Relat "Sorolls i silencis"\nInici > detall del relat: Sorolls i silencis\n- 1318 Lectures\nEstic tipa de viure on visc: desaventatges d'un poble, inconvenients d'una ciutat. Atrapada. Ara mateix, asseguda davant l'ordinador penso en les màquines, i sobre tot en els motors, que em tenen més que avorrida.\nNormalment en puc sentir de totes menes: de cotxe, és clar, quan surten de l'aparcament públic de la cantonada, a l'embús de les hores punta o fent carreres quan encara no ha despuntat el sol; de motos, soles o en grup, impertinents; els caminons de la brossa: entre les 2 i les 3 de la matinada el que recull el rebuig sacsegant histèricament els conenidors; el de l'orgànica a les 7, el del paper, el d'envasos, el del vidre i el de repàs convenientment repartits al llarg del dia per recordar-me el favor que em fan llevant-me les inmundícies; la màquina escombradora, amunt i avall, eixordadorament persistent; els martells pneumàtics que homes suats sostenen amb força foradant les voreres a la recerca de ves a saber quin tresor o d'un cementiri oblidat; les grúes elevadores carregades amb amençadors palets de totxanes volant pocs metres per sobre dels nostres caps; el camió que intenta aixecar una banyera plena de runa sense tapar; el trepant de la casa del costat; el disc que talla rajoles a casa del davant; la cisalla que sega l'al.lumini del portam que munten a la botiga de sota\nmàquines i màquines, motors i més motors, tots a l'hora a totes hores, cada dia, cada setmana. Ni un ocell, espantats; ni una subtil remor de fulles lliscant les unes contra les altres, ni les onades acaronant suament la sorra.\nEm proposo escoltar música amb el meu MP3, impossible. Em poso taps a les orelles, i res; em prenc una pastilla per a dormir, i tampoc. Finestres tancades, una presó, quina calor! Hauré de morir per a deixar-los de sentir?\nArbequina | 05-09-2007\nTot i que no acabo de copsar massa on aniria classificat el relat (potser a article de diari), el cert és que està molt ben escrit, amb paraules molt ben trobades, i que fins i tot aconsegueixes conscienciar el lector d'un contrast tant xocant com és el dels ocells contraposats a una moto.\nJo també sóc molt sensible al soroll (extremadament sensible, diria) i aquest relat, m'ha tret el somriure, pensant: mira, un que em comprendria (a casa, quan em poso pesat amb el tema, sempre em fan ganyotes).\nEl final exagerat també el trobo adient.\nLa pega... doncs això, ben bé no sé el propòsit del relat, no té massa suc, més enllà de la reflexió sobre la contaminació ambiental.


L’AOC, ajudant a la transformació digital de les administracions públiques – Consorci AOC\nL’AOC, ajudant a la transformació digital de les administracions públiques\nMarta Arderiu, subdirectora de Tecnologia i Serveis de l’AOC\nVicky Millán, responsable del Servei d’eContractació de l’AOC\nEl pas del món del paper cap al món digital ha estat i és, per a les administracions públiques i també per a les organitzacions privades, un repte present en tots els discursos, però ha estat endegat i encara menys assolit per molt pocs. La Llei 11/2007, d’accés electrònic dels ciutadans als serveis públics, va impactar ben poc en els treballadors públics i en els càrrecs electes. L’excusa del “sempre que ho permetin les seves disponibilitats pressupostàries” de la seva disposició final tercera, va ser agafada al peu de la lletra per la gran majoria de les organitzacions per tal de no haver de canviar les formes de treballar internament i de relacionar-se amb el ciutadà.\nÉs a partir de la Llei 39/2015, del procediment administratiu comú de les administracions públiques, i la Llei 40 /2015, de règim jurídic del sector públic, que s’obre la gran oportunitat per als qui realment tenim ganes de millorar el sistema públic i, en el nostre cas, el de les administracions públiques catalanes. Però el temps i els repetits fracassos ens han demostrat que no es canvien les inèrcies de treball només aplicant tecnologia als antics vicis, sinó que la transformació real comporta uns canvis d’hàbits basant-se amb una nova metodologia de treball.\nDes de l’AOC, i en complicitat amb diputacions catalanes, ja hem transformat 150 organitzacions municipals, amb el mètode de treball eSET, i 1.500 treballadors públics. Valorem en més de 7 milions d’euros els estalvis que repercuteixen en aquests ajuntaments canviats, i uns 360.000 ciutadans ja se’n beneficien. Es tracta d’un model comú de treball que permet als ens compartir metodologia i recursos, i els ajuda a optimitzar les TIC, rendibilitzar costos i millorar els serveis als seus ciutadans. Té vocació d’esdevenir un estàndard al territori.\nPodeu llegir l’article complet al blog de la Revista Catalana de Dret Públic


Vidal-Quadras apunta alt: acusa el papa Francesc d'independentista\nBarcelona. Dimecres, 8 de maig de 2019. 10:33\nActualitzat Dimecres, 8 de maig de 2019. 11:05\nEl fundador del partit ultra Vox i antic líder del Partit Popular a Catalunya, Alejo Vidal-Quadras, s’ha creat un nou enemic, el papa Francesc, arran del nomenament del nou arquebisbe de Tarragona, Joan Planellas, a qui l’espanyolisme ha atacat repetidament per la seva condició d’independentista.\nPlanellas anteriorment havia estat rector de Jafre, a l’Alt Empordà, i allà va tenir un enfrontament amb el dramaturg Albert Boadella, de conegudes conviccions espanyolistes, per una estelada. Aquest fet ha convertit Planellas en objecte d’atacs continuats, fins al punt que el mateix Boadella ha anunciat que no pensa marcar la casella de la declaració de la renda que habilita l’Estat a desviar una part dels impostos al manteniment de l’església catòlica.\nAra qui s’ha afegit a la campanya és Vidal-Quadras, que assegura que pensa seguir “la recomanació del meu admirat amic Albert Boadella”, i ja en la declaració d’enguany no marcarà la casella. A més, el fundador del partit d’ultradreta ha apuntat directament com a responsable el papa Francesc, a qui ha arribat a advertir que si es dedica a “nomenar arquebisbes separatistes a Catalunya, i col·labora així amb la destrucció d’Espanya, amb mi que no hi compti”.\nVATICÀ Joan Planellas, nou arquebisbe de Tarragona El Nacional\nIndependència Vidal Quadras insulta Puigdemont El Nacional\nUltradreta L’apocalipsi dels CDR, segons Vidal-Quadras El Nacional\nmodel d'estat L'enganxada entre Rufián i Vidal-Quadras Marta Escobar Martí


Publicado en marzo 1, 2018 abril 29, 2018\nPublicado en enero 1, 2018 abril 29, 2018\nPublicado en diciembre 3, 2017 abril 29, 2018\nPublicado en noviembre 4, 2017 abril 29, 2018\nFil a l’agulla per reduir el trànsit al cor del Montseny\n250 vehicles cada hora els caps de setmana de tardor a Santa Fe semblen una exageració, sobretot si es té present que en aquest paratge del Parc Natural del Montseny tan freqüentat hi ha 3 aparcaments amb capacitat total per a 200 vehicles. Quan els aparcaments estan plens, es poden veure nombrosos cotxes aparcats als vorals i als camins, que generen riscos, incomoditats i certa degradació del terreny.\nEns agrada caminar pel Montseny, anar-hi a buscar bolets i altres productes propis de la tardor. Quan hi nevi, ens agradarà anar-hi a trepitjar neu en família, però no es pot massificar la muntanya, perquè ella mateixa i els seus habitants se’n ressentiran.\nEn aquest sentit, ens sembla interessant la iniciativa que ha pres la Diputació de Barcelona d’assajar un sistema de transport públic per als caps de setmana. Dos autobusos uneixen l’estació de Renfe de Sant Celoni, en hores d’arribada i sortida de trens procedents de Girona i Barcelona, amb un aparcament per a 500 vehicles que la Diputació ha habilitat a Campins, i aquest aparcament amb la Vall de Santa Fe. Els autobusos són gratuïts i tenen una freqüència de 30 minuts. El primer cap de setmana, la prova pilot no es va poder fer completa perquè les pluges intenses dels dies anteriors havien inhabilitat el nou aparcament, però el segon cap de setmana d’assaig, 400 persones van utilitzar el servei. El diumenge, amb 300 persones –120 des de l’estació de Sant Celoni i 180 des de l’aparcament de Campins–, va ser el dia de més utilització.\nLa Diputació de Barcelona avaluarà el resultat de la prova pilot amb la intenció d’implantar de manera indefinida transport públic els caps de setmana en aquest accés al Parc Natural del Montseny, el més utilitzat, i valorar la possibilitat d’establir-ne també als altres accessos.\nUs imagineu poder anar, per exemple, des de Granollers fins a Sant Fe del Montseny en tren i bus en poc més d’una hora? Ja ho deia el Capità Enciam: “Els petits canvis són poderosos”.\nPublicado en octubre 5, 2017 abril 29, 2018\nPublicado en octubre 1, 2017 abril 29, 2018\nPublicado en septiembre 4, 2017 abril 29, 2018\nPublicado en julio 4, 2017 abril 29, 2018\nProper butlletídiciembre 30, 2020


Qui fa pesca d’encerclament a les Medes? – Girona A cop de post\nQui fa pesca d’encerclament a les Medes?\nQue a les Medes s’hi ha fet i s’hi continua fent pesca furtiva, burlant la vigilància, és una afirmació fàcil d’escoltar si ets de la zona. Demostrar-ho ja és una altra cosa. Però una xarxa d’encerclament apareguda dins de la zona protegida -entre la Meda i el poble- sembla una constatació prou evident com perquè es faci alguna cosa.\nEl director del Parc, Ramon Alturo, diu que queda descartat que la xarxa hi hagi arribat derivant o per error; a algú li ha ‘caigut’ mentre pescava on no tocava. I aquest algú no és un amateur perquè la xarxa és tan llarga -200 metres- i pesada que requereix una embarcació professional per transportar-la i fer-la servir. Un altre aspecte que referma la hipòtesi del furtivisme és la caiguda observada del nombre d’orades i altres espècies comercials des de fa mesos. Per la Generalitat és evident que a les Medes s’hi fa o s’hi ha fet pesca d’encerclament els últims dos anys.\nLa xarxa portava dos anys enfonsada. Abans de treure-la, han alliberat els animals que hi havien quedat atrapats i encara eren vius i l’han desenganxat per sota amb molta cura per no malmetre encara més el fons marí. Com que pesava molt, l’han portat fins a superfície amb l’ajuda de globus d’aire.\nLa pregunta és obligada: com pot ser que una barca d’encerclament hagi estat feinejant entre la Meda i la costa sense que ningú ho hagi vist? Alturo diu que necessitarien 24 hores de vigilància per blindar completament la zona i que és evident que s’ha aprofitat les escletxes d’aquesta vigilància per actuar.\nDes del 2015, el Parc Natural del Montgrí, les Medes i el Baix Ter té en marxa el projecte “Evitem la Pesca Fantasma” per treure del fons marí xarxes i arts de pesca abandonats que, malgrat tot, segueixen matant animals.\nPosted in Medi Ambient\tencerclamentfurtiusmedesxarxa de pesca\n‹ PreviousLa vedella ecològica guanya pes específic\nNext ›Quan el carbó canvia vides\n2 thoughts on “Qui fa pesca d’encerclament a les Medes?”\nescenavegantcat ha dit:\n04/10/2016 a les 5:21\nLa barca d encerclement “ruiseñor” es va enfonsar fa tres anys en aquest lloc carregada de peix i amb l art a bordo.En aquell moment no es va treura la xarxa del fons mari.\n04/10/2016 a les 12:03\nBona dada! Ho miraré. Gràcies.


