Ajornament i/o fraccionament d'un deute amb l'AMB per raó d'ingressos públics en període voluntari - Àrea Metropolitana de Barcelona\nAjornament i/o fraccionament d'un deute amb l'AMB per raó d'ingres...\nAjornament i/o fraccionament d'un deute amb l'AMB per raó d'ingressos públics en període voluntari\nAquest tràmit permet el fraccionament i el pagament ajornat d'un deute amb l'AMB en període voluntari de cobrament, quan la situació econòmica financera de les persones físiques o jurídiques els impedeixi transitòriament fer-ne el pagament.\nAjornament i/o fraccionament d'un deute\nAjornament i/o pagament fraccionat deute\nAplicable únicament per al pagament del Tribut metropolità, la Taxa metropolitana de tractament i disposició de residus i per a les sancions per la utilització indeguda dels serveis de transport públic, competència de l'AMB.\nMitjançant aquest sistema de gestió simplificada, les persones físiques o jurídiques poden determinar i quantificar les fraccions a pagar i el seus venciments respecte les seves obligacions fiscals amb l'AMB. Els ingressos corresponents s'efectuen a les entitats bancàries col·laboradores.\nL'obtenció del fraccionament i el pagament ajornat del deute per raó d'ingressos públics de l'AMB comporta:\na) La conformitat amb la liquidació del deute practicada i la renúncia a formular-ne cap recurs i/o reclamació contra la mateixa.\nEn cas d'interposar-se qualsevol recurs i/o reclamació per l'interessat que hagués demanat acollir-se a aquest sistema, s'entendrà que no li és d'aplicació.\nb) El pagament addicional de l'interès de demora des del final del període voluntari de pagament fins a la nova data de de venciment a la que s'ajorna cada pagament fraccionat. L'import a pagar en el venciment de cada fracció serà la suma de la part de quota líquidada més els interessos meritats corresponents.\nc) L'import mínim a pagar de cada fracció ajornada no pot ser inferior a 50,00 EUROS.\nd) El venciment del pagament de cada fracció ha de ser mensual i com a màxim l'ajornament serà de 6 mensualitats.\ne) L'incompliment de qualsevol dels terminis de pagament comportarà el venciment automàtic de la resta de fraccions, l'inici del període executiu amb exigència dels recàrrecs sobre el principal del deute i el meritament dels interessos moratoris corresponents.\nL'ajornament i/o fraccionament s'ha d'efectuar per deute individualitzat, és a dir, per rebut o document de pagament i que no hagi vençut el termini per fer-lo efectiu.\nNo es pot fraccionar ni ajornar mitjançant el formulari d'aquest tràmit:\na) El deute inferior a 100,00 EUR, ni superior a 3.000,00 EUR.\nb) Els rebuts domiciliats.\nc) Les sancions en període d'incoació, o que estiguin pendents de resoldre, cas d'haver-ne formulat al·legacions.\nd) Els deutes en procediment executiu.\nA les persones físiques o jurídiques obligades al pagament de liquidacions d'ingressos públics practicades per aquesta Administració que a causa de la seva situació financera, i de manera transitòria, no poden fer front al pagament en els terminis establerts.\nDecret de Gerència 861/14 pel qual s'aprova el sistema de gestió simplificada d'ajornaments i fraccionaments dels ingressos públics de l'AMB sense garantía, en període voluntari de cobrament.\nEls interessats han de descarregar el formulari d'aquest tràmit. Un cop llegides i acceptades les instruccions i les condicions del mateix cal emplenar les dades de la persona física o jurídica, les dades referents al deute i a l'ajornament i/o fraccionament, el lloc i la data.\nEn confirmar les dades es generen les cartes de pagament de les fraccions i/o ajornament, les quals caldrà fer efectives abans del seu venciment. És necessari i imprescindible remetre el formulari al correu electrònic que indica el document (informaciotributaria@amb.cat) per al coneixement del Servei de Tresoreria de l'AMB.\nL'enviament també es podrà fer mitjançant qualsevol dels procediments previstos a l'article 38.4 de la Llei 30/1992, de 20 de novembre, de règim jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú.\nFormulari d'ajornament i/o pagament fraccionat d'un deute amb l'AMB per raó d'ingressos públics


Exposició Mocadors al Vent sobre l’experiència del càncer | Ràdio Palafolls\nHome General Exposició Mocadors al Vent sobre l’experiència del càncer\nMarc Ferri , març 22, 2019\t / 801 0\nUlrike Rota, una de les dones fotografiades i impulsora de les sessions de fotografies explica que quan li van detectar la malaltia tenia molt clar que no volia donar penar i que d’aquí sorgeix la idea de fer aquesta exposició.\nUn cop fetes les fotografies les 4 dones es van adonar que el fet de ser de Blanes i, per tant properes i conegudes, les imatges oferien un missatge mol directe.\nEls fotògrafs Jordi Masbernat i Josep Salip van ser els encarregats de dur a terme les fotografies que expliquen les vivències de les quatre dones. Els dos expliquen que el repte era copsar la seva ànima i ajudar-les a explicar la seva història. Els fotògrafs comenten que les imatges són un suport que agafaran de la mà a l’espectador per fer-lo passejar per l’experiència vital de les 4 protagonistes.\nLa inauguració de l’exposició serà diumenge a 2/4 de 9 al MiD.\n82 infants de P4 i P5 del Ceip Mas Prats han marxat avui de colònies a Cartellà.


El farcell de Cuixart\n"Se succeeixen les generacions i cada onada de Cuixarts va sortint de la presó amb un farcell a l'esquena ple de voluntat"\nper Salvador Cot Editor d'El Món 16 de gener de 2020 20:41\nJordi Cuixart és a casa seva. Només quaranta-vuit hores després de més de dos anys, però ha pogut travessar una porta que condiciona del tot la política catalana, bloqueja l'espanyola i que comença a irrompre amb força en l'espai institucional europeu. El president d'Òmnium porta més de vuit-cents dies a la presó i la seva condemna -com a de tots els altres empresonats, exiliats i represaliats- no ha fet més que empitjorar el clima polític. De fet, fins i tot els que exigeixen venjança contra els independentistes estan insatisfets perquè ni la pressió ni la presó no han fet cap servei a la causa de la unitat d'Espanya. Més aviat al revés.\nPerquè la realitat, tossuda, és que passen els anys -i els segles- i el problema continua allà on era, sense que Catalunya tingui força per trencar amb l'Estat espanyol, d'acord, però sense que, encara menys, la societat catalana es dissolgui dins de l'espanyola. Se succeeixen les generacions i cada onada de Cuixarts va sortint de la presó amb un farcell a l'esquena ple de voluntat. Causaran patiment, molt, però ells també saben que no se'n sortiran.\nEls eurodiputats sociaistes votaran, amb Vox i el PP, a favor del suplicatori contra Puigdemont i Comin. I amb això tampoc no aconseguiran res més que afegir més dubtes sobre un estat que va situant-se en la perifèria d'Europa a base de cops de puny a sobre de la taula. No hi guanyaran res. Només haver convertit Cuixart i Puigdemont en un símbol contra si mateixos.


Blanes estrena el primer Club Social per a persones amb malaltia mental a la comarca de La Selva - Diari de la Discapacitat\nIniciDiscapacitatBlanes estrena el primer Club Social per a persones amb malaltia mental...\nUn moment de la presentació del nou club social a Blanes // Foto: L’Associació Família i Salut Mental de Girona i Comarques\nL’Associació Família i Salut Mental de Girona i Comarques va presentar la setmana passada el primer club social de comarca de la Selva dirigit a persones amb un trastorn mental sever. El nou equipament, ubicat al Casal Cívic Can Borell de Blanes, és un recurs subvencionat pel Departament de Treball, Afers Socials i Famílies de la Generalitat de Catalunya, que compta amb el suport de l’Ajuntament de Blanes. El club social s’obre amb 30 places i iniciarà les activitats d’aquí uns dies. Per poder accedir-hi, la persona interessada ha de ser major edat i trobar-se en una situació d’estable de la seva malaltia.\nEl club social és una estructura de suport social i té com a missió contribuir a que les persones amb trastorn mental utilitzin les activitats de lleure per assolir hàbits de salut, independència i participació en la comunitat, incidint i donant suport al projecte vital de la persona. El club té una funció rehabilitadora i d’inclusió social, i posa l’èmfasi en la participació activa de l’usuari, fomentant espais d’autogestió i d’ajuda mútua.\nS’hi treballa la socialització de les persones amb trastorns mentals a través de les seves capacitats amb un programa grupal d’activitats i de tallers amb seguiment individualitzat, on la persona és la protagonista en decidir l’ocupació del seu temps.\nEntre les diferents activitats que es faran en aquest club social trobem l’anglès, costura, cuina, dibuix o esports, fins a estimulació cognitiva, excursions, informàtica, manualitats, teatre, etc.\nL’Associació Família i Salut Mental de Girona i Comarques amplia amb el projecte de Can Borrell la seva xarxa de clubs socials que actualment té a Girona, Figueres i a Palafrugell, inaugurat aquest últim el passat 8 de gener. L’any 2016, en el seu conjunt els clubs socials van atendre 104 usuaris.\nArticle anteriorNúria Marqués i Antoni Ponce, campions de Catalunya d’hivern de natació adaptada\nArticle següentMés de 400 persones participen al Simpòsium sobre la inclusió en els clubs esportius


Garrotada del TSJC al Govern per l'abocador de Vacamorta - Diari de Girona\n30 de agost de 2019\nGarrotada del TSJC al Govern per l'abocador de Vacamorta\nEl tribunal desestima el recurs de la Generalitat per ajornar els treballs i ho considera una «burla» · El consistori i l'entitat PAAC demanen reactivar la comissió de seguiment i una reunió amb Territori\npau llosa 30.08.2019 | 00:41\nTerrenys de l'abocador de Cruïlles, en una imatge d'arxiu. MARC MARTI\nTerrenys de l'abocador de Cruïlles, en una imatge d'arxiu.\nEl Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) ha desestimat un nou recurs de la Generalitat que demanava ampliar el termini per buidar l'abocador de Vacamorta. A més, en la interlocutòria, el tribunal ha considerat les pretensions d'ampliació del Govern de «repugna» i les ha qualificat de «burla» a la sentència judicial dictada el 2015.\nPer la seva banda, l'Ajuntament de Cruïlles -al qual pertanyen els terrenys de l'abocador- i la Plataforma Alternativa a l'Abocador de Cruïlles (PAAC) -que ha presentat les reclamacions judicials- demanen que es reactivi la comissió de seguiment del buidatge que va aturar en l'anterior mandat la Generalitat. En aquest sentit, en un comunicat fet públic ahir, fan una petició al conseller de Territori i Sostenibilitat, Damià Calvet, per tenir una reunió i tractar la demanda.\n«La sentència ens torna a donar la raó, s'han de buidar els residus», va explicar ahir l'alcalde de Cruïlles, Dani Encinas. «Des de l'Ajuntament l'únic que demanem és poder-nos reunir amb la Generalitat i reactivar la comissió de seguiment», va asseverar. Conjuntament amb l'associació PAAC, consideren que el Govern ha de pensar en com retirarà tots els residus abocats entre el 2000 i el 2014, la petició que va fer la sentència judicial del TSJC el 2015.\nEn aquest sentit, en la nova interlocutòria del TSJC, del passat 26 de juliol, a banda de desestimar el recurs de la Generalitat el considera «una falta de respecte» a l'alt tribunal. I afegeix que «la pretensió d'ampliar el termini «repugna» perquè d'ençà que es va publicar la sentència del 2015 la Generalitat ha anat demanant ajornaments.\nConsideracions del tribunal\nAixí, consideren una «burla» al tribunal el fet de no haver iniciat els treballs al·legant no tenir prou temps per tirar endavant els projectes de buidatge, després de quatre anys de la sentència.\n«L'únic que volem és que es buidi el més aviat possible, igual que han dit els tribunals, perquè és il·legal i perquè contamina», assegura la Montse Tena, portaveu de l'entitat PAAC.\nLa interlocutòria també recorda que es van donar «sis mesos de cortesia» a la Generalitat perquè pogués engegar els estudis necessaris abans de començar amb la retirada dels residus. Un termini que va començar a ser efectiu a partir de 2017, quan l'ordre de buidatge es va fer ferma. Per això, un any i mig després, el TSJC no entén que es demani un nou ajornament per falta de temps per complir la resolució judicial.\nSegons el consistori i la plataforma, el conseller de Territori va prometre'ls el mes d'abril que es reunirien aviat per posar-los al dia de les opcions que hi ha per al buidatge. Tot i això, apunten, encara no han rebut cap citació. De fet, l'alcalde diu que ha intentat fixar una data, però des del Departament «s'han donat llargues».\nL'abocador del Baix Empordà va ser clausurat a finals del 2014 per ordre del Departament de Territori perquè la llicència estava mal donada i acumulava nombroses sentències. El TSJC també va sentenciar que s'havia de retornar l'espai al seu estat inicial, restituint la situació que tenia l'any 2000, abans que hi arribés el primer camió de deixalles.\nEl Tribunal Superior de Justícia tomba el decret electoral de les cambres.\n«L'activitat al sistema judicial caurà pel seu propi pes. Estem desprotegits».\nEl TSJC suspèn i ajorna judicis no urgents pel coronavirus.


