L'Ajuntament de Borriana planteja crear unes instal·lacions al costat de la platja per a l'esport nàutic - Diari Millars, informació local en valencià.\nL’Ajuntament de Borriana planteja crear unes instal·lacions al costat de la platja per a l’esport nàutic\nRepresentants municipals han mostrat als clubs esportius nàutics la possible ubicació i han mantingut una primera reunió per a estudiar les possibilitats i la viabilitat del projecte.\nL’Ajuntament ha mantingut una primera reunió amb representants de diferents entitats esportives nàutiques per a plantejar-los la possibilitat de crear unes instal·lacions en terreny municipal a la platja, en la zona de la Malva-rosa, per a albergar els esports nàutics del municipi. Un espai demanat des de fa anys pels club esportius que facilitaria i propiciaria les activitats esportives aquàtiques.\nEn la reunió han estat presents per part del consistori el regidor d’Esports, Serveis Públics i Zona Marítima, Vicent Aparisi, el d’Urbanisme, Bruno Arnandis, el tècnic de l’SME, José Socarrades, i l’enginyer de camins municipal, Juan Fran Martínez, i per part de les entitats esportives, representants del Club Padel Surf Borriana, el Club de Surf Borriana i el Club Windsurf Borriana.\nEls representants municipals han plantejat la possibilitat de crear les noves instal·lacions en un terreny municipal que d’acord amb el seu punt de vista reuneix les condicions idònies per a albergar sota la gestió de l’SME totes les activitats esportives relacionades amb la mar, com ara surf, windsurf, paddle surf i, fins i tot, unes altres pràctiques esportives més enllà de les tradicionals, com les subaquàtiques, esquí nàutic, moto nàutica, natació en aigües obertes, pesca, piragüisme, rem, vela lleugera, entre d’altres.\nConcretament els han mostrat sobre el terreny un espai al voltant de 1.200 m² al costat de la platja, en la zona de la Malva-rosa a l’altura dels carrers Joan Carles I i Aín. Un terreny que concentra les condicions òptimes perquè fructifique el projecte per les seues àmplies dimensions, la seua ubicació, per ser terreny municipal i per la seua proximitat a la mar.\nLa iniciativa ha sigut ben acollida pels clubs esportius locals, però perquè el projecte es materialitze encara queda per perfilar algunes qüestions importants. L’Ajuntament, segons ha explicat Vicent Aparisi, “ha d’estudiar la viabilitat des del punt de vista administratiu i econòmic, la fórmula de gestió, l’enfocament de les instal·lacions i arreplegar les aportacions per a plasmar-ho en un projecte ferm”.\nPost més nousL’Ajuntament de Vila-real i el Ministeri de Transports, Mobilitat i Agenda Urbana col·laboraran per a crear en 2021 un bescanviador de transports en l’estació de Vila-real\nPost més vellsLa Unión Musical Porteña oferix el seu Concert de Nadal a Sagunt


La responsabilitat social corporativa, valor ambiental, social i econòmic - Lavola\nBones pràctiques Empreses\nLavola ha organitzat el workshop “Compartim experiències: bones pràctiques en RSC” amb l’objectiu d’obrir un canal de participació perquè les empreses interaccionin, debatin i aprofundeixin sobre les bones pràctiques de responsabilitat social corporativa (RSC) que estan implantant i que suposin un canvi significatiu o aportin un valor destacable en els àmbits ambiental, econòmic, social i de comunicació de l’RSC.\nDurant el transcurs de la jornada, els assistents han exposat bones pràctiques vinculades a tres eixos temàtics: l’organització interna, com posar en valor la RSC pels treballadors, i com gestionar i mesurar els impactes de les accions impulsades. La majoria de bones pràctiques exposades han destacat la formació i la comunicació interna com a factors d’èxit per implicar a treballadors. També s’han compartit bones pràctiques que impliquen a clients, proveïdors i a la comunitat local. Totes les empreses participants han coincidit en la importància de definir una estratègia com a factor clau per avançar en la integració i sistematització de l’RSC.\nLa jornada, celebrada a l’oficina de Lavola a Barcelona, ha reunit més de 20 persones d’empreses de diferents sectors d’activitat (farmacèutic, sanitari, distribució, alimentació i begudes, abastament d’aigua,etc.) i amb diferents perfils professionals, que han volgut compartir les bones pràctiques en RSC.\nÈtica i transparència, factors clau de la responsabilitat social


Els festivals Asian Film, In-Edit i Terror M... - Govern.cat\nquery_builder 27 octubre 2021 15:23\nEls festivals Asian Film, In-Edit i Terror Molins exhibeixen aquesta setmana més de 120 pel·lícules subtitulades en català\nAquesta setmana s’inauguren a Barcelona i Molins de Rei tres festivals de cinema que ofereixen fins a 124 pel·lícules subtitulades en català amb el suport de la Secretaria de Política Lingüística del Departament de Cultura. Es tracta dels:\n9è Asian Film Festival\nAvui s’inaugura, al Caixaforum de Barcelona, la novena edició de l’Asian Film Festival Barcelona amb Wheel of Fortune and Fantasy. Aquest film japonès entrelliga tres històries impulsades per l'atzar i la imaginació en què les vides de les protagonistes femenines es veuen marcades per les seves eleccions. Aquesta obra serà la primera de les 49 pel·lícules que el certamen ofereix en versió subtitulada en català. Fins al 7 de novembre, la programació es completa amb trobades, conferències i seminaris per contribuir al coneixement de cinematografies que no solen estar presents als circuits comercials.\nDemà dijous 28 s’inaugura el festival In-Edit, als Aribau Multicines, amb American Rapstar, una anàlisi de la generació més recent de joves rapers nord-americans sorgida de Soundcloud. Aquesta nova edició del festival de documentals musicals compta amb 21 pel·lícules en versió original subtitulada en català i quatre més en versió original catalana.\nL'In-Edit, que durarà fins al 7 de novembre, és un espai de difusió cultural especialitzat en documental musical i altres gèneres audiovisuals centrats en la música. Aposta per acostar el cinema als amants de la música a través de propostes eclèctiques que fusionen les dues arts i busca exhibir històries properes amb la voluntat de donar veu als artistes locals.\n40è Terror Molins\nEl 40è Festival de Cine de Terror de Molins de Rei començarà demà en la versió en línia i durarà fins al 21 de novembre a través de FilminCAT. Del 5 al 14 de novembre també exhibirà la programació en modalitat presencial. Enguany el certamen oferirà 54 llargmetratges subtitulats en català amb el suport de la Secretaria de Política Lingüística del Departament de Cultura. A més de les seccions de llargmetratges i curtmetratges, el festival també compta amb activitats educatives, infantils i per a professionals. Per celebrar les 40 edicions, el festival revisa el context social en el qual va néixer i ret homenatge als seus inicis amb voluntat d’exploració i cerca d’aires nous.\nImpuls al doblatge i a la subtitulació en català\nEl Departament de Cultura impulsa la subtitulació en català de produccions audiovisuals amb subvencions als festivals per augmentar-hi l’oferta cinematogràfica en llengua catalana. L’any 2021, la línia de subvencions per a la subtitulació en català de festivals i mostres audiovisuals a Catalunya està dotada amb 360.000 euros. L’any 2020 s’han doblat o subtitulat en català més de 1.700 continguts audiovisuals amb el suport de Política Lingüística.\nTrobareu informació actualitzada de les projeccions dels festivals a la pàgina de Cinema en català de la Secretaria de Política Lingüística.


burgess abernathy wiki, edat, valor net 2022, sou, dona, alçada, pel·lícula - Biografia\nBurgess Abernathy Wiki, edat, valor net 2022, sou, dona, alçada, pel·lícula\nFets de Burgess Abernathy\n21 de febrer de 1987\nTwitter de Burgess Abernathy\nBurgess Abernathy Instagram\nVeure més / Veure menys Fets de Burgess Abernathy\n1 Vida primerenca de Burgess Abernethy\n2 Patrimoni net i sou Burgess Abernathy\n3 Burgess Abernathy és soltera, casada o soltera?\n4 Alçada i pes de Burgess Abernathy\n5 Burgess Abernathy a Facebook, Twitter i Instagram\n6 Carrera de Burgess Abernathy\nBurgess Abernathy és un actor australià brillant. Ha aparegut en pel·lícules i programes de televisió d'èxit. És més conegut per la seva pel·lícula ha estat H2O que va portar la seva fama a noves altures.\nVida primerenca de Burgess Abernethy\nBurgess Abernethy va néixer el dia 21 de febrer a l'any 1987 enQueensland, Austràlia.Actualment, la seva edat té 32 anys amb el signe de naixement Peixos. No ha revelat la identitat dels seus pares ni dels seus germans. La seva nacionalitat és australiana i la seva ètnia és blanca.\nPatrimoni net i sou Burgess Abernathy\nTot i que no es donen el valor net i el sou estimats del burgès, suposem que està passant una vida de qualitat. És un dels famosos actors que també ha aparegut en moltes sèries de televisió. Recentment també està treballant en moltes sèries de televisió que li fan bons guanys. A més d'això, segueix penjant les seves imatges a Instagram on el podem veure viatjant per diferents llocs.\nTítol: Burgess Abernethy (Foto: Twitter)\nBé, per afegir més a la seva vàlua necessita treballar més en bones pel·lícules, i sí, és clar, mirant la seva posició actual, podem dir que actuaria més en una bona pel·lícula els propers dies.\nBurgess Abernathy és solter, casat o solter?\nBé, parlant de la seva vida personal, ni està casat ni ha confirmat sortir amb ningú. Tot i que hi ha rumors que està sortint amb una actriu Cariba Heine , els rumors no es confirmen oficialment. Tots dos no han fet cap declaració sobre si estan sortint o no.\nTítol: Burgess Abernathy i Cariba a la pel·lícula H2O\nCom que la seva parella es veu genial junts, no podem dir res fins que la notícia no es confirmi oficialment. Bé, el temps mostrarà que estan sortint o no, però fins aleshores, ja que publica fotos de moltes dones, així que és molt difícil predir res.\nA més d'això, no hi ha rumors de burges, mai es veu arrossegat a cap mena de polèmica que de fet és molt bona per a una estrella emergent com ell.\nAlçada i pes de Burgess Abernathy\nBurgess es troba a l'alçada de5 peus 8 polzadesi pesa aproximadament84 kg. Té un bonic parell d'ulls marró fosc i cabell castany fosc. No es dóna la mesura exacta del cos del burgess.\nBurgess Abernathy a Facebook, Twitter i Instagram\nBurgess és molt actiu a les xarxes socials. Té uns 27,5 k seguidors alInstagramcompte. No obstant això, no està actiu a Facebook i Twitter.\nCarrera de Burgess Abernathy\nBurgees va començar la seva carrera com a actor apareixent en diversos programes de televisió.\nEn aquest cas, va aparèixer al principi de la seva carrera d'actriu televisiu en episodis deBeastMaster (com el jove Dar), Home and Away.\nA més de l'actor, també és un escriptor brillant.\nTot i que ha aparegut en molts programes de televisió i ha fet la seva feina molt bé, la seva feina aH2Oel va portar al següent nivell.\nAquesta pel·lícula va suposar un nou punt d'inflexió a la seva carrera.\nVa aparèixer com a coprotagonista de Claire Holt a la pel·lícula. El seu paper com aZane Bennettva agradar a tothom a la pel·lícula.\nTítol: Burgess Abernathy\nA la pel·lícula, Bennett és el 'noi dolent' ric i local, que és fill d'un important empresari,Harrison Bennett.\nAleshores, ell i el seu pare tenen una relació molt inestable que porta a la majoria de les frustracions aparentment desagradables de Zane.\nEl seu paper com a Zanet va ser molt apreciable i també va cridar l'atenció.\nA més de la pel·lícula H2O i diversos programes de televisió famosos, també va actuar com a protagonista convidat com a Tom Bishop en un episodi del 2008 de All Saints.\nDes del 2018, l'actor està ocupat amb la sèrie de televisió iZombie en què interpreta el paper d'un típic bon noi.\nquin any va sortir una bona hamburguesa