El PP d'Alcoi "no comparteix" el pressupost de 2018 del govern i afirma que eixirà endavant gràcies al "comodí de Ciutadans" | ARA Multimèdia\nAmalia Payá i Rfa mIró mostren la postura del PP als pptos 2018 / R. Lledó\nEl Partit Popular d'Alcoi ha mostrat la seua postura als pressupostos presentats pel govern de Toni Francés. La formació que encapçala Rafa Miró a Alcoi no presentarà cap esmena als pressupostos. De fet, Miró ha destacat que "encara que no existeix a escala local, li agradaria presentar una esmena a la totalitat del pressupost".\nSobre la futura aprovació o no dels pressupostos, els conservadors asseguren que "el govern municipal té una posició molt còmoda", ja que compta amb el "comodí de Ciutadans". El PP ha qualificat al partit de Jordi Sedano com al seu "soci en l'ombra".\nLa regidora del PP, Amalia Payá, també ha exposat que "el govern ha entregat els pressupostos tard i mal" perquè el 15 de desembre van presentar la proposta reduïda, i el 22 de desembre es va traslladar a la resta de grups l'informe econòmic i financer de l'esmentat pressupost. Altre dels atacs del PP al PSOE ha sigut dient que "els ingressos els aconsegueixen amb multes i infraccions". El PP "de moment vota no" perquè el pressupost "no il·lusiona i és de perfil baix".\nEl Partit Popular ha dividit les seues propostes en tres grans eixos: sol industrial de qualitat, aconseguir inversió exterior i grans infraestructures.\nPer al PP, sol industrial de qualitat és sinònim d'atracció d'empreses: "Alcoinnova és la solució". Pel que fa a inversió exterior, els de Rafa Miró proposen una oficina de captació d'inversió, que "podria ser estrangera".\nLes grans inversions que ha exposat el PP en la roda de premsa han sigut un anell exterior que comunique els distints polígons industrials, més aparcaments, millora del paviment de les voreres del centre, finalització del llit del riu, la ciutat esportiva de l'Alcoyano o la col·locació de la gespa artificial en el camp 3 del Francisco Laporta, entre d'altres.


Aquest diumenge 2 de maig sha celebrat l\_’edició número trenta-quatre del Campionat de Catalunya Absolut de Marató 2.010, en el marc de la vuitena edició de la Marató d\_’Empúries, organitzada per l\_’Ajuntament de l\_’Escala. Els Campions han estat Anna Rosa (FCB) i Esteve Campmol (CN Banyoles) amb uns temps de 3h0808 i 2h4052 respectivament. Amb aquesta victòria, Anna Rosa aconsegueix el seu cinquè títol català de marató, i el quart consecutiu. En segona posició sha classificat Isabel Oliván (CF Viladecavalls) i la medalla de bronze ha estat per Emi Vaquero (ADC). En homes, la segona plaça ha estat per Ramon Trullols (AA Xafatolls Mollerussa) i la tercera per Antonio Sevillano (JA Sabadell). |


dv., 13/05/2022 - 08:27\nDel 16 de maig al 12 de juny de 2022 estarà oberta la convocatòria per a sol·licitar l'ús de la infraestructura Artemisa per a treballs de recerca que requerisquen càlculs en intel·ligència artificial i aprenentatge automàtic.\nArtemisa compta actualment amb 23 servidors que allotgen sengles processadors NVIDIA GPU Volta V100, 11 servidors una GPU NVIDIA Ampere A100 i un servidor amb 8 GPUs del mateix model. Aquests servidors son especialment aptes per a realitzar càlculs en intel·ligència artificial. A més d'aquests servidors, que han d'utilitzar-se en manera “batch”, hi ha disponibles dues interfaces on els usuaris poden assajar prèviament els seus programes. Artemisa compta addicionalment amb un sistema d'emmagatzematge i de CPUs d'última generació.


"Oh Happy Day" emet excepcionalment en divendres la seva tercera gala\nDemà divendres, a les 21.55, TV3 emetrà la tercera gala d'"Oh Happy Day". El programa canvia excepcionalment de dia d'emissió ja que el seu espai habitual dels dissabtes a la nit l'ocupa aquesta setmana la retransmissió en directe, des del Palau Sant Jordi, del concert en suport dels refugiats "Volem acollir".\n09/02/2017 - 13.49 Actualitzat 09/02/2017 - 13.54\nDesprés de les eliminacions de Sotavent i 4Gami, 10 grups continuen en competició en aquesta tercera gala i, com sempre, al final de la nit un d'ells abandonarà definitivament el concurs.\nAl llarg de la nit, es veurà si Le Due Donne aconsegueixen canviar d'estil musical, tal i com els ha demanat el jurat. També se sabrà com els ha anat als Kundala després de la marxa del seu beatboxer. Per altra banda, Juan, l'argentí del duet Loka Linda, cantarà per primera vegada una cançó en català. A més, la nota emotiva del programa arribarà de la mà dels avis de la Marta Trujillo, component de les Sound Six, quan aquest grup femení els canti una cançó molt espacial a casa seva.\nAlfons Nieto, el professor d'Interpretació del programa, i Michèle Alderete, la professora de Cant, segueixen visitant als grups durant els seus assajos per tal que millorin tècnica i actitud damunt de l'escenari. I el jurat, format per Gisela, Peter Vives i Daniel Anglès, ho té cada setmana més difícil per decidir quin grup s'ha d'eliminar al final de cada gala.\nEl programa sencer, els vídeos de presentació i assaigs dels grups i els clips de les cançons estaran disponibles al web del programa i també hi haurà continguts extra a les xarxes socials.


Ajuntament de la Garriga/Dia Internacional de la Llengua Materna\nData i hora oficials: 12/04/2021 14:43\nÚltima revisió 22-02-2021 08:19\nEl 21 de febrer és el dia Internacional de la Llengua Materna i el Consorci per a la Normalització Lingüística el vol commemorar organitzant un joc virtual.\nEl joc interactiu Volta al món amb les llengües a les xarxes socials, amb l'etiqueta #DILM_CPNL, serveix per repassar la situació lingüística dels cinc continents, a través de preguntes sobre les llengües que hi són presents, amb una atenció especial a l'origen lingüístic dels alumnes dels cursos de català i dels participants del Voluntariat per la llengua. Les preguntes mostren automàticament la resposta, amb l'explicació corresponent.\nL’objectiu és també no perdre la nostra identitat, que cadascú sàpiga conservar la seva llengua per poder-la transmetre als altres, però si no la protegim, hi ha ocasions en què es pot sentir amenaçada i pot arribar a desaparèixer, emportant-se el patrimoni cultural i intel·lectual que la formava. Així, el Consorci vol posar el focus en la diversitat lingüística dels usuaris de l'organització, com a reconeixement i respecte per la pluralitat i la diversitat cultural, un dels valors que més identifica l'entitat.\nD'acord amb les dades extretes de la darrera Memòria publicada del Consorci, les 15 primeres llengües inicials dels usuaris dels cursos de català nascuts a l'estranger són el castellà, l'àrab, l'amazic, el portuguès, l'urdú, el rus, el francès, l'anglès, el panjabi, l'italià, el romanès, el xinès, l'ucraïnès, el georgià i el tagàlog.\nDes de l’any 2000, la UNESCO considera el 21 de febrer el dia Internacional de la Llengua Materna en reconeixement al Moviment per la Llengua Bengalí, commemorat a Bangladesh des de 1952. Aquell any, la policia i l’exèrcit de Pakistan, que ocupaven Bangladesh, van obrir foc contra la multitud de parlants de bengalí que es manifestaven a Dhaka pels drets lingüístics i pel reconeixement de la seva llengua com a llengua oficial al Pakistan.\nJoc virtual CPNL


L’ocultació de la indemnització a l’exdirector general de l’AFA podria arribar a la Justícia - Altaveu el diari digital d'Andorra\nL’ocultació de la indemnització a l’exdirector general de l’AFA podria arribar a la Justícia\nEl grup parlamentari socialdemòcrata estudiarà dilluns quina actuació emprèn després de la no-resposta del Govern a la petició feta sobre el cost de l’acomiadament de Ramón López\n28/11/2020 (20:19 CET)\nLes formes de Ramón López no van acabar de convèncer mai el sector financer. Toni Solanelles\nL’opacitat respecte de la indemnització rebuda per l’exdirector general de l’Autoritat Financera Andorrana (AFA) en relació a l’acomiadament de què va ser objecte Ramón López el setembre podria acabar als tribunals. El grup parlamentari socialdemòcrata analitzarà dilluns la no-resposta donada pel Govern a la petició feta pel conseller Joaquim Miró. Però l’escenari d’acudir a la Justícia no es pot descartar.\nMiró havia sol·licitat els motius i el cost d’indemnitzar López, que feia tres anys que era al càrrec i, per tant, li restaven encara tres anys més de contracte. El ministre de Finances, Èric Jover, responia amb allò que ja se sabia, poc més que evasives. Que havia estat una sortida pactada -situació que evidentment no va ser; Ramón López va acudir a la reunió de l’11 de setembre amb voluntat de compartir o analitzar dossiers- i que la indemnització corresponia a allò pactat, establert contractualment i respectant la legislació laboral andorrana.\nEls socialdemòcrates hauran de demanar, probablement, l’empara de la síndica general si consideren que la màxima autoritat parlamentària pot intercedir per exigir una resposta més acurada per part del Govern i, si escau, de l’AFA. El sector financer tampoc no entén que hi hagi tants problemes per facilitar les dades. En tot cas, segons que han remarcat fonts socialdemòcrates, “la transparència d’aquest Govern brilla per si sola”.