Per al lector de diaris, els ninots constitueixen una síntesi de l'actualitat, a mig camí del joc gràfic i el joc d'humor. Per a l'historiador, una prodigiosa font d'informació. Un document d'un determinat sistema de vida, amb la pell virolada de les seves modes i el pinyol obscur de les seves obsessions. Ara: els ninots poden ser, a més, i de fet són, autèntiques obres d'art. Funcionals, si voleu, com les imatges religioses o els retrats monàrquics, però obres d'art a la fi. Dissortadament, els ninots, els fabricants de les grans "veritats" artístiques encara els miren de reüll. I, per tant, els dediquen, en el millor dels casos, una atenció marginal. Els ninotaires, com els pintors públics o de museu, reprodueixen en termes plàstics -o "gràfics", tant se val- les seves experiències de la realitat, les sotmeten a tota mena d'operacions de deformació, és a dir; de creació, inventen amb elles veritables castells de fantasia, realitzen, amb la modèstia que imposen les raons comercials, tota llei d'investigació. I donen, per reducció o per amplificació, una visió del món. Una visió que, a l'hora que recull els moviments més íntims d'una col·lectivitat, ajuda a definir-los i, al capdavall, a modificar-los.\nAixí, els ninots que Cesc aplega en aquest recull no són solament una condensació de l'actualitat més viva sinó que són, també, i sobretot, petites obres d'art. En efecte: Cesc, com el mirall estandalià, selecciona de la realitat que l'envolta aquells detalls que suposa més significatius, en deforma, retalla o amplifica alguns relleus, els reordena de manera, sovint, arbitrària fins a donar-los un sentit nou, anava a dir, simbòlic. O literalment gratuït. En qualsevol cas, Cesc reprodueix amb traç segur, i a mig camí de la foto fixa, el moviment dels rostres. O l'expressivitat dels cossos. (Vull dir, sense, pràcticament, el suport dels tòpics divulgats pel còmic: un ram de cames, un raig de radies que donen impuls als personatges, als objectes...) A vegades, els ninots són mers apunts: una ratlla que indica un perfil, que insinua una idea... D'altres, un muntatge treballat amb la precisió d'un miniaturista flamenc, que, ara i adés, incorpora materials de molt diversa procedència: empremtes digitals, retalls de premsa, cintes d'IBM... I, tant els uns com els altres, els distribueix amb malícia al llarg del llibre. Els uns, deixats à son air. Els altres, dins sèries que s'amplien i es complementen insidiosament. D'altres, en fi, posats de costat i provocant, per tant, la possibilitat de moltes lectures. (És el cas, per exemple, del rostre que la paginació ha situat davant per davant d'un perfil que s'amaga darrera una doble carota.)\nEn segon lloc, Cesc, amb els seus ninots, organitza tot un univers de ficció. Un univers plenament autònom i coherent que gira al voltant d'uns pocs personatges -i temes- recurrents. Els militars condecorats, per exemple. O els tipus prepotents. I el buròcrata malcarat. O l'obrer amb una llosca i sense afaitar propi d'un medi, diria, pre-industrial. El captaire. Un captaire que, a voltes, desapareix sarcàsticament sota un cartell de propaganda electoral. I l'infant que, amb les seves il·lusions intactes, exhibeix un estel. O un globus. I... Altrament, els temes. Uns temes angoixants, com el de les portes que s'obren, al llarg d'un corredor que s'estreny progressivament, a d'altres portes fins a desembocar en una pica de wàter. O que són ombres d'escletxa en un mur sòlid, compacte, a través de les quals una multitud anònima busca... Què? I el de les escales, que s'interrompen bruscament i deixen, a qui les puja, suspès en el buit. O el del laberint, que, en uns casos, és mental. I, en d'altres, social. O metafísic. I el de l'embut. Un embut que converteix un caos de lletres -i números- en un ordre perfecte, assèptic, de cinta d'IBM. O el del gratacels. I el de les xemeneies. Unes xemeneies que poden convertir-se en boques de canó que apunten a un ocell. O el de la televisió. I el del cotxe. O... De fet, Cesc, amb les seves ficcions, realitza una desolada meditació sobre el nostre temps i, més en concret, sobre les tensions internes que el desenquadernen: la que enfronta la naturalesa amb la prepotència de la màquina, la que sosté l'individu i la seva lliure capacitat de creació contra l'uniformisme i la massificació (i, més, la simple i neta "cossificació", com és el cas d'aquell pare que, en una mà, duu la maleta, i en l'altra, un infant, marcats, tots dos, amb les mateixes etiquetes i, per tant, intercanviables), la que, com en les velles novel·les de fulletó, sosté la flor de la innocència contra la corrupció (i la destrucció) del poder. D'aquí el tema recurrent del dit, dels signes de circulació, dels pals de bandera, de les armes convencionals, dels ocells engabiats que moblen els poquíssims arbres que encara resten, de l'infant... Un infant a qui un avió s'enduu l'estel. O que... Cesc, però, a meitat de camí de la nostàlgia i la denúncia, les tensions, les planteja en termes més pròxims al pessimisme humanístic de la tradició europea que a l'optimisme maniqueista dels westerns americans. D'aquí el seu sentit de fatalitat. I d'aquí l'aparent resignació de les víctimes (l'infant, sense anar més lluny, acaba fent volar l'estel amb un manipulador a distància. O substituint-lo per un revòlver!).\nCesc, amb el seu estil intimista i testimonial, tendre i demolidor, ha sabut crear una obra que, amb les seves recurrències -i també amb les seves absències: església, pràctica política, dones, sexe...-, constitueix, ja, un dels grans referents de les acaballes d'aquest segle. Un segle que, malgrat les bones expectatives, na resultat tan fallit, al capdavall, com els altres!\n[Text aparegut a No és Broma. Editorial Planeta, Barcelona, 1985.]


En aquest temps de confinament, s'està disparant el consum audiovisual i les plataformes de subscripció s'han convertit en una de les principals opcions d'entreteniment. En especial les sèries i sobretot, aquelles que es poden visualitzar d'una sola "tirada". Les 'One and Done', minisèries o sèries d'una sola temporada. Com a prova, tenim 'Unorthodox', un dels fenòmens d'aquest confinament, de la que tothom n'està parlant. Us deixem amb una selecció de vuit minisèries recents (del passat 2019 i principis d'aquest 2020) que creiem que no us podeu perdre.\n1. Unbelievable (Netflix)\nBasada en un fet real, està inspirada en l'article 'An Unbelievable Story of Rape', escrit pels periodistes T. Christian Miller i Ken Armstrong, amb el que van guanyar el premi Pulitzer el 2016. Ens explica el cas de Marie Adler (Kaitlyn Dever), una adolescent adoptada que és víctima d'una violació a mitjanit. Ni la policia, ni el seu entorn, es creu la seva versió dels fets. Per sort, dues inspectores (Toni Collette i Merritt Wever) investiguen una sèrie de casos de violació semblants a l'Oest dels Estats Units. Una sèrie de drama i suspens que analitza la conducta i la manera com la nostra societat reflexiona sobre la violència contra la dona, el maltractament i l'abús sexual.\n> Durada: 8 capítols d'uns 50 minuts\n> Veure-la aquí\n2. La conjura contra América (HBO)\nI si els Estats Units s'haguessin mantingut neutrals en la II Guerra Mundial? El guionista David Simon (The Wire) adapta la novel·la homònima de Philip Roth, on tracta una història alternativa dels Estats Units, en què Charles Lindbergh va ser escollit president, en on els EUA mai va entrar a la II Guerra Mundial i va acabar signant un acord amistós amb Hitler, poblant el món sencer d'un profund antisemitisme. Tot des de la perspectiva dels Levin, una família jueva estatunidenca de Newark, Nova Jersey, amb molts paral·lelismes amb la vida del mateix Roth.\n> Durada: 6 capítols d'1 hora\n3. Así nos ven (Netflix)\nInspirada en un cas real ocorregut als Estats Units, explica la història de 'els cinc de Central Park', cinc adolescents negres que van ser condemnats el 1989 per una violació que no havien comès. Coaccionats per la policia, acaben acceptant uns fets que no van cometre i ingressant a la presó després d'un judici molt dubtós. Una sèrie molt dura, sobre un dels casos judicials més polèmics dels Estats Units, que qüestiona tot el sistema judicial i reflexiona sobre tot el que els discursos plens d'odi poden provocar en les vides de persones innocents.\n> Durada: 4 capítols de 60 a 90 minuts\n4. Kalifat (Netflix)\nAquesta sèrie sueca, disponible recentment a Netflix, aborda la problemàtica de la radicalització islamista impulsada pel sorgiment de l'Estat Islàmic. Amb una cruesa extrema ens mostra tot l'entramat social, polític i religiós que l'Estat Islàmic ha construït per captar adeptes, a Occident, radicalitzar-los i utilitzar-los en missions terroristes locals o traslladant-los a la seva seu siriana de Rakka.\n> Durada: 8 capítols de 50 minuts\n5. Chernobyl (HBO)\nNo podia faltar en aquesta llista, la que és considerada la millor sèrie del 2019. Amb una brillant posada en escena i un guió impecable, fa un retrat esgarrifós de l'incident nuclear més gran de la història, el de Txernòbil el 1986, revelant com i per què va passar. També, mostrant-nos el desastre des del vessant humà, reflexionant sobre les víctimes anònimes que la ineficàcia, la mentida governamental i la burocràcia van condemnar a mort.\n> Durada: 5 capítols de 60 a 90 minuts\n6. Good Omens (Amazon Prime)\nL'Apocalipsi i el Judici Final s'acosten per destruir a la humanitat. Tot sembla camí a la destrucció, però, l'àngel Azirafel (Michael Seen) i el dimoni Crowley (David Tennant), s'uneixen per treballar plegats per trobar l'Anticrist i aturar l'Apocalipsi. Aquesta és la premissa de 'Good Omens', una delirant i èpica comèdia britànica, adaptada fidelment de la novel·la homònima de Terry Pratchett i Neil Gaiman.\n7. Unorthodox (Netflix)\nLa sèrie d'aquest confinament, de la que tothom parla. Basada en l'autobiografia de Deborah Feldman, narra la fugida d'una dona, Esther Shapiro, d'una comunitat ultraortodoxa jueva a Brooklyn. La sèrie mostra amb gran exactitud i fidelitat, una realitat molt poc coneguda, com és la de les comunitats ultraortodoxes jueves i les dures normes que apliquen a les seves vides. Però també, la lluita d'una dona per la seva pròpia llibertat i el coneixement real del món que l'envolta.\n> Durada: 4 capítols d'1 hora\n8. Muñeca rusa (Netflix)\nNadia Vulvokov es veu atrapada en un bucle infinit, en el dia en què celebra una festa pels seus 36 anys i en sortir mor atropellada per un cotxe. Es desperta completament il·lesa i la història es va repetint, revivint constantment la seva mort de formes diferents, per acabar "ressuscitant". Aquesta és la premissa de 'Nina russa', una minisèrie que combina elements de comèdia, drama, thriller, terror i ciència-ficció, amb un gran fons emocional i existencial.\n> Durada: 8 capítols de 30 minuts\nUs deixem amb una selecció de vuit minisèries recents (del passat 2019 i principis d'aquest 2020) que creiem que no us podeu perdre.