Per Salvador Aragonés; 19.11.2016\nMolts es pregunten què ha passat perquè guanyés Donald Trump, si és un impresentable. Altres de més crítics diuen: “Els americans s’han tornat bojos”. Uns reclamen més prudència i esperen saber quins seran els primers passos que farà el president electe.\nDes del primer dia, la caiguda de les borses mundials estava prevista, però ràpidament l’equip de Trump va llançar un missatge als mercats per dir-los: “No passarà res que pugui sacsejar l’economia mundial”. Les borses en poques hores van recuperar els nivells normals: havien captat el missatge. Només les dels països de Llatinoamèrica no es van recuperar perquè l’amenaça Trump és molt forta.\nTrump ha guanyat en l’amplíssim polígon industrial dels Estats Units, és a dir, entre les classes mitjanes empobrides per la crisi, amb majoria blanca\nEls Clinton (incloent-hi la seva filla Chelsie) pertanyen a l’establishment, que barreja negocis amb política sovint\nUn president té uns poders limitats, i encara que el seu partit controli Congrés i Senat, la seva tasca és des del primer dia negociar\nEls mitjans i els enquestadors es mereixen un suspens. Molts mitjans, en lloc d’informar i analitzar, volen controlar l’opinió pública\nQuina ha estat la clau de l’èxit del nou president? Haver guanyat en l’amplíssim polígon industrial dels Estats Units, és a dir, entre les classes mitjanes empobrides per la crisi, amb majoria blanca, en els estats situats al sud dels llacs, entre Michigan i Pennsilvània, i també Florida, on cubans i hispans tenen un gran pes. Eren estats demòcrates —hi va guanyar Obama—, però s’han tornat republicans perquè Trump va saber veure el descontentament d’aquests ciutadans, a banda que hi va predicar un nacionalisme radical.\nTrump no té tant de poder com se li ha volgut donar. És cert que el Partit Republicà té majoria al Congrés, al Senat i al Tribunal Suprem, però no passa com a la democràcia espanyola, en què un comitè federal dicta la política que ha de seguir el grup parlamentari. Allà cada diputat i cada senador, tot i que coincideixin en essència amb els valors del partit —Demòcrata o Republicà—, actua segons els interessos dels electors que representa.\nÉs vox populi que importants diputats i senadors no estan d’acord amb el que Donald Trump va dir en la campanya electoral, i si executa el que ha promès tindrà bastants vots en contra del Partit Republicà. Un president té uns poders limitats, i encara que el seu partit controli Congrés i Senat, la seva tasca és des del primer dia negociar a fons amb diputats i senadors per tirar res endavant.\nHillary Clinton ha perdut les eleccions perquè no va connectar amb sectors clau del país, ja que les dones i els llatins no la van votar en massa. Per què? Perquè no se’n van fiar. Hillary és una dona que cau poc simpàtica als Estats Units, no només pel seu passat (de jove va pertànyer al Partit Republicà més liberal), sinó perquè des de la Clinton Foundation, que mou molts milers de milions, s’han fet actuacions barrejant l’àmbit personal i el polític, barrejant negocis amb els amics i enemics polítics en el camp nacional i internacional i en el món àrab en particular. Els Clinton (incloent-hi la seva filla Chelsie) pertanyen a l’establishment, que barreja negocis amb política sovint, amb moltes ombres no aclarides públicament, amb casos de corrupció, venent favors i molta falta de transparència.\nD’això, no n’han dit pas res els mitjans de comunicació europeus, tots partidaris de l’establishment i de Hillary Clinton, i així Europa es va formar l’opinió que “amb Obama tot va bé” i “beata Hillary que ens salves del diable Trump”. Els mitjans ens han donat una visió simplista, estereotipada i enganyosa del que ha estat la campanya electoral americana.\nAl final, gran decepció. Resultat inesperat. Els mitjans i els enquestadors es mereixen un suspens. Molts mitjans, en lloc d’informar i analitzar, volen controlar l’opinió pública, i amb aquesta intervenir políticament en les decisions dels governs. Als Estats Units els electors menteixen a les enquestes i fan poc cas del que diuen els mitjans en matèria política.\nI les promeses electorals? Quantes vegades no es compleixen aquestes promeses! Obama va incomplir-ne moltes, entre les quals hi havia tancar Guantánamo. No va poder aconseguir-ho, simplement perquè un president dels Estats Units no és un dictador, ja que ha de pactar-ho tot fins i tot amb el seu partit, i perquè un president no només és ell, sinó tot un equip. Van dir el mateix de Ronald Reagan, un dels millors presidents dels Estats Units, al qual van titllar de comediant, de pallasso, però es va saber envoltar d’un equip excel·lent i va fer coses importants.\nPer veure com ha caigut de malament la victòria de Donald Trump, n’hi ha prou amb veure les manifestacions en contra a nombroses ciutats nord-americanes. A l’esquerra li costa pair un resultat advers i surt al carrer a desfogar-se. Alguns, aquí, s’aferren a la majoria de vots de Hillary, però allò és Amèrica i no es discuteix el sistema electoral.\nEn conclusió, caldrà deixar un temps a Trump per jutjar el seu mandat, i caldrà conèixer el seu equip. Com va dir una Hillary Clinton una mica desencaixada, ell serà “el nostre president”. El país dividit s’ha de recompondre.


L’assemblea del Casal d’Avis de Moja aprova el calendari d’activitats i manté sense canvis la Junta de l’entitat — Ajuntament d'Olèrdola\n14:41 del 16 de maig de 2021\nL’assemblea del Casal d’Avis de Moja aprova el calendari d’activitats i manté sense canvis la Junta de l’entitat\nL’assemblea del Casal d’Avis de Moja aprova el calendari d’activitats i manté sense canvis la Junta de l’entitat Entre les poques novetats del calendari de propostes per aquest 2020 cal assenyalar que la primera excursió es farà el 29 de febrer a Montferri http://www.olerdola.cat/news/l2019assemblea-del-casal-d2019avis-de-moja-aprova-el-calendari-d2019activitats-i-mante-sense-canvis-la-junta-de-l2019entitat http://www.olerdola.cat/news/l2019assemblea-del-casal-d2019avis-de-moja-aprova-el-calendari-d2019activitats-i-mante-sense-canvis-la-junta-de-l2019entitat/@@download/image/AssembleaAvis1.jpg\nEntre les poques novetats del calendari de propostes per aquest 2020 cal assenyalar que la primera excursió es farà el 29 de febrer a Montferri\nTeresa Miralles, presidenta del Casal d'Avis, intervenint en un moment de l'assemblea\nL’assemblea anual del Casal d’Avis de Moja, celebrada dissabte a la tarda, va estar marcada per la continuïtat. Es va revalidar sense cap canvi l’actual composició de la Junta Directiva, encapçalada per la presidenta, Teresa Miralles. I el calendari d’activitats aprovat per al conjunt del 2020 manté amb lleus variacions les propostes que s’han anat consolidant en els darrers anys. Una de les modificacions té a veure amb les excursions. Aquest 2020 s’ha optat per fer la primera sortida a Montferri, enlloc de la tradicional sortida a Montserrat. L’excursió a Montferri s’ha programat pel proper dissabte 29 de febrer, incloent la visita al seu santuari de la Mare de Déu de Montserrat i al Museu del carro de Valls.\nLes festes i celebracions d’enguany s’estrenen amb la xatonada, programada pel proper dimecres 26 de febrer, Dimecres de Cendra.\nL’assemblea va comptar amb la presència d’una trentena de socis i va finalitzar amb un berenar de germanor. L’acte va comptar amb la presència de l’alcalde, Lucas Ramírez, i de la dinamitzadora de gent gran de l’Ajuntament d’Olèrdola, Imma Ferret.


La Castanyada a Barcelona: Diada de Tots Sants | Festes de Halloween\nLa Castanyada: Tots Sants.\nEn aquesta festa popular, la castanya és la gran protagonista com producte representatiu de la tardor. Així, podreu degustar el més típic de la gastronomia d’aquests dies: les castanyes, els moniatos, el vi dolç i els coneguts panellets, petits dolços de forma diversa, fets essencialment de massapà, ametlla i pinyons, de gran tradició a Catalunya, València i Balears. Els panellets daten del segle XVIII, quan s’utilitzaven com menjar beneït per compartir després de les celebracions religioses, els anomenats Panellets de Sant Marc i Panellets de la Santa Creu.\nPer als més fantasiosos plantejarem aquest pont com el de Halloween o el de la Nit de les Bruixes. És una celebració que prové de la cultura celta que es remonta a més de 2.500 anys, i a on es festegen el fi del solstici d’estiu que coincideix amb el mateix 31 d’octubre, segons l’any celta. Posteriorment, aquesta festa es va extendre per tots els païssos anglosaxons i fou exportada als Estats Units, a on es va convertir en una de les festes més populars per a tots els públics, molt especialment pels nens que aprofiten aquest dia per a disfressar-se de personatges de terror i fer bromes.\nBarcelona us ofereix un bon motiu per que aquest pont el paseu amb nosaltres disfrutant en tot moment de l’ambient i els colors de la tardor de la nostra ciutat.\nEls castellers són una expressió de la cultura catalana i formen part del Patrimoni Cultural Immaterial de la Humanitat segons la UNESCO.\nActualment, Barcelona és el focus i centre d'atenció del mercat cinematogràfic, tant per a actors-actrius de gran renom com per a directors.\nSant Jordi és el patró de Catalunya, y el 23 d'Abril és tradició regalar roses i llibres a les persones estimades.\nLa Festa Major de Barcelona és durant la setmana del 24 de setembre, en honor a la Mare de Déu de la Mercè, patrona de la ciutat.\nL’arribada de l’estiu (23 de Juny) se celebra la festivitat de Sant Joan, la Nit de les Bruixes o la Nit del Foc, una celebració popular i màgica.\nL'1 de novembre a Catalunya es pot gaudir d'un dels costums més característics de Tots Sants: la Castanyada i els panellets.\ncommon time: 1,2399470806122\nspecific time: 1,7592720985413\nheader time: 1,8697021007538\ntotal time: 2,5340240001678


8 localitats lleidatanes passegen per 300 dones índies en situació de vulnerabilitat | ONG Mans Unides\nInici » Lleida » Actualitat » Notícies » 8 localitats lleidatanes passegen per 300 dones índies en situació de vulnerabilitat\n8 localitats lleidatanes passegen per 300 dones índies en situació de vulnerabilitat\nAquest diumenge, 7 d'abril, ha tingut lloc a 8 localitats lleidatanes el projecte solidari 'Mans Unides es posa en marxa per la defensa dels drets humans', que ha consistit en unes passejades que, de forma simultània a tota Espanya, s'han fet en benefici d'un programa d'emprenedoria laboral per a més de 300 dones índies en situació de vulnerabilitat.\nLes poblacions adherides han estat: Torregrossa, Almacelles, Alcoletge, les Borges Blanques, Torrefarrera, Alpicat, Maials i Alfarràs.\nRosa Pla, presidenta-delegada de Mans Unides Lleida, s'ha mostrat molt satisfeta amb la participació en les diferents passejades i ha volgut remarcar la bona disposició i ajuda dels ajuntaments a tots els pobles on s'han realitzat, tot i que en algun hi havia altres activitats programades.\nTots vam gaudir molt de les passejades, molt ben organitzades pels ajuntaments i ens hem quedat amb ganes de repetir-les un altre any\n"Vam poder gaudir d'uns paisatges de primavera fantàstics tot caminant, prossegueix Pla, en les passejades que van començar al matí davant les esglésies de cada municipi, amb recorreguts de 2 i 5 km".\nLa recaptació de totes les passejades arreu del territori espanyol permetrà que 300 dones generin la pròpia capacitat per desenvolupar negocis propis, com la cria de vaques, la fabricació de corda o la producció d'adobats de peix, entre altres, que els permetin obtenir beneficis i millorar, així, les seves vides i les de les seves famílies.\nCampanya d'enguany en què iniciem un nou trienni a Mans Unides:\nI és que sota el lema "Creiem en la igualtat i la dignitat de les persones", Mans Unides inicia un nou trienni posant el focus en els drets de les dones. En aquest sentit, la delegació lleidatana participa en l'ampliació d'un internat per a joves de Ruanda i un projecte de formació forestal a la zona brasilera de Mato Grosso.\nMans Unides compleix, en 2019, 60 anys de lluita contra la fam i de treball constant per la igualtat i la dignitat de les persones dels països del Sud. Sis dècades donant suport a projectes de desenvolupament en més de 60 països que han millorat la vida de milions d'éssers humans en els tres continents, gràcies al compromís de milers de socis, col·laboradors i amics.\nA dalt grup de la passejada d'Alcoetge.\nA dalt grup de la passejada d'Alfarràs.\nA dalt, moment de la inscripció a la passejada d'Alfarràs.\nA dalt grup de la passejada d'Almacelles.\nA dalt el moment de la inscripció a la passejada d'Almacelles.\nA dalt i abaix grup de la passejada d'Alpicat.\nA dalt, moment de la passejada de Borges Blanques.\nA dalt i abaix moment de la passejada de Maials.\nA baix grup de la passejada de Torreforta:


Blog del Màrius Domingo, Ca la Gallineta: Formes i textures dijous.\nFormes i textures dijous.\nSí, dijous, a 2/4 de 8 del vespre, al Centre de Lectura. Al C. Major de Reus. Hi haurà l'Albert Masó que ens oferirà dos audiovisuals i una visita guiada a l'exposició.\nJa ha voltat per moltes ciutats de Catalunya, ara que és aquí, al Camp de Tarragona, no us la perdeu. Són quaranta fotos de 50 X 70 de trenta-nou dels millors fotògrafs de Natura del País.