UN BALCÓ AL POBLE-SEC: de juny 2008\nPublicat per Júlia a 20:20 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEn diferents ocasions he escrit sobre Simó Gómez, pintor de vida breu i força esbojarrada, malgrat els intents familiars per contenir les seves ànsies bohèmies i arrauxades.\nFeliu Elias, gràcies al qual i a un encàrrec que li van fer comptem amb una biografia de Gómez Polo, evoca també els personatges que visitaven el seu estudi i que anaven a fer-hi classes. Costa d’imaginar algú tan indisciplinat com Simó Gómez fent classes serioses, la veritat.\nUn d’aquests personatges era Cusach, Josep Cusach i Cusach, o Cusachs, com també he vist escrit. Testimonis orals van explicar a Elias l’arribada força fatxenda de Cusach a l’estudi del Poble-sec, a cavall pels nostres carrers, aleshores amb poques cases i molta pols. Sembla que el pintor era una mica exhibicionista, elegant i presumit, i, bon genet, cosa que li agradava demostrar de forma pràctica.\nCusachs era militar, català, i per casualitat va néixer a Montpeller. Malgrat que va deixar aviat la seva carrera per dedicar-se a la pintura, una part molt important de la seva producció ofereix imatges militars, amb cavalls, batalles, i escenes costumistes i de la vida quotidiana de la tropa i l’oficialitat.\nTambé va pintar quadres més al gust de la burgesia convencional, escenes d’hipòdroms i amazones. L’hipòdrom barceloní va ser durant anys a Can Tunis, en una època d’esplèndida afició al tema i no tan sols pel que feia a les classes benestants, sinó que hi havia entrades a preus més a l’abast del poble. L'escena amb unes dames tan elegants la podeu contemplar al magnífic Museu de Montserrat, que compta amb un fons esplèndid i, encara, poc difós.\nHi ha molts quadres de Cusachs al castell de Montjuïc. El Xiruquero comenta al seu blog els dubtes que té sobre el destí dels fons del castell, ara en perill. Què en faran, de tot plegat? Cusachs té una producció abundant, va ser molt treballador i va fer també cartells publicitaris, il·lustracions per a revistes i els sants per a un llibre sobre la vida militar a Espanya. La pintura realista es troba bandejada del coneixement general de la gent, en l’actualitat, doncs ja es pot pensar si, a més, tracta temes avui tan incorrectes com la milícia, que aleshores era ben considerada i un modus vivendi per a molta gent, com l’església. Les oportunitats laborals eren molt més escasses que en l’actualitat.\nDiuen que alguns fons dels quadres de Cusachs van ser pintats pel seu amic Vancells, car ell no era paisatgista, però aquestes informacions són, en algunes biografies, contradictòries, No crec que Vancells li fes tots els fons.\nTota aquella colla de pintors magnífics de l’època són poc coneguts i la seva obra poc reproduïda, mentre molts pintors estrangers, en ocasions de menys categoria, pertanyen al nostra imaginari col·lectiu, de forma ben injusta. Dir que t'agrada més el realisme català que Miró o Dalí pot fer que et bescantin sense manies. Cusachs encara ha tingut sort i podem trobar moltes reproduccions de la seva obra, fins i tot a llocs de la xarxa com la interessant Ciudad de la Pintura. No passa el mateix amb Gómez, per cert. Personalment, crec que gran part de la pintura catalana avantguardista, amb el temps, es considerarà una immensa estafa i una broma cara, la veritat.\nPublicat per Júlia a 20:19 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Josep Cusachs, pintura militar, pintura realista, Simó Gómez\nLa Vedette m'envia un e-mail i em recorda un comentari que va fer fa temps, sobre el fet inqüestionable que la geganta del barri s'assembla molt a ella, de més jove:\nJa va temps vaig fer constar el que repeteixo en aquesta ocasió per tal que els poble-sequins en siguin conscients. Mirant la geganta del Poble-sec, que m'agrada molt, però que trobo que hauria de caminar més dreta, no sé perquè l'han feta una mica, com tirada cap endavant, echada palante, que diuen en castellà, em vaig adonar que s'assemblava molt a mi en els meus bons anys de vedette barcelonina. S'hauran inspirat en alguna fotografia arnada en blanc i negre, potser? Puc cobrar drets d'imatge, encara? Qui sap, ho preguntaré al meu advocat, encara que em temo que no tinc prou documentació adient a les meves possibilitats reclamatòries. Però sí, era jo, emplomallada i guapíssima, a punt de rebre una joia oculta al darrera del senyor adúlter i benestant que em pretenia, a canvi, això sí, de favors inconfessables, suposo. Ai, quants records!!! Els senyors d'ara ja no regalen tantes coses, més aviat t'enreden per tal que inverteixis en els seus negocis dubtosos...\nEtiquetes de comentaris: gegants del Poble-sec, Memòries d'una vedette a l'atur\nPublicat per Júlia a 7:12 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nSimó Gómez va ser un gran pintor realista, mort prematurament als trenta-cinc anys. El seu estudi era al carrer de Tapioles, cantonada Magallanes, una casa que encara hi és i que va fer construir la seva família. Crec, per les dades de les quals disposo, que és aquesta que he retratat. Eren veïns amb els Pidelaserra, i crec que els Pidelaserra devien tenir un taller familiar de tints a la casa, que encara existeix també, on hi va haver després l'acadèmia Balmes i més endavant la Teatreria. Mai no s'hi ha posat cap placa commemorativa a cap de les dues cases, cosa que reivindico. Per l'estudi de Gómez, que després va ocupar el pintor Brull, un altre gran oblidat, hi va passar la flor i la nata de les personalitats de l'època: Verdaguer, Cusachs, Vidiella... Gómez era un artista esbojarrat, autodestructiu, gandul i juerguista. Pot ser que tingués algun problema mental dels que aleshores no es diagnosticaven de forma acurada, per cert.\nTenia un germà, Enric, gravador, que era l'altra cara de la vida, seriós, responsable. La seva relació s'ha comparat a la dels germans Van Gogh. Enric el va sobreviure uns quants anys, va viure el crepuscule de l'art del gravador, emboirat per la fotografia, que en va bandejar la necessitat. Ja gran, sembla que una colla de joves volien recuperar el gravat com a expressió artística, però ell ja no va ser a temps d'oferir-los el seu mestratge. La seva història familiar és fascinant. La seva pintura, realista, es va oblidar amb l'esclat del modernisme i de les avantguardes posteriors. I això que hi va haver a Catalunya un gran i importantíssim nombre de pintors que van animar la migrada vida cultural de l'època, aleshores molt més lligada a la pintura que no pas, per exemple, a la literatura. L'any 1918 la revista Vell i Nou li va dedicar un número secer, que, afortunadament, es pot trobar digitalitzat\nFeliu Elies en va escriure una biografia, Simó Gómez, la veritable història d'un pintor del Poble Sec, que es pot trobar a la nostra biblioteca, per consultar, ja que no en queden massa exemplars originals. A les llibreries de vell de vegades n'hi ha també algun exemplar i pot ser que, per sort, algú n'espigoli també algun de perdut pel Mercat de Sant Antoni. Tots aquests personatges, immensos, polifacètics, estan, crec, força oblidats o són, pràcticament, desconeguts. Crec, però, que les coses estan canviant i, de fet, al MNAC, que durant anys tenia un parell de quadres del pintor, ara se n'hi poden veure uns quants. Molts, però, són a col·leccions particulars, difícils de poder contemplar en directe. També pagaria la pena dedicar una exposició al gravat i a Enric Gómez Polo. Ignoro si hi ha descendents de la família, Simó va tenir un fill i també una de les germanes en va tenir uns quants. D'altres van morir joves i Enric va romandre conco.\nHe parlat en moltes ocasions d'aquest pintor, però crec que cal recordar-lo de tant en tant, a veure si els poders públics, municipals i veïnals, li fan l'homenatge que mereix i recorden, així, l'època en la qual el nostre barri,juntament amb el Paral·lel, era anomenat el Montmartre barceloní. Precisament he trobat als encants un llibret de Lluís Capdevila, dels anys vint, que critica aquesta denominació, sobre tot perquè al Paral·lel no li cal copiar res d'enlloc, manifesta. Però aquesta és una altra història i l'explicaré un altre dia.\nPublicat per Júlia a 21:21 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: pintura realista, Simó Gómez\nPublicat per Júlia a 10:25 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nL'Ermita de Santa Madrona, propera al MNAC, és l'única que ens queda de les moltes capelles i ermites que hi va haver a Montjuïc. La data de construcció, indicada a la llinda, és el 1734, i es troba al lloc d'una altra, més antiga. La parròquia de Santa Madrona, del nostre barri, hi celebra cada any un aplec que, afortunadament, ha experimentat durant els darrers anys un revifament remarcable, convertint-se en una festa important del Poble-sec. Actualment es troba en terrenys del Palauet Albéniz, encara que s'hi pot accedir en diades assenyalades, com ara la de l'aplec. La resta de l'any s'ha de veure des de l'exterior, ja que hi ha una reixa que la protegeix.\nSanta Madrona és copatrona de Barcelona i durant segles el seu culte va tenir molta importància. Se li acostumava a demanar pluja, cosa que sempre va bé de saber. El nom de Madrona havia estat molt popular a Barcelona i també a la resta de Catalunya, on podem trobar moltes altres ermites dedicades a la santa. A la literatura popular catalana dels darrers segles acostuma a sortir-hi alguna Madrona. Més enllà de creences de tipus religiós, crec que el nostre barri hauria de conservar les tradicions referides a santa Madrona, i fins i tot, potser, recuperar-ne algunes, com ara la 'festa de les pelegrines', durant la qual les noies joves, vestides de pelegrina, anaven a presumir, des de l'ermita fins a la ciutat i que recullen testimonis com el del Baró de Maldà, que es veu que hi gaudia d'allò, més contemplant les noies maques.\nEn uns versos sobre Montjuïc, Vicenç Garcia, el Rector de Vallfogona, recull aquesta festa:\nAquella Madrona insigne / Que en sa jornada feliç,/ En processó numerosa/ Tota aquella ciutat ix.\nTanta bella pelegrina/ mostrant lo peu de marfil/ i prenent los cabells negres/ amb roses i gessamins\nPublicat per Júlia a 7:09 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: ermita de Santa Madrona, Montjuïc, patrimoni, Santa Madrona, tradicions\nFa algun temps vaig establir contacte amb Na Margalida Gotié Kasaseka, la dama de les Satalies, que va desfilar pels viaranys bloguístics durant uns quants mesos, sota el pseudònim de La Vedette, i senyorejant un blog emblemàtic que va batejar com: Memòries d’una Vedette a l’Atur.\nVeïna del Poble-sec, com jo mateixa, la tal Margalida sembla que s'ha cansat de lluitar per l’obertura del Molino i per la difusió de les seves idees arrauxades, i que ha abandonat la seva contribució frívola a la catosfera nostrada. En filustrar que jo he modernitzat el meu blog i ja que en d’altres temps vaig comptar amb les seves visites intermitents al Balcó del Poble-sec, per qüestions de paisanatge i militància poble-sequina, em fa arribar un e-mail i em demana, per favor, si em vull cuidar d’ara endavant de gestionar els seus missatges, així com de recuperar els anteriors. Qui pot dir que no a una artista?\nUna servidora, Margalida Gotié i Kasasseka, filla de català i finesa, vedette del Molino a l'atur i escriptora sense èxit de novel·les romàntiques situades en un to imprecís entre el rosa i el verd, inicià fa ja un parell d’anys una aventura informàtica, sense precedents en la seva biografia vital. Fets dramàtics de la meva vida infantil i juvenil, que quan tingui més confiança li explicaré, van fer, com vostè sap, que m'hagués de dedicar al teiatru de patacada i a d'altres activitats de caire més pecaminós, que no vull esmentar amb claredat, car corren temps dolents per al gremi de la meva segona ocupació.\nAmb el Molino tancat, amb la tele amb pelis verdes en horari infantil, amb un món tan laic i light pel que fa als pecats de la carn, i amb massa anys per dedicar-me a afers convergents i/o socialitzants, que tants punts de tacte i contacte tenen amb la meva vida professional, què em resta? Doncs ben poca cosa, llevat del pis del Poble-sec que em va regalar un futbolista de segona regional, vidu i solitari, i quatre rals a la Caixa de Pensions, rampoines d'un temps més esponerós.\nDes de la meva solitud vital, després d'haver fet un curset d'informàtica al Centre Cívic de la Plaça del Sortidor, iniciada en això de les bitàcoles o blogs pel professor del curset, un senyor retirat de bon veure i amb cultura en tot això modern de les com-putadores, em vaig decidir a perdre la virginitat... informàtica, i a abocar els meus pensaments, records, desitjos i falusofies en qualcun raconet del món eteri de les xarxes virtuals, que no virtuoses.\nEsperava continuar, ser més constant en aquesta activitat que en els meus amors pasats. Recordo que en el meu primer post vaig esmentar una estrofa que cantava la Sardá en unes sèries antigues de la tele, una estrofa que arribava al voraviu de la meva ànima, car reflectia la meva situació, que mai no he volgut comentar en profunditat:\nQuan es treia les calces/ amb el cor ple de pena/ i la gent comentava/ serà rosa o morena...\nDoncs, la veritat, em vaig desinflar, però em sap greu no recuperar la meva antologia bloguística, tan personal i no continuar en contacte i tacte amb el meu públic. Vostè, senyora del Balcó, ha fet una crida a la participació en el seu blog renovat. Una servidora de vostè, que ja no està per a massa renovacions ni liftings hores d’ara, li vol demanar un favor: Vol tenir cura de recuperar les meves antigues aportacions així com donar a conèixer les noves, si és que m’inspiro el suficient per a continuar amb el conreu de la meva profunda literatura d’arrels populars?\nA reveure, que deia Voltaire, tanca la porta que fa aire i fins la propera. Li estaré eternament agraïda i en cas de renovació del Molino i si s’esdevé que a una servidora li donen alguna feina estable en el remodelat establiment del futur, li prometo regalar-li un cop pel trimestre, a tot estirar, un parell d’entrades de llotja preferent, lliuresd’impostos, per tal que porti el seu promès, espòs o el que sigui, a gaudir de l’espectacle.\nMargalida Gotié, la dama de les Satalies\nPublicat per Júlia a 20:43 3 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Memòries d'una vedette a l'atur\nRecupero la sèrie sobre patrimoni catalogat del barri, iniciada a l'antic balcó. Potser el Poble-sec no té edificis tan remarcables, des d'un punt de vista arquitectònic-convencional, com els de l'eixample o d'altres barris, però, per als poble-sequins o poble-sequencs, haurien de ser els millors del món, ja que son els nostres. La casa que veieu es troba a Blasco de Garay, 9. És un edifici d'habitatges sobri, amb menys decoració que els modernistes, però d'un art déco matisat i elegant. El catàleg de patrimoni de l'ajuntament en data la construcció cap al 1925 però testimonis veïnals m'asseguren que és de cap a 1930 i que anteriorment hi havia un edifici de planta baixa on hi residia un carreter.\nLa decoració és geomètrica, petits frisos i pilastres, amb volutes i elements vegetals que emmarquen la porta. Aquest edifici va rebre força durant un bombardeig, sobretot els pisos de la part del darrere, i hi van morir el porter de l'edifici i una noia jove, a més d'haver-hi alguns ferits. L'anècdota sobre un bacallà, que després d'un bombardeig van recuperar 'il·lès' unes veïnes, cosa que en aquella època d'escasedat era molt important, i que vaig recullir en una narració sobre la història d'un pis del barri que va guanyar el premi Francesc Candel de narrativa històrica fa alguns anys, es va esdevenir en aquest edifici i m'ha arribat per transmisió oral de la família. La meva família hi havia viscut, al número 9, i després va viure a davant, al número 6 del mateix carrer, cosa que va fer que no es veiessin afectats, per pura casualitat, per les bombes del temps de la guerra.\nOn ara hi ha un garatge hi va haver, durant anys, un 'recader', de cognom Badoch. En aquella època els recaders eren molt importants per fer arribar paquets i trameses a tot arreu. Els treballadors carregaven en aquells camions d'aleshores, força més petits que els actuals, moltes coses, i els infants petits dels voltants passàvem moltes estones al balcó, contemplant aquella activitat. Els xicots que hi treballaven sembla que sovint miraven enlaire, per tal de copsar les cames joves de les dames que sortien al balcó, cosa que, aparentment, posava molt nervioses les senyores observades que feien sempre el fàcil acudit, quina colla de badocs els del Badoch!\nPublicat per Júlia a 22:07 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: art déco, patrimoni, transports Badoch\nQui diu que les sardanes van de baixa? Potser sí, que els balladors són una mica granats, però els músics són tots ells joves, i cada dia hi ha més noies, per cert.\nDesprés de la pluja, la gent s'anima i surt a passeig com els cargols després de l'aiguat. Visca el Poble-sec!!!\nCom m'agrada, la Mostra d'Entitats del Poble-sec!!! Quan acaba m'envaeix una estranya tristor, talment com si hagués acomiadat la primavera. Hi ha hagut alguns problemes, a causa de la pluja, però fins i tot així, quin parell de dies més bonics, els d'aquest cap de setmana, a la parada de CERHISEC, xerrant amb la gent que passava i que mirava i comprava els llibres sobre la història del barri.\nDe bon matí, quan semblava que la pluja no permetria continuar amb la Mostra, aquest diumenge, el carrer Blai, tan sorollós al vespre, mostrava aquest aspecte evocador i melangiós.\nL'Associació d'Artistes Plàstics del barri, cada dia més activa, va penjar una exposició excel·lent, de la qual en podeu veure algunes mostres.\nFins l'any que ve!!! Que hi hagi encara moltes més entitats!!!!\nPublicat per Júlia a 15:24 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nY la canción canalla de las chicas del conjunto, canción que subía con la luz hasta el humo azul del último palco (la banana pa comerla/hay que quitarle la piel/si usté quiere se la pelo/y se la come después). Y el can-can, apenas tolerado, aquellos años, por la censura oficial, mujeres que enseñaban piernas e interioridades de salón privé; y Lidia, la compalera de Johnson, desvaneciéndose en el vacío, tragada por las noches sin historia; y los muslos de Mary Mont, y el silencio sideral de la calle, cuando el Molino se había cerrado, cuando por el Paralelo ya no pasaba ni un tranvía y en la confluencia de Rosal y Salvá sólo quiedaban tres cosas: la soledad de la noche, una vieja en busca de un portal para quemar su último pitillo y una muchacha en busca de un cliente para quemar su última esperanza...\nEn los buenos tiempos de Méndez, cuando el Paralelo –a pesar de la gran miseria colectiva del barrio- era una fiesta, se desarrollaba ante el Molino, en la pequeña plaza frontera, un activísimo comercio indígena: melones y sandías en verano, café o achicoria calientes, servidos en carritos ambulantes, durante el invierno. En otoño se asentaban las castañeras y en primavera Méndez se situaba allí para ver florecer las niñas que estrenaban culo y a los poetas de mirada perdida que estaban a punto de estrenar inspiración urbana. Parte del activísimo comercio, aunque éste sólo para iniciados, se desarrolló hasta su desaparición en un chiringuito donde los tranviarios tomaban entre dos luces el primer brebaje de la mañana y donde los cobradores a domicilio se derrumbaban a veces, pensando si tabién había que subir escaleras para llegar al paraíso prometido. La zona de El Molino estaba entonces llena de cafés con clientela a toda prueba (El Rosales, El Español), y de cabarets para hombres audaces (El Sevilla, el Bataclán), pero ahora esos grandes templos de la convivencia ya no existían. Habían sido substituïdos por casas de muebles a plazos y por exposiciones de cocinas todo comprendido, donde una buena esposa tendría el trabajo tan fácil que hasta le quedaría tiempo para ser infiel...\n(Méndez recorda el Paral·lel des del cafè del Condal, mentre espera un home)\n...los mismos plátanos de sombra que había conocido en suniñez, las mismas aceras gastadas, el mismo adoquinado que había servido para levantar barricadas en julio del 36. Aquella part de la avenida no había cambiado tanto, después de todo, aunque el pequeño café donde ahora estaba Méndez ya no era el café de otro tiempo, lleno entonces de gente solvente y conocida, de empleados que cobraban una vez a la semana y de gloriosas matronas que fornicaban una vez al mes. Tampoco el cine Condal era el de antes, selecto cine de familias al que éstas acudían en comitiva los sábados por la noche, con la cena, la gaseosa, el bicarbonato para la suegra y los pañales para el niño, en plan todo comprendido. Del interior del cine eran barridos cada mañana tantos capazos de cáscaras de cacahuete y avellanas que el vecino floricultor Barril podía preparar con ellos una tierra de abono tan magnífica que hubiese merecido ser exportada a todos los país del hoy Mercado Común. Ahora el Condal era alternativamente cine o teatro, había encogido, o tenía pulgas de plantilla, no suscitaba entusiasmos familiares ni había vuelto a contribuir, que se supiera, al auge de la agricultura nacional. Ni siquiera el señor Barril existía...\nAquests fragments pertanyen al llibre La dama de Cachemira, de l'escriptor Francisco González Ledesma. Tracta d'un paisatge que encara podem retrobar, excepció feta del Molino, ja que encara no se sap el seu futur, si és que en té. Des d'aquí, també, incidir en la campanya per la seva rehabilitació i recordar que el cafè del Condal sembla haver recuperat una mica les variedades, amb l'actuació de diferents cantants els dissabtes a la nit.\nEls més grans segurament tenen present encara, com jo mateixa, aquell floricultor veí del cinema Condal i aquells vespres familiars davant de la seva vella pantalla. Les característiques del Poble-sec i el fet que no ens ensenyessin a estimar el barri, a causa de la seva humiltat, han propiciat que moltes persones, en prosperar economicament i social, l'abandonessin, encara que, ben segur, el conserven, com aquest escriptor, en els seus records més entranyables. Per cert, les aspes immòbils del Molino van girar un temps, durant els vuitanta, en un intent de recuperació del teatre i del Paral·lel, que ara ja és història.\nPublicat per Júlia a 7:52 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: literatura, Paral·lel, Poble-sec