Mar i Cel – Moiatravel\nPublicado el 6 septiembre, 2015 18 septiembre, 2015 por moiatravel\nAquest proper 11 d’octubre Moiatravel t’ofereix anar a veure un dels clàssics d’Angel Guimerà, Mar i Cel. L’amor entre una donzella cristiana i un corsari musulmà ja ha captivat a milers d’espectadors arreu de Catalunya. Durant aquest any el Teatre Victòria de Barcelona torna a obrir les seves portes oferint-nos de nou aquesta gran obra realitzada per la companya Dagoll Dagom.\nAquesta història de pirates i cristians tancats dins d’un vaixell perdut enmig del mar, és una perfecta metàfora del món, els habitants del qual seguim entestats en fer-nos la guerra, odiar-nos i destruir-nos amb un urc que fa temps que s’hauria d’haver eliminat. Un amor impossible degut a la pertinença de cada un dels dos enamorats a uns mons històricament irreconciliables, enfrontats pel passat, per la religió i per la impossibilitat de bastir un futur conjunt.\nCom ja hem mencionat abans, l’obra serà el diumenge 11 d’octubre. A les 16:30 un autocar sortirà des de Moià i ens portarà al Teatre Victòria a Barcelona. Un cop allà podrem entrar al teatre, seure i gaudir de l’espectacle. A l’acabar, el mateix autocar ens tornarà a portar cap a Moià. A més a més, el preu inclourà un piscolabis a la mitja part! Tot per només 55€! No t’ho pots perdre!\nPer a més informació pots posar-te en contacte amb nosaltres\nMoltes gràcies i a gaudir de l’espectacle!


REDACCIÓ Barcelona 13/01/2011 08:30\nL'exconsellera Montserrat Tura anuncia aquest dijous que es presentarà a les primàries del PSC a Barcelona i s'enfrontarà amb Hereu per ser la candidata del PSC a les eleccions municipals. D'aquesta manera, Tura esvaeix la incògnita que ha planat en els últims dies en què cada vegada ha pres més força el pas endavant de l'exconsellera per fer front als mals resultats que les enquestes internes li donen a l'actual alcalde, Jordi Hereu.\nAhir a la nit, l'exconsellera va fer diversos comentaris a les xarxes socials (una piulada a Twitter -"He reclamat un partit obert i que escolti als ciutadans, començant pel seu interior. Això són les primàries. Qui té por a la veu dels militants?"- i diverses respostes a comentaris d'ànim que ha rebut al seu mur a Facebook) que han fet que en tots els àmbits polítics es doni per feta la seva ferma determinació d'encapçalar la candidatura dels socialistes a Barcelona.\nJoaquim Nadal, president del grup parlamentari socialista, ha assegurat que es tracta de quelcom que pot "enfortir el partit". És més: ha assegurat que, en tots aquells municipis que calgui, si es presenten dues persones hi haurà primàries. En referència a una enquesta interna que situa Hereu en tercera posició per darrere de Trias i Fernández Díaz, Nadal ha revelat que José Montilla –que només ha anat al Món Sant Benet a l'hora de dinar– els ha als socialistes reunits al complex que era mentida.


Cicles Formatius | Institut Llobregat\nICL ja des del inici del Cicle Formatiu de Grau Mig d’Electromecànica de Maquinària que col·labora amb el nostre… Llegeix més»\nL’empresa de Santpedor Mecàniques Corbi S.L. ha realitzat la donació de dos grups hidràulics industrials corresponents a dues premses hidràuliques que han estat retirades de la producció fa poc temps. El seu gerent Francesc Cos ha destacat que el fet de donar material que serà… Llegeix més»\nEl passat 23 d’abril vam anar a visitar la SEAT a Martorell, vam tenir l’oportunitat de veure com es treballa al taller 1, en aquest taller es realitzen les operacions de soldatge per punts de les diferents planxes que componen la carrosseria del vehicle. En… Llegeix més»\nCFGM Electromecànica de maquinària – TM30\nCapacita per a realitzar operacions de manteniment, muntatge d’accessoris i transformacions en les àrees de mecànica, hidràulica, pneumàtica, electricitat i electrònica del sector de maquinària agrícola, d’indústries extractives i d’edificació i obra civil, ajustant-se a procediments i temps… Llegeix més»\nPortes Obertes Cicles Formatius. Xerrada informativa\nEl Centre durà a terme unes sessions de portes obertes entre els dies 06 i 10 de maig (ambdós inclosos) de les 16.00 h a les 20.00 h. En aquestes sessions, el professorat de cicles us mostrarà els diferents espais i estudis que ofereix l’INS Llobregat de Sallent.\nEl dijous 09 de maig, a les 18.00 h, el Cap de departament de Cicles Formatius oferirà una xerrada a totes aquelles persones interessades.\nVisita Institut Phillipe Tissué de Sauvage\nAquesta setmana hem tingut la visita dels companys de l’Institut Phillipe Tissué de Sauvage (Occitània) que estudien un batxillerat de manteniment i reparació de maquinària d’obra pública. Ha estat una visita agradable per conèixer altres estudis i realitats d’altres centres amb estudis similars als nostres.


Junts per Catalunya demana la dimissió del Ministre de l'Interior Juan Ignacio Zoido després del comportament de la policia espanyola aquest dissabte, al principi i durant el partit de la Final de la Copa del Rei.\nSegons expliquen, l'actuació d'aquest dissabte va ser inacceptable en una democràcia. La confiscació de peces de roba de color groc, xiulets i altres béns personals, així com fer fotografies dels afeccionats que xiulaven l'himne espanyol, no tenia cap justificació en matèria de seguretat, denuncien, i, en canvi, va ser una vulneració de la llibertat d'expressió.\nSegons JxCat, el ministre de l'Interior, Juan Ignacio Zoido, ha de presentar la dimissió immediata per haver convertit el Cos Nacional de Policia en una autèntica policia política al servei del PP i la monarquia, i en contra del poble de Catalunya.\nD'altra banda, En Comú Podem demana la compareixença del Ministre de l'Interior, Juan Ignacio Zoido, perquè doni explicacions per l'actuació de la policia en la final de la Copa del Rei.


Cinema: "El renacido" - blogs.flog.cat\nGerard, 10-02-2016 15:57:16\nDesprés de "Babel" i "Birdman" (amb "Biutiful" ni m'hi vaig atrevir), "El renacido" em feia més por que una pedregada, però tot i no ser rodona, no vaig poder evitar sentir-me pertorbat per les imatges hiperrealistes, crues i salvatges de la pel·lícula. Potser és una pel·lícula que es dirigeix més al costat dionisíac dels espectadors. Això sí, és un contrast meravellós veure seguides dues pel·lícules tant diferents com "Carol" i "El renacido".\nSembla que a aquest any a Leonardo Di Caprio li donaran l'Oscar. No dic que no sigui merescut, però per concedir-li cal fer passar al guapo i cara de nen oficial de Hollywood per una "tortura" d'aquest nivell (encara que sigui de manera voluntària)?\ndavidcuenca , 10-02-2016 19:37:00\nEi, Gerard! Tinc un amic que va fer la mateixa sessió doble! Jo l'he fet, però en dies diferents: una dissabte i una dimarts, aprofitant que tenia festa. El que és evident és que eren les dues estrenes de la setmana.\nTotalment d'acord amb tu: la pel·lícula és impactant, i hi ha moments que et clava a la butaca. Però em queixo justament d'això, que Iñárritu sempre s'adreci al costat visceral (o, si ho vols, dionisíac, en el que té de gaudi veure patir els altres en una pantalla) i no aporti res més. Em comença a cansar la seva estètica de la lletjor, molt accentuada en la pèssima "Biutiful".\nSobre el que dius de Di Caprio, també totalment d'acord. Personalment, penso que és un actor infravalorat a qui sovint se li ha negat el reconeixement del seu talent precisament per ser guapo, i no deixa trist que finalment el rebi per la seva transformació monstruosa (una mica com li va passar a Charlize Theron). Altres actuacions seves demanaven l'Oscar a crits, però ja se sap que aquests premis són una farsa...\ndavidcuenca , 11-02-2016 22:58:47\n(Anònim), 24-02-2016 00:16:23\nSigui com sigui, aquesta pel·lícula (que no he vist per por a que se'm caigui un ídol), tot i que promet estones de plaer audiovisual estic fermament segur que no es pot comparar amb la que, des del meu punt de vista, va situar al Negro en el mapa de Hollywood.\n(Anònim), 24-02-2016 00:17:46\ndavidcuenca , 24-02-2016 23:12:22\nHola, Anònim. Benvingut al blog, siguis qui siguis. Coincideixo amb tu: per mi, "Babel" (amb els seus defectes, que en té) és la millor pel·lícula d'Iñárritu. Però fixa't que llavors encara tenia de guionista Guillermo Arriaga...