La crónica francesa (del Liberty, Kansas Evening Sun) (The French Dispatch (of the Liberty Kansas Evening Sun)) | citizenjoel\nWes Anderson és un director conegut per pel·lícules com El gran hotel Budapest (The Grand Budapest Hotel)(2014), entre moltes d’altres. Ara realitza aquest film que es va estrenar en el Festival de Cannes. El director va explicar en quines idees es va basar per dur a terme el projecte: “Em vaig basar en tres idees: fer una pel·lícula que fos una col·lecció d’històries tipus òmnibus, sense fer prevaldre cap història específica; la segona, que parlés sobre el diari The New Yorker (el diari de la narració, òbviament, no és The New Yorker, però hi està totalment inspirat); i la tercera, volia fer una pel·lícula francesa”. De fet, els homenatges al cinema francès són constants.\nLa narració es divideix en diverses parts: La primera, l’obituari del director del diari La Crònica Francesa, Arthur Howitzer Jr (Bill Murry), on s’explica la història de la fundació del periòdic. A la segona, la crònica El periodista amb bici, on el periodista Herbsaint Sazerac (Owen Wilson) ens fa un recorregut geogràfic i humà per la població fictícia Ennui-sur-Blasé. La tercera part està basada en l’article L’obra mestra de formigó, escrit per la periodista J.K.L. Berensen (Tilda Swinton), on narra com el marxant d’art Julien Cadazio (Adrien Brody) coneix a la presó Moses Rosenthaler (Benicio del Toro), un artista. Julien decideix convertir Moses en un pintor famós. Aquesta història està basada en l’article real Els dies de Duveen de S.N Berhman publicat al New Yorker. La quarta parla sobre l’article Revisions d’un Manifest escrit per la periodista Lucinda Krementz (Frances McDormand) de la secció de política. Es tracta d’una crònica de les revolucions estudiantils protagonitzades per Zeffirelli (Timothée Chalamet). Està basada en l’article real Els esdeveniments de Maig: un quadern de París. Finalment, trobem la història El menjador privat del comissionat de policia escrita pel periodista Roebuck Wright (Jeffrey Wright). Un article que volia parlar del famós xef Nescaffier (Steve Park), però que acaba parlant del segrest i posterior alliberació de Gigi (Winston Ait Hella), fill del Comissari (Mathieu Amalric).\nLa fotografia de Robert Yeoman juga amb els colors d’una manera sorprenent: el blanc-i-negre ensenya personatges i situacions més autèntics que els de colors. Molts cops darrere dels colors s’hi amaguen hipocresies i violències. A més a més, les referències i els homenatges a cineastes com Godard o Truffaut són constants. Un producte audiovisual que suma també de manera natural, l’animació i la fotografia pura en una autèntica obra d’orfebreria audiovisual.\nLa banda sonora d’Alexandre Desplat sap ser tan polifacètica com la mateixa pel·lícula. A més a més, amb l’ajuda de cançons franceses, com les de Chantal Goya o Charles Aznavour, situa la narració en un lloc i una època ben concrets: la França de després de la Segona Guerra Mundial.\nDel magnífic repartiment, cal destacar-ne, entre d’altres, Bill Murray com a director de la revista , Arthur Howitzer Jr. Qui fa el paper més sorprenent és Adrien Body que construeix un personatge cínic i malvat com el del marxant d’art Julien Cadazio. Tot això en un gran càsting que va des de Christoph Waltz a William Defoe, passant per unes excel·lents actuacions de Léa Seydoux i Frances McDormand.\nEl director de la pel·lícula va desmentir en una entrevista que fos una carta d’amor al periodisme: “Podria no utilitzar aquesta frase exacta perquè no és una carta d’amor. És una pel·lícula. Però sí que es tracta de periodistes que he estimat, periodistes que han significat alguna cosa per a mi. Durant la primera meitat de la meva vida, vaig pensar que The New Yorker era principalment un lloc per llegir ficció, i la pel·lícula que vam fer és tota fantasia”. Precisament, en ser ficció, s’allunya de la mística d’altres films sobre periodisme i permet veure totes les cares de la professió: des de la relació massa estreta amb els protagonistes de la notícia fins als periodistes d’autèntica raça que fugen del relat que els volen imposar els protagonistes de la notícia. Unes notícies que ens parlen des de les avantguardes, fins a la cuina francesa passant per la revolució del Maig del 68. Tot vist des d’un de punt de vista crític cap a totes les parts implicades en els esdeveniments. El gran inconvenient és que parla de tantes històries i temes, que, inevitablement, algunes estan millor tractades que d’altres… Un gran film, amb imatges poètiques que val molt la pena com a espectacle audiovisual, però que té un ritme massa abassegador que pot arribar a estar fora de l’abast de l’espectador.\nAquesta entrada s'ha publicat en Les meves crítiques i etiquetada amb Adrien Brody, Alex Lawther, Alexandre Desplat, amistat, amor, art, Benicio del Toro, Bill Murray, Bob Balaban, Cécile De France, Christoph Waltz, comèdia, Denis Menochet, Edward Norton, Elisabeth Moss, família, Félix Moati, Fisher Stevens, Frances McDormand, Guillaume Gallienne, Henry Winkler, Hugo Guinness, Jason Schwartzman, Jeffrey Wright, La crónica francesa del Liberty Kansas Evening Sun, Larry Pine, Léa Seydoux, Liev Schreiber, Lois Smith, Lyna Khoudri, Mathieu Amalric, Morgane Polanski, mort, Nicolas Avinée, Owen Wilson, periodisme, política, policies, relacions familiars, revolució, Robert Yeoman, Roman Coppola, Rupert Friend, Sam Haygarth, Saoirse Ronan, Steve Park, The French Dispatch of the Liberty Kansas Evening Sun, Tilda Swinton, Timothée Chalamet, Tom Hudson, Tony Revolori, Wes Anderson, Willem Dafoe. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\n← …Lo que el viento se llevó(Gone with the wind) (1939)\n…La muerte tenía un precio (For a Few Dollars More) (Per qualche dollaro in più) (1965) →


Lluc, la llar de la mare: NOVA WEB DEL SANTUARI: www.lluc.net\nNOVA WEB DEL SANTUARI: www.lluc.net\nVos convidam a visitar la web renovada que estrenàrem la setmana passada. La nostra intenció és oferir-vos una visita de més qualitat i un coneixement més profund del primer Santuari marià de les Illes Balears des del segle XIII.\nBENVIGUTS SIAU: LLUC ÉS CA VOSTRA!\nAquí, els creients hi retrobareu els signes d'identitat de la nostra Església local. Els no creients, les arrels més profundes del poble mallorquí perquè Lluc és més que un santuari: és "un signe nacional secular". Els visitants estrangers, una oferta distinta als dies de platja i a les nits de bauxa. Un oasi de pau insospitada (a l'Hostatgeria), d'espiritualitat i bellesa (al cant de l'Escolania i a les celebracions), del patrimoni artístic (al Museu), d'una natura gairebé verge (a la Serra de Tramuntana i al Jardí Botànic), de la gastronomia mallorquina (als nostres restaurants).\nArribau a la Plaça dels Pelegrins i vos trobau amb l'Ajuntament d'Escorca a l'esquerra, els Porxets a la dreta i, al fons, la façana del Santuari. Entrant al Portal Major hi ha l'oficina d'Acollida i Informació, on vos poden donar allotjament i orientació per fer la visita al Santuari. La nostra web vos acompanyarà pel següent itinerari:\nBasílica - Museu - Pujol dels misteris - Jardí botànic - Arxiu - Àrea recreativa\nZona d'acampada - L'Acolliment\nLluc és la "Casa pairal" dels mallorquins: "i dins la llar de sa mare / quin cor no es pot escalfar?. Lluc és casa d'oració: Venturós qui hi pregarà!" (M. Costa i Llobera).\nLluc vol ser, en primer lloc, un àmbit de renovació espiritual... La renovació del Concili ha insistit en la lectura de la Paraula de Déu, com aliment del cristià, i en la centralitat de l'eucaristia ben celebrada, la qual ens ha de dur a compartir amb els necessitats. La comunitat de Lluc sempre està a disposició pels qui desitgin una direcció espiritual personalitzada o unes orientacions de grup (breus conferències, visites guiades, projecció de vídeos).\nVos oferim també una Casa d'Espiritualitat i de Recés, un Racó de pregària (dins el Cambril de la Mare de Déu o des de la distància) i el comentari de l'homilia dominical que es publica setmanalment a la secció Notícies i Comentaris.\nUn dels principals atractius del santuari és la seva Escolania. A www.escolanialluc.es trobareu àmplia informació sobre els Blauets, la seva història i estudis, els seus concerts i la discografia publicada, així com les condicions per entrar a formar part de l'Escolania.\nL'Hostatgeria consta de 81 habitacions (cel·les) i 39 apartaments amb cuina. Les 120 estances estan perfectament equipades amb bany, TV i calefacció. També són molt agradables i acollidores les nostres cel·les amb vistes a la Plaça dels Pelegrins. Ambdós espais proporcionen la bellesa digna d'aquest edifici emblemàtic, així com la sensació de relaxació que transmet l'entorn cultural, monumental i religiós de l'indret on es troba.\nLa web vos mostra els Tipus d'habitacions i podeu fer les Reserves.\nEs diu que a Lluc s'hi menja el millor cabrit de muntanya i s'hi beu "s'aigo més fina" de Mallorca. Hi trobareu opcions per a totes les boques i butxaques: Des de menjar pa taleca, fer una torrada o un arròs multitudinari a l'Àrea Recreativa de ca s'Amitger o a l'Acolliment del Centenari; dinar de menú o a la carta a qualsevol dels Restaurants. Sobretot si s'ha pujat a peu i tens una fam que t'alça. Si véns amb bona companyia. O has passat a llevar-te un pes de damunt.\nLes botigues de Lluc són molt senzilles i característiques de qualsevol santuari: Una Botiga de Records i un Forn de pa per les acampades i excursions.\nSa Fonda - Bar Restaurant Ca s'Amitger - Bar Restaurant Font Coberta\nCafè sa Plaça - Botiga de records - Ses mides - Forn\nEl Santuari de Lluc és el centre de referència de la Serra de Tramuntana. Constitueix un punt de partida immillorable per a moltes excursions, tant de senderisme com de ciclisme.\nPels voltants del Santuari es troben alguns dels cims més emblemàtics de l'illa, com ara el Puig de Massanella, el Puig Tomir, el Puig d'en Galileu i el Puig Roig, que faran les delícies dels amants de les alçades. En trobareu una Guia d’aquestes i altres excursions.\nAgenda del dia, Vídeos, Enllaços i xarxes, Mapa interactiu\nEls recursos de la informàtica posats al vostre abast.\nPublicado por Jaume Reynés Matas, msscc en 9:19\nLos Blavets, el alma de Lluc desde el siglo XVI\nL’Escolania de Lluc, un exemple\nPer què escrivim Lluc sense h\nUn museo de altura, el de Lluc (G. Llompart)