La moneda social, l’alternativa a l’euro?\nCamp de tarragona 25/01/2017\nCentenars de persones ja la utilitzen al Camp de Tarragona buscant un nou model contraposat a l’“acumulació”\nAl mercat d’intercanvi de les Esplanes (Nulles) es podia fer servir moneda social. TVDM\nTarragonaAmb els ecos es poden comprar productes i pagar serveis. Físicament se’n veuen pocs, només en paper en algunes fires. La base és una plataforma informàtica, en què hi ha el llistat d’usuaris, saldos i intercanvis, que registra totes les operacions amb aquesta moneda social. Hi ha gairebé 700 comptes actius al Camp de Tarragona que usen els ecos.\nLa moneda social apareix a finals dels anys noranta a partir del Fòrum Social Mundial i el 2009 arriba a Catalunya. A les comarques tarragonines neix l’estiu d’aquell mateix any la Xarxa Eco, que aplega persones que s’uneixen per fer intercanvis com a alternativa a la compravenda. La moneda social sorgeix quan l’intercanvi no es pot fer directament i la comunitat es dota d’aquest instrument, que reconeixen els seus integrants.\nAl voltant de la Xarxa Eco s’han creat diversos espais per fomentar l’intercanvi i l’ús de la moneda social. Un és l’Ecoespai, situat a la botiga ErrequeErre, del carrer Merceria de Tarragona, que cedeix de manera solidària una sala interna per dinamitzar els intercanvis locals. També s’hi fan tallers i reunions. És un lloc per resoldre dubtes i problemes, interessar-se per la Cooperativa Integral Catalana i fer xarxa.\nLa Xarxa Eco també disposa de diversos Ecorebostos a Tarragona i Valls, des d’on es gestionen totes les comandes, estocs de productes i ecopreus i s’hi pretén fomentar un consum responsable, únicament amb productes ecològics, de proximitat o de comerç just. També es tenen en compte les condicions laborals i el tracte als animals. Un altre dels aspectes importants a l’hora de decidir les compres és el grau d’acceptació en moneda social per part del productor. A Reus hi ha un grup de consum i un hort col·lectiu que abasteix els rebostos.\nOn resideix la confiança?\nEl coordinador de la Xarxa Eco de Tarragona i al mateix temps de la Cooperativa Integral Catalana, el vallenc Jordi Flores, afirma que “la moneda social és una alternativa possible al sistema monetari actual perquè és un model econòmic diferent, que no busca l’acumulació i l’especulació sinó resoldre les necessitats reals de la gent, com l’alimentació, l’habitatge i els serveis bàsics”. Flores assenyala que les monedes oficials, com l’euro i el dòlar, i la moneda social tenen funcions semblants com a mitjà de pagament, però es diferencien en què i qui garanteix el seu valor: “En el primer cas basem la nostra confiança en unes estructures econòmiques estatals o superestatals que reconeixem, mentre que en el segon la confiança resideix en un grup de persones que prenen les decisions col·lectives de manera assambleària, en funció d’un conjunt de necessitats i valors compartits”. Assenyala també que la gran diferència és com es dissenya el sistema econòmic: “Parteix de les necessitats de la gent i com es vol autogestionar. ¿Rescatem persones o rescatem bancs? Els que usem la moneda social ho tindríem clar”.\nDes de la Xarxa Eco de Tarragona expliquen que els han arribat algunes consultes des d’ajuntaments, però que la seva implantació està en una fase molt incipient. En canvi, a Santa Coloma de Gramenet ja hi funciona la grama, impulsada per l’Ajuntament com a moneda social, i a Barcelona també s’està estudiant implantar-ne una a curt termini. Malgrat tot, els ajuntaments es troben amb limitacions legals, ja que els interventors municipals només volen operar amb euros.\nNeix la cooperativa tarragonina\nQuan el volum d’intercanvi esdevé una activitat econòmica i el venedor té necessitat de facturar, s’han creat figures legals autogestionades, com és el cas de la Cooperativa Integral Catalana, que permet als seus integrants facturar en euros i pagar impostos. Aquest cap de setmana es va fer una reunió a Tortosa per crear una cooperativa d’àmbit més local, que donarà cobertura a la Bioregió Sud, integrada pel Camp de Tarragona, les Terres de l’Ebre, el Penedès, l’Anoia i Lleida-Pirineus. L’objectiu de la nova cooperativa és millorar la proximitat al territori.\nFlores també forma part del grup de coordinació de les monedes socials de Catalunya. Aquest any passat va explicar al Brasil el model català a la tercera Conferència Internacional de Monedes Socials, en presència d’activistes sud-americans i europeus, però també de catedràtics d’economia. Aquesta trobada se celebrarà al mes de maig a Barcelona.


Vettel aconsegueix la seva sisena 'pole position' de l'any\nDe la Rosa sortirà 17è, al costat d'Alguersuari, 18è\nEls Ferrari demostren que van bé al circuit Gilles Villeneuve i Fernando Alonso i Felipe Massa marquen el segon i el tercer millor temps en els cronometrats\n2 min. Barcelona 11/06/2011 20:22\n260x366 Sebastian Vettel ha marcat la sisena 'pole' de l'any. / JUSTIN LANE / EFE Sebastian Vettel ha marcat la sisena 'pole' de l'any. / JUSTIN LANE / EFE\nSebastian Vettel ha aconseguit la seva sisena pole position de la temporada després d'aconseguir el millor temps en la sessió d'entrenaments cronometrats al circuit Gilles Villeneuve del Canadà. L'alemany, que divendres va veure com xocava contra el mur dels campions, s'ha refet d'aquell incident de la millor manera i aquest diumenge veurà pel retrovisor tots els seus rivals.\nVettel ha fet una gran volta i ha deixat els Ferrari, els que semblen els seus màxims rivals al Canadà, a 400 mil·lèsimes. I és que els Ferrari han demostrat que poden plantar cara, si bé pot ser que Vettel estigui encara massa lluny d'ells tot i haver millorat. Fernando Alonso ha tancat els entrenaments amb el segon millor temps i sortirà des de la primera fila de la graella al Canadà. Just al seu darrere sortirà el seu company d'equip, Felipe Massa.\nPel darrere, Webber, amb problemes amb el KERS del seu monoplaça, sortirà quart, mentre que la cinquena fila l'ocuparan Hamilton i Rosberg. Justament, els companys a McLaren i a Mercedes d'ells dos seran els propietaris de la sisena fila: Button i Michael Schumacher, mentre que a la setena hi trobarem Heidfeld i Petrov.\nPel que fa als catalans, Pedro Martínez de la Rosa, content amb la feina feta a Sauber, sortirà des de la dissetena posició i al seu costat ho farà Jaume Alguersuari. El barceloní ha tingut problemes amb els frens i amb l'adherència i no ha pogut passar de la Q3.