Ruta d'una setmana al Perigord: Sarlat, Lascaux i Rocamadour\nRuta d’una setmana al Perigord: Sarlat, Lascaux i Rocamadour\nPosted on 2 de maig de 2019 25 de maig de 2022 by Norma Levrero\nImagineu-vos un petit nucli encantador ple de cases de teules i bigues de fusta. A Sarlat és on els francesos han millor conservat més construccions d’origen medieval: cases, esglésies, muralles, torres…\nÉs un poblet (el més gran de la zona) molt agradable per passejar-hi i passar-hi un matí. I perdre-us pels carrerons empedrats. Us recomanem per exemple els carrers Jean Jaques Rousseau, rue de la Charité, Coté de Toulouse, rue de la Boétie, rue du Siège i la rue du Consuls.\nUn dels punts més destacats és la plaça de la Liberté, la principal plaça, on hi ha el mercat de Santa Maria, que té la particularitat que està situat dins una església. La va reformar Jean Nouvel amb una porta espetacular i un mirador al campanar (si voleu pujar reserveu perquè pugen poques persones a la vegada). El mercat només està obert al matí i hi venen productes del Perigord com formatges, foie o nous. Però és un mercadet petitet, potser enfocat més als turistes.\nEls dissabtes sí que s’hi celebra un mercat autèntic a la plaça de la Liberté, on hi podreu trobar també productes del Perigord.\nUna de les places més boniques és just darrere l’església de Santa Maria i és on antigament s’hi posaven les parades d’oques al mercat. La plaça es diu justament plaça del Mercat de les Tres Oques.\nSarlat té una gran abadia benedictina del segle XIII que és preciosa i inclou l’anomenada llanterna dels Morts, una construcció ovalada medievakl al costat del cementiri.\nA la plaça de l’abadia benedictina fixeu-vos en les dues casetes que hi ha just al davant, la maison Boétie.\nHi ha una visita que es pot fer que és a la casa Gisson, l’única casa medieval que es pot visitar de Sarlat. Es poden visitar totes les estances, els salons, els dormitoris, la cuina i fins i tot les golfes.\nDinar: galettes bretones amb canard\nUs recomanem per parar a dinar la creperia Lou Dotze on hi fan galettes bretones molt bona, just davant de l’església benedictina. Nosaltres vam provar les dues galettes amb confit de canard i amb foie i estaven boníssimes, acompanyades de sidra. També hi fan truites (omelettes).\nLes coves de Lascaux\nUna visita obligada a la zona us agradi la història o no són les coves de Lascaux. Són l’equivalent a les pintures rupestres d’Altimira: les pintures rupestres més importants de França. Com ja va passar també amb les de Cantàbria, les coves originals es van tancar al públic fa anys per evitar-ne la degradació. El que van inaugurar l’any 2016 a Lascaux és una rèplica exacta de la cova, tant exacta que hi ha la mateixa llum i temperatura que a la cova original.\nA Lascaux hi ha la que s’anomena la capella Sixtina de l’art rupestre, un túnel ple de pintures (més de 2.000) que representen vaques, cavalls, bisons i cabres salvatges.\nLa visita és guiada, en castellà en fan una a les 12 del migdia. Però reserveu amb temps si hi aneu en temporada alta… El preu de l’entrada són 20 euros els adults (gratuït amb carnet de premsa) i els nens no paguen fins als 13 anys.\nLa veritat és que pels nens no es fa gens pesat. El primer que fas a la visita guiada és entrar a la cova, que és el més espectacular, i aquesta visita és aproximadament de mitja hora. La segona part és una visita per lliure, en una sala molt interactiva amb les representacions de les pintures. L’avantatge si aneu amb nens molt petits és que aquesta part te la pots saltar. Però si ja teniu nens més grans és una visita que també es pot fer perfectament, perquè t’ofereixen una tauleta electrònica i els nens tenen un aplicatiu específic per ells amb dibuixos animats que els hi va explicant tot plegat.\nLes coves de Lascaux estan situades al municipi de Montinhac, que també és molt bonic per passejar. Hi ha oferta de restaurants, tot i que al recinte de les coves també hi ha un petit restaurant.\nDe camí, podreu veure l’impressionant castell de Losse\nLes Eisiás de Taiac\nAquest és l’atre principal punt neuràlgic relacionat amb la prehistòria a la zona del Perigord. D’entrada perquè hi ha el museu Nacional de la Prehistòria i l’important abric cromanyó. El poble de Les Eisiás és molt bonic, escolpides les cases adaptant-se a la roca que fa d’abric, que tants anys enrere va servir de refugi dels primers homes de la humanitat.\nGranja d’oques de Turnac\nNo podeu marxar del Perigord sense endur-vos, si us agrada, una miqueta de foie d’oca. Tant a Sarlat com a la resta de poblets trobareu moltes botiguetes de productors, però amb preus per a turistes. Nosaltres ens vam acostar fins al poblet de Turnac a veure una granja d’oques, que a això als nens sempre els agrada. És la ferme de Turnac, que ofereixen també visites guiades, tastos i botigueta per comprar (també hi ha camp per acampar autocaravana).\nSi no voleu fer la visita guiada i compreu alguna cosa a la botigueta iguakment us deixaran visitar les oques (tant les petites com les grans) que viuen en espais molt amplis en semi-llibertat. No és la típica granja d0animals tancat en estables continuament menjant…\nJa deixant la zona del Perigord, de tornada a Catalunya, una de les parades que podeu fer és a Rocamador, un espectacular poble esculpit en un penya-segat de 120 metres d’alçada i que té un santuari que li dona un rollo molt místic.\nEl cas és que el santuari té una verge negra i entre això i la ubicació us recordarà molt a Montserrat.\nRocamador és lloc de peregrinatge, forma part del camí de Sant Jaume, i la prova final d’aquest peregrinatge consistia a pujar de genolls l’escala de 216 graons fins al santuari.\nPer visitar el poble teniu dues opcions: aparcar a la part de dalt (on hi ha un castell medieval) i baixar fins al poble amb un ascensor de pagament o aparcar a la part de baix i pujar a peu o un trenet que no és un camí massa difícil. Nosaltres vam aparcar a baix i vam pujar fins al santuari caminant (no vam pujar al castell).\nA Rocamador hi ha moltes botigues i restaurants, és molt turístic.\nPer cert, la millor panoràmica de Rocamador és des de la carretera que va a Coson.\nAllotjament al Perigord\nSi busqueu allotjament nosaltres us recomanem els apartaments on vam estar a Les Eisiás. Molt baratets (4 nits 200 euros per Setmana Santa) i ideals per anar-hi amb nens: piscina exterior, gimnàs, zona de jocs i recinte tancat perquè ells poguessin anar en bicicleta tranquil·lament. Ara bé, si realment voleu visitar sobretot els pobles al voltant de la Dordonya, us recomanaríem que busquèssiu un allotjament en un d’aquests pobles. No és que el Clos de Rocher estigui lluny d’aquesta zona (està a 20 minutets en cotxe) però al cap dels dies s’ens feia pesat anar i tornar sempre.\n–Maison Forte de Reignac: és una casa medieval que es pot visitar i que té la particularitat que està esculpida i perfectament adaptada al penya-segat. és a mig camí de les Eyzies i Montignac.\n–Parc du Thot: parc amb una representació d’animals de la prehistòria, com ara bisons, cavalls, llops, cabres, … Té un epsai museogràfic amb projeccions 3D i realitat augmentada.\n–La Roque Saint-Christophe: abric de roca en què s’hi ha recreat la vida dels homes de cromanyó. és la més gran i dels més antics llocs rupestres del món. S’hi ha recreat escenes prehistòriques, medievals.\n–Coves del Roc de Cazzelle: molt similar a l’anterior. Un abric on han recreat escenes prehistòriques i medievals.\n–Coves de Maxange: coves on podreu veure l’extracció de minerals precisos.\n–Coves de Cougnac: és una de les poques coves que podreu veure pintures rupestres originals amb figures humanes. A més d¡un gran ventall d’estalactites i estalacmites.\n-Castell de Commarque: Un altre dels molts castells medievals…\n–Jardins d’Eyrignac: es venen com els jardins més bonics del Perigord. Estan situats en una mansió històrica i fan activitats familiars i esdeveniments especials.\n–Parc de la prehistòria: és un parc temàtic en què hi ha representacions d’escenes de la prehistòria amb figures. Vas passejant i vas trobant escenes diferets, com un combat d’homes cromanyons amb mamuts, una homes pintant a les coves, preparant menjar, etc. És divulgatiu però segurament per a famílies amb nens i nenes que ja interpretin aquesta part de la història.\n–Castell de Puymartin: és un dels mooolts castells que trobareu en aquesta zona, situat entre Sarlat i Les Eyzies. Es pot visitar per dins i t’expliquen la seva història, des del segle XIII al XX.\n–Le Conquil: és un parc d’aventura i tirolines però enfocada a la prehistòria. A més de trepar pels arbres, podreu aprendre afer foc com ho feien els homes de cromanyó o fer tir amb arc.\n–Reserva zoològica de Calviac: és un zoo sobretot amb espècies de micos especials, algun linz, mussols, …


Gestió municipal | bloc d'esquerra calella\n← Festivals de rockabilly i psychobilly\nVeni, Vidi, Vinci →\nPosted on Agost 29, 2008\tby esquerracalella\nAquests dies s’han produït una sèrie de declaracions sobre les vacances d’en Jaume Palet, regidor de governació, Mobilitat i Serveis Públics; declaracions que varen ser recollides per Ràdio Calella Televisió i posteriorment per El Punt.\nEn resposta a les desafortunades declaracions de la Sra. Candini (portaveu del grup municipal de CIU), exposem que:\nLes vacances dels membres del govern són una decisió presa en el si de l’equip de govern. Es produeixen unes delegacions de competències que comporten que cap àrea quedi descoberta. Això no és manca de responsabilitat.\nEn cap moment la ciutat va quedar desatesa, el contacte entre Sr. Jaume Palet, Regidor de Governació i l’inspector en cap de la Policia Local va ser diari.\nLa professionalitat i qualificació i de la Policia Local de Calella és exemplar, cal recordar que recentment la Policia Local de Calella ha obtingut el distintiu de qualitat SICTED.\nEn referència a les declaracions del Sr. Albert Torrent, President-adjunt de CDC, que “recorda a Palet que es pot exercir la política sense fer ofenses personals”, CDC no és el millor exemple.\nEl Sr. Palet no ha realitzat cap ofensa personal, en tot cas qui les ha realitzat és la Sra. Candini dient que “els actuals governants polítics municipals no són conscients de les responsabilitats de gestionar una Ciutat complexa com Calella”.\nEn la societat actual liderar és delegar, és crear un equip de treball qualificat. El líder és qui marca un objectiu, i conjuntament amb el seu equip, crea un “llibre de ruta” per ser executat per la resta del col·lectiu. Els lideratges estil “jo m’entenc i ballo sol” són coses del passat.\nAquesta entrada s'ha publicat en Calella, esquerra, Jaume Palet i etiquetada amb estiu 2008. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\n12 respostes a Gestió municipal\nAgost 29, 2008 a les 9:44 am\nLa resposta d’ERC és adequada i només voldria reblar la defensa a Palet i a tots els membres de l’equip de govern de la ciutat. Mai s’ha deixat descobert cap servei i les responsabilitats queden cobertes amb les delegacions de competències a altres persones. CiU entra en un joc perillós, com és la creació d’opinió contrària als qui tenen la responsabilitat de governar la ciutat, a partir de manifestacions sense fonament concret, sense arguments racionals i només fen referència al “xantatge emocional”, estratègia implantada per CiU des de fa uns anys i que es fonamenta en crear animadversió personal contra les persones que es critiquen, entran en el terreny de l’atac a la persona, abans que la crítica a la gestió (estratègia molt semblant -potser massa- a la utilitzada pel PP a nivell de l’estat espanyol).\nCal “fer pedagogia” contra aquesta manera d’actuar, que només cerca la crispació dels ciutadans i la desqualificació permanent dels adversaris polítics.\nUn joc molt perillós, val a dir.\nAgost 29, 2008 a les 3:42 pm\nMés o menys com acusar l’alcalde i el gerent de genocidi perquè la ciutat no destinava el 0,7% del seu pressupost a la cooperació?\nMmmm… de què em sona?\nSetembre 2, 2008 a les 7:39 am\nQuina poca imaginació. Anònim, em pensava que eres més intel·ligent. Ja saps perfectament com va anar aquell tema. Era vergonyós l’actitud prepotent i “perdona vides” d’alguna persona d’aquell govern. No van ser les paraules, sinó les actituds les que em van fer dir aquelles paraules…, que, per cert, posteriorment vaig rectificar i vaig demanar disculpes. No serà que no hi ha cap altre argument i només queda atacar a la persona? tan pobre ets d’arguments? Quuina pena que em fas…, a veure quant et fas adult, que ja tens una certa edat!!!!!\nSetembre 2, 2008 a les 11:14 am\nEstic esperant que em facin la festeta d’emancipació, el que passa és que me la volen fer al Far i sembla que no els donen permís. Com ho puc fer? M’ho expliques?\nSetembre 2, 2008 a les 3:15 pm\nI tant! és molt senzill, li dius a la Candini que presenti una proposició no de llei al Senat i assumpte resolt!!\n…, i perdona per no haver-te convidat a la festa, No em vaig recordar de tu!\nSetembre 2, 2008 a les 5:36 pm\nBasart amb aixó de la Candini crec que has patinat totalment.\nSetembre 2, 2008 a les 5:48 pm\nI per a que hi vagi la brigada també m’ha de fer una proposició no de llei?\nSetembre 5, 2008 a les 6:07 pm\nNo cal, només has de trucar al regidor de Serveis Públics !!\nPer cert, qui patina continuament ets tu amb això del far. Per si no et vas enterar -que segur que si-, tenia permís de l’Autoritat Portuària i, per tant, no vaig cometre cap ilegalitat. Ho sento, però aquest tema del far no em fa “picor” en lloc. Ah, a la brigada no vaig ser jo qui va dir que hi anès…, tot i que, finalment, vaig pagar els costos de la seva feina. Com veus, jo no tinc cap problema.\nSi tens gelos, ja ho saps, demana que “algú” t’hi deixi fer la teva festa i et treuràs el mono de sobre.\nO bé, t’esperes a que l’ajuntament el gestioni i ja hi podràs anar-hi quant vulguis…, no saps pas la vista que hi ha, és fantàstica!!!\nPer cert, “algú” va dir que el far ja era de Calella -això al mes de març de 2007…, i a hores d’ara encara no ho és. I aquest algú va dir que en un any s’havia de fer el traspàs…, i ja ha passat més d’un any, i res de res.\nQui patina en el tema del far? jo t’asseguro que no !!!\nSetembre 8, 2008 a les 8:51 am\nJa es veu que no et pica enlloc.\nA més, pagar les costes de la brigada un cop t’han “enganxat” no ho pots presentar en cap cas com un mèrit.\nEn cap moment t’he acusat de cometre cap il·legalitat, si aixi ho cregués, el que caldria és denunciar-ho. Ara bé, hi ha una cosa que se’n diu moralitat (Dimensió de la conducta humana en tant que té relació amb el bé o el mal i és judicable com a bona o dolenta.) i que no té res a veure amb la legalitat.\nSetembre 9, 2008 a les 8:34 pm\nAquest tema només ha estat rellevant perque era l’alcalde de Calella…, i punt !!\nMira, mesos abans, una empresa de Calella va realitzar-hi un sopar…, i ningú va dir res. I també s’havien fet altres actes…, i ningú havia dit res.\nPer tant, el tema va ser rellevant perque jo era l’alcalde.\nPosteriorment, si han fet casaments privats…, i ningú ha dit res…\nTot plegat el tema ha esdevingut polèmic perque era l’alcalde, perque del contrari ningú hauria dit res.\nI no té res a veure amb la moralitat. Això ho dius tu. Un judici de valor subjectiu -com és el teu-, no té cap valor objectiu. Només perque ho diguis tu, no és un judici universal. Per tant, t’has equivocat en utilitzar aquest argument.\nPel que fa a la brigada, podia no haver pagat, una vegada es va demostrar que jo no els havia demanat que hi fessin res…, ja que vaig llogar unes persones perque netegessin l’espai. Però ho vaig fer per demostrar que no volia que quedés la imatge que m’havia aprofitat d’un servei públic. Això que quedi clar d’una vegada.\nSi vols parlar de moralitat política, n’hi ha per repartir un munt entre tots els colors polítics…\nSetembre 10, 2008 a les 8:55 am\nMira, em quedo amb l’última frase. És el primer cop que algú d’esquerra a Calella fa, si que sigui tan sutilment, un exercici d’autocrítica.\nOctubre 3, 2008 a les 6:01 pm\ndoncs queda dit !!!