Necessita un distribuïdor de truites de patata | B-Grup\nSom el grup distribuïdor de truites de patata que està buscant per al seu negoci\nSi necessita un distribuïdor de truites de patata a l'engròs, està en el lloc més adequat, ja que nosaltres podem oferir-li truites de patata congelades, així com el preparat de truita més apropiat per a restaurants. D'aquesta forma, podrà reduir costos i temps de cuinat a parts iguals. Aquest plat és un símbol de la nostra gastronomia i la nostra cultura, sent una obligació per a tots els restaurants d'aquest país el servir una truita de qualitat i ben gustosa. Partint d'aquesta premissa, nosaltres podem proporcionar-li una truita de patates excel·lent, estalviant-li temps de cuinat, però sense haver de renunciar ni al sabor ni a la qualitat d'una truita feta al moment.\nDistribuïdor de truites de patates: Quins productes li oferim?\nTenim a la seva disposició una llarga llista d'opcions en quant a la truita congelada: truita de patates amb carbassó de 900g, truita de patates i ceba, planxa de truita de patates de 750g, truitetes de gambetes, en caixa de 10 unitats, i per últim Truitota Casolana d'1,5kg. Per altra banda, una marca tan coneguda en el mercat com Findus, ens proveeix de Base de Truita d'1kg, d'una qualitat excepcional, perquè pugui elaborar una bona truita de patates en un moment.\nSi disposa de poc temps a la feina, ja sap que, entrant a la nostra pàgina web, podrà comprar les truites de patates i altres congelats sense haver de preocupar-se per la qualitat. En molt poca estona i amb un mínim esforç, podrà servir als seus clients una saborosa i tradicional truita de patates, això des de B-Grup li ho garantim!\nJa està més a prop de la seva primera comanda al web de B-Grup\nSi ja s'ha decidit i vol apostar per nosaltres com el seu distribuïdor de truites de patata, només ha d'entrar a la nostra pàgina web, seleccionar tots els productes que li convinguin i formalitzar la compra. Nosaltres ens encarregarem de porta-li tot sense que s'hagi de preocupar per res més que no sigui pensar com cuinarà. També pot descarregar-se la nostra aplicació per a hostalers i restauradors, on podrà realitzar la comanda d'una forma intuïtiva, molt pràctica i en molt poc temps.\nCongelats de B-Grup\nBase De Truita Findus 1 Kg Cg\nTruita De Patata I çeba Planxa 750gr Cg\nTruita De Patates Amb Carbassó 900gr Cg\nTruita De Patates Laduc Amb çeba 1,3kg Cg\nTruita De Patates Laduc Amb çeba 700gr Cg\nTruita De Patates Laduc Sense çeba 700gr Cg\nTruita Patata Amb çeba 800gr Cg\nTruita Planxa 'como En Casa' 750gr Cg\nTruitetas De Camarons Caixa 10 Unds Cg\nTruitota Casolana 1.5kg Cg


Mollà afirma que Pedreguer és un “bon” exemple que “la recollida porta a porta de residus és viable a municipis de més de 5.000 habitants” | Notícies Dígitals\nMollà afirma que Pedreguer és un “bon” exemple que “la recollida porta a porta de residus és viable a municipis de més de 5.000 habitants”\n27/12/2021 pedreguer, recollida port a porta\nLa consellera d’Agricutura, Desenvolupament Rural, Emergència Climàtica i Transició Ecològica, Mireia Mollà, ha assegurat que Pedreguer és un bon exemple que “la recollida selectiva de residus porta a porta és viable a municipis de més de 5.000 habitants”.\nPedreguer, amb una població de prop de 7.700 habitants i una important població estacional a l’estiu, va iniciar el mes d’agost passat un sistema de retirada porta a porta que li ha permès augmentar del 20% al 66% la recollida selectiva en origen.\nMollà, acompanyada de la secretària autonòmica de Transició Ecològica, Paula Tuzón, i el director general de Qualitat i Educació Ambiental, Joan Piquer, ha visitat l’Ajuntament de Pedreguer, on l’alcalde, Sergi Ferrús, i altres membres de la Corporació i l’empresa concessionària, han explicat els detalls de la implantació del sistema porta a porta.\nLa recollida porta a porta implantada a Pedreguer inclou, per primera vegada en un municipi valencià, la retirada selectiva de productes de cel·lulosa com bolquers i altres productes d’higiene personal que evita que aquests materials acabin als abocadors.\nPer a la consellera de Transició Ecològica, Pedreguer se suma al costat de Banyeres de Mariola, Gata de Gorgos, Orba, la Mancomunitat de Municipis de la Ribera i altres ajuntaments que ja estan implementant mesures, a la recollida selectiva porta a porta. Mireia Mollà ha reconegut també l’esforç dels educadors ambientals als municipis. Un esforç al qual s’han sumat amb la conselleria les diputacions de València i Castelló, que han aportat més de 50 educadors als municipis de les seues províncies.\nEn aquest context, la responsable del departament de Transició Ecològica ha recordat que el Consell va aprovar la setmana passada una línia d’ajut econòmic al Consorci de Residus A1 del Campello de 6,5 milions d’euros que reconeix l’esforç que els municipis de la Marina Alta, La Marina Baixa i el municipi del Campello estan realitzant en la gestió i en la millora de les seves instal·lacions.\n“Ens fan falta models valents, rendibles i extrapolables com l’implantat a Pedreguer”, ha continuat Mollà, “perquè la planta de tractament ha de ser el darrer recurs de recuperació de materials”. La consellera ha demostrat el compromís de la Conselleria i el Govern valencià amb l’economia circular i la separació selectiva de residus porta a porta\n← La Diputació de Castelló activa un dispositiu enfront de nevades amb prop de 200 efectius diaris, 20 màquines llevaneu i 250 tones de sal\nLa Diputació de Valencia arregla la ‘corba del castell’ de Chiva per perill de despreniments →


Perill: borratxos – LA VEU D'ALGEMESÍ\nL’incívic comportament d’un grapat de gent que havia ingerit massa alcohol, va provocar que diverses persones es jugaren la vida gratuïtament durant l’incendi ocorregut el passat cap de setmana a Algemesí.\nCarlos Bueno.- Durant la nit del dissabte 8 al diumenge 9 de gener, una vivenda del carrer Muntanya pròxima a la Plaça Major es va encendre. Va ser en un quart pis i només va morir un gosset que estava al balcó incendiat. Per fortuna no va haver que lamentar desgràcies personals, però van poder succeir per culpa de l’irraciocini d’alguns individus.\nEren quasi les tres de la nit i als voltants hi havia un bon grup de gent que estava de festa. Un grapat d’ells amb més alcohol en el cos del que seria desitjable, sobretot si ocorren successos perillosos i, en compte d’ajudar, es destorba. I no sols això, sinó que també es juga amb la possibilitat que acaben morint persones sense cap necessitat d’això. I, a més a més, s’increpa als policies que, fent el seu treball, arrisquen la seua vida per salvar als altres.\nEn principi, la col·laboració ciutadana en el moment dels fets va brillar per la seua absència. Tot el contrari, es va dificultar la labor dels agents. L’actitud dels qui estaven beguts va ser pèssima, i la complicitat dels qui no ho estaven va resultar increïble.\nDos minuts després de l’avís de foc, dos patrulles de la policia van arribar a l’edifici on es va originar i van pujar fins on el fum els va permetre. A ells els va seguir una vintena de borratxos obstruint la circulació. Es van viure moments de pànic perquè els agents eren incapaços de fer retrocedir al grup que tapava l’estreta escala. Estaven embossats sense poder moure’s mentre les flames se’ls acostaven.\nUns ‘bufats’ bloquejaven la baixada i altres utilitzaven l’ascensor per a anar pis per pis colpejant violentament les portes dels veïns, arribant a destrossar una d’elles. Amb la por en la cara, els policies van haver de començar a espentar al tumult per a eixir d’allí i evitar el foc i la inhalació de fum. Al mateix temps va haver qui espentava als agents en uns moments de molta tensió. Era necessari baixar, però eren més els que pretenien pujar. A penes es podia respirar ni moure’s. Un autèntic caos.\nFinalment, la policia va aconseguir arribar al carrer entre els xiulets i els insults de la multitud. Poc després arribaren els bombers, que igualment van ser increpats per la vintena de borratxos descontrolats. També a ells se’ls va dificultar la seua labor. Uns insensats van entrar en l’edifici del costat del que estava incendiat i, des d’una de les finestres, van llançar dos somiers instant els veïns del cinqué i sisé pisos al que es tiraren pels balcons mentre els bombers ja estaven pujant per l’escala del seu camió.\nLa policia va haver d’acabar detenint a un individu per desobediència greu mentre la massa de gent xiulava i insultava als agents. Un desficaci. Lamentable.\nImagine jo que si les flames s’originen en la vivenda d’algun d’estos descerebrats i està en perill la pròpia vida o la dels pares, germans, fills o gosset, l’estúpid borratxo no tindrà ganes de tocar els nassos a la policia i als bombers. Doncs això, el que no sàpia beure que no bega.


Aquest dissabte, Botiga al Carrer a Igualada\nEl Passeig Verdaguer aquell avui dissabte l’edició d’hivern 2022. A més, diferents comerços també exposaran davant mateix dels seus establiments. La Botiga al Carrer és una activitat tradicional que s’organitza sempre al final de les rebaixes, tant d’estiu, com d’hivern. Els comerciants surten al carrer i venen els productes de la temporada amb importants descomptes.\nEn aquesta edició, Igualada comerç s’adhereix a la campanya “Realitat Millorada” per recaptar fons per a l’àrea d’Oncologia Pediàtrica de l’hospital Vall d’Hebron, per això tindrà un estand a on es podran adquirir les conegudes “ulleres virtuals” de cartró que, simbòlicament, ajuden a veure la “realitat millorada”.\nHi haurà activitats per a nens repartides pel Passeig. També hi haurà una gran carpa a on el Banc de Sang oferirà la possibilitat de fer donacions de sang durant tot el dia.\nIgualada Comerç també aprofita aquesta edició de la Botiga al Carrer per distribuir les bosses de la Plataforma per la Llengua de la campanya de sensibilització sobre l’ús del català en l’àmbit del comerç. Es distribuiran 7.000 bosses amb el missatge “Compra a Igualada, fes-ho en català!”.\nArticle anterior“El fet de ser una empresa petita i familiar ens ha sigut de molta ajuda en els moments complicats”\nPròxim articleNova àvia centenària a Igualada


Nova web sobre Salvador Galmés – Salvador Galmés i Sanxo\n2 Agost 2017 - Sant Llorenç des Cardassar\nNova web sobre Salvador Galmés\nLa nova web està dedicada específicament a l’escriptor Salvador Galmés. Hi podeu accedir directament (www.salvadorgalmes.cat) o través del web municipal\nEl Programa Municipal Salvador Galmés i Sanxo comptava amb la inclusió d’un apartat dedicat a l’escriptor llorencí. El resultat ha estat l’elaboració d’un nou web on es pot consultar informació diversa sobre l’escriptor.\nConcretament el web compta amb l’apartat d’obra, on es poden consultar les característiques i trets estilístics de l’escriptor. A més, a mesura que es vagin realitzant les digitalitzacions de les obres, es podran descarregar gratuïtament o llegir online les obres pròpies de l’autor, les versions dramàtiques que s’han realitzat basant-se en algunes de les seves obres i les traduccions que mossèn Salvador va dur a terme al llarg de la seva trajectòria.\nA l’apartat de biografia es poden consultar els esdeveniments que van marcar la seva vida. S’han incloses dues opcions per facilitar-ne el seu coneixement: en primer lloc la seva biografia redactada i, en segon lloc, una versió esquemàtica.\nFinalment, a l’apartat de programa municipal es poden visualitzar totes les accions i esdeveniments que han tingut cabuda dins el Programa Municipal Salvador Galmés i Sanxo.\nEl web de Salvador Galmés i Sanxo\nTraducció a l’anglès de La dida i altres narracions\nFrancesca Vadell elabora dues versions dramàtiques de textos galmesians


