocupació\nAl Banc de recursos d’ocupació hi podeu trobar l’accés a portals de feina, recursos formatius i un espai per preparar el teu perfil professional. És un gran banc de recursos que us ofereix un munt d’accessos directes a plataformes per trobar cursos gratuïts, formació reglada, formació subvencionada, etc…\nMaletí de les vocacions industrials\nL’objectiu del maletí és aportar els documents i la metodologia necessària a professionals de l’orientació laboral i educativa per a reproduir els Tallers Gaudeix de la indústria tecnològica, amb qualsevol dels col·lectius: alumnat instituts, adults, jovent i famílies instituts.\nPel que fa a la guia, dona a conèixer els itineraris, dins la Formació professional inicial i ocupacional, de les ocupacions industrials identificades en el catàleg com a prioritàries.\nGuia d’itineraris formatius al sector industrial\nEs realitzen itineraris formatius al sector industrial per a professorat de centres educatius de la comarca. El darrer taller realitzat ha volgut apropar la fabricació digital i les noves tecnologies a través de l’experiència pràctica i impulsant que els espais de fabricació esdevinguin un recurs educatiu pel professorat.


#10N Què més fa falta per a dir que el PSOE és un partit de la Corona i l'IBEX35?\nEl fastig i desafecció davant el fracàs de la investidura, especialment entre l’electorat progressista, pot expressar-se com a rebuig a la “incapacitat de posar-se d’acord”, com vénen picant els mitjans en aquestes setmanes. Però això és només la manifestació epidèrmica del que pot ser un capítol més de la crisi de representació política que va obrir el 15M. Del que realment centenars de milers o milions estan farts és que els qui demagògicament s’han omplert la boca de “canvi” es mostrin sens dubte contraris a prendre ni una sola mesura de calat per a resoldre els grans problemes socials o les demandes democràtiques negades pel Règim del 78.\nEl PSOE va aconseguir en els últims dos anys una sostinguda recuperació recolzat en dues crosses oposades. D’una banda, l’emergència de Vox, que va animar un vot de la por el passat 28A. Com succeeix en altres latituds, l’emergència de fenòmens de dreta populista i extrema dreta animen un “malmenorismo” que acaba convertint en desitjables als vells partits del “extrem centre”. Els mateixos que van aplicar les agendes neoliberals de les últimes dècades i van descarregar sense embuts l’agenda de retallades i ajustos des de la crisi del 2008.\nPerò aquest crèdit de confiança ajudat per dreta va comptar amb un aval fonamental per l’esquerra. Unidas Podemos ha estat el millor reparador de la imatge del PSOE que Pedro Sánchez pogués desitjar. La “política del canvi” va néixer impugnant la casta bipartidista per ser els administradors dels interessos de l’IBEX35. No obstant això, ha acabat buscant als social liberals com a socis de govern per a l’aplicació d’un programa que no nega en absolut el llegat de l’ofensiva neoliberal, ni posa en mínima qüestió la bastimentada i els cadenats constitucionals.\nEl fracàs de les negociacions ha posat en evidència que no hi ha cap\n“sanchismo” diferent al “rubalcabismo”, “zapaterismo” o “gonzalismo”. El PSOE és un partit fidel a la CEOE i l’IBEX35. Com a tal, és conscient que té per davant una agenda de retallades i ajusts que l’escenari recessiu internacional converteix en urgent. És també un partit de Sarsuela, és a dir d’Estat. I consegüentment mantindrà el blindatge constitucional al pagament del deute, a la negació del dret a decidir i a la resta del “lligat i ben lligat”. Tan és tot això que ha estat disposat a repetir eleccions per a veure si en el segon "round" podia obtenir un resultat capaç de donar-li més estabilitat al següent govern que haurà de gestionar, una vegada més, l’agenda del “extrem centre”.\nEn aquest trànsit, la política d’Unidas Podemos apareix com una rotunda frustració política a ulls de molts dels qui havien dipositat en ells la seva confiança i fins a il·lusió. El que ha fracassat no és la formació d’un “govern progressista” ni molt menys “d’esquerra”. El que ha fracassat és la formació d’un govern social-liberal del qual volien ser part, bé amb seient en el Consell de Ministres -com demanava Iglesias-, bé des de fora per mitjà d’un acord programàtic -com, fidel a la tradició d’IU, demanava Garzón- o bé com a suport-pressió des del Parlament -com demanaven des d’Anticapitalistes.