Alt Empordà. Vilabertran\nDetall del cap de Jesús de la creu gòtica (segle XIV). Imatge gentilesa de www.monestirs.cat - (Ampliar)\nArmes heràldiques dels Rocabertí\nJaume II el Just. Detall de la tomba reial a Santes Creus. Viquipèdia - (Ampliar)\nAltar de l'església de Santa Maria de Vilabertran. Imatge d'Alberto González Rovira, gentilesa de l'autor - (Ampliar)\nClaustre i part del campanar del monestir de Santa Maria de Vilabertran. Imatge de Juli Vintró i Casallachs, presa entre 1885 i 1911. Arxiu Fotogràfic Centre Excursionista de Catalunya - (Ampliar)\nTestament d'Arnau Pere, que marxa al servei del Sant Sepulcre; pren per marmessors Guillem Odó, el propi germà, Bernat, i Ramon Adalbert; llega al prenyat de la seva esposa Arsendis la millora rebuda del seu pare, i li substitueix l'esmentat germà Bernat; substitueix a aquest per dos terços l'església de Vilabertran i per un terç la de Vilanant; confirma a Vilabertran la seva part de l'església de Vilademires que li havia escripturat i llega els béns mobles a l'esposa i al fill. 22 de setembre 1071. Pergamí. Biblioteca de Catalunya - (Ampliar)\nCreu parroquial del segle XIV. Postal 1910-1930. Col·lecció Ajuntament de Girona - CRDI - (Ampliar)\nFinestral gòtic de Santa Maria de Vilabertran. Imatge d'Alberto González Rovira, gentilesa de l'autor - (Ampliar)\nHistòria de Vilabertran. Vilabertran es va fundar en una cruïlla de camins, abans del segle XI; en alguns preceptes de Lotari dels anys 945-986 ja s’esmenta l’esglesiola del lloc dedicada a la Verge.\nEn documents sobre Vilabertran de finals del primer mil·lenni es parla d'un llogarret amb una petita església, de la que es tenen notícies des del 969, que al cap de poc temps s'amplià i acollí un grup de monjos encapçalats per l'abat Pere Rigald. Com a conseqüència d'una donació de terres l'any 1069, la comunitat de canonges instituí Rigald com a cap i establiren les bases per a la creació del monestir de Santa Maria de Vilabertran, basat en la regla de Sant Agustí, que va propagar per les terres del veïnatge i fins al Rosselló.\nPergamí datat l'1 de maig de 975. Donació que fan Guidenella, dita Bonadona, i el seu fill Gaufred a la basílica de Santa Maria de Vilabertran dels alous, amb delmes i primícies que tenen al comtat de Peralada, als termes de Vilabertran i Vilatenim. Biblioteca de Catalunya - (Ampliar)\nAl llarg del segle XI el monestir va assolir un gran prestigi i durant els segles següents va ampliar el seu patrimoni gràcies a la protecció de la família Rocabertí, vescomtes de Peralada. Els futurs abats de Vilabertran, seguint l’exemple del seu fundador actuaren sempre amb el bisbe de Girona en la constitució de les seves canòniques de Lledó, Sant Martí Sacosta, Roca-rossa, etc.\nDes de bon principi, les dotacions anaren incrementant el patrimoni de la comunitat i s’anaren estenent els seus dominis. La comunitat era composta normalment de dotze canonges, xifra que gairebé arribà a doblar aquest nombre entre beneficiats, comensals i familiars.\nEn temps de l’abat Guillem (1191-94) el vescomte Jofre II de Rocabertí cedí al cenobi la jurisdicció civil i criminal de Vilabertran. El 1285, davant la invasió de les tropes de Felip l’Ardit, a la qual el papa havia donat caràcter de croada, el monestir de Vilabertran es posà al costat dels francesos. Després de la desfeta de l’exèrcit invasor, el rei Pere II ordenà que els funcionaris reials s'apoderessin dels béns dels monestirs de Banyoles, Lledó i Vilabertran.\nClaustre de Santa Maria de Vilabertran. Viquipèdia, Carletes - (Ampliar)\nA la tardor del 1295, Jaume II, dit el Just, es casà amb Blanca d’Anjou, o de nàpols, a Santa Maria de Vilabertran, esdeveniment del qual Ramon Muntaner ha deixat una descripció plena de vida (1). El 1392 el rei Pere III posà el monestir sota la seva protecció. El 1592 la canònica de Vilabertran fou secularitzada i esdevingué aleshores en una col·legiata.\nEl 1794, durant l'anomenada Guerra Gran els francesos saquejaren l’abadia però la col·legiata subsistí fins el 1835, any de la desamortització de Mendizábal. L’església va esdevenir en simple parròquia i el palau de l’abat i altres dependències passaren a mans particulars. La font del Soc és un bell paratge a ponent del terme, on el 1843 Abdó Terradas organitzà la primera trobada popular de caràcter socialista i federal al sud dels Pirineus.\nSanta Maria de Vilabertran. Viquipèdia, Josep Renalias - (Ampliar)\nSanta Maria de Vilabertran. Entorn l’any 1000 existia a Vilabertran una petita església, situada on ara hi ha la torre i l’església actual. A la segona meitat del segle X, i probablement abans, ja existia una petita comunitat de clergues que vivien en un edifici a tocar de l'església. Arran d'una donació de terres l'any 1069 per unes famílies de la zona, la comunitat va establir les bases per a la creació d'un monestir i s'instituí a Pere Rigald com a cap, donació que incloïa un perímetre de 60 passos per construir un cementiri, així com una font situada enfront de l'església.\nProgressivament es va anar formant una comunitat de canonges que residien en una casa annexa a l'església de Santa Maria, comunitat que va adoptar les normes de Sant Agustí. Rigald va ser el seu primer abat i es va decidir que, a la seva mort, els propis membres de la congregació triarien al seu successor. El 1080 es va iniciar la construcció del nou monestir; la nova església va ser consagrada l'11 de novembre de 1100 pel bisbe de Girona Bernat Umbert. En aquella època, els canonges de Vilabertran participaren en la fundació de la col·legiata de Santa Maria de Lledó; el 1089, quan es va fundar l’establiment de Lledó, el seu primer prior, Joan, va sortir de Vilabertran.\nLàpida sepulcral d’Alfons el Cast. Santa Maria de Vilabertran. Imatge gentilesa de www.monestirs.cat - (Ampliar)\nRigald va morir el 1107 i el seu sepulcre es guarda dins el temple actual. Encara que mai es va seguir un procús de beatificació, va ser venerat com a sant. El monestir va seguir prosperant després de la seva mort: va ser un centre d'acollida dels pelegrins que es dirigirien a Terra Santa, ja que disposava d'un hospital. Els abadiats de Pere de Torroja, germà d'Arnau de Torroja, Gran Mestre de l'Orde del Temple, i de Ramon d'Usall (1152-1179) van ser especialment importants en aquesta col·laboració amb els Ordes militars i el Passatge a Terra Santa. El 1176, el vescomte Gifré de Rocabertí va fer donació a l'abat Ramon de la vila de Vilabertran per al monestir.\nA mitjans del segle XIV va ser dotada amb una gran creu de plata amb entalles, algunes de les quals de tema mitològic pagà (2) , amb una relíquia de la Veracreu possiblement provinent de l'ambaixada d'Eymeric d'Usall (Banyoles, 1267-1335) que va intentar l'alliberament de fra Dalmau de Rocabertí, de la casa dels senyors de Peralada i Vilabertran. Abona aquesta hipòtesi l'afirmació de Josep Dromendari ("Árbol genealógico de la casa de los viscontes de Rocabertí, por la gracia de Dios, condes de Perelada, marques[es] de Anglesola...", Gènova, 1676) del fet que fra Dalmau de Rocabertí, el templer, hauria mort el 1326 a Vilabertran.\nSanta Maria de Vilabertran. Imatge d'Alberto González Rovira, gentilesa de l'autor - (Ampliar)\nEl 1410 va arribar al monestir un nou abat, Antoni Girgos, el qual es va encarregar de fortificar el monestir, a causa de la inestabilitat que patia la zona en aquesta època, assotada pels continus atacs de pirates. També va manar construir la torre del rellotge i el palau abacial.\nEl monestir va ser secularitzat l'any 1592 i va passar a ser un conjunt de cases presbiterianes regides per un arxipreste. El 1835 la llei de desamortització de Mendizábal va provocar que els pocs canonges que quedaven a Santa Maria es traslladessin a Albarrasí.\nDurant la Guerra Civil Espanyola, aquest edifici es va convertir en dipòsit de munició militar. Entre 1945 i 1960 es van realitzar diverses reformes de l'edifici, i des de 1980 és propietat de la Generalitat de Catalunya. Anualment s'hi celebra un festival de música clàssica dedicat a Franz Schubert, la famosa Schubertíada.\nPostal de 1920-1930. Vista del pati de l'abadia de Vilabertran. En primer terme, una dona amb un cossi. Al fons el campanar de l'església. Col·lecció Ajuntament de Girona - CRDI. - (Ampliar)\nEntre els diversos elements del conjunt arquitectònic cal destacar-ne l'església de Santa Maria, el claustre, el campanar i la tomba reial.\nL'Església de Santa Maria és l'element principal del conjunt monacal, possiblement acabada després de la seva consagració el 1100. De base quadrangular dividida per dues fileres de columnes que parteixen l'espai en tres naus diferents, presenta una nau principal coberta amb una volta de canó, reforçada per quatre arcs recolzats en pilars.\nEl claustre es va construir el segle XII. Senzill i auster, les seves galeries estan cobertes per una volta de mig arc i angles sostinguts per arcs diagonals. Els capitells de les columnes estan decorats amb dibuixos de fulles llises. Al voltant del claustre es distribueixen les diverses dependències de l'antic convent (dormitori, refetor...).\nEl campanar es va construir entre els segles XII i XIII i està compost per tres galeries decorades amb estil llombard. La façana és totalment llisa; no presenta cap ornament. A la dreta de la torre es poden veure encara les restes d'un campanar que mai va arribar a completar-se.\nAl pilar del costat de l'Evangeli de l'absis central de l'església, una làpida inscrita indica el lloc de repòs de "part de les restes, la més important" d'Alfons el Cast, rei d'Aragó; probablement fa referència a les vísceres, que hi quedaren dipositades mentre la resta del cos es traslladà a Santa Maria de Poblet.\n(1) Una de les clàusules de la Pau d'Anagni establia el casament de Jaume II amb Blanca d'Anjou, filla de Carles el Coix, rei de Nàpols. Blanca va traslladar-se a Perpinyà per al casament. Tanmateix, abans d'acceptar-la en matrimoni, Alfons va voler assegurar-se que la núvia fos del seu gust i va enviar l'almirall Bernat de Sarrià a visitar-la. L'almirall va informar favorablement el monarca i el matrimoni es va celebrar a Vilabertran. Ramon Muntaner, que ja havia servit el rei Jaume a Sicília, va ser present en el casament:\nQuè us diré? Tanta de gent hi havia de l'una part e de l'altra, que Peralada, e Cabanes, e Sant Feliu, e Figueres, e Vilabertran e el Far, e Vilatenim, e Vilasèquer e Castelló d'Empúries, e Vilanova e tota aquella encontrada era plena de gent. E lo senyor rei d'Aragon faïa donar ració complida a tothom, de totes coses, així a estranys com a privats. E el solaç e el deport se moc entre ells, que el senyor rei d'Aragon anà veure lo rei Carles i la infanta muller sua; i li posà lo senyor rei la corona al cap, la pus rica e la pus bella que anc reina portàs en testa: e d'aquella hora a avant hac nom regina d'Aragon. Què us diré? Les joies foren grans qui es donaren de les unes parts a les altres; e fo ordonat que ab la gràcia de Déu, que la missa oïssen al monestir de Vilabertran, e que faessen llurs noces; e lo senyor rei féu-hi fer una casa de fusta, la pus bella que anc fos feta de fusta. E lo monestir és honrat lloc, e bell e bon. (...) La una raó per lo matrimoni qui a la bona hora se féu, que ben pot hom dir que anc tan bell parell de marit e de muller no s'acostaren null temps... - (Tornar al text)\n(2) L'orígen dels mal anomenats camafeus segons la majoria d'autors que les jam estudiat coincideixen en subratllar la seva procedència de les ruïnes d’Empúries, mentre que d'altres (Torrent, Oliva i Prat) apunten la possibilitat que aquestes entalles les portés Blanca d’Anjou des de les costes de Sicília o Nàpols, d’on ella procedia. Representen personatges mitològics grecoromans: Mercuri, un sàtir, el centaure Quiró, Apol·lo, Europa, Pomona... El més curiós de tots representa un escabeu, l’escarabat sagrat egipci Kephry (el que arriba a l’existència, forma del déu solar), que empeny el sol irradiat, al voltant del qual hi ha la inscripció OPΩPIOYΘ IAΩAI, que s'ha traduït per Déu, llum de llums. És el símbol de la transformació i la resurrecció, perquè l’escarabat surt de les entranyes de la terra com el sol naixent). És una simbologia totalment gnòstica, vinculada als amulets que utilitzaven les dones embarassades, tot i que la invocació és totalment cristiana. - (Tornar al text)\n"Les fundacions de Santa Maria de Cervià i Santa Maria de Vilabertran en el context de la societat feudal (1053-1069)", Lluís To i Figueres - Ignasi Bellver i Sans.\n"Algunes referències documentals sobre la canònica i la col·legiata de Vilabertran (1300-1835)", Josep Maria Marquès.\n"El monasterio de Santa Maria de Vilabertran", M. Golobardes, 1949, Barcelona.\n"Una biblioteca del Renaixement, L'inventari de la llibreria de Vilabertran de l'any 1587", Jaume Puig i Oliver i Maria Josefa Arnall. Arxiu de Textos Catalans Antics, 1982.\n"Iconografia de la creu de Vilabertran", Pere mas Negre, Judit Romeu Blanco, Xavier Ardite Ramos. AIEE, Figueres, 2008.\n------Article i reportatge fotogràfic del conjunt dels segles XI-XII\nEscut de Vilabertran.\nSituació del municipi de Vilabertran dins la comarca de l'Alt Empordà\nBlanca d'Anjou, esposa de Jaume II el Just. Detall de la tomba reial a Santes Creus. Viquipèdia - (Ampliar)\nPere II el Gran al coll de Panissars, durant la croada de Felip l'Ardit contra la Corona d'Aragó. Pintura de Mariano Barbasán, 1889. Viquipèdia - (Ampliar)\nSanta Maria de Vilabertran. Imatge gentilesa de www.monestirs.cat - (Ampliar)\nVista parcial del pati de l'Abadia de Can Cigró a Vilabertran. Imatge de Narcís Ricart i Baguer, presa entre 1914 i 1936. Arxiu Fotogràfic Centre Excursionista de Catalunya - (Ampliar)\nDormitori del monestir de Santa Maria de Vilabertran. Viquipèdia, Gordito1869 - (Ampliar)\nSanta Maria de Vilabertran. Vista des de ponent de la torre del campanar, formada per tres cossos decorats amb arcuacions llombardes. Imatge gencat.cat - (Ampliar)\nAltar lateral i panteó del monestir de Vilabertran. Josep Salvany i Blanch, 1912. Biblioteca de Cataluny - (Ampliar)