Publicado 24/05/2022 18:32\nLa primera acció serà una bústia de denúncies extern que s'espera tindre operatiu en dos mesos\nALACANT, 24 maig (EUROPA PRESS) -\nLa Diputació d'Alacant i l'Agència de Prevenció i Lluita Contra el Frau i la Corrupció de la Comunitat Valenciana (AVAF) han firmat aquest dimarts el seu primer protocol de col·laboració amb el qual s'inicia el desenvolupament de projectes conjunts. El document ha sigut rubricat aquest migdia per la vicepresidenta primera i diputada de l'àrea, Julia Parra, i el director d'AVAF, Joan Llinares.\nLa primera acció que s'engegarà fruit d'aquest protocol serà habilitar una bústia de denúncies extern que podria estar operatiu en un termini de dos mesos. A més, ja s'ha començat a treballar en aquest nou recurs que estarà accessible des de la seu electrònica de la Diputació i també a través del Portal de Transparència, segons ha informat la institució provincial en un comunicat.\nParra ha explicat que, amb aquest acord, "es marca un abans i un després i l'inici d'una etapa en la qual les dos institucions treballarem, colze a colze, per al foment d'activitats que incidisquen en la prevenció del frau i la corrupció i en la defensa d'integritat i ètica pública, un pas important cap a la transparència i la bona gestió, eix central i estratègic de la nostra actuació".\nPer la seua banda, Llinares ha manifestat que "la firma d'aquest protocol amb la Diputació d'Alacant suposa l'inici d'una col·laboració entre les dos institucions per a treballar en la prevenció i en la lluita contra el frau i la corrupció".\n"Des de l'Agència volem ajudar les institucions públiques valencianes a la creació de marcs ètics i d'integritat pública per a donar així compliment a les exigències derivades de l'entrada en vigor de la Directiva Europea 1937/2019 de protecció de les persones denunciants de corrupció", ha agregat.\nAquesta ferramenta està principalment dirigida els àmbits estratègics de contractació, subvencions i accés a la funció pública, la qual cosa inclou diferents perfils com a contractistes, sol·licitants d'ajudes públiques o participants en processos de selecció de personal.\nEl canal compleix la nova normativa aplicable i permetrà que qualsevol tercer o empleats de la institució puguen presentar denúncies, amb totes les garanties i mantenint el seu anonimat, perquè un òrgan imparcial resolga la seua reclamació.\nEn una fase posterior, des de l'àrea de Transparència de la Diputació s'implementarà el canal de denúncies intern, per a açò es recaptarà també la col·laboració amb AVAF. Aquesta segona iniciativa, que es posarà en funcionament el pròxim any, està dirigida els empleats de la Diputació amb la finalitat d'implementar mecanismes de garantia de la integritat pública.\nIgualment, després d'estrènyer la relació amb AVAF, es comptarà amb el seu assessorament per a altres projectes com el desenvolupament del codi ètic de la Diputació. "La nostra intenció és, igual que AVAF, crear un òrgan col·legiat, que, a part d'avaluar l'aplicació del codi ètic, conega de les denúncies internes que es reben; d'ací la importància de la firma d'aquest protocol, que tindrà conseqüències positives per a la ciutadania i per a la millora d'aquesta institució", ha detallat Parra.\nFinalment, Parra ha destacat que, des de juliol de 2019, "s'han anat complint amb gran esforç molts dels reptes plantejats, el primer d'ells, donar major visibilitat a l'àrea de Transparència que mancava dels recursos suficients per a aconseguir l'autonomia necessària i desenvolupar potents ferramentes per a donar conéixer el que fem des de la Diputació".\nEn els últims anys, s'han implementat ferramentes encaminades a millorar la transparència i la rendició de comptes amb mecanismes que posen a la disposició dels ciutadans i de les organitzacions tota la informació pública. A través d'una plataforma digital i d'una aplicació d'accés directe i fàcil s'ha aconseguit que, en dos clics, qualsevol interessat puga veure des del conjunt de pagaments que gestiona la Diputació fins a l'estat d'execució pressupostària.\nEl major assoliment a favor dels ajuntaments ha sigut l'engegada de la primera línia d'ajudes per a implantar en els municipis plans de transparència i participació. En dos anys, 2021 i 20221, s'invertiran 850.000 euros en subvencions, conclouen.


BENIARRÉS AL DIA: Carnestoltes 2010 a Beniarrés\nAquest és un recull d’imatges del Carnestoltes celebrat a Beniarrés aquest divendres 12 de febrer a càrrec dels xiquets i xiquetes del col·legi públic Perputxent i de la Guarderia Municipal.\nHa sigut un acte ple de color i soroll, on gran part del poble ha eixit a acompanyar la desfilada que s’ha realitzat per diferents carrers de la població amb eixida i arribada al col·legi.\nPublicat per Beniarres al dia en 19:06\nQuanta faena darrere de les disfresses! El professorat i alguna que altra mere, supose, hauran estat treballant de valent per enllestir tota aquesta parafernàlia que, dit siga de pas, dóna alegria al poble quan passa pels carrer i, sobre tot, quan les mares i pares veuen els seus xiquets d'aquesta guisa.\n12 de febrer de 2010 a les 19:49\nTens raó Carles, els pares i mares que vam acompanyar als nostres fills no cabiem pels carres del poble de lo "inflats" que anavem de veure'ls\n15 de febrer de 2010 a les 18:31\nSembla que este Carles va pa politic. Pronte ixirem de dudes.\n15 de febrer de 2010 a les 22:10\nEs coneix que a algun anònim no li caic massa bé. No sé si és sempre el mateix o són diferents, però no paren de clavar la mullà on no deuen. Perquè s'encaboten en clavar-me en la política? Es que u no pot interessar-se pel seu poble? Des de quan opinar és voler clavar-se en política? Ni he militat en cap partit ni pense fer-ho, tan sols vull opinar d'algunes coses, res més.


Foro empezado por VADEBICI GRUPET DE CICLOTURISME, en 4 years aquí\nPosted in\tVADEBICI GRUPET DE CICLOTURISME\nEl Biciregistre és un sistema informatiu de registre de bicicletes, propietat de la "Red de Ciudades por la Bicicleta" que compta amb la participació de la Direcció General de Trànsit i els Ajuntaments. Biciregistre és una marca registrada.\nEl Biciregistre permet registrar una bicicleta, en una base de dades, amb les característiques més significatives de la bicicleta, fins i tot la seva fotografia, amb l'objectiu de minimitzar el risc de robatori i fer possible la recuperació de la bicicleta, d'acord amb els ajuntaments adherits al sistema. Així mateix permet establir acords amb els comerços i entitats d'usuaris de la bicicleta per poder registrar, tant bicicletes noves, com les usades, atorgant a aquestes un nombre d'ordre, per facilitar la seva recuperació, en cas de pèrdua o robatori i la transmissibilitat de seva titularitat amb els usuaris que les hagin adquirit.\nEl Registre de bicicletes\nEl Registre serveix per facilitar les dades de la titularitat dels propietaris de les bicicletes als ajuntaments o gestors de dipòsits que convinguin a aquest efecte per tal d'identificar el titular de la bicicleta, per la qual cosa dificulta el comerç il·legal i possibilita la recuperació de una bicicleta robada o extraviada, tot això a través de les eines que es posen a disposició en el web biciregistre.cat.\nEl Registre de bicicletes permet el marcatge de cada bicicleta a partir d'un número de sèrie que atorga el sistema. Aquest sistema es basa en uns adhesius de material indestructible, que en cas d'agressió deixa el número gravat al bastidor, visible sota llum ultraviolada.\nEl sistema permetrà que l'usuari pugui marcar la bicicleta amb altres productes de marcatge presents en el mercat.\nTienes que ser miembro de este grupo antes de poder participar en esta discusión


VINCULAR SALARIS, PENSIONS I PRODUCTIVITAT? - Diari de Girona\nlluís busquets i grabulosa 19.11.2018 | 00:02\nVINCULAR SALARIS, PENSIONS I PRODUCTIVITAT? Diari de Girona\nEspanya la productivitat creix quan es produeixen acomiadaments, ja que el volum d'allò produït baixa menys que el descens que suposa la reducció de plantilles, i la productivitat baixa quan les coses van bé, perquè llavors és més barat contractar mà d'obra que invertir». Santiago Niño Becerra, autor del paràgraf anterior, és un economista singular que fa pensar.\nEn referència a un índex 100 de PIB per càpita per hora treballada als EUA, Espanya tenia un nivell de productivitat de 30 el 1950, quan Regne Unit i Suècia passaven del 80 (tan sols el Japó, sortit d'una guerra, i Portugal, tenien una productivitat inferior); el 1973 Espanya tenia una productivitat del 58 (inferior a la productivitat de 1950 de Noruega, Bèlgica, Holanda, Dinamara, Suècia, Regne Unit, Austràlia i Canadà). El 2005, any culminant de l'aznarià «Espanya va bé», Espanya tenia una productivitat que no arribava a 80, inferior que la del Canadà, Holanda, Bèlgica i Noruega. Amb 32 anys Espanya va ser una de les economies en què menys va augmentar la productivitat. En canvi entre el 2009 i el 2015, va augmentar més que en d'altres països, més i tot que la mitjana de la OCDE.\nCal preguntar-se el perquè. La baixa productivitat espanyola es combina amb una baixa taxa d'activitat (inferior al 59%) i una molt elevada taxa de desocupació (agreujada per l'alta taxa de desocupació juvenil). Entre 2001-2007, quan Espanya «anava bé», la remuneració salarial va créixer un 0,6%, però en la fase de crisi 2009-2015, es fa enfonsar gairebé un 1%. De fet, Espanya va ser un dels països en què menys van créixer els salaris per hora treballada quan les coses anaven bé i ha estat la quarta en què més han caigut durant el període de crisi esmentat (la inflació, a més, restà poder adquisitiu als salaris, cosa que agreujà les coses).\nAixí les coses es parla recursivament de vincular salaris i productivitat. Sindicats i economistes, enllà d'una fórmula per congelar salaris, hi veuen tres problemes. 1) La millora de la productivitat depèn de l'organització de la producció de l'empresa, de les seccions, de les inversions..., davant les quals el treballador no té veu ni vot. 2) Espanya produeix béns i serveis de valor mitjà i baix, i res del que produïm –ni el turisme– té cap monopoli mundial (cosa que permetria elaborar grans quantitats de béns i serveis i justificaria l'alta productivitat de béns de baix valor), cosa que els treballadors tampoc no poden maneflejar. 3) La productivitat varia d'un subsector a un altre i d'una empresa a una altra fins al punt que hem llegit que una planta en un lloc determinat té uns costos 15% més grans que la mateixa en un altre lloc (cosa que no seria problemàtica si la productivitat dels treballadors del primer lloc fos 15% més alt que els del segon, tot i que no sol passar), cosa que tampoc cau a mans dels treballadors.\nAleshores, quan es parla de vincular salaris i producció cal adonar-se de quatre factors: 1) La demanda de treball és major que l'oferta empresarial; 2) El valor d'allò que produïm sol ser baix; 3) El frau fiscal és elevadíssim (60-90 M? anuals) fa que les empreses no els interessi mesurar bé la productivitat perquè es transparentarien els seus marges de negoci; 4) la producció dels incentius perquè les empreses inverteixin o reorganitzin el seu sistema productiu per assolir més eficàcia, és reduït.\nI som on hem començat amb el professor Niño Becerra. Quan Espanya anava bé la productivitat era molt baixa; els acomiadaments massius a causa de la crisi van fer pujar-la. Però és obvi que l'economia no tendirà a acomiadaments. Aleshores, es pregunta, «en el trinomi del factor treball productivitat-ocupació-remuneració, en quin punt es troba l'economia espanyola? La resposta és que es troba molt malament», escriu. I veu en l'exportació un espirall per augmentar la producció. I aquí també hi veu problemes. A l'arrel de tots, haver entrat a l'euro en el moment en què es va fer i en la manera de fer-ho.\nLa qüestió està relacionada amb la vinculació de les pensions a la productivitat i això sí que resulta rinxolar del rínxol. Tothom sap que las recaptacions fiscals són insuficients i s'han de completar amb un deute públic estratosfèric els interessos del qual absorbeixen el 20% dels ingressos pressupostaris. A llarg termini què caldrà fer? Augmentar la natalitat? Cridar més immigrants? I a curt termini? La pensió d'una senyora de 85 anys d'Almadén pot ser la mateixa d'una que viu a Girona? S'han de calcular totes dues a partir de l'índex de la productivitat d'Espanya? No s'haurà d'introduir un factor correctiu que contempli el poder adquisitiu de cada zona? De moment les coses pinten que l'economia espanyola està condemnada a moure's en un entorn de precarietat.\nRes d'estrany que els economistes sostinguin que, en termes relatius, des del 2000 fins avui també els catalans ens hem empobrit. Tanmateix, i ara copio l'economista Àngela Fernéndez Céspedes ( L'Econòmic, 10-VI-18), «l'economia catalana fa més de quatre anys que acumula un creixement important que supera el d'Espanya i el de l'economia europea». I això, a banda de factors externs (baixos tipus d'interès, cotització del petroli), gràcies a la recuperació de la demanda interna, al fort increment de les exportacions de béns i serveis i a la contenció de les importacions.