Cruïlles exigeix a la Generalitat prou «maniobres judicials» i buidar Vacamorta - Diari de Girona\nacn/ddg | cruïlles 20.07.2017 | 01:14\nImatge d'arxiu del cobriment amb terra dels residus, un cop l'abocador de Vacamorta ja va ser clausurat. marc martí\nImatge d'arxiu del cobriment amb terra dels residus, un cop l'abocador de Vacamorta ja va ser clausurat.\nARXIU: Cruïlles, la PAAC i els ecologistes reclamen a Territori un pla per buidar Vacamorta\nL'Ajuntament de Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura demana a la Generalitat que no segueixi amb la via judicial per resoldre el conflicte obert amb l'abocador de Vacamorta. El conseller de Territori i Sostenibilitat, Josep Rull, va declarar que mentre no hi hagués una resolució ferma del Tribunal Suprem no es començaria a buidar, tal com els demana la sentència del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya. Rull creu que el buidatge té un elevat cost econòmic i ambiental.\nEn un comunicat de resposta conjunta entre l'Ajuntament, la PAAC i el CEPA lamenten que la Generalitat el «vulgui segellar com si fos un abocador legal» i recorden que els lixiviats dels residus estan contaminant aigües subterrànies perquè el vas no és prou impermeable. Aquest comunicat també assenyala que, des de de l'any 2000, tots els consellers que han gestionat el tema «només han treballat per protegir descaradament els interessos de l'empresa».\nLa voluntat de la Generalitat de no treure ni una tona dels residus de l'abocador il·legal de Vacamorta fins que hi hagi una sentència en ferm ha tornat a molestar l'Ajuntament de Cruïlles, Monells i Sant Sadurní, la plataforma PAC i els ecologistes del CEPA. En un comunicat conjunt, demanen a la Conselleria de Territori i Sostenibilitat que «no faci més maniobres judicials» i compleixi amb la decisió dels magistrats, que encara no és ferma, de buidar aquest espai.\nEl conseller Josep Rull es va mostrar partidari d'esgotar la via judicial fins al final per intentar que alguna instància els reconegui que no cal buidar l'abocador. Ara mateix, l'argument que el Govern català ha presentat al recurs de cassació és que buidar l'abocador il·legal de Vacamorta tindria més cost ambiental i econòmic que decretar-ne la clausura. En concret, en aquestes declaracions deia que treure els 2,2 milions de tones de residus que s'hi havien abocat es traduiria en una feina d'onze anys i amb un cost de 150 milions d'euros.\nEl consistori, plataforma opositora i ecologistes es mostren molt crítics amb la gestió que han fet els diferents consellers des que l'any 2000 Felip Puig va atorgar una primera llicència d'obertura a l'abocador. Els acusen a tots ells (a banda de Puig i Rull: Ramon Espadaler, Salvador Milà, Francesc Baltasar, Lluís Recoder i Santi Vila) d'haver estar treballant «només per protegir descaradament els interessos de l'empresa» i no els veïns que hi ha «a menys de 2.000 metres de la instal·lació».\nCreuen que, de conseller a conseller, «s'han anat passant la patata calenta» o fins i tot els acusa «de mirar cap a un altre lloc», un fet que els mereix l'adjectiu «d'irresponsable». De fet, el Govern de la Generalitat sempre ha estat alineada amb l'empresa que gestionava l'abocador, Recuperació de Pedreres SL, tot i que cada document aprovat i atorgat per l'administració catalana per a la seva explotació ha estat anul·lat judicialment.\nA més, critiquen que Rull «vulgui segellar l'abocador com si fos legal» i demana que el buidatge comenci com més aviat millor.\nLa justícia ja ha tombat fins a cinc recursos presentats per la Generalitat a la interlocutòria del TSJC que demana buidar ja Vacamorta. Rull argumentava que el problema és que «la llicència urbanística està mal donada» i espera que l'argument del possible impacte ambiental (estimen uns 140.000 viatges en camió al llarg dels onze anys) serveixi per evitar haver de treure ni una tona de residus i que la clausura de l'abocador tancaria també la polèmica.\nA finals de juny, el TSJC va donar un cop de porta a les pretensions de la Generalitat perquè els residus es deixessin a lloc. En una interlocutòria, l'alt tribunal català va rebutjar fins a cinc recursos –interposats pel Govern i l'antiga empresa gestora– i va considerar «inadmissible i del tot insuportable» que Territori encara no hagués començat a buidar-lo.\nUn risc si no es buida\nEn tot cas, si la via judicial s'esgota sense donar-los la raó, sí que confirma que acataran a la justícia. «Tenim opció a una última instància, on intentarem acreditar que buidant Vacamorta es pot generar més impacte ambiental que no pas gestionant el paratge com el tenim», afirmava Rull.\nPerò per al consistori el problema és que la sola presència de l'abocador sense buidar ja és un risc pels 20 centímetres de terra que separen els 2,2 milions de tones del subsòl i les aigües subterrànies. En el comunicat, apunten a informes que indiquen que els lixiviats estan contaminant aquestes aigües «per insuficient impermeabilitat del vas».\nL'empresa Ecovidrio premia Tossa de Mar pel reciclatge del vidre.\nLula da Silva queda en llibertat després d'un any i set mesos a la presó.


El Consell manté tres restriccions en la Comunitat Valenciana | Valencia Extra\nEl Consell manté tres restriccions en la Comunitat Valenciana\nAquest migdia han comparegut en roda de premsa la consellera de Sanitat, Ana Barceló, i el president de la Generalitat, Ximo Puig després de la trobada de la taula interdepartamental de la Generalitat per a la Prevenció i Actuació davant la Covid-19. En finalitzar la reunió, tots dos dirigents han anunciat la flexibilització d’algunes mesures i el manteniment d’altres com el tancament perimetral, la mobilitat nocturna, i les reunions en habitatges.\nLes mesures aprovades es mantindran, per tant, fins al dia 12 d’abril. Això significa que els habitants que residisquen en la Comunitat Valenciana no podran eixir de la mateixa excepte per motius de causa major o laborals. Aquesta és una de les apostes que més ha defensat el Consell des que es començara a aplicar a la fi d’octubre, per la qual cosa s’ha impedit des de llavors que familiars i amics d’altres comunitats pogueren reunir-se.\nUna altra de les grans apostes i que també s’ha decidit mantenir és el límit de l’horari del toc de queda fins a les 22 hores, per la qual cosa la mobilitat nocturna seguirà restringida des d’aquesta hora fins a les 6 del matí. Com ocorre amb el tancament perimetral, no es podrà estar fora dels domicilis en aquesta franja, excepte excepcions justificades (motius laborals o sanitaris). Cal recordar que les multes per no respectar el confinament nocturn poden ascendir fins als 600 euros.\nL’última de les restriccions que no s’ha suavitzat després de la reunió de la taula interdepartamental són les reunions dins dels habitatges, que continuen amb el límit posat en el nucli de convivència. El motiu principal, segons ha explicat Ximo Puig, és “frenar les festes il·legals en pisos i xalets. En definitiva, les reunions massives”.\nD’altra banda, en un altre ordre de mesures anunciades, s’ha aprovat l’ampliació de l’aforament de les terrasses dels bars al 100% i l’interior al terç de la capacitat. Es manté l’horari fins a les 18.00 hores, 4 persones per taula, sense servei de barra i amb ventilació interior. També podran obrir els gimnasos, piscines i pavellons interiors a un terç de capacitat, sempre respectant les mitjanes de seguretat com la distància social.\nA més, es recupera l’oci educatiu, les ludoteques a un terç de la capacitat i amb fins a 10 persones com a màxim. En casos com el de les cerimònies, l’aforament augmenta a un terç de la capacitat dels locals i amb un màxim de 20 persones a l’aire lliure i 15 en espais tancats. Així, totes aquestes mesures anunciades estaran vigents a partir del dilluns 15 de març.


Els olis essencials, la essència volàtil d'una planta aromàtica. | Garden Center Bordas\nEls olis essencials, la essència volàtil d’una planta aromàtica\nConeixes el món dels olis essencials?\nSón la essència volàtil d’una planta aromàtica que s’extreu per destil·lació de les flors, arbres, arrels, llavors, fulles, escorçes i arbusts. L’oli essencial és «la sang» de la planta. En ells podem trobar les propietats que la mantenen sana de les agressions externes com plagues, clima etc.\nCadascún dels olis presenten una composició bioquímica molt complexa ja que poden tenir centenars de mol·lècules aromàtiques difrents i úniques. De forma que un sol oli essencial pot arribar a tenir des de 80 a 300 components químics diferents.\nPer aquest motiu, en els olis essencials de grau terapèutic podem trobar una solució i ajuda natural als nostres problemes de salut i pel benestar del nostre cos i ment.\nLes aplicacions poden ser: tòpica, ingestió i inhalació.\nDiumenge 28 de juny a les 18:00h farem una classe per descobrir com millorar la nostra salut amb olis essencials. Activitat gratuïta. Cal apuntar-se a : mcalm@jardineriabordas.com\n← Les plantes arbustives\nBayer Garden con las escuelas de Bordas →