Enric I. Canela » Blog Archive » Atracció de la recerca empresarial\nLlegeixo que un estudi de la UB analitza com incentivar l’activitat de R+D+i de les multinacionals estrangeres a Espanya (podeu llegir més informacions a 1 i 2)\nDiu que les filials de multinacionals fan una important aportació en la despesa en innovació a l’Estat espanyol i seria convenient millorar els factors d’oferta tecnològica amb vista a fer el país més atractiu per a aquestes empreses. Aquestes són algunes de les conclusions de l’informe Factores de atracción y retención de los centros de I+D e innovación de las multinacionales extranjeras en España (podeu descarregar el resum executiu), que han elaborat les professores del Departament d’Economia i Organització d’Empreses de la UB Paloma Miravitlles, Laura Guitart-Tarrés, Fariza Achcaoucaou i Ana Núñez-Carballosa,i que es va presentar a Madrid, en un acte presidit per la ministra de Ciència i Innovació Cristina Garmendia.\nL’estudi classifica els factors d’atracció i retenció de R+D+i a Espanya. Es conclou que l’Estat espanyol té una gran capacitat d’atracció pel que fa a factors relacionats amb el mercat, però un poder d’atracció menor respecte de l’atracció en els factors d’oferta tecnològica. Així doncs, com a línies prioritàries d’actuació, hi hauria millorar la capacitat d’atracció i retenció de talent científic i tècnic espanyol, potenciar la presència d’institucions científiques punteres i reforçar els vincles d’unió entre el món cientificoacadèmic i l’empresarial. Una segona línia d’actuació hauria d’estar orientada a continuar mantenint la competitivitat en el mercat internacional pel que fa al cost del personal investigador i seguir fomentant el domini de llengües estrangeres i la mobilitat del personal científic. Finalment, cal continuar apostant per la consolidació de clústers geogràfics, tant de sectors tradicionals com d’indústries de nova creació, que aglutinin universitats, centres tecnològics i empreses.\nL’estudi, a la presentació del qual va assistir el director del Departament d’Economia i Organització d’Empreses de la UB, Jaume Valls, és un encàrrec de la Fundació Espanyola per a la Ciència i la Tecnologia (FECYT) i la Fundació I+E Innovació Espanya. L’objectiu principal de la recerca és reflexionar sobre la capacitat de l’Estat espanyol d’atraure i retenir l’activitat investigadora de les grans multinacionals. Actualment el 12 % de les empreses innovadores que responen l’Enquesta d’innovació tecnològica de l’Institut Nacional d’Estadística són filials de multinacionals. La despesa en innovació d’aquestes empreses va arribar al 39 % de la despesa total del sector privat el 2007 i suposen el 24 % del personal que treballa en R+D, sempre segons dades a escala estatal. Les investigadores de la UB han utilitzat una metodologia d’anàlisi qualitativa a partir de l’estudi d’un conjunt de casos d’excel·lència de filials de multinacionals que destaquen per l’activitat i l’esforç en innovació.


CUP Igualada – Pedro\nEn Pedro fa 4 mesos que cobra per no treballar. I no perquè no vulgui: l’empresa el té suspès de feina però no pas de sou, que li paga religiosament cada final de mes. Li paga per no anar a treballar. No el deixen, vaja. I és que en Pedro ha estat president del comitè d’empresa. Ha donat la cara durant mesos per denunciar els incompliments dels drets dels treballadors i també és crític amb la qualitat de la feina que haurien de fer. Ell i altres no han deixat mai de moure’s per canviar les coses, però la direcció res. Així que van amenaçar amb una vaga nadalenca que van acabar retirant davant les promeses de negociació i, al cap d’un mes, el 15 de gener d’aquest any, el van acomiadar.\nPotser aquesta història no us sembla gaire excepcional, i tindríeu raó en no escandalitzar-vos si heu viscut de prop o coneixeu altres casos similars. Però hi ha un aspecte que la fa singular: l’empresa en qüestió és la Societat Municipal Mediambiental d’Igualada (SMMI), societat mixta entre Fomento de Construcciones i Contratas (FCC) i l’Ajuntament d’Igualada, que en té el 34% de la propietat. Una empresa que presta el servei de neteja viària i de recollida de residus en virtut del contracte de major volum econòmic que paguem els igualadins: gairebé 5 milions d’euros cada any. Un servei públic que l’ajuntament té (mig) externalitzat però del qual és responsable com a administració competent per prestar-lo. I de FCC… què dir-ne, en aquests dies que copa portades a Barcelona, a Badalona, i qui sap on més d’aquí quatre dies. Ves no ens toqui de més a prop del que pensem.\nEn Pedro i molts altres treballadors de la SMMI sempre han denunciat que el seu acomiadament es tracta d’un cas de repressió sindical. Que el van fotre fora per ser el president del comitè i haver plantat cara, parlant clar. Així ho ha defensat el seu sindicat, la CGT, en nombroses mobilitzacions interpel·lant l’alcalde Marc Castells per tal que intercedís i fes rectificar l’empresa. I encara ara us els podeu trobar qualsevol matí repartint octavetes per la ciutat. Un mes després del seu acomiadament, el ple igualadí va rebutjar una moció que li donava suport a causa dels vots en contra de CiU i PSC, amb abstenció del PP i malgrat els vots favorables d’ERC, CUP i DI. La moció pretenia que el consistori demanés a l’empresa una rectificació. L’argument del bloc de govern (i aquí s’hi inclou el PSC), va ser que “no es pot barrejar la política amb les qüestions laborals”. Oh, vaja. Calia respectar el que judicialment es resolgués, van dir, del recurs que el mateix treballador ja havia presentat contra el seu acomiadament.\nDoncs bé: el passat dia 15 de juliol, ja en fa més de 4 mesos, el jutge va declarar improcedent l’acomiadament de Pedro González i va obligar l’empresa a readmetre’l “amb les mateixes condicions que tenia abans de l’acomiadament”. Però l’empresa, com hem dit, s’hi nega. I què en diu el govern? Doncs que no en vol saber res. Calia esperar la sentència, ens deien, però un cop és aquí amaguen el cap sota l’ala. Mentrestant, FCC segueix facturant. L’Ajuntament segueix pagant sense moure un dit. Les millores en la prestació d’aquest servei públic continuen sense arribar. I en Pedro fa 4 mesos que cobra per no treballar.\nUna abraçada i mil gràcies, Pedro. A tu, i a tots els qui et fan costat. Per la vostra necessària dignitat i persistència. Passi el que passi i acabi com acabi.