Edición del martes, 07 diciembre 1982, página 14 - Hemeroteca - Lavanguardia.es\nEdición del martes, 07 diciembre 1982, página 14\n14 • LA VANGUARDIA MARTES, 7 DICIEMBRE 1982 deis 1 natural, perqu només amb una bona pastahom pot aconseguir uns bons canelons. Per aix, quan vosté tria els millors ingredients per a preparar els seus canelons, nornés amb El Pavo pot estar segura del resultat. Perqué la seva pasta está elaborada amb sémoles de blat dur seleccionat. Perqué quatre generacions l’han reconeguda com la millor pasta. bonaés 1’xit canelons. G com sempre, canelons


La Cucafera de Tarragona ja té nou cavaller 2019 | Diari La República Checa\nLa Cucafera de Tarragona ja té nou cavaller 2019\nArnau Bustamente serà el cavaller 2019\nLa Cucafera de Tarragona ja té, per fi, nou cavaller! El tarragoní Arnau Bustamante, de 7 anys, ha resultat escollit nou cavaller de la Cucafera 2019. El nou càsting es va celebrar el dissabte 31 d’agost, a les Festes del Barri del Port, per tal de poder oferir una nova oportunitat, als candidats, ja que no es va trobar cavaller al càsting celebrat per Sant Magí.\nSis candidats es van inscriure al nou càsting, dels quals només es van presentar finalment tres d’ells. Els tres aspirants van tenir dues rondes per escenificar i recitar el poema, requisit indispensable per ser el cavaller de la Cucafera de Tarragona 2019.\nTenint en compte la memorització del poema, l’expressivitat i desimboltura, han estat valorats i puntuats per un jurat extern i vinculat amb la cultura de la ciutat. D’una banda Gemma Illa de la Xaranga Guirigalls, David Bayerri del Ball de Gitanes que enguany està d’aniversari i Miquel Rueda del Club dels Tarraconins.\nArnau Bustamante, que no va poder acudir al càsting anterior, en haver-se trobat malament, es va poder imposar finalment de manera molt ajustada. Bustamante serà l’encarregat de capturar a la bèstia, la nit del dissabte 14 de setembre, a la Cucafera Baixa, per les Festes Majors de Santa Tecla, acompanyat de la princesa 2019 Jana Gómez.\npreviousUna periodista assetjada sexualment durant la Diada de St. Fèlix\nnextEl Nàstic i AG Planning s’uneixen una temporada més


LA FORÇA ARLEKINADA : Real Múrcia - C.E.Sabadell\nL'enfronatment tindrà lloc a la Nueva Condomina a les 18h.\nA vuit jornades pel final de la competició els homes de Lluís Carreras viatjaran a terres murcianes, en la jornada 36 de la segona divisió, per enfrontar-se demà dissabte a les 6 de la tarda al Real Múrcia, actualment 17è classificat amb 39 punts.\nEls arlequinats que venen d'encaixar una dura patacada en el seu partit davant el Girona intentaran seguir sumant per acostar-se a la permanència. Els murcians després de 3 derrotes consecutives, l'última que van patir a casa molt dura (2-6 davant l'Hèrcules), sortiran a per totes per no seguir reduint distàncies amb la zona de descens.\nL'últim precedent entre ambdós conjunts a la Nueva Condomina, el trobem en el partit de la temporada passada que va decidir qui seria el campió absolut de la segona divisió b, el resultat final va ser d'1-0 igualant així el Múrcia la derrota patida a la Nova Creu Alta en l'anada de l'eliminatòria i perdent el Centre d'Esports l'esmentat títol als penals. Si ens fixem però en l'últim precedent a la divisió de plata és favorable als interessos arlequinats amb una victòria per 0-1 ala temporada 1991/92, on finalment el Sabadell acabaria en novena posició.


El Santander no vol pagar un deute i l'Ajuntament en retira els comptes\nEl Santander no vol pagar un deute i l’Ajuntament en retira els comptes\nCom ja va anunciar fa uns mesos, l’Ajuntament de Palafolls ha retirat els seus comptes i ha deixat de treballar amb el Banc de Santander. Ho fa després que no s’hagi arribat a cap acord per tal que l’entitat bancària es fes càrrec d’un deute pendent d’una de les seves propietats.\nOficina local del Banc Santander\nEs tracta d’un terreny amb una nau abandonada i en ruïnes a Mas Reixac , que arrossega un deute pendent de més d’un milió d’€ en quotes urbanístiques i que també hi pesa una execució hipotecària. L’Ajuntament vlia negociar amb l’Ajuntament el pagament del deute, però ha estat impossible arribar a cap acord.\nAquest deute és prop de la meitat de tot el que pendent de cobrament que té l’Ajuntament de liquidacions provinents de quotes urbanístiques o plusvàlues.\nTot i que l’Ajuntament ha mantingut trobades i reunions amb responsables de l’entitat, la situació no s’ha desbloquejat i el consistori ha pres dues determinacions;\nLa primera es retirar els comptes bancaris de l’Ajuntament del Santander i deixar de treballar-hi. I la segona és subhastar per recuperar els diners pendents.\nHo explicava l’alcalde de Palafolls, Francesc Alemany en l’últim ple.\nA preguntes del PSC, el batlle va explicar que s’ha intentat arribar a acords amb el Santander, però que ha estat molt difícil fins i tot trobar un interlocutor davant la grandària del deute i de l’organització del banc.\nSi finalment la finca no es pogués vendre, El consistori estudia quedar-se-la i s’intentaria vendre o alienar per altres canals i recuperar els diners pendents.\nAra l’Ajuntament de Palafolls ha retirat els diners que tenia al Santander i els ha repartit a la resta d’entitats amb les que treballa habitualment el consistori.\nBanc Santander, deutes\nArticle anteriorEls educadors de carrers comencen a escoltar els joves de Palafolls\nArticle següentEn marxa el nou Centre d’Interpretació i la ruta del Vescomtat de Cabrera


Els alumnes de 6è de Mas Prats preparen un nou musical per aquest proper final de curs | Ràdio Palafolls\nHome Cultura Els alumnes de 6è de Mas Prats preparen un nou musical per aquest proper final de curs\nDes de fa uns anys, els alumnes d’aquest curs del centre palafollenc s’involucren en la preparació d’un projecte conjunt que veu el seu resultat final als darrers compassos del curs.\nEs tracta de la preparació d’un musical, una idea sorgida d’un grup de tutors del centre ara fa quatre cursos, i es plantejava com una manera de posa el punt i final al curs.\nA la vegada, però, es va decidir plantejar-ho com a projecte transversal, que involucrés a les diferents àrees educactives del centre.\nLes dues aules de 6è han escollit respectivament dos noms –Grease i Mamma Mia, respectivament-, i des del mes de setembre estan treballant amb la preparació de l’espectacle.\nUna preparació que involucra als alumnes tant a nivell interpretatiu, pels que pugen a l’escenari, com a nivell organitzatiu, per aquells qui decideixen estar darrere les bambolines, i que comença ja a finals del curs anteriors.\nHo explica Rafa Moldero, tutor de 6è de l’escola Mas Prats.\nDes del mes de setembre, els alumnes i el professorat dediquen les hores de pati i també altres hores a banda a preparar i assajar l’obra.\nUn treball pel qual han rebut també l’ajuda dels responsables del musical “Grease” fet a Pineda. Una experiència que, segons explica la directora de Mas Prats, Laura Duarte, va ser molt gratificant pels alumnes.\nEl resultat del musical es podrà veure d’aquí a dos mesos. Serà els dies 5 i 6 de juny al Teatre de Palafolls, a les 6 de la tarda i a dos quarts de 9 del vespre respectivament.\nPalafolls canvia el viatge a Poppi per Stegna\n8a edició dels Petits Concerts de Cambra a St. Genís amb la col.laboració del Palau de la Música