Circuit de Catalunya: 100 milions d'euros d'ajudes públiques\nCircuit de Catalunya: 100 milions d’euros d’ajudes públiques en 10 anys\nMaite Aguilera / @aguileramaite\nEl Circuit de Barcelona-Catalunya acull competicions esportives de repercussió mundial com la Fórmula 1 o el motociclisme que, segons estudis del consorci publicoprivat que el gestiona, generen un impacte de més de 300 milions d'euros anuals. Tanmateix, les dades contrasten amb les pèrdues reiterades que pateix el Circuit: vuit anys seguits de números vermells i més de 67 milions d'euros de pèrdues. Per compensar-ho, la Generalitat, la Diputació i l'Ajuntament de Barcelona hi han fet aportacions de més de 102 milions d'euros entre el 2006 i el 2017. CRÍTIC ha exercit el dret d'accés a la informació pública per obtenir tots els números reals del mític Circuit de Montmeló.\nEls comptes dipositats al Registre Mercantil demostren que, lluny del previst, les pèrdues del Circuit han arribat als 8,2 milions\nEl 24 de febrer de 1989 es posa la primera pedra de la pista de Montmeló. Després d’anys de gestions infructuoses per part del RACC per aconseguir que Catalunya disposés d’un circuit apte per acollir curses de Fórmula 1 i de motociclisme, la Generalitat de Catalunya decideix implicar-s’hi i projecta la instal·lació al terme municipal de Montmeló. La col·laboració publicoprivada es materialitza en la constitució del Consorci del Circuit de Catalunya. Circuits de Catalunya SL és, doncs, una societat majoritàriament de titularitat pública (un 76% de la Generalitat, un 16% del RACC, un 8% de l’Ajuntament de Montmeló). Ni el Circuit ni la Generalitat no han volgut realitzar cap valoració a CRÍTIC durant l’elaboració aquest reportatge i, juntament amb el RACC i l’Ajuntament de Barcelona, han declinat fer declaracions sobre els números de la instal·lació.\nEn la prosperitat i en l’adversitat\nEls estatuts del Consorci estableixen que la construcció de la instal·lació anirà a càrrec dels membres del Consorci, mentre que el RACC —que hi aportà els terrenys— gaudirà de l’explotació exclusiva del Circuit i serà responsable del seu manteniment. Alhora, les tres entitats implicades es comprometen a dotar el Consorci dels recursos necessaris per garantir l’activitat del Circuit, i així les dues administracions queden lligades a fer les aportacions econòmiques que la pista de Montmeló pugui necessitar. La fórmula sembla funcionar fins a l’any 2009, quan coincideixen l’esclat de la crisi econòmica i el declivi del fenomen del pilot asturià Fernando Alonso. Els ingressos del Circuit experimenten una important davallada, i el 2010 les aportacions de les administracions públiques suposen ja un 19% dels fons. De llavors ençà, lluny de millorar, els números són cada cop més preocupants i les injeccions de diners públics han arribat a vorejar l’equivalent a un 50% del total d’ingressos.\nPer contra, les administracions públiques han hagut d’aportar un cabàs de milions d’euros. Segons dades oficials aconseguides per CRÍTIC a través d’una petició d’accés a informació pública a Circuits de Catalunya SL, entre el 2006 i el 2016 la Generalitat, la Diputació de Barcelona i els ajuntaments de Barcelona i de Montmeló van aportar-hi 92.616.586 euros exactament. Aquest any, si sumem les aportacions que hi han fet o estan a punt de fer-hi totes les administracions, ja se superen els 100 milions d’euros d’aportacions públiques al Circuit de Catalunya.\nInfografia: HELENA OLCINA, amb dades actualitzades entre l’any 2006 i fins a l’actual 2017.\nLa Generalitat: més diners a la Fórmula 1 durant les retallades\nDes de la modificació dels Estatuts del Consorci efectuada l’any 1993, la Generalitat i el RACC s’obliguen anualment a “realitzar les aportacions de capital necessàries per compensar els resultats negatius” i a partir del 2003, amb una nova modificació, s’estableix que les dues entitats han de fer “anualment les aportacions econòmiques necessàries per dur a terme el pla d’inversions”, de manera que la Generalitat i el RACC assumeixen respectivament un 80% i un 20% tant de la compensació de les pèrdues del Circuit com del finançament de les inversions per a la seva activitat.\nPer aquest mecanisme, entre el 2006 i el 2013, la Generalitat va haver de destinar al Circuit gairebé 35 milions d’euros, dels quals 17,5 milions van ser en concepte de compensació de pèrdues. Mentre que fins a l’any 2009 les aportacions de la Generalitat se situen al voltant dels 2 milions d’euros anuals, a partir d’aquest moment els ingressos davallen fins a situar el Circuit entre les tres societats del sector públic amb més pèrdues. Tot i trobar-se immersa en ple procés de retallades i de reducció pressupostària en gairebé totes les àrees socials, sanitàries i educatives, la Generalitat hi va multiplicar les seves aportacions fins a vorejar els 12 milions d’euros l’any 2013.\nEl 2013, però, s’extingeix definitivament el Consorci, i la societat Circuits de Catalunya SL, creada pel mateix Consorci, assumeix la totalitat de la gestió de la instal·lació. Des de llavors, les aportacions de la Generalitat es concreten essencialment en una subvenció de 6 milions d’euros anuals provinents de la taxa turística, per la qual el Circuit s’endú entre un 12% i un 14% de la recaptació anual de l’impost per estades en establiments turístics a Catalunya. Tot i això, la delicada situació econòmica del Circuit no millora i, els anys 2015 i 2016, la Generalitat rescata el Circuit injectant-hi 2,5 i 7,5 milions d’euros en sengles ampliacions de capital per compensar les pèrdues a través d’AVANÇSA, entitat de la Generalitat per a la promoció, l’impuls i el desenvolupament industrial a Catalunya.\nCiU posa la Diputació i els ajuntaments a finançar el Circuit\nL’alineació de l’antiga CiU a la Generalitat, l’Ajuntament de Barcelona i la Diputació de Barcelona dispara l’aportació pública. Si durant els anys de governs socialistes ni l’Ajuntament ni la Diputació no havien col·laborat mai en els ingressos del Circuit, l’arribada per primer cop de CiU al poder barceloní després de les eleccions municipals del 2011 resulta providencial per als interessos de la pista de Montmeló. L’any 2012 pràcticament va triplicar els ingressos provinents de fons públics. Mentre que el 2011 els ingressos públics del Circuit eren de 4,7 milions d’euros, després del canvi de color polític en aquestes administracions el total d’ingressos públics al Circuit es va enfilar fins als 12,9 milions.\nConsiderant l’impacte econòmic que té l’activitat del Circuit de Catalunya tant al Vallès com a la ciutat de Barcelona, la Diputació ha signat des del 2012 diversos convenis de col·laboració amb el Circuit que han suposat fins ara una aportació total de 5 milions d’euros, a la qual cal sumar el milió d’euros previst en el pressupost del 2017 que es preveu formalitzar aquesta tardor amb la signatura d’un nou conveni.\nAmb els mateixos arguments, el govern de Xavier Trias també va signar un conveni de patrocini per 4 milions d’euros anuals que, entre d’altres, incloïa l’acord pel qual el traçat de Montmeló es converteix en el Circuit de Barcelona-Catalunya. El consistori argumentava que calia contribuir al manteniment d’una activitat que havia tingut un impacte econòmic a la ciutat de 57,4 milions el 2011 i 65,7 milions el 2012. Una decisió, però, que va ser durament criticada des de l’oposició per ICV-EUiA.\nL’arribada d’Ada Colau a la plaça de Sant Jaume va fer saltar totes les alertes del ‘lobby’ automobilístic i hoteler barceloní. Malgrat que durant la campanya electoral Barcelona en Comú va assenyalar aquestes subvencions com a no prioritàries, arribant a dir que l’import de la subvenció a la Fórmula 1 equivalia al cost de les 4.500 beques de menjador, finalment el govern de Colau va mantenir l’import ja pactat per al 2015 amb l’anunci d’una retirada progressiva del suport financer del consistori. El primer any va reduir a la meitat les aportacions públiques a la Fórmula 1 i a les motos passant dels 4 milions de Trias a només 2 milions.\nPerò el pacte de Barcelona en Comú (BComú) amb el PSC va situar Jaume Collboni al capdavant de l’àrea d’Empresa, Cultura i Innovació, i a l’abril del 2017 ell mateix anunciava el compromís de l’Ajuntament d’aportar al Circuit 7 milions d’euros fins al 2019. Anunciava així un descens progressiu en l’aportació, però no la retirada total: 3 milions d’euros el 2017; 2,5 milions el 2018, i 1,5 milions el 2019. Fonts municipals argumenten que la decisió es va prendre, després de copsar l’opinió dels alcaldes de la zona, amb l’objectiu de garantir la viabilitat del Circuit i donar marge per trobar fonts de finançament alternatives. Collboni, durant la presentació del conveni, va explicar-ho així: “Reafirmem el compromís amb els municipis del Vallès Oriental i amb el sector del motor, que és font de creació de llocs de treball i de riquesa, al mateix temps que també teníem el compromís d’anar reduint les aportacions”. Encara que es mantingués el discurs de la “retirada progressiva” de l’Ajuntament barceloní, el fet és que amb el nou conveni les aportacions del consistori queden garantides fins al final del mandat actual. D’aquesta manera, la concreció de la retirada del suport econòmic queda plenament en mans del futur govern que es formi després de les eleccions municipals del 2019. El regidor de Turisme, Agustí Colom (BComú), en la mateixa presentació del conveni, va explicar que tot això “permetrà guanyar temps perquè la Generalitat sigui capaç de trobar el finançament públic i privat necessari per a la viabilitat de la instal·lació”.\nLa participació de l’Ajuntament de Montmeló en el finançament del Circuit es tradueix en la signatura de convenis pels quals el consistori aporta al Circuit una part dels tributs municipals que hauria d’ingressar a les arques municipals. És a dir, més que fer una despesa per contribuir al finançament de la instal·lació, la població deixa de percebre una part dels beneficis econòmics que es deriven del fet d’acollir aquesta infraestructura. L’any 1989, l’Ajuntament de Montmeló va acordar que aquest percentatge fos d’un 50%, però ja l’any 1992 i davant la necessitat de disposar de més ingressos, l’Ajuntament incrementava la seva aportació amb el 100% del total d’impostos, contribucions especials, taxes i preus públics pendents de liquidar entre el 1989 i el 1993 i es comprometia a una revisió cadastral del Circuit adequada a la seva “utilitat d’interès públic”. A partir del 2003, els convenis fixen un topall màxim de quina és la quantitat que l’Ajuntament condona al Circuit.\nL’Ajuntament de Montmeló ha aportat per aquest concepte des del 2006 i fins avui dia 527.367,91 €, xifra que representa tan sols un 0,5% del total de les aportacions realitzades pel conjunt d’administracions públiques. Encara que reconeix que l’impacte del Circuit en l’activitat econòmica de la població és molt menor que en altres poblacions, l’alcalde de Montmeló, Antoni Guil, considera que el saldo per al municipi és àmpliament positiu, ja que els ingressos que percep el consistori provinents de l’activitat del Circuit de Catalunya oscil·len entre els 450.000 i els 500.000 € anuals.\nEl forat negre de la Fórmula 1\nLa situació financera del Circuit de Catalunya és més que preocupant. Des de l’any 2009, les pèrdues acumulades arriben fins als 67 milions d’euros i, si bé hi ha hagut una tímida remuntada dels ingressos, no s’ha arribat mai a assolir de nou la xifra d’abans de la crisi.\nPer contra, les despeses sí que tornen als nivells dels anys daurats, provocant un desequilibri que, segons l’informe d’auditoria realitzat sobre els comptes del 2016, posa en risc la continuïtat de l’activitat en els pròxims anys. Segons aquest informe, el futur dependrà del manteniment del suport dels socis “per ajustar els desequilibris que puguin produir-se”, així com de “l’èxit de les actuacions previstes en el Pla d’actuació 2016-2019”.\nTot i que el Circuit de Catalunya no ha volgut facilitar cap informació sobre aquest document, l’informe d’auditoria en reprodueix la previsió de resultats per als anys que vénen, on es preveu deixar enrere els números vermells en l’exercici del 2018. Que s’arribi a complir aquest pronòstic és una incògnita, però per ara el Pla ha demostrat ser massa optimista: si el resultat d’explotació previst abans d’amortitzacions per al 2016 era reduir les pèrdues fins als 4,45 milions, els comptes dipositats al Registre Mercantil demostren que, lluny del previst, les pèrdues han arribat als 8,2 milions.\nTot plegat fa que any rere any el Circuit augmenti la seva dependència de les aportacions de l’Administració pública i hi hagi de recórrer per demostrar la seva solvència davant dels promotors de la Fórmula 1. El fet que la Generalitat hagués d’avalar el Circuit de Catalunya per garantir que es podria fer front al pagament de la quota per acollir el Gran Premi de Fórmula 1 ha permès conèixer el secret més ben guardat del Circuit: tenir la Fórmula 1 a Montmeló costa 23,8 milions de dòlars aquest 2017, una quota importantíssima per al balanç del Circuit que suposa pràcticament la meitat de les despeses del Circuit.\nLes administracions aixequen el peu de l’accelerador\nSegons estudis realitzats pel mateix Circuit de Catalunya a partir d’enquestes, l’impacte econòmic de la seva activitat va ser de 120 milions d’euros l’any 2009. En estudis posteriors, la xifra s’eleva fins a arribar als 340 milions d’euros l’any 2015, quan s’haurien generat 163 milions d’euros provinents de la Fórmula 1 (un 48,1%), 97 milions d’euros de Moto GP (un 28,5%), i 80 milions d’euros (un 23,4%) de la resta de les competicions del calendari. Els càlculs s’obtindrien a partir de la despesa mitjana dels espectadors, que els responsables de l’estudi situen en més de 1.000 € en el cas de la Fórmula 1, i més de 500 € per als espectadors de Moto GP i d’uns 250 € en el conjunt de la resta de les competicions. L’activitat que es genera al voltant del Circuit i el seu impacte en l’economia del país, majoritàriament en el sector hoteler i de transports, justificaria, segons els seus defensors, que les administracions siguin corresponsables del seu manteniment. Aquestes dades provenen de l’estudi ‘Els grans premis del model a Catalunya i el seu impacte econòmic’. Qui va presentar l’informe? Manel Arroyo, director general de Dorna Sports i Moto GP, i Vicenç Aguilera, president del Circuit i president del Clúster de l’automòbil de Catalunya.\nL’any 2015, en un ple del Parlament de Catalunya, l’aleshores conseller d’Empresa i Ocupació, Felip Puig, va defensar les aportacions públiques a un negoci privat justament pels més de “300 milions d’euros d’impacte econòmic” que té suposadament el Circuit de Montmeló en el conjunt del país i per la creació d’uns 10.000 contractes temporals durant les competicions esportives que s’hi celebren.\nMalgrat això, les veus que qüestionen la continuïtat del desemborsament de diners públics en aquesta infraestructura es fan sentir cada vegada més. A l’anunci de l’Ajuntament de Barcelona de retirar-ne progressivament el seu finançament, cal sumar-hi la voluntat de la Generalitat de Catalunya de reduir gradualment la dependència del Circuit de les seves aportacions. Així ho va manifestar reclamant, com a condició a les ampliacions de capital dels anys 2015 i 2016, que es presentés un pla de viabilitat amb aquest objectiu durant el primer semestre de 2017. Justament amb motiu de les ampliacions de capital, Catalunya Sí que es Pot (CSQP) i la CUP van oposar-se a la nova injecció de diners públics i van apostar pel tancament del Circuit.\nSegons l’alcalde de Montmeló, Antoni Guil, l’impacte econòmic que suposa per al país l’activitat del Circuit va “molt més enllà de les aportacions” que s’hi fan des de l’Administració. De tota manera, admet que es treballa amb l’objectiu d’aconseguir que el Circuit sigui sostenible i que “aquestes aportacions no vagin a més”. Entre les accions que s’estudien hi hauria la renegociació dels convenis de Fórmula 1 i de Moto GP que “tensen molt el balanç” o la recerca de la implicació d’empreses del país que tinguin la capacitat econòmica suficient per posar el seu nom al Circuit.\nEn aquesta mateixa línia, s’emmarca el Pla director urbanístic (PDU) que vol potenciar el desenvolupament de l’activitat de la indústria del motor a l’àrea d’influència del Circuit amb el somni que la comarca esdevingui, en paraules de Guil, “el Silverstone de Catalunya”. El projecte no ha estat ben rebut per part d’alguns col·lectius de la comarca, agrupats en la plataforma No ens Vendreu la Moto, que hi veuen més aviat un “BCNWorld II”. Segons Pep Medina, portaveu de la plataforma, l’oposició al PDU es fonamenta en motius ambientals, simbòlics i de model turístic. Al seu entendre, el Circuit “és un paquet turístic més de la ciutat de Barcelona” que no aporta un benefici substancial al territori que l’acull, i considera que “està demostrat” que la idea que sigui necessari per al país és “il·lusòria i irreal”. Medina sosté que, amb les aportacions públiques, s’intenta “salvar un monstre insostenible i insalvable” que respon únicament “als interessos del món del motor i beneficia exclusivament les elits que s’enriqueixen amb el turisme”. El Pla es troba als tribunals per un contenciós administratiu presentat per la CUP.\nMalgrat el suport de les administracions públiques —que han intensificat els esforços econòmics per garantir la continuïtat de la instal·lació— i els plans estratègics dibuixats per la direcció del Circuit a la recerca de la viabilitat, la realitat és que, ja entrats al darrer trimestre del 2017, encara no hi ha cap resposta a les crides a la implicació del sector privat. Encara que tots els actors implicats continuïn treballant en aquesta direcció, no hi ha cap solució damunt la taula que permeti albirar un canvi de tendència en la procedència dels ingressos per sostenir el Circuit de Catalunya i garantir el seu futur més enllà del 2019, quan caldrà tornar a renovar l’acord amb la Fórmula 1.\nLa Generalitat subvenciona universitats privades i escoles de negocis: 12,5 milions en plena crisi\nLa Generalitat subvenciona Vueling, el RACC, la Federació Espanyola de Golf i Codorniu per al foment del turisme\nL’Ajuntament de Barcelona subvenciona ‘lobbies’ empresarials espanyols a l’Àsia\nDenúncia contra les subvencions milionàries que va donar el tripartit al Conservatori del Liceu\nUnió Democràtica va subvencionar l’Arquebisbat de Barcelona per fer el seu nou web i full dominical\nEsteve P\t30 de novembre de 2017 - 17:11\nPer la lògica de ser un equipament d’ús públic i variat (com un estadi o un pavelló poliesportiu), el Circuit de Catalunya acabarà en mans 100% públiques més aviat que tard, i aleshores mantenir-lo no li costarà al ciutadà el què actualment li costa: li costarà molt més! L’exemple de les estacions d’esquí de la Cerdanya, Boi Taull, Espot, Nuria,…, ja marca el camí. M’agradaria veure quants regidors de la CUP o de l’entorn de Podemos d’aquestes zones presenten propostes per tancar les deficitaries estacions d’esquí (que per cert ho son totes i des de fà molts i molts anys), aduin que només serveixen perque 4 pijos de BCN puguin esquiar! Quantes beques menjador es poden pagar amb el què costa mantenir Boi Taull? També es podria fer la lectura des deI punt de vista d’un aficionat al motor que es pregunta quantes beques menjador es poden pagar amb el què costa mantenir museus públics de dubtosa utilitat o encant i amb un impacte econòmic a la societat molt inferior al Circuit de Catalunya. La demagogia i el populisme és una enfermetat que va per barris.


Ofici de lector: Una llum de qualitat de vulva\nTítol: La literatura recordada. 101 contrapunts de lectures\nFa anys que Enric Iborra glossa el fet literari des del seu blog La serp blanca. En realitat, tot naix a l’ensems de la seua profunda passió lectora i de les seues classes a l’Institut Lluís Vives de València. Un primer tast imprés d’aquesta dèria va ser Un son profund. Dietari d’un curs de literatura universal (Viena, 2013), el celebrat recull de textos on Iborra donava solta als seus interrogants i les seues certeses als marges de les pàgines dels grans mestres.\nAra, amb La literatura recordada. 101 contrapunts de lectures, Iborra torna amb noves glosses d’això que anomenem “literatura universal” –que, com ell bé diu, en realitat és una etiqueta referida a un conjunt d’obres, de països i d’autors molt concrets. Si en el volum anterior el títol li venia donat per una anècdota homèrica (el son d’Ulisses al pont del vaixell dels feacis, tot retornant a Ítaca), ara és un comentari de Georges Poulet el que li permet presentar-se en la portada: “De la mateixa manera que hi ha un temps retrobat –escriu Poulet-, hi ha també una lectura refeta, una experiència reviscuda, una comprensió rectificada. L’acte crític per excel·lència és aquell pel qual, a través de la totalitat d’una obra rellegida o descoberta retrospectivament, es detecten les freqüències significatives i les obsessions reveladores. Criticar, per tant, és recordar”.\nLa literatura recordada, en aquest sentit, és aquella destil·lada de la lectura o la relectura més o menys compulsiva, aquella mena de tracte que només estimulen els grans mestres de la paraula. Iborra s’aferra a aquest ferro roent i va desgranant la seua mirada encuriosida però sistemàtica. El seu interés és vastíssim, i no decau fàcilment: Balzac, Baudelaire, la Bíblica, Gaziel, Josep Carner, Dante, Dostoievski, Flaubert, Joan Fuster, Aldous Huxley, Joyce, Kafka, Montaigne, Nabòkov, Josep Pla, Proust, Carles Riba, Shakespeare, Stevenson, Tolstoi, Voltaire... (l’ordre alfabètic propicia, potser, l´’unica jerarquia possible –tan arbitrària com qualsevol altra-, en aquests termes).\nÉs sabut que Enric Iborra, a tot açò, és fill de Josep Iborra. Precisament mentre prepara les proses de La literatura recordada, el fill al·ludeix sovint al pare. En l’extensa i completa biblioteca familiar troba sovint el volum que busca, la traducció concreta, l’edició exacta. Es dóna la circumstància, a més, que el fill s’ha convertit en marmessor literari del pare. Mentre fa el seu llibre, prepara per a la publicació textos inèdits del seu progenitor (i és així com fa poc, en efecte, Afers ha donat a la llum L’estupor, de Josep Iborra, una digna continuació de Inflexions o Breviari d’un bizantí de què m’he ocupat en un altre lloc). Tots dos Iborres, el fill i el pare, són uns erudits colossals. No cal dir que, aquest terme, el voldria desproveït de qualsevol matís pejoratiu que haja pogut tindre en el passat: ans al contrari, és una figura que ha de moure a l’admiració, al respecte i a l’encoratjament. Per a ser un erudit, avui dia, cal tindre temps, o almenys voluntat de dedicar el temps disponible a les servituds llibresques. En conseqüència, els erudits són rars en la nostra època, i més fora de les universitats. A l’acadèmia, d’alguna manera, l’erudició –ni que siga una erudició contrafeta i forçada, per mor d’obligatòria- forma o hauria de formar part del contracte, va de soi. Però Enric Iborra, a la intempèrie, llegeix i escriu perquè vol. Per a ell, a més, els llibres són com cireres. N’agafa un i això el porta a un altre. Es fixa, per exemple, en Carretera enllà, la traducció que Rafael Tasis va fer del Along the Road d’Aldous Huxley i d’aquí se’n va a l’assaig que Tasis havia escrit sobre Huxley per a un número de la Revista de Catalunya publicat en plena Guerra Civil. Finalment, aquesta recerca (ha trobat el número en qüestió en una llibreria de vell, i el glossa) el porta a rellegir Contrapunt “per quarta o cinquena vegada”...\nDe vegades, però, aquesta recerca activa i entusiasta fa que l’erudit es topete amb un detall potser insignificant, però que val per les millors troballes. És el cas de quan, en la relectura d’uns papers francesos del quart volum de l’Obra Completa de Josep Pla, es troba amb una descripció que el deixa literalment estupefacte. Pla, que està consignant el panorama que es contempla des d’una cambra d’hotel sobre el port de Marsella, de sobte escriu el següent: “D’un establiment de beguda esbatanat, en surt una llum de qualitat de vulva”.\nIborra queda clavat a la seua butaca: “La llum de qualitat de vulva m’obsessiona –confessa-, però continue llegint”. Ha fet el descobriment ritual a què els grans escriptors sotmeten els erudits: així, com si res, els posen a prova, se’n riuen afectuosament des de l’eternitat, els hi fan l’ullet com qui fa una cosquerella còsmica...\nAmb Pla –com amb Shakespeare, com amb Montaigne...- es podria estar així tota la vida, llegint i rellegint, fent troballes meravellosament inaudites. Després, tot s’anota en un quadern minuciós de lletra petita i així van passant els dies i els llibres...\nPublicat en Posdata, 12-5-2018\nPublicat per Senyals de fum a 12:07


Gustavo Bueno - Wikisofia\nAvís: El títol a mostrar «Gustavo Bueno» sobreescriu l'anterior títol a mostrar «Bueno, Gustavo».\n(1924, Santo Domingo de la Calzada - Niembro, 2016).\nFilòsof espanyol, considerat un dels pensadors marxistes més sistemàtics d'entre els filòsofs espanyols actuals, polèmic d'altra banda i controvertit. Neix en 1924, a Santo Domingo de la Calçada (Logronyo); després d'estudiar a Logronyo, Zaragoza i Madrid, es doctora en 1948 en Facultat de Filosofia de la Universitat de Madrid (Fonament material i formal de la filosofia moderna de la religió); catedràtic de filosofia de l'Institut «Lucía de Medrano» a Salamanca fins a 1960, ocupa des d'aquesta data i fins a la seva jubilació la càtedra de Fonaments de Filosofia i Història dels sistemes filosòfics a la Universitat d'Oviedo, on exerceix al llarg dels anys una gran influència, sobretot a través de la revista «El Basilisco», fundada per ell, el seu «Projecte Filosofia en espanyol» (accessible per Internet en http://www3.uniovi.es/filesp/), i la «Fundació Gustavo Bueno», constituïda el 14 de maig de 1997, amb seu a Oviedo, Astúries, i la finalitat de la qual és el cultiu de la filosofia, en diàleg amb els sabers científics (especialment, biològic i mèdic i història de les ciències), polítics, tecnològics i culturals en general. Va morir a Niembro (Astúries) el diumenge 7 d'agost de 2016.\nDesprés de nombroses publicacions d'articles, crítiques, ressenyes i conferències sobre temes preferentment de gnoseologia i lògica, irromp cap a 1970 en l'escena filosòfica espanyola amb El paper de la filosofia en el conjunt del saber, resposta polèmica a una altra obra sobre aquest mateix tema, Sobre el lloc de la filosofia en els estudis superiors (1968), escrita per M. Sacristán; aviat apareixen, com a obres més importants, Etnologia i utopia (1971), Assaig sobre les categories de l'economia política (1972) i, sobretot els fonamentals Assaigs materialistes (1972).\nCom a «filosofia no exempta» (implantada o immersa en el present social, polític, científic, etc., com a àmbit propi), s'identifica amb la cultura del seu temps, a manera d'un epifenòmen seu («filosofia adjectiva»). Com a «filosofia crítica», no en el sentit de Kant, sinó en el clàssic d'una activitat que classifica, discrimina, distingeix i compara, s'encara amb el present i la realitat i, lluny de ser «amor en saber», o «investigació de causes primeres», o «pregunta pels interrogants de l'existència», la filosofia és «enfrontament amb les Idees i amb les relacions sistemàtiques entre les mateixes». Saber de segon grau (perquè suposa un altre saber ja constituït: el de la ciència, la tècnica, la religió, etc.), la seva substància són les ciències positives categorials i la moral i l'ètica universals.\nD'entre les diverses filosofies crítiques possibles, Bueno, partint de «l'afirmació que tota filosofia veritable ha de ser materialista», es decideix pel «materialisme filosòfic», com a exercici de racionalitat dialèctica i filosòfica, i única filosofia crítica acceptable de les diverses possibles, i fins a veritable consciència filosòfica. El materialisme filosòfic –doctrina acadèmica (no vulgar), crítica (no dogmàtica com el Diamat), dialèctica i filosòfica (no cientista)– ofereix diversos aspectes: és un materialisme cosmològic, perquè és crítica del supòsit d'un món depenent d'un Déu creador i provident; és un materialisme històric, perquè s'allunya de tota concepció idealista de la història; és un materialisme religiós, en la mesura que rebutja tot espiritualisme i part del supòsit que «l'home no va fer als déus a imatge i semblança dels homes, sinó a imatge i semblança dels animals»; i, és finalment, un materialisme gnoseològic, perquè suposa una concepció materialista de les ciències.\nL'ontologia materialista (veg. text) es distingeix en general i especial. A la primera correspon la construcció de la idea de matèria ontològic-general (M), definida, inicialment, com a pluralitat, exterioritat i codeterminació (de les parts extra parts), conceptes que poden remuntar-se a antigues nocions de matèria de l'escolàstica (divisibilitat, composició integral i multiplicitat numèrica). A l'ontologia especial correspon la determinació de les classes de materialitat del món (Mi = M1,M2,M3). El primer gènere de materialitat (M1) ho constitueixen les entitats del món físic; el segon (M2), els fenòmens de la vida interior (etològica, psicològica i històrica) i el tercer, els objectes abstractes. Aquestes esferes de la realitat, estrats de «el que hi ha», o pròpiament gèneres materials –que recorden la clàssica divisió tripartida en món, ànima i Déu, del racionalista Ch. Wolff o els més propers tres mons de K. Popper – constitueixen tres mons heterogenis i incommensurables, però no independents i autònoms, que estableixen entre si relacions de mútua interdependència. A l'ontologia general competeix la construcció del concepte de matèria a partir justament dels tres gèneres de materialitat, «triturant i destruint» les contradiccions d'aquests mons heterogenis, fins a enllaçar-los en una trama conceptual, l'entramat propi de la filosofia (la symploké, veure cita), en la constitució de la qual resideix l'autèntica activitat filosòfica, teòrica i pràctica.\nEl materialisme ontològic suposa, a més, un materialisme epistemològic, que parteix del supòsit que les ciències s'ocupen no només de construir teories, sinó també de manipular fets i realitats (construeixen teories i enunciats, però també objectes materials), i les contempla, versió extrema del principi del verum ipsum factum, de Vico, com a construccions fetes «amb les coses mateixes» (interconnexió entre ciència, tècnica o tecnologia): no hi ha ciència sense construcció material d'aquesta, igual com només hi ha música si hi ha so. La ciència és sobretot un procés operatori: no es limita a analitzar termes o a descriure objectes, sinó que estableix relacions i duu a terme operacions. La teoria del tancament categorial (veg. citació) permet concebre estructuralment la ciència com a anàlisi i explicació de termes, però sobretot com a sistema d'operacions (veg. citació) que actua sobre els termes i les relacions. Segons aquesta teoria, de caràcter constructivista, les ciències són cossos immersos en un espai gnoseològic tridimensional, en els «eixos» del qual –sintàctic, semàntic i pragmàtic, seguint el model lingüístic de Morris i Bühler–, s'inscriu també la divisió trimembre de l'ontologia especial, dels tres tipus de materialitat: els termes són les realitats físiques; les operacions són realitats del subjecte operador, i les relacions (lleis, etc.), les entitats abstractes del tercer gènere (vegeu esquema). En aquest operacionalisme, que no és més que exercici de l'activitat constructiva i materialista dels cossos humans, assentament de la racionalitat, sobre la resta de coses materials, consisteix la construcció de l'objectivitat de la ciència. Segons la teoria del tancament categorial, es dedueix «que no és vàlida la distinció entre ciències formals i empíriques, doncs tota ciència és material».\nAquesta gnoseologia categorial proposa una teoria de la ciència que es desmarca no només de les teories de la ciència positivistes, popperianas, pospopperianes (Kuhn, Feyerabend, Lakatos, etc.), adequacionistes (d'Aristòtil a Bunge), sinó també d'altres dialèctiques, com les més properes de Gaston Bachelard (La filosofia del no) i de la ruptura epistemològica de Louis Althusser, que igualment intenten explicar tant l'aparèixer de les ciències com l'estructura en què romanen i es desenvolupen.\nEl paper inicialment atribuït a la filosofia en el «conjunt del saber» ha estat objecte de revisió, actualitzada pels esdeveniments històrics i el canvi de mentalitat social, en obres posteriors. A l'anàlisi d'aquest saber general, des d'un punt de vista de filosofia materialista, i que articula entorn de tres nuclis fonamentals, polític, científic i religiós, dedica Gustavo Bueno, respectivament, tres obres, Primer assaig sobre les categories de les ciències polítiques (1991), la Teoria del tancament categorial (1992) i L'animal diví (1985), en les quals revisa en part les opinions abocades abans en l'obra que el va donar a conèixer.\nBibliografia:Obres principals de Gustavo Bueno\nObtingut de «https://www.wikisofia.cat/w/index.php?title=Autor:Bueno,_Gustavo&oldid=59997»\nDarrera modificació de la pàgina: 27 nov 2018 a les 19:41.


Cuidem-nos - Alba Alfageme / Xavier Antich / Mireia Boya\nVotants l'1 d'Octubre a l'escola Reina Violant de Gràcia, a Barcelona. FRANCESC MELCION\nEl referèndum de l'1 d'Octubre el tenim gravat a la memòria a cops de porra. La presó, l'exili i els processos judicials oberts han passat a formar part del nostre dia a dia, igual que les multitudinàries mobilitzacions en resposta a una sentència injusta. L'estat espanyol ens nega el diàleg i l'única via que ofereix són els tribunals, i no precisament amb l'objectiu de resoldre el conflicte polític. Ens retalla drets i persegueix ideologies. Afegim-hi la manca d'unitat estratègica dels nostres polítics i la seva incapacitat per respondre institucionalment a la repressió i fixar un full de ruta compartit.\nLa repressió que patim, la violència que hem vist i el bloqueig de la situació política han provocat en moltíssima gent l’aparició d’emocions com la por, la ràbia, la frustració o el dubte. Però, malauradament, no tenim eines per canalitzar-les, transformar-les o entendre-les, ni individualment ni col·lectivament. Anem més de dos anys tard en la gestió emocional del conflicte amb l’Estat i les seqüeles ens les trobem pertot arreu. En les darreres setmanes, amb la reacció a les sentències i la desobediència civil com a estratègia mobilitzadora, aquesta necessitat ha esdevingut urgent.\nAnem més de dos anys tard en la gestió emocional del conflicte amb l’Estat i les seqüeles les trobem arreu\nS’han treballat molts aspectes al voltant de la repressió i la desobediència civil, però la part emocional és la gran absent. Ara, en temps de resistir i persistir, les antigues pràctiques feministes de les cures, les xarxes i l’empatia són imprescindibles. Cal generalitzar pràctiques de gestió emocional dels efectes de la repressió. Cal parlar-ne. Cal que el "cuidem-nos" deixi de ser un eslògan i esdevingui una filosofia de vida i una declaració política d’intencions per fer el món més humà i per poder-hi sobreviure. Aquest article pretén contribuir a prendre’n consciència.\nPerquè les emocions configuren el fonament de la nostra forma d’estar en el món i de relacionar-nos amb ell i amb la gent amb qui compartim temps i espai. Tenen a veure amb allò que som (identitat) i com ens trobem (estats d’ànim), amb les coses que ens passen (circumstàncies) i amb la nostra relació amb les altres persones (intersubjectivitat). Tot això influeix en les emocions de manera multidireccional: d’aquí la seva complexitat. I les emocions determinen el nostre present i el futur immediat: d’aquí la seva importància. Perquè no tot el que fem, ni sobretot com hi reaccionem, és fruit de la nostra voluntat conscient i racional.\nTradicionalment, s’ha oposat la intel·ligència racional a les emocions: com si les emocions tinguessin un funcionament diferent, i fins i tot contrari, a la intel·ligència. Com si les emocions fossin irracionals i, per això, incomprensibles, és a dir: d’un ordre diferent al de la comprensió. Tanmateix, cada cop més, tenim la sospita que les emocions tenen la seva pròpia intel·ligència, diferent de la racional: és a dir, que les emocions expressen una forma de comprensió de la nostra pròpia situació i de la nostra forma de reaccionar davant el que ens envolta, i com aquesta interrelació ens afecta i condiciona.\nLes emocions no configuren un estat ni una identitat, sinó més aviat un procés: en la mesura que són la cristal·lització de la nostra reacció al que ens passa, són per definició inestables i provisionals. D’aquí la importància de treballar la nostra dimensió emocional: per no estar-hi arbitràriament sotmesos ni bloquejats, sinó per assolir la capacitat de gestionar-la de manera productiva i enriquidora. A més, la gestió de les emocions és una comesa intersubjectiva, que només en companyia i amb acompanyament pot dur-se a terme de manera efectiva.\nPrimer cal identificar i adonar-nos de com alguna cosa ens ha afectat individualment, per llavors passar a l’esfera d’allò col·lectiu\nCompartir les emocions és una forma de començar a gestionar-les, perquè, tal com diu la saviesa popular, la pena compartida és mitja pena i l'alegria compartida, doble alegria. Així, el saber-nos i el compartir esdevenen un pas indispensable on poder construir el sentiment de col·lectivitat i on allò viscut de forma compartida pot començar a ser processat, comprès i integrat.\nPer això, primer cal identificar i adonar-nos de com alguna cosa ens ha afectat individualment, per llavors passar a l’esfera d’allò col·lectiu. Però a voltes també allò compartit pot esdevenir la palanca transformadora per avançar d’allò comú a allò personal. Sigui en un sentit o un altre, és clau expressar el que sentim i com ho sentim, perquè només posant-hi paraules i mirant cara a cara les emocions viscudes podem començar a gestionar-les.\nCom a poble, hem viscut una experiència traumàtica d’alt voltatge, on moltes emocions i molt diferents s'han amuntegat, sense temps per prendre distància i aconseguir gestionar-les. En ocasions hem passat per emocions oposades de forma quasi immediata i tot el procés viscut s’ha mantingut latent, i encara s'hi manté, en un contínuum temporal que sempre genera molt desgast i que, a més, ha mostrat punts clau d'inflexió de més impacte emocional.\nHem viscut recentment experiències pròpies de trauma col·lectiu, com l’1-O, l’empresonament de líders socials i polítics, la sentència del Suprem, a més de la repressió judicial generalitzada i la violència policial, que no s’aturen. Tota una sèrie d’emocions compartides que és vital poder reubicar, pel nostre benestar personal i social, per tal de construir una narrativa reparadora que ens ajudi a assimilar tot això viscut. Així podrem transitar del trauma a l'aprenentatge i a la integració del que hem viscut. Caldrà cuidar-nos i no permetre l’enquistament d’aquestes emocions: si no es resolen, poden convertir-se en símptomes i finalment poden limitar-nos, sense permetre’ns avançar.\nPer tant, tenim una feina urgent i ingent a fer: guarir el dany per enfortir-nos i per decidir cap on seguir i com fer-ho. Perquè, per escriure el present i el futur, cal recordar i tenir integrat el passat, no com a element distorsionador sinó com a element transformador i d’enfortiment.\nSi es vol seguir pel camí de la desobediència civil no-violenta, la gestió emocional ha de ser un dels eixos prioritaris que caldrà mimar i cuidar de forma essencial.\nemocions no-violència repressió


Lusesita: “La sensibilitat és clau a l’hora de crear” (Bibiana Ballbè)\nLusesita: “La sensibilitat és clau a l’hora de crear”\n"Converteix la ceràmica en obres surrealistes que només podrien sortir del seu ideari"\n3 min. Barcelona 20/08/2019 19:47\n651x366 Imatge de Lusesita Imatge de Lusesita\nLaura Lasheras és Lusesita, artista, figura i icona del món de la ceràmica. La Lusesita converteix la ceràmica en obres surrealistes que només podrien sortir del seu ideari. Particular, inconfusible, màgic. Obres oníriques i evocadores que barregen tradició i modernitat, dolçor amb foscor, tons clars amb un rerefons inquietant. Converteixen així un material mil·lenari com la ceràmica en la millor manera d’expressar-se en ple segle XXI.\n2. Un Lusesita\nSeguim avançant. Li pregunto per la tècnica i el seu art. M’explica que no creu que crear amb les mans l’ajudi a ser més creativa, que el més important és la sensibilitat i la creativitat i això es pot aplicar a qualsevol cosa; que el fang li permet establir un diàleg directe amb el que fa i que es considera una barreja entre artista i artesana, ja que tot i que la tècnica és molt important, encara és més important poder-se reconèixer en les seves peces. Per tant, a mig camí de l’art i l’artesania. Li pregunto com ha de ser una obra per ser un Lusesita. Depèn del moment, em diu. Jo vaig evolucionant i la meva obra també. ¿I t’agradaria explorar altres mitjans per a les teves obres? Sí, m’agradaria explorar altres materials, i també dibuixar i pintar.\n1. Maneres de pensar\nComencem parlant d’inspiració: m’explica que a ella li arriba tant desconnectant com treballant, que a vegades és en un viatge, al cine, en una conversa, que en qualsevol situació pot sorgir una nova idea i que treballant, també. ¿I tens algun costum abans de posar-te a treballar? M’agrada començar a treballar amb l’espai ordenat perquè em dona serenitat i m’ajuda a concentrar-me. Si haguessis de definir-te amb un dels teus projectes, quin seria? M’identifico molt amb les peces en què barrejo ceràmica amb materials tèxtils, i també amb les tasses de moltes nanses. Són dos conceptes que treballo des de fa molts anys. Dona de contrastos, que fa feina de contrastos.\n3. Inspiració, passat i present\nEns posem a parlar d’influències i em comenta que li encanta Rosa Loy; que hauríem de seguir el grup musical Shannon and the Clams i que a qui ha copiat més idees és als homes de les cavernes, a la Barbie, als etruscos i a Mr. Potato. ¿Com creus que seria un ventilador fet pel teu artista preferit? Un ventilador fet per Alexander Calder seria una meravella. Quina va ser la teva primera feina creativa? Vaig començar portant petites peces de ceràmica a una galeria del Raval anomenada Siesta que es dedica als objectes especials. ¿I l’últim projecte creatiu? L’últim ha estat una exposició col·lectiva a Milà, a la galeria Antonio Colombo, amb artistes que admiro molt com Fulvia Mendini o Nathalie du Pasquier. La Lusesita té un dels universos més particulars que conec i per això la seva obra és tan única i particular. De quin projecte estàs més orgullosa? Acabo de publicar, amb l’editorial Gustavo Gili, un llibre titulat Taller de cerámica con Lusesita del qual em sento molt orgullosa. I, per acabar, què et defineix? Les formes orgàniques. Un to oníric. El xoc entre el dur i el tou. I moltes coses més, però no sé com serà en el futur: no saps mai com evolucionarà el teu propi treball. El que sí que sabem és que seguirà sent un treball fantàstic i que nosaltres serem aquí, a primera fila, per veure’l.