Emocions i poemes de gran qualitat al Jocs Florals de Calella | Diari Maresme\nPer Ramon Texidó , a Calella, Cultura 27 de Mar de 2017\nFoto de grup dels guanyadors | Fotos: D.M.\nUn any més els Jocs Florals, organitzats pels Amics de la Poesia de Calella, han acollit un bon nombre d’emocions; enguany per partida triple. En primer lloc, com és habitual, els treballs guanyadors han estat d’una destacada qualitat literària. També, la festa floralesca ha homenatjat l’Agrupament Escolta Montnegre de Calella amb motiu del 110è aniversari del moviment escolta internacional. Per últim, la 35a edició dels Jocs Florals de Calella ha fet un acte de record a en Francesc Feliu i Quintana, una persona molt arrelada a la vida cultural, cívica, associativa i poètica de la ciutat, amb motiu del 15è aniversari de la seva mort.\nL’homenatge al Cau de Calella\nPerò anem a pams. Aquesta nova edició de la festa ha guardonat quatre participants de la comarca del Maresme (tres de Calella i una de Vilassar de Mar). La calellenca Ester Gatell ha guanyat La Viola amb el poema ‘Els colors de la Fe’. Una altra calellenca ha obtingut el premi juvenil La Llopa. Es tracta de la jove Ariadna Carrasquer, de 16 anys, que ha guanyat el premi amb ‘L’espera cap a tu’. El tercer calellenc guardonat a la gala d’aquest diumenge ha estat Joan Rebagliato, amb ‘Temps de llops’, treball amb el qual ha obtingut el premi Francesc Grau. A més, el premi Francesc Castells, al millor poema o corranda per dir a l’escalf d’una foguera, l’ha obtingut Queralt Morros, de Vilassar de Mar, amb ‘Primavera, conte de bressol’.\nLa Flor Natural l’ha guanyat Pere Gorgoll (Anglès), amb el poema titulat ‘Nuesa’. L’Englantina l’ha aconseguit Josep Fàbrega (Calders), amb la poesia ‘Sant Jordi’, esdevenint així nou Mestre en Gai Saber dels Jocs Florals de Calella. Pel que fa a les categories pròpies de la festa calellenca, el premi Maria Cardona l’ha obtingut la poetessa Montserrat Altarriba (Sallent) amb el seu poema ‘La meva nau’. El premi Germanes Saula Palomer l’ha guanyat la lleidatana Etna Miró, amb l’obra ‘El Roure’.\nCom avançàvem, durant la gala el Cau de Calella ha estat un dels protagonistes amb un reconeixement a l’entitat en motiu dels 110 anys de la naixença de l’escoltisme a nivell mundial. L’entitat calellenca ha rebut una rabassa de bruc natural, original i única anomenada ‘Arrels’, brunyida i lacada per l’artesà de Calella Pere Martí. També, els caps de l’Agrupament Escolta Montnegre han rebut un pergamí poètic, de Josep Miracle, amb un sonet commemoratiu.\nUn dels moments més emotius de la festa ha estat l’acte de record a Francesc Feliu i Quintana. Durant la festa s’han recitat dos poemes seus, ‘Primers mots’ i ‘Vine amb mi…’ a càrrec de la rapsoda Anna Terricabras i Pau Feliu (nét de l’homenatjat i Hereu de Calella), respectivament. Un dels punts àlgids ha tingut lloc quan el fill de l’homenatjat, el músic Jordi Feliu i Horta, ha estrenat i dirigit la seva sonata evocativa ‘Quan l’ànima et parla’, acompanyat per un quartet de corda de l’Escola de Música de Can Llobet. També, el poeta calellenc Josep Miracle ha llegit el seu ‘Sonet de record’ dedicat a l’homenatjat. Per últim, poc després del discurs del Mantenidor d’aquests Jocs, Josep Maria Juhé, l’alcaldessa de Calella, Montserrat Candini, ha anunciat que cap a finals d’any s’editarà un llibre amb un recull de poemes del mateix Francesc Feliu i Quintana.\nEls Jocs Florals calellencs tanquen així la seva 35a edició, amb poesies de gran nivell literari i homenatjant la memòria de persones i entitats que, pel seu llarg recorregut i valors, s’agermanen al món de la Poesia en general i, particularment, a la ciutat de Calella.\n4 comentaris per a “Emocions i poemes de gran qualitat al Jocs Florals de Calella”\nJAIME SUBIROS ORIOL ha dit:\n13 Maig 2017 a les 10:13\nSeria de meu interes poder aconseguir el llibre de la edició de les poesies que s’han recitat en la darrera ´festa de la poesiade Calella. Podrien indicar-me com ho puc aconseguir. Tinc la edicio que es va fer de`n Josep Miracle làny 2009.\nSoc molt aficionat a la poesia, i deveritat ” Amb llum propia ” i ha poesies de molta qualitat, i algunes les he recitat en pubic, han agradat molt.\nEl meu proposit seria poder comprar tots els exemplars que s’han editat d’aquest autor, a mes dels que si es possible, recullen els dels recitals que s’han fet cada any a Calella,\nQuedo a la espera de la seva resposta,\nTelèfon. 972 56 50 79\n13 Maig 2017 a les 12:01\nGràcies, Jaume. Passem la seva petició al secretari dels Jocs Florals\nEl calellenc Joan Rebagliato guanya el Premi ‘Vila d’Ascó’ 2017 | Diari Maresme ha dit:\n21 Maig 2017 a les 9:15\n[…] calellenc, qui el passat mes de març va ser guardonat amb el premi Francesc Grau dels darrers Jocs Florals de Calella, amb el seu treball ‘Temps de […]\nCalella publica ‘Poemes d’amor’, de Francesc Feliu i Quintana | Diari Maresme ha dit:\n4 Desembre 2017 a les 10:25\n[…] El Teatre de l’Orfeó calellenc acollirà el divendres 15 de desembre, a partir de les 8 del vespre, l’acte de presentació del llibre ‘Poemes d’amor’, de Francesc Feliu i Quintana. Es tracta d’un llibre editat per l’Ajuntament de Calella amb un recull de poemes de Feliu per commemorar el 15è aniversari de la seva mort. L’anunci de la publicació d’aquesta obra es va fer el passat mes de març, durant la celebració dels 35èns Jocs Florals de Calella. […]


1. Esbossos: Laura Muñoz - Bitàcoles en òrbita 1. Esbossos: Laura Muñoz - Bitàcoles en òrbita\nQuins elements tinc en compte i potencio per què els joves s’empoderin?\nPrimer de tot, cal atorgar una visió crítica sobre la toxicitat dels missatges externs que rebem constantment. En aquest sentit:\n1) Dono eines per saber desxifrar i destriar els missatges que ens construeixen, ens animen i ens apoderen V.S els missatges que ens destrueixen i fan tremolar el nostre poder personal i, per tant, la confiança en nosaltres mateixos/es.\n2) Elaboro dinàmiques per conscienciar a cada jove que només ell/a és el/la responsable de tenir cura del seu poder personal o de cedir-lo als altres.\nImpulsar la responsabilitat personal és molt important per tal de no caure en el victimisme i fomentar l’empoderament.\nQuin nivell d’incidència tinc, puc o vull tenir en els joves?\nEl paper que jugo és el d’obrir a la porta per què l’apoderament es produeixi i acompanyar el/la jove en aquest procés. Una tècnica que m’ajuda és la de veure el/la jove a través de la mirada empoderada, és a dir, veient el seu poder, les seves fortaleses i punts forts. Si el miro des d’aquesta òptica afavoreixo el fet que el/la jove comenci a ser conscient del seu propi poder. Assumir o no l’empoderament està a les mans dels/de les joves; jo només sóc l’element que “pica o obre la porta i l’acompanya”.\n#acompanyament #capacitat_crítica #competències #laura #responsabilitat


Maragall rebrà els primers papers de Salamanca en un acte solemne a l'Arxiu Nacional de Catalunya\n25 febrer 2021 03:58\nEl president de la Generalitat, Pasqual Maragall, rebrà els primers papers de Salamanca per gener en un acte solemne a l'Arxiu Nacional de Catalunya, a Sant Cugat del Vallès, segons anunciava ahir la consellera de Cultura, Caterina Mieras.\nMieras assegurà que els lligalls «evidentment» els ha de rebre Maragall. En tot cas, precisà que l'acte més solemne serà el de l'exposició al palau Moja de Barcelona, la inauguració del qual també és prevista per al mes de gener i «ja està a punt».\nSegons afirmà, el trasllat encara no s'ha organitzat, cosa que no significa «que surtin de Salamanca i arribin a Barcelona el mateix dia», ja que abans d'arribar a la seva destinació passaran per l'Arxiu Nacional.\nMieras comentà que els primers documents que rebrà el Principat seran els de la Generalitat republicana, ja digitalitzats, i assegurà que quan hi arribi la resta també serà a través d'una «rebuda solemne». La titular de Cultura tornà a ressaltar el «paper importantíssim» de la Comissió de la Dignitat.\nRespecte de les accions empreses contra el retorn dels papers de Salamanca, recordà que la Llei de devolució s'ha aprovat i ha passat «tots els tràmits oportuns» i «cap demòcrata no s'hi hauria d'oposar». Per acabar, es mostrà «segura» que el batle de Salamanca, Julián Lanzarote, «no posarà emperons a l'aplicació de la normativa».