mayo 2016 – LA VEU D'ONDARA\nSORTEIG MEMBRES MESES ELECCIONS A CORTS GENERALS 26 JUNY 2016\nPublicado el 31/05/2016 31/05/2016\nL’Ajuntament d’Ondara ha celebrat hui una sessió extraordinària del Ple de la corporació Municipal per a realitzar el Sorteig dels membres de les Meses per a les Eleccions a Corts Generals 26 juny 2016.\nEls membres de les Meses es poden consultar en el següent enllaç\n785.2016. SORTEIG MEMBRES MESES ELECCIONS A CORTS GENERALS 26 JUNY 2016\nÈXIT EN LA IX GALA DE DANSA A FAVOR DE CREU ROJA\nOndara, 31.05.16. La IX Gala de Dansa, a favor de Creu Roja Xàbia, organitzada per l’Estudi de Dansa “Salomé Rodríguez” i patrocinada per l’Ajuntament d’Ondara, va ser tot un èxit. La cita solidària es va celebrar dissabte passat 28 de maig a l’Auditori Municipal d’Ondara.\nMolts van ser els col·laboradors que es van unir a aquesta Gala Solidària: Tom’n’Gó (Grup de percussió de Xabia), que conjuntament amb els alumnes de Salomé Rodríguez, van fusionar una peça musical, una Dansa Tribal de ritmes africans, que va alçar els aplaudiments del nombrosíssim públic assistent; les ballarines Laura Marín, i Maeva Perelló, que van interpretar dues coreografies, i el grup d’Alumnes del C.P. Santíssim Crist de Gata, dirigits per Naim Elmeslouhi, també es van unir a aquesta IX Gala.\nDurant la Gala, es van sortejar dos quadres, un donat pel pintor Tomás Sivera, i un altre de Juan Antonio Caravaca, a més d’una escultura de Toni Marí, i la col·laboració de l’estilista Rosa Mª García.\nEls alumnes i professors de l’Estudi de Dansa de Salomé Rodríguez, van posar en escena una meravellosa Gala de Dansa “solidària”, plena de grans coreografies de ballet clàssic, dansa moderna, contemporània, hip/ hop, entre altres. A iniciativa dels alumnes de Salomé Rodríguez, tota la recaptació obtinguda per la venda d’entrades, serà destinarà als damnificats pel recent terratrèmol d’Equador.\nDes de l’organització, Creu Roja Xàbia i Salomé Rodríguez han volgut agrair “a tots els col·laboradors que, sense la seua ajuda, no s’haguera pogut realitzar aquesta IX Gala, i a l’Ajuntament d’Ondara per la seua gran generositat”. La Regidora de Cultura d’Ondara, Raquel Mengual, ha agraït al públic la seua assistència a aquest acte solidari i ha donat l’enhorabona als organitzadors per la magnífica gala de què va poder gaudir el públic assistent.\nONDARA VA ACOLLIR LA PRESENTACIÓ DE L’EDITORIAL “DILATANDO MENTES”\nEs tracta d’una editorial nascuda a Ondara i especialitzada en el gènere fantàstic i de terror\nOndara, 31.05.16. La Casa de Cultura d’Ondara va ser l’escenari divendres passat de la presentació de l’editorial nascuda a Ondara i especialitzada en el gènere fantàstic i de terror, “Dilatando mentes”. La presentació d’aquest projecte va anar a càrrec de José Ángel de Dios García i Maite Aranda, artífexs d’aquesta editorial, els qui van parlar dels seus objectius, de les seues pretensions, i també dels seus primers títols (Los cantos de Maldoror, El que se esconde i Babilón).\nL’escriptor malagueny Tony Giménez, autor de “El que se esconde”, també va participar en la presentació, donant a conèixer la seua obra, que s’ubica en el gènere de terror, amb pròleg de Jesús Cañadas i un assaig sobre la figura del fantasma en la literatura de Soto Roland.\nDilatando Mentes naix amb un gran afany de difusió. L’edició cuidada dels seus volums i els seus continguts “extra”, com a il·lustracions, assajos, pròlegs o playlists són algunes de les característiques d’aquesta editorial alacantina. Des de la Regidoria de Cultura d’Ondara, la seu responsable, Raquel Mengual, ha donat l’enhorabona i ha lloat per la seua iniciativa als artífexs d’aquest projecte.\nCLOENDA DE L’ESCOLA MULTIESPORTIVA I L’ESCOLA DE TENNIS TAULA\nEnguany, cada Escola tindrà la seua pròpia cloenda amb activitats específiques\nOndara, 31.05.16. Les Escoles Esportives municipals, impulsades per la Regidoria d’Esports de l’Ajuntament d’Ondara, tindran enguany cada una la seua pròpia cloenda amb activitats pròpies de cada esport, segons ha anunciat la Regidora d’Esports, Mar Chesa.\nLes cloendes van començar el passat cap de setmana, amb la culminació de l’Escola Multiesportiva, i de l’Escola de Tennis Taula. El divendres 27 de maig es va celebrar al pavelló la cloenda de l’Escola Multiesportiva, amb diverses activitats de jocs, un berenar i lliurament de diplomes per a tots els participants. Aquesta escola ha comptat amb un total de 12 xiquets de 4 a 6 anys, i els seus monitors durant aquest curs han estat Roseta Cabrera i Toni Carrió.\nD’altra banda, l’Escola Municipal de Tennis Taula va culminar amb un torneig de les categories benjamí i aleví al gimnàs del Col·legi Sanchis Guarner, que és on es desenvolupa aquesta activitat. L’Escola Municipal de Tennis Taula d’Ondara hi ha comptat amb 18 participants, que han estat entrenats per Elena Medvedeva.\nLes pròximes cloendes d’escoles esportives seran el divendres 10 de juny des de les 18 hores per a l’Escola de futbol (amb unflables per a jugar al futbol en bambolla); el dissabte 11 de juny per a l’Escola de Bàsquet (des de les 10 hores, amb diversos partits); el dilluns 13 de juny per a l’Escola de Gimnàstica Rítmica (des de les 18:30 hores, amb una exhibició); i el dissabte 18 de juny per a l’Escola de Pilota (partides des de les 10:30 al Barri del crist). Totes les cloendes comptaran amb lliurament de diplomes per als participants.\nJOSÉ MANUEL GARCÍA BARRAGÁN GUANYA LA XVIII CURSA POPULAR ONDARA 2016\nLa primera classificada femenina va ser Mª Isabel Ferrer, i els primers classificats locals masculí i femení van ser Sergi Soler i Ana Mª Melenchón\nOndara, 30.05.16. Ondara va viure dissabte passat la gran festa de l’atletisme local, amb la celebració de la multitudinària XVIII Cursa Popular d’Ondara, organitzada pel Club d’Atletisme d’Ondara i la Regidoria d’Esports de l’Ajuntament d’Ondara. Una carrera popular que va aconseguir congregar a prop de 1.700 corredors de totes les edats; d’ells, 1.150 van participar en la prova reina (molts d’ells d’Ondara). A més, uns 500 xiquets van córrer en les categories inferiors.\nEn primer lloc es van celebrar les carreres de categories inferiors, amb xiquets d’entre 1 i 16 anys, que van participar en les categories de pre-barrufets, barrufets, prebenjamins, benjamins, alevins, infantils i cadets, recorrent distintes distàncies, en funció de les seues edats. De nou, una de les carreres més cridaneres va ser la dels més menuts, els barrufets i prebarrufets, en la que van participar xiquets i xiquetes de a penes un any, fins als xiquets de 6 anys. Una cursa de 100 metres que compta amb la màxima implicació de les famílies. Tots els xiquets de 0 a 8 anys (des de prebarrufets fins a prebenjamins) van rebre una medalla per participar. A partir de la categoria benjamí, van rebre un trofeu els tres primers classificats femenins i masculins de cada categoria, que van ser lliurats per la Regidora d’Esports, Mar Chesa, i per membres del Club d’Atletisme d’Ondara.\nPel que fa a prova dels adults (9a prova puntuable del 20è Circuit a Peu Marina Alta), va comptar amb 10 quilòmetres de recorregut, sent el mateix que l’any anterior. L’eixida va ser en l’Avinguda Doctor Fleming, i la pluja va fer acte de presència en el transcurs de la prova. En la cursa es va imposar José Manuel García Barragán (C.A. Llebeig Xàbia), amb un temps de 33:12. Respecte a les dones, la primera a creuar la línia de meta va ser Mª Isabel Ferrer Castell (37:46)(C.A Llebeig Xàbia), que va quedar en el lloc 45 de la general.\nEl primer corredor local d’Ondara va ser Sergi Soler (C.A Ondara), que va quedar 7è en el general. El segon local va ser Sergio Torres (Ondara Tri-Esport), 15è en el general, i el tercer, Jaume Enguix (Ondara Tri-Esport), 21è en el general.\nLa primera corredora local d’Ondara va ser Ana Maria Melenchón (C.A Ondara)(331a en el general), que va pujar al podi com 1a classificada en la categoria Veteranes D. El podi de les corredores locals va estar compost per Antonia Guardiola (500a en general), Carol Hernández (566a en general), i Nerea Frasés (647a en general); totes elles del C.A.Ondara.\nLes classificacions per categories es poden consultar en la web de somesport:\nEl lliurament de trofeus de la XVIII Volta a Peu Vila d’Ondara va anar a càrrec de representants del C.A Ondara i de la Regidora d’Esports d’Ondara, Mar Chesa, qui ha realitzat una valoració de la prova “molt positiva”, donada “l’afluència massiva de gent”, i ha reiterat el seu agraïment al Club d’Atletisme d’Ondara, per l’organització de la prova, així com als patrocinadors, a protecció civil, a la policia local, i a la resta de col·laboradors.\nEL PAVELLÓ D’ONDARA VA ACOLLIR EL CAMPUS DE TENNIS DE TAULA PER A VETERANS\nPublicado el 27/05/2016 30/05/2016\n25 xiquets i xiquetes d’Ondara van participar en aquesta iniciativa esportiva en què col·laborava l’Ajuntament\nOndara, 27.05.16. El pavelló d’Ondara va acollir del 16 al 19 de maig el Campus de Tennis Taula “Sara Ramírez”, dirigit a preparar els veterans que participaven en els mundials d’Alacant (20 participants). A més, també va comptar amb jugadors que estan en “chester” (edats de 13 a 18 anys) i amb alumnes de l’Escola Municipal de Tennis Taula d’Ondara.\nEl Campus de Tennis Taula per a veterans d’Ondara va estar dirigit per l’esportista d’elit, Sara Ramírez, olímpica a Pequín i Londres, medallista en campionats europeus, mundials i Jocs Mediterranis, i tenia com a objectiu portar el tennis taula a la zona per a totes les edats i per a tots els nivells, i sobretot ensenyar tots els valors que aquest esport pot oferir a nivell esportiu i mental.\nDes de l’organització del campus s’ha qualificat l’esdeveniment com molt efectiu i amb un bon resultat, i esperen tornar a repetir-ho en un futur. Els entrenaments es van realitzar en horari de matí i vesprada al pavelló esportiu cobert d’Ondara, i tots els participants van quedar molt satisfets tant amb el material, com amb les instal·lacions i els entrenaments.\nCal destacar que un total de 25 xiquets i xiquetes d’Ondara, membres de l’Escola Municipal de Tennis de Taula d’Ondara i d’altres escoles esportives municipals, van participar al campus i van realitzar entrenaments especials supervisats pels responsables del campus, segons ha detallat la Regidora d’Esports, Mar Chesa. L’Ajuntament d’Ondara va col·laborar amb aquesta iniciativa esportiva cedint les instal·lacions del pavelló municipal.\nONDARA TANCA L’EXERCICI ECONÒMIC DE 2015 AMB UN ROMANENT POSITIU DE 1.505.141 EUROS\nPublicado el 27/05/2016 27/05/2016\nEl superàvit és inferior al que falta per amortitzar del préstec del Pla de Pagament a Proveïdors i per això no es podrà destinar a amortització de préstecs, inversions ni gasto corrent\nOndara, 27.05.16. L’Ajuntament d’Ondara va celebrar ahir la sessió ordinària del ple corresponent al mes de maig, en la que es va donar compte, per part del Secretari-Interventor Municipal, Juan Noguera, de la liquidació del pressupost general de 2015. L’Ajuntament d’Ondara tanca l’exercici econòmic de 2015 amb un romanent de tresoreria positiu per a despeses generals de 1.505.141,56 euros. No obstant això, cal matisar que el romanent positiu no podrà destinar-se efectivament a res, en ser inferior (-47.444,7 euros) a les quantitats que encara ha d’amortitzar Ajuntament d’Ondara pel préstec del Pla de Pagament a Proveïdors, al qual es va acollir l’Ajuntament d’Ondara en 2012 (del que encara falta per amortitzar 1.552.586 euros). L’índex d’estalvi net en la liquidació del pressupost de 2015 de l’Ajuntament, PIMON i SINMA, ascendeix al 51,96%.\nEn tot cas, la liquidació del pressupost general de 2015 compleix l’objectiu d’estabilitat pressupostària en temes de capacitat de finançament (sent l’estabilitat pressupostària de 791.254,68 euros). En el ple d’ahir es va donar compte també de l’informe de morositat i PMP Primer Trimestre Pressupost General 2016, en el que s’indica que “es compleix el termini de pagament a proveïdors”. Així mateix es va donar compte de l’execució pressupostària del Primer trimestre, en el que s’indica que “es compleix l’objectiu d’estabilitat pressupostari i l’objectiu de la regla del gasto”.\nRespecte al romanent positiu, el portaveu del PP, Javier Lozano, en la seua intervenció, va remarcar que “al final han sobrat diners de 2015, i això que quan va entrar el nou Equip de Govern, semblava que s’acabava el món” en matèria econòmica, i “al final, sí que eixien els números”. Des de l’Equip de Govern es va respondre que s’havien hagut de reajustar molt per a complir el pressupost de 2015, i que en tot cas, el superàvit no es pot invertir, en ser inferior al préstec del pla de pagaments. La Regidora d’Hisenda, Pepa Gasquet, va matisar que quan el superàvit siga efectivament positiu i superior al préstec, s’haurà d’invertir a amortitzar deute.\nTots els assumptes de l’ordre del dia van ser aprovats per unanimitat de totes les forces polítiques. En l’àmbit econòmic, es va aprovar per unanimitat la transferència de crèdit del Pressupost General de 2016. L’Ajuntament abonarà 87.686 euros (inclou el pagament de les factures més els interessos) per l’execució de la sentència de la demanda d’Olimpy S.L i Radiotelevisió Marina Alta. Tenint en compte que l’Ajuntament havia reservat una partida de 100.000 euros per al pagament de la dita sentència, es procedirà a realitzar una transferència de crèdits per a abonar-la, i per a destinar l’import restant a altres partides.\nEs va aprovar per unanimitat el Conveni de Col·laboració entre l’Associació Valenciana de Meteorologia “Josep Peinado” (AVAMET) i l’Ajuntament d’Ondara per a la divulgació de les dades d’una estació meteorològica per part d’AVAMET a Ondara. El conveni va ser presentat pel Regidor de l’àrea de Dinamització econòmica i Gestió estratègica, José Ramiro. L’Ajuntament passarà a formar part d’AVAMET com a col·laborador, amb el pagament de la quota anual de soci de 50 euros; mentre que AVAMET es compromet a donar cobertura de les dades de l’estació meteorològica que s’ubicarà a les instal·lacions de l’edifici municipal del Centre Social a través del seu portal web, tant en la “MeteoXarxa” com en la “MeteoXarxaOnline” en el seu apartat de “Xarxa d’estacions dels socis”.\nAixí mateix, el ple va aprovar per unanimitat el text dels articles modificats dels Estatuts del Consorci per a l’execució de les previsions del Pla Zonal de Residus 6, Àrea de Gestió A1. També es va aprovar per unanimitat l’adhesió d’Ondara a la creació de la D.O.C. Moscatell de la Marina; segons va explicar el Regidor d’Agricultura, Pere Picornell, es tracta d’una iniciativa de l’Ajuntament de Poble Nou de Benitatxell per a promoure la Denominació d’Origen a nivell Comarcal del “Moscatell de la Marina”. A més es va aprovar per unanimitat el conveni amb la Generalitat Valenciana i Ecoembes.\nD’altra banda, en la sessió plenària d’ahir, des de la Regidoria de Modernització en l’Administració, dirigida per José Ramiro, es va fer entrega als regidors de l’oposició (grup municipal Popular) de les claus d’usuari i contrasenyes per a autoritzar la seua entrada a la plataforma “Gestiona” per a consultar els llibres de registre i augmentar la transparència, amb l’objectiu que els regidors i regidores de l’oposició tinguen accés directe a la documentació per a poder fiscalitzar el dia a dia de l’Equip de Govern. Ramiro va voler puntualitzar que “mai s’havia permès accedir als llibres de registre des de la mateixa plataforma que empra l’ajuntament, encara que s’havia demanat en la legislatura passada”, va recordar.\nCURS BÀSIC DE PLAGUICIDES: 27 DE JUNY I 4 DE JULIOL\nEl Curs Bàsic de Plaguicides per a l’obtenció del carnet de plaguicides se celebrarà els dies 27 de juny i 4 de juliol de 15:30 a 20 hores a la Casa de Cultura d’Ondara.\nInscripcions en l’ADL-AFIC d’Ondara, telèfon 965766250


Arrels alerta d'un augment d'agressions a les persones sense-llar - VilaWeb\n[EN DIRECTE] Catalunya registra 8.423 casos i la xifra d'ingressats a l'UCI supera els 200\t[EN DIRECTE] Catalunya registra 8.423 casos i la xifra d'ingressats a l'UCI supera els 200\nArrels alerta d’un augment d’agressions a les persones sense-llar\nL'entitat xifra en 1.064 les persones que viuen al ras i el període mitjà de vida al carrer ascendeix als quatre anys i vuit mesos\nGairebé la meitat de les persones que viuen als carrers de Barcelona, concretament un 46%, afirmen haver patit algun tipus d’agressió física o verbal. És el resultat de l’enquesta que la Fundació Arrels va fer la nit del 10 a l’11 de juny, mitjançant un seguit d’entrevistes a 289 persones que viuen al ras. La mitjana d’edat de les persones sensesostre és de 43 anys i un 69% dels enquestats es troba en una situació de vulnerabilitat.\nL’entitat va detectar 1.064 persones dormint al carrer, una xifra que ha disminuït un 20 % respecte al 2019. Tot i això, el director de la fundació Ferran Busquets, alerta que la xifra real podria ascendir a les 1.100. Uns 500 voluntaris surten al carrer per conèixer el grau de vulnerabilitat dels sense-llar i la seva realitat social enmig de la pandèmia de coronavirus.\nLa mitjana de temps vivint al ras augmenta\nD’altra banda, les xifres revelen que el període mitjà vivint al ras ha pujat i ara se situa en quatre anys i vuit mesos. A més, un 30% de les persones sensesostre que viuen als carrers de la ciutat són de nacionalitat espanyola, una dada que s’ha incrementat un 6% respecte a l’enquesta de 2019.\nA través d’un piulet a Twitter, Arrels Fundació explica la creació de l’espai Pis Zero. Es tracta d’un lloc on les persones sense-sostre hi poden trobar protecció durant la nit, també a les nits d’estiu.\nEl #PisZero el vam concebre com una prolongació del carrer, un lloc on les persones que viuen al ras trobin protecció durant la nit i hi puguin accedir amb totes les seves coses i els animals de companyia. Aquest estiu seguim obrint! #ningúdormintalcarrer pic.twitter.com/SGUrku10ar\n— Arrels Fundació (@ArrelsFundacio) July 10, 2021


La samarreta Paris Saint-Germain, inspirada en els dissenys de Nike de futbol tradicionals, mostra l'orgull per l'equip. La tecnologia que capil·laritza la suor i els panells laterals de malla mantenen la transpirabilitat i la frescor.\nESTILS DE JOC. COMODITAT I CAPIL·LARITZACIÓ DE LA SUOR.\nLa samarreta Paris Saint-Germain, inspirada en els dissenys de Nike de futbol tradicionals, mostra l'orgull per l'equip. La tecnologia que capil·laritza la suor i els panells laterals de malla mantenen la transpirabilitat i la frescor.


Three-Bedroom Holiday home in Harboøre 23 Harboore Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nThree-Bedroom Holiday home in Harboøre 23Vejlby, Harboore, Dinamarca - Veure al mapaThree-Bedroom Holiday home in Harboøre 23Veure més fotosVeure més fotosVeure totes les 20 fotosVeure al mapaParticularitats que li encantaranaparcament de cotxes\nSobre l'allotjamentDescripcióDissenyat tant per oci com per negoci, Three-Bedroom Holiday home in Harboore 23 està situat idealment a Harboore; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Three-Bedroom Holiday home in Harboore 23 ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Aparcament de cotxes, s'admeten animals de companyia són només algunes de les comoditats que fan que Three-Bedroom Holiday home in Harboore 23 sigui diferent dels altres hotels de la ciutat. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Three-Bedroom Holiday home in Harboore 23 la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Harboore.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Desplaçamentaparcament de cotxes Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaparell de televisióneverarentadoraempolles d'aigua de cortesiaplat de dutxaTV satèl•lit/cableMostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantCal abonar l’import total de la reserva abans de l’arribada. Dancenter t'enviarà una confirmació amb tota la informació del pagament. Un cop hagin rebut el pagament, t'enviaran un e-mail amb les dades de l’establiment, com ara l’adreça i el lloc on has de recollir les claus. Les despeses de l'electricitat no estan incloses en el preu i caldrà abonar-les el dia sortida en funció del consum del client.Mostrar més


Com utilitzar endolls de Regne Unit a Qatar\nConnectors, preses de corrent, adaptadors i altra informació necessària per viatjar des de Regne Unit a Qatar en aquesta pàgina. Si voleu un informe per a altres països, torneu a iniciar l’ assistent per trobar a adaptadors elèctrics per al vostre viatge aquí .\nLa tensió no és exacta, però la diferència sol ser tolerable pels dispositius elèctrics. És molt segur connectar el vostre aparell elèctric de Regne Unit a Qatar sense un adaptador de tensió. Si teniu algun problema amb un dispositiu especial, és a dir, un dispositiu mèdic, probablement voldreu demanar més ajuda professional.


El rus, número 2 del món, conquereix als 25 anys a Nova York el seu primer gran i frena la proesa que buscava Djokovic\nEl serbi s’enfonsa físicament i emocionalment en el partit que podia haver-li donat el Grand Slam i continua empatat a grans amb Federer i Nadal\nA1-124886147.jpg / AFP (AFP)\n13 de de setembre del 2021. Actualitzada 14 de de setembre del 2021 a les 12:38\nDaniïl Medvédev sabia abans de sortir diumenge a disputar davant Novak Djokovic en la pista Arthur Ashe que si aconseguia per fi aconseguir l’Open dels Estats Units amb un gran entraria «probablement una mica als llibres d’història». El talentós moscovita de 25 anys era conscient que aquest espai als annals se li reservaria no tant per un assoliment personal que qualsevol que segueixi l’esport tenia la certesa que arribaria tard o d’hora per a un tennista heterodox, però brillant, que s’ha guanyat a pols el número 2 mundial, sinó pel que la seva victòria suposaria.\nAquest triomf suposaria que Djokovic, el número u i amo de 20 grans, després d’haver-se coronat aquest any a Austràlia, Roland Garros i Wimbledon, no tancaria a Nova York el Grand Slam, una fita que al quadro masculí va aconseguir per última vegada fa 52 anys Rod Laver, a qui els organitzadors de l’Open nord-americà havien portat a Flushing Meadows per al que s’anticipava que seria el pas de l’heroic testimoni. El triomf de Medvédev suposaria també que el serbi no aconseguia deixar enrere Roger Federer i Rafael Nadal en aquest comptador de grans on el trio que ha dominat el tennis durant els últims tres lustres porten acumulats a parts iguals 60 títols.\nEl pes d’aquesta cita si més no col·lateral amb la història no va alterar un Medvédev a qui el camí d’èxits recorreguts fins aquest moment, del Masters a 147 partits guanyats en el tour de pista dura des de principis del 2018, amb 17 finals i 12 títols (dos més que Djokovic en aquest període) sempre li deixava dient; «Necessito més, vull intentar fer més». I el pes de la història, no obstant, va enfonsar un Djokovic desdibuixat, perdut, físicament absent i psicològicament trencat, que reconeixia després no només haver desplegat un joc «per sota del nivell» sinó haver sucumbit abans que res amb el que ha hagut de «torejar mentalment i emocionalment».\nEn només dues hores i quart i amb un triple 6-4, en una perfecta revenja de la final de Melbourne, Medvédev no només va frenar Nole sinó que es va guanyar per dret propi que s’obri capítol en el seu nom en aquests annals del tennis. Perquè la seva victòria, que representa també la primera vegada que un dels membres del triumvirat perd en un gran amb un jugador de la nova generació, fa més obvi el que ja és, que el relleu s’accelera, i en aquesta transició ell, Medvédev, és el líder.\nPot despistar amb l’aspecte desgarbat dels seus gairebé dos metres (1,98) o descol·locar amb la seva heterodòxia, però Medvédev, com ha escrit ‘L’Equipe’, té tècnica, física i temperament i és amo d’una coordinació excepcional i d’un tennis de qualitat. Té intel·ligència i determinació i és «boig i racional, atípic i convencional, clàssic i modern; és inclassificable», ha escrit també el diari gal, on es coneix bé un jugador que es va instal·lar a França després d’haver abandonat els estudis de física i matemàtiques a Rússia per dedicar-se plenament al tennis i que parla tan bé el francès com el rus o l’anglès.\nTota l’evolució d’un home de qui diuen que aprèn molt ràpid, que no deixa res a l’atzar i és pragmàtic, i que com a bon creador «no repeteix sinó que s’apropia del que aprèn i en fa una altra cosa» es va desplegar diumenge a l’Arthur Ashe.\nAllà hi va haver la tàctica clara i l’execució perfecta, una sacada demolidora, els riscos en els segons serveis, un tennis intractable i la confiança plena en si mateix. I mentre queia com un vestit de paper la cuirassa zen de Djokovic deixant veure els seus rampells de ràbia i els dimonis interiors de frustració, Medvédev mantenia els nervis d’acer. Va tenir la capacitat d’aïllar-se fins i tot quan els fans, ansiosos que Djokovic realitzés la seva gesta, van trencar tots els protocols del mínim decòrum i el van assetjar, forçant a l’última màniga algunes dobles faltes que l’únic que van fer va ser postergar mínimament l’inevitable, un triomf de Medvédev que, juntament amb la final adolescent de la vigília i la victòria d’Emma Raducanu, han fet d’aquesta edició de l’Open nord-americà una de les estimulants que es recorden.\nA la cerimònia de premis Medvédev va ser elegant, demanant disculpes als fans de Nole per frustrar els seus somnis i dient directament al serbi que el considerava «el més gran de la història», tot i que després no va voler repetir-ho a la sala de premsa. «Seria irrespectuós amb altres jugadors», va concloure.\nTambé davant la premsa assegurava que «si hagués guanyat contra un altre a la final seria igual de feliç», però reconeixia que guanyar aquest Djokovic estratosfèric del 2021 feia el triomf especial. «Per a la confiança i per a la meva futura carrera saber que vaig guanyar algú que anava 27-0 en els grans, amb qui vaig perdre a Austràlia, que perseguia fer història... Ho fa més dolç i em fa confiança per al que ha de venir».\nEl que ve és, com explicava Djokovic davant els mitjans, un canvi generacional que «ja ha començat» i «és normal», una transició que «era inevitable». Però no és una concessió personal. «Orgullós» del seu any tot i que lògicament «molt trist i decebut» davant una derrota «molt dura de digerir», i en part «alleujat» per haver deixat enrere la pressió del que perseguia, Djokovic advertia: «En tennis aprenem molt ràpid com girar full. Ben aviat hi haurà més reptes. He après a superar aquest tipus de derrotes dures a les finals d’slam, les que fan més mal. Intentaré treure lliçons, aprendre, ser més fort i seguir. Encara estimo aquest esport i em trobo bé a la pista. Mentre hi hagi motivació i tingui habilitat seguiré».\nLes llàgrimes de Nole\nDe moment ha quedat, no obstant, la seva imatge vulnerable, la d’un tennista cuirassat que es va trencar en els últims moments del partit. Quan es va asseure a la seva cadira amb un 5-4 al marcador de la tercera mànega no quedava ja pràcticament esperança, però l’Arthur Ashe es va omplir amb un rugit eixordador de 20.000 veus. «Ole, ole, ole»; «Nole Nole Nole». La cara enterrada a la tovallola, les mans tremolant incontroladament, les llàgrimes envermellint-li els ulls, com passaria en la cerimònia de premis.\nPer primera vegada tot el públic, i no només els fans serbis o grups reduïts, li donaven l’amor que tant ha anhelat. «Vaig sentir una cosa que no havia sentit mai a la vida a Nova York», deia després. «Va ser una cosa que recordaré per sempre. Em van tocar el cor. Per descomptat el que vols és guanyar, ets un esportista professional, però aquests són els moments que valores, aquestes són connexions que estableixes amb la gent que duraran molt temps. Va ser simplement meravellós». Era una altra manera de fer història.