\nPrevisiblement l’autodenominada esquerra del canvi tornarà a parlar-nos en campanya contra l’IBEX35, la gran banca, els especuladors... i tornarà a explicar-nos que volen derogar la reforma laboral del PP i Zapatero, intervenir el mercat del lloguer o que a Catalunya hi hagi un referèndum i s’alliberin als presos polítics. Però totes i cadascuna d’aquestes mesures van ser part de les renúncies des del minut zero de les negociacions amb el PSOE. Unidas Podemos va assumir que el programa possible era el que havia proposat el PSOE i fins i tot en qüestions com la política cap a Catalunya ja al juliol van reconèixer que assumirien la línia del president del Govern, el mateix que va aprovar el 155 en 2017 i va tornar a amenaçar amb fer-ho ahir mateix en el Congrés.\nDesprés de la ronda de contactes amb Felip VI, Pablo Iglesias va recordar totes aquestes renúncies: “acceptem els vetos als ministeris d’Estat, acceptem presentar un programa que en cap cas suposés un problema per a determinats agents que podien estar temorosos de la nostra presència en el govern i finalment acceptem un veto personal perquè jo no estigués en el Consell de Ministres”. Aquests “agents” als quals no se’ls volia causar cap problema no són uns altres que els que ens hi causen diàriament a milions per mitjà de la precarietat laboral, els desnonaments, l’especulació urbanística o l’espoli del públic per mitjà del frau fiscal i les privatitzacions. El cridaner és que davant totes i cadascuna d’aquestes renúncies cap dels seus socis, ni les direccions d’IU ni d’Anticapitalistes, hagin sortit a desmarcar-se oberta i públicament.\nL’enèsima “decepció” amb el PSOE i l’assimilació a aquest d’Unidas Podemos com a part de la seva integració en el règim polític espanyol, deixen a franges significatives de la joventut, la classe treballadora i els sectors populars en un nou marasme d’indignació i desafecció que és possible s’expressi en forma d’abstenció el pròxim 10N. Contra aquesta possibilitat veiem en la xarxes i mitjans “progres” ressorgir la campanya de “vota” dirigida als decebuts d’esquerra. El “malmenorismo” tornarà a ser la campanya del social-liberalisme, al costat del nou i vell reformisme.\nEl que cap pregunta és si és possible una alternativa política a aquesta espècie de "Dia de la Marmota" en la qual ens conviden a “participar” per a tornar a la posició de “convidats de pedra” a partir de l’11N, quan les promeses i discursos tornaran a esvair-se perquè les polítiques de l’extrem centre trobin un llit estable per a continuar aplicant-se.\nA l’Estat espanyol fa falta una esquerra que digui obertament que el PSOE és un partit de la Corona i l’IBEX35, i que tota política d’aliança amb aquesta acaba lligant de peus i mans a qui la integri darrere d’un programa al servei dels grans capitalistes. Aquests agents als quals Iglesias no volia molestar amb el programa de govern. Entrar en el joc del “mal menor” és renunciar a una cosa tan elemental com la independència política de la classe treballadora i els sectors populars, és a dir a barallar pel nostre propi programa i no haver d’estar condemnats a triar entre dues opcions que són oposades pel vèrtex a resoldre els grans problemes socials.\nL’exemple del Frente d’Izquierda y los Trabajadores a l’Argentina -del qual forma part el grup germà del CRT, el Partido de los Trabajadores Socialistas (PTS)- hauria de ser una experiència a considerar per l’esquerra ibèrica. Mentre la tendència predominant han estat els projectes polítics tipus Syriza o Podemos a Europa, a l’Argentina s’ha anat consolidant un espai polític basat un programa anticapitalista i en la total independència respecte a la dreta de Macri i el Kirchnerismo abans i ara el peronisme unificat. Mentre el full de ruta del neo-reformisme ha portat a la recuperació del “extrem centre” en els seus respectius països -Nova Democràcia a Grècia i el PSOE a Espanya- o a no ser cap alternativa davant l’emergència del populisme de dretes com ha passat a França, Alemanya o Regne Unit, a l’Argentina hi ha una esquerra que posa la seva força militant i posicions institucionals al servei de l’organització de la classe treballadora, les dones i la joventut per a preparar les millors condicions que permetin enfrontar l’agenda d’ajust que tots dos candidats patronals estan acordant al costat del FMI.\nA l’Estat espanyol una esquerra així també seria possible. Hi ha forces socials per a fer-la realitat i corrents amb la responsabilitat de donar un gir radical i posar-se al capdavant. Les primeres es poden trobar entre els milers de joves que han qüestionat a la monarquia, lluitat pel dret a decidir, sent part del moviment feminista i ara de la lluita contra el canvi climàtic; en les i els treballadors que enfronten la precarietat laboral i els acomiadaments, especialment en els sectors més precaris; en els milers que comencen a engrossir per esquerra les files d’un nou “no ens representen”. Cap de les seves demandes cap dins dels acords de progrés.\nEntre les segones, els corrents polítics, pel seu pes específic destaquen els sectors d’IU que estan en contra del lliurament al PSOE, les i els militants del corrent Anticapitalistes i de la CUP a Catalunya. En el cas dels dos primers, no es tracta solament de trencar organitzativament amb Podemos, alguna cosa al que de moment no es plantegen, sinó també de renunciar a una política de la qual també han estat i són part avui dia en molts ajuntaments i comunitats autònomes. En el cas de la CUP, té l’oportunitat de trencar definitivament amb l’estratègia d’“esperar” que els partits catalanistes tornin a la senda de la “desobediència” i proposar-se ser part d’un agrupament en tot l’Estat amb un programa anticapitalista i d’independència de classe.\nEl “drama” del 10N no és la “inestabilitat institucional”. No ho és per a “els de baix”. El drama és que una vegada més quan s’obrin els col·legis no hi haurà una candidatura que proposi obertament aquesta perspectiva, i això és expressió que estem molt enrere de preparar-nos per al govern, els ajustos i la crisi que vénen.\nL’esquerra que comença a qüestionar la deriva d’Unidas Podemos, no hauria almenys obrir el debat i espais de confluència sobre quina alternativa construir, sumant a milers d’activistes i militants socials, així com diversos grups de l’esquerra que es reivindiquen anticapitalistes i revolucionaris com el CRT i els qui fem Esquerra Diari? No és el moment de plantar en l’escenari polític una esquerra que parli realment de com resoldre “els problemes de la gent”? Que es proposi barallar per la derogació de totes les contra-reformes laborals i de pensions del PP i el PSOE, l’expropiació sense indemnització dels habitatges en mans dels especuladors, la nacionalització de la banca, imposats als grans patrimonis i el no pagament del deute per a revertir les retallades i garantir serveis públics dignes.\nQue no sigui una esquerra que no molesti les grans empreses i els seus interessos, ni aquí ni fora, sinó que baralli per la nacionalització de totes les empreses estratègiques i multinacionals, per a abordar l’emergència climàtica o la pobresa energètica, i per a acabar amb el rol d’usurers que continuen jugant els gegants de la banca, el maó o les energies en països germans. Que sigui una esquerra per tant anti-imperialista i que assumeixi en la seva agenda la fi de les polítiques d’estrangeria, les tanques i els CIEs.\nQue sigui una esquerra impugnadora del Règim del 78. Que no cedeixi en la defensa del dret d’autodeterminació, la llibertat de tots els presos polítics i la fi de la repressió, i que no rendeixi homenatge a La seva Majestat, sinó que lluiti per acabar amb aquesta institució caduca i prengui la reivindicació d’un referèndum sobre la monarquia.\nAquests no són els únics eixos programàtics possibles, però sí que podrien ser els mínims per a construir una esquerra que l’actual situació mereix; que sigui un agent directe per a intentar canviar la correlació de forces i, en perspectiva, poder passar de la defensiva a l’ofensiva.


El futur de les vaquetes de Santpedor divideix el poble | NacióDigital\nConsulta sobre les vaquetes\nEl futur de les vaquetes de Santpedor divideix el poble\nAquest diumenge es decidirà, en una consulta popular, si es manté o no la tradició\nper Redacció , 22 de novembre de 2019 a les 12:36 |\nUna dona mirant-se un cartell a favor de les vaquetes | Gemma Aleman\nUns sis mil veïns de Santpedor (el Bages) estan cridats aquest diumenge a les urnes per decidir si mantenen o no la tradició de les vaquetes. La continuïtat de la festa ha dividit el poble entre partidaris i detractors.\nL'Antoni Planes, veí del municipi, ho té clar. Votarà "no" perquè no vol que se segueixin "maltractant els animals". Altres com el Manel Rivet, un dels impulsors de les vaquetes fa quaranta anys, alerta que, si es prohibeixen, hi haurà "un abans i un després".\nLa consulta es farà amb paperetes i urnes en un únic col·legi electoral, de 9 del matí a vuit de la tarda. Serà vinculant i suficient la majoria simple. En cas que surti que "sí", que cal abolir l'esdeveniment, les vaquetes ja s'eliminarien del programa de festa major de 2020.\nPassades les eleccions generals, Santpedor va arrencar "la campanya" de la consulta. Segons explica l'alcalde, Xavier Codina, aquesta s'ha basat principalment en una enganxada de cartells i el ressò a les xarxes socials de partidaris al "sí" i al "no". D'actes públics, pràcticament no n'hi ha hagut. Aquest divendres al vespre, es farà un dels pocs, a càrrec dels militants de la CUP, que fan una crida a dir "no" a les vaquetes.\nCodina recorda que, independentment dels fets a Vidreres, la campanya dels darrers comicis municipals ja va posar el debat damunt de la taula. "Pràcticament tots els partits dèiem que calia la consulta", explica. I per aquesta raó, pensant a tenir marge de temps per a la propera festa major, que se celebra al juny, s'ha optat per fer la consulta ja.\nUna tradició que divideix\nEntre el veïnat de Santpedor hi ha opinions per a tots els gustos. Això sí, preguntats per l'ACN, pocs han estat els disposats a donar la cara públicament sobre el seu parer. Un dels pocs que ho ha volgut fer és Antoni Planes qui exigeix que es prohibeixin. "M'ho havia anat a mirar fa anys i va ser el que em va fer entendre que no podíem seguir així", diu, tot remarcant la "valentia" del consistori de posar d'una vegada per totes les urnes i permetre a la gent decidir.\nL'edil de la CUP, Pau Cluselles, assegura que la "tradició" no pot justificar "el maltractament animal". Recorda que si un municipi volgués implantar en l'actualitat una activitat com la que fan a Santpedor, no els hi permetria la legislació. "És una anomalia que ha d'acabar", diu.\nPel que fa a la resta de forces de l'Ajuntament bagenc, només En Comú Podem, com la CUP, ha mostrat públicament el seu parer, que també és de rebuig. Altres com ERC, que mana amb coalició amb Junts, han optat per fer una crida a votar però sense entrar en si a favor o en contra.\nFill d'un navarrès i una aragonesa, Manel Rivet va ser un dels impulsors de les vaquetes a Santpedor. Diumenge anirà a votar perquè la tradició segueixi. Recorda que es tracta d'una de les principals activitats de la festa major i que, les penyes que han sorgit arran de la vaquetes, són impulsores de bona part de l'activitat cultural del poble. Per aquesta raó alerta que, si s'acaba amb les vaquetes, "hi haurà un abans i un després".\nCom ell, l'Emili Giró, és partidari de mantenir la tradició. Aficionat a la fotografia, sovint s'encarregava de cobrir diferents esdeveniments de la festa major del municipi. "Si les prohibeixen, ho deixaré de fer, perquè espatllaran la festa", diu. Giró reitera que "és mentida" que es maltractin els animals. "A la mínima que ha passat alguna cosa, sempre hem fet fora a la persona, es cuiden", diu.\nAltres com l'Esteve, veí de Santpedor, no es decanta ni per un extrem ni per un altre i segurament no votarà. "Respecto tant als que els hi agrada, com entenc l'altra part, però a mi més igual", assegura.\nLa consulta popular, que no requereix cap mínim de participació, serà vinculant i serà suficient la majoria simple. Hi estan cridats a participar totes les persones que el dia 5 de setembre, data en què es va fer públic que el municipi bagenc demanaria a la seva població, tenien 16 anys o més.\nLa pregunta serà: "Santpedor ha de mantenir la tradició de les vaquetes?" i es podrà contestar "sí", "no" o deixar el vot en blanc. Es podrà votar, exclusivament de manera presencial, de 9 del matí a 8 de la tarda, a la Sala 1 d'octubre de la Biblioteca. A més, hi haurà una comissió de control que vetllarà pel correcte funcionament, formada pel jutge de Pau, la secretària, la interventora i la cap dels serveis jurídics de l'Ajuntament.\nLa decisió que prengui la població, que es coneixerà el mateix diumenge, serà efectiva ja en la propera festa major.\nUn dels actes més concorreguts\nLes vaquetes de Santpedor és una tradició amb més de 40 anys d'història. Es tracta d'un dels actes més participatius de la festa major i compta amb tres sessions, dissabte tarda, diumenge a primera hora del matí i altre cop diumenge a la tarda.\nEn els prop de 40 anys que fa que s'organitzen hi ha hagut un debat aproximadament cada 10 anys sobre la seva continuïtat. A més, des que el 2010 Santpedor va rebre el reconeixement per part del Parlament de municipi on se celebren festes tradicionals amb bous, cada any el ple de l'Ajuntament ha d'aprovar la celebració de la festa.\nTerritorials, Societat, Santpedor, referèndum, vaquetes, consulta, Bages


Perruqueria Irene, Sant Antoni | Perruqueries a Eivissa\nPerruqueria Irene t'ofereix un gran nombre de serveis de perruqueria i estètica a Sant Antoni. Experiència i amabilitat en un únic saló\nHa arribat l'hora d'un canvi de look? Si a més de professionalitat busques un tracte atent i proper, t'aconsellem que visitis Perruqueria Irene.\nUbicada al municipi de Sant Antoni, en aquest saló tots són benvinguts: dones, homes i nens.\nIrene, la seva propietària, compta amb gairebé 25 anys d'experiència en el món de la bellesa. Ha treballat en diversos centres, però fa més de 17 anys que la seva passió la va portar a obrir el seu propi saló.\nEn ell, Irene porta a terme tot tipus de serveis de perruqueria. Corts, pentinats, color, metxes, permanents, extensions ... És més, per tenir cura de la salut de la teva cabellera, també realitza diferents tractaments capil·lars.\nA l'hora de treballar, empra productes d'alta qualitat, alguns d'ells vegans i respectuosos amb el medi ambient com els tints sense amoníac. En Perruqueria Irene trobaràs marques com Revlon, Echosline o Hipertin. Segur que un cop els provis voldràs seguir usant-los. En aquest cas has de saber que els tenen a la venda. Així mateix, si ho necessites, també podràs demanar que et s'encarreguin accessoris com assecadors o planxes professionals.\nPel que fa a la secció d'estètica, en Perruqueria Irene podràs cuidar la teva pell amb una completa neteja facial o fer que les ungles llueixin perfectes amb els seus manicures i pedicures. A més, compten amb depilació amb cera i realitzen micropigmentació.\nPer si fos poc, tenen servei per a esdeveniments especials com casaments, batejos, festes o comunions. Siguis la protagonista o la convidada, s'ocuparan de fer-te un bonic recollit i de maquillar a la perfecció. I, si necessites fer un obsequi, podràs demanar una de les seves pràctiques targetes regal.\nPerruqueria Irene t'espera a Sant Antoni per ajudar-te a aconseguir l'estil que sempre has desitjat.\nA Sant Antoni, veu a la rotonda de l'Ou de Colom i pren la sortida que et porta cap a Sant Josep. Continua recte fins que arribis a la benzinera CEPSA i agafa la segona sortida. Segueix recte i de seguida la veuràs en el costat dret de la carretera.\nVerano: De martes a sábado de 9.30 a 13 y de 15.30 a 20 horas\nInvierno: De martes a sábado de 9.30 a 13 y de 15.30 a 20 horas\nEls dilluns i diumenges


Els ajuntaments petits també volen sortir als mitjans\nUna guia ofereix consells per difondre la informació\n3 min. Girona 20/03/2015 00:00\n260x366 Joan Giraut, Lourdes Torres i Marc Sureda durant la presentació del llibre a la Diputació de Girona. / MARTÍ ARTALEJO Joan Giraut, Lourdes Torres i Marc Sureda durant la presentació del llibre a la Diputació de Girona. / MARTÍ ARTALEJO\nEls comunicòlegs Marc Sureda, cap de premsa de Llagostera i de Riudellots de la Selva i soci fundador de Canal Ajuntament, i Lourdes Torres, periodista de l’oficina del portaveu dels Mossos d’Esquadra de Girona, acaben de presentar el Manual de comunicació per a ajuntaments petits (i no tan petits). La guia serà distribuïda a la majoria dels ajuntaments del país (la Diputació de Girona n’ha fet una edició per als gironins) i ja preparen una edició ampliada en castellà per a la resta de l’Estat.\nEl manual aporta idees, exemples i bones pràctiques que poden ajudar a millorar la difusió de les informacions d’interès generades pels municipis. El treball és fruit de l’experiència personal dels autors en el camp de la comunicació institucional i d’un treball de camp en què s’han enquestat 16 periodistes en actiu de diversos mitjans de comunicació (premsa escrita, ràdio, televisió, agències i digitals) i d’on han sortit idees per a aquest manual de comunicació. Sureda adverteix que no pretenen “establir càtedra ni fer una tesi doctoral, sinó oferir eines, consells, estratègies que ajudin a connectar els ajuntaments petits amb els mitjans de comunicació”.\nEntre les coses que Sureda adverteix que cal evitar hi ha l’enviament de les notes de premsa en PDF, perquè dificulten la seva manipulació. En aquest punt, admet que des dels mitjans cada cop es treballa menys la informació, s’executa el copiar i enganxar i es troba a faltar el contrast de les notícies. “Des del punt de vista de l’emissor, és perfecte, perquè sovint ens publiquen íntegrament la nota de premsa, ara, entenc que això va en detriment del bon periodisme”. El que queda clar, per a Sureda, és que pots vendre informació interessada, però cal que sigui veraç. “El que no pots fer és anar venent motos, perquè al final ningú no te les comprarà”.\nEn el pròleg de la guia, Joan Giraut, que és alcalde de Platja d’Aro i president de la Diputació de Girona, destaca que “els mecanismes que fan possible la comunicació entre un ajuntament i un mitjà de comunicació són una gran incògnita per a molts alcaldes, regidors i funcionaris d’ajuntaments petits (i no tan petits)”.\nLourdes Torres diu que el manual “pretén motivar la creativitat i la inspiració dels ajuntaments com a valuosa font d’informació i estimular la relació dels ajuntaments amb els mitjans”. El Manual de comunicació per a ajuntaments petits (i no tan petits) estarà a disposició dels ajuntaments i del públic en general en format PDF a les xarxes socials de la Diputació de Girona i properament s’obrirà una llista de reproducció al canal Youtube de la #ddgi amb consells pràctics.\nEl Canal Ajuntament (www.canalajuntament.cat), que gestiona el periodista Marc Sureda, ja té uns 40 municipis associats. En la seva plana web ofereixen diferents serveis als municipis, com la difusió de les notes informatives als mitjans de l’àrea d’influència i també la redacció de notes de premsa i apunts diversos a partir de la informació en brut que els serveixen els regidors i tècnics.


Centre per a l'Autonomia Personal Sírius. Departament de Treball, Afers Socials i Famílies\nResponsable: Sra. Maria Gemma Pifarré i Matas\nCàrrec: responsable del Centre per a l'Autonomia Personal Sírius\nde l'1 de octubre al 31 de maig: de dilluns a divendres, de 8 a 15 h; dimarts, de 15.30 a 18 h.\nS'aconsella demanar cita prèvia.\nEl 24 i el 31 de desembre el centre romandrà tancat.\nDemana informació de les activitats que es realitzen al Centre per a l'Autonomia Personal SIRIUS\nAquest centre ofereix informació i orientació sobre solucions personalitzades, productes de suport i recursos disponibles amb l'objectiu d'impulsar i millorar l'autonomia personal i l'accessibilitat a l'entorn, així com afavorir la integració social de les persones amb discapacitat i de la gent gran.\nS'adreça a les persones amb discapacitat o dependència i als seus familiars, les persones que en tenen cura, a així com a entitats del sector, els col·lectius professionals i els estudiants que s'hi relacionen. També a les empreses implicades en els productes de suport a la discapacitat, i a totes aquelles persones, particulars o professionals, interessades en l'autonomia personal i l'accessibilitat a l'entorn.\nEl Sírius disposa d'una exposició permanent a l'abast de les persones interessades de productes de suport, solucions d'entorns accessibles i productes per a la comunicació i l'accés a l'ordinador.\nA) Unitat de productes de suport.\nB) Unitat d'accessibilitat.\nC) Unitat de comunicació.\n(DOGC núm. 5738)\nTríptic informatiu Sírius\nTríptic informatiu sobre Sírius [1,07 MB ]\nConsells per a l'atenció a persones amb Alzheimer. Ús de productes de suport i adaptació de la llar