La revolució de Bitcoin: el nou "Banc d'Anglaterra" no és "cap banc"\nCom que va ser un dels primers països a industrialitzar-se a la dècada de 1760, la revolució manufacturera britànica va provocar un dels majors canvis pràctics i omnipresents de la història de la humanitat. Però, fins i tot, més extraordinari que el canvi cultural en si, és el fet que la industrialització britànica es va mantenir molt per davant de la competència potencial durant dècades. Només a principis de la dècada de 1900 els historiadors van comprendre les qüestions de la causalitat. La gràcia de Max Weber contesta, “L’ètica del treball protestant”, va assenyalar la serietat, la diligència, la prudència fiscal i el treball dur dels puritans. Altres assenyalen el establiment del Banc d’Anglaterra el 1694 com a fonament per a l’estabilitat financera.\nEn canvi, l’Europa continental va passar d’una crisi al deute nacional i es va llançar de cap a les guerres napoleòniques. Com no era d’estranyar, no va ser fins després del 1815 que es va produir la industrialització al continent europeu, on va ser encapçalada pel nou país de Bèlgica..\n250 anys després, ha començat una altra revolució amb el llançament de Bitcoin (BTC), però aquesta té una naturalesa més comercial que industrial. Tot i que l’impacte complet encara no s’ha desenvolupat, els paral·lelismes entre aquests dos esdeveniments històrics ja són sorprenents.\nPot ser que Bitcoin no coincideixi amb l’obvietat de la industrialització, però la pragmàtica subjacent afecta els fonaments de l’economia que no intercanvia. Igual que l’establiment del Banc d’Anglaterra, la creació de la infraestructura de criptomonedes ha estat motivada per les amenaces constants i empitjoradores de l’estabilitat financera: línies de falla sistèmiques creades per desafiaments macroeconòmics derivats de la crisi financera del 2008.\nSi no els podeu guanyar, uniu-vos-hi … bé?\nQuan un banc central ancorava la il·lustració financera, ara juga el paper d’antagonista. Per a aquells que podien “connectar els punts” el 2008, es va adonar que els bancs centrals ja no existien com a guardians i protectors de les monedes nacionals, sinó com a eines per crear distorsions de mercat polititzades, abandonant el seu deure de preservar la riquesa a favor de creant les condicions per a un deute públic il·limitat i barat. Tot i que moltes de les intencions subjacents eren benignes, el procés va funcionar intrínsecament per castigar els estalviadors i recompensar el deute temerari.\nMentrestant, el potencial dels actius digitals ha trigat constantment a assolir el seu potencial i a aproximar-se a una massa crítica, tot i que, per sort, l’acceptació plena no hauria de trigar la revolució industrial britànica. Durant els darrers dotze anys, les criptomonedes han passat de la incògnita a la novetat a l’interès creixent i significatiu. Com a resultat, s’estan produint canvis profunds que afecten la mecànica per la qual els inversors, la indústria d’inversions, els gestors de patrimoni i fins i tot el sector de la banca comercial estan comprometent-se amb les criptomonedes..\nAquest interès s’ha accelerat a mesura que entrem en un període de profunda incertesa econòmica i creixent consciència que la solidesa estructural s’està apartant de les opcions tradicionals d’inversió. No només això, aquesta creixent innovació financera i l’interès públic s’ha produït en gran mesura fora del control dels bancs centrals, si no un antagonisme absolut liderat per les armes reguladores dels bancs al govern.\nAra, molts bancs centrals estan intentant unir-se a un joc que han provat gairebé totes les formes de superar, amb monedes digitals que adopten la brillantor brillant de la innovació criptogràfica, però que també defugen les innovacions subjacents i la filosofia que van fer que aquestes innovacions fossin tan populars per començar amb.\nSegueix o surt del camí\nLa popularitat de la criptomoneda s’ha degut en gran part a la seva fungibilitat proteana: ha estat el que hagi necessitat la comunitat financera independent, des de la moneda digital fins als instruments financers especulatius fins als contractes intel·ligents que poden impulsar la tecnologia financera intel·ligent..\nTot i que els bancs centrals difícils puguin intentar optar pel bombo de la criptomoneda, l’èxit de la criptomoneda marcarà el final fonamental dels aspectes crítics del monopoli de la banca central oferint un vehicle més competitiu per facilitar les transaccions comercials i proporcionar un mitjà més estable per emmagatzemar els actius monetitzats . Les criptomonedes ofereixen realment rendiments reals dels dipòsits “en efectiu”, cosa que el sistema bancari fiduciari ha abandonat fa molt de temps. Sobretot, les criptomonedes revelen la naturalesa fictícia de les monedes fiduciàries com a principi.\nLes criptomonedes com a ecosistema restringiran, redireccionaran i fixaran cada vegada més els paràmetres de les polítiques macroeconòmiques governamentals. Certament, alternatives sòlides a les monedes fiduciàries conduiran aquestes últimes a la perifèria de la vida comercial, reduint simultàniament el nombre d’eines que l’estat nació té a la seva disposició per regular o respondre a les condicions econòmiques canviants. Sobretot, això significa que el compromís financer del govern ja no pot ser una regla per a si mateix. Haurà de seguir els mateixos principis que tothom. Un camp de joc igualitari té implicacions dramàtiques.\nEn el context dels límits essencials de les monedes fiduciàries, les polítiques geoeconòmiques i macroeconòmiques actuals i un nou ordre mundial emergent, les criptomonedes ofereixen un gran potencial com a eficiència que facilita el comerç i la inversió sense friccions, un mitjà d’estabilitat davant la incertesa i la inflació, una major seguretat del valor. transferència i gestió de riquesa, autonomia òptima en un clima cada vegada més intrusiu i preservació / creixement d’actius “en efectiu” en un món de tipus d’interès negatius.\nL’edifici que suports el concepte de “moneda de reserva global” també s’està debilitant. D’aquesta manera, es reduirà la influència política sobre les finances mundials, així com les capacitats de les nacions per gestionar dèficits a llarg termini de la balança de pagaments, dèficits de compte corrent i demanar prestat a pocs o cap interès. De fet, donades les tendències actuals, els canvis en la mecànica de negociació poden evolucionar ràpidament fins al punt que aquestes “divises de reserva” ja no tenen cap funció. I l’èxit de les criptomonedes accelerarà la fi del monopoli del dòlar nord-americà en el comerç mundial.\nJames Gillingham és el conseller delegat i cofundador de Finxflo. James es dedica a desenvolupar i implementar plans estratègics i polítiques d’empresa, mantenint un diàleg obert amb els grups d’interès i impulsant l’èxit organitzatiu. És expert en la gestió i execució d’objectius estratègics d’alt nivell amb més de 13 anys d’experiència en la construcció, desenvolupament i expansió d’organitzacions multinacionals. El seu profund coneixement dels mercats financers, les monedes digitals i el fintech ha jugat un paper fonamental en el seu èxit fins ara.


Feels Like Home Alfama Sophisticated Apartment Lisboa Portugal - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Feels Like Home Alfama Sophisticated Apartment\nConvenientment situat a Lisboa, Feels Like Home Alfama Sophisticated Apartment és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nFeels Like Home Alfama Sophisticated Apartment ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, transport hotel/aeroport, habitació familiar, servei de llançadora.\nL'ambient de Feels Like Home Alfama Sophisticated Apartment es reflexa en cada habitació. aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, nevera, forn microones, plat de dutxa són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Lisboa, el Feels Like Home Alfama Sophisticated Apartment és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nNúmero de Identificación Fiscal: 18693/AL\nEn arribar, cal abonar un dipòsit de 50 EUR per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament. Número de llicència: 18693/AL


«El tema de les escoltes s’haurà de posar sobre la taula tard o d’hora» - El Periòdic d'Andorra\nXAVIER ESPOT Ministre d'Afers Socials, Justícia i Interior\n«El tema de les escoltes s’haurà de posar sobre la taula tard o d’hora»\nEl ministre d’Afers Socials, Justícia i Interior, Xavier Espot, parla de les línies d’actuació que el Govern té actualment sobre la taula i de les lleis que es preveuen aprovar de cara a aquest i el proper any.\n–Comencem per la llei d’arrendaments de finques urbanes, com avança?\n–Tenim un projecte de llei ja molt enllestit, amb tota una sèrie de mesures que tenen l’objectiu de reforçar els drets dels llogaters. Ara estem en una situació difícil, perquè hi ha escassetat de pisos de lloguer i volem trobar un equilibri i intentar flexibilitzar els contractes d’arrendament per facilitar que aquells pisos que estan buits es puguin arrendar. Precisament, molts llogaters no troben incentius en el mercat per obrir els pisos que tenen, per tant, volem fomentar que hi hagi moviment a través de diferents mecanismes de flexibilització.\n–Quins serien aquests mecanismes?\n–Estem acabant de valorar altres qüestions lligades als allotjaments turístics i a qüestions de fiscalitat que també voldríem introduir per intentar entrar a tràmit tot un paquet de mesures que aporti millores a la situació actual. Amb tot, creiem que es podria solucionar la situació que tenim ara.\n–De quines facilitats fiscals estem parlant?\n–Per exemple, d’establir facilitats per a aquelles persones que tenen terrenys en zones urbanes consolidades o no consolidades perquè puguin construir habitatges de lloguer. És més una mesura a mitjà o llarg termini, però també posa les bases perquè cada cop hi hagi més pisos de lloguer al nostre país i que en un futur no ens trobem amb problemàtiques com les que tenim ara.\n–S’ha valorat si la situació actual anirà a més?\n–Entenem que conforme vagi millorant la situació econòmica i es requereixi més m’ha d’obra forana, es necessitarà un creixement del nombre de pisos de lloguer que acompanyi aquesta nova immigració. En aquest sentit, el problema pot anar creixent. Per aquest motiu, introduirem una sèrie de mesures en allò que està al nostre abast. No podem arribar a tot arreu, però podem intentar millorar la situació.\n–Què està al seu abast?\n–Entre d’altres coses, hem fet millores en els ajuts de l’habitatge. És cert que això no fa que hi hagi més pisos de lloguer, però facilita el pagament. Aquest any hem aprofundit amb més facilitats i estem aportant confort als llogaters. En l’última convocatòria d’ajuts es van rebre 1.286 sol·licituds, i d’aquestes, 817 es van resoldre favorablement. En total, es van destinar 1.400.000 euros. I podem dir que cada any, conforme hi ha hagut una escassetat en el mercat de lloguer, nosaltres hem intentat incloure mecanismes de flexibilització per fer que sigui més fàcil accedir als habitatge.\n–Es parla d’una recuperació econòmica, el seu ministeri ho està notant?\n–Jo crec que la millora es veu en dos tipus de prestacions que estan molt vinculades a la conjuntura econòmica. Una és la prestació econòmica per desocupació involuntària, que es dona a aquelles persones que no tenen feina i compleixen una sèrie de requisits. I l’altra, és el que anomenem el gran paquet d’ajuts ocasionals, que són ajuts d’urgència, per vestimenta, per necessitats bàsiques, allotjament, etcètera. És un gran catàleg d’ajuts, i ambdós ja fa dos o tres anys que progressivament han anat disminuint. Crec que aquest és el millor símptoma per dir que la precarietat social –que havia existit, tot i que no en un abast molt important si ho comparem amb altres països– ha quedat enrere. A més, hi ha hagut un descens continuat des de fa quatre anys de persones inscrites al Servei d’Ocupació, i també és un fet que evidència una situació de clara millora.\n–Aquesta millora es pot veure afectada per la situació que viu Catalunya?\n–En tema treball no hi té perquè haver afectació, però la situació política que és viu és preocupant, perquè tenim una excel·lent relació amb Espanya i Catalunya, i allò que hi pugui passar incideix també en Andorra. No podem fer altra cosa que remetre’ns a allò que ja hem dit en diverses ocasions: mostrem respecte per les decisions que s’han pres però emplacem al diàleg dins del marc constitucional.\n–Una altra legislació que està a punt és la del codi de procediment civil.\n–Sí. Estem ultimant la memòria i a finals d’any l’hauríem d’entrar. Hem seguit un procés que no pot ser més participatiu i plural. S’han fet diferents comissions de treball on han participat representants de tots els col·lectius interessats. Ha estat molt consensuat. Per tant, hem assolit un text amb el que la majoria es poden sentir còmodes. Tot i això, és cert que els canvis sempre causen una mica de por i respecte, però jo estic convençut que un cop comencem a aplicar aquest text, tothom hi trobarà un aclariment en els procediments judicials i la seguretat jurídica.\n–I el codi de procediment penal? S’hauria de canviar?\n–Sí. No només seria possible sinó que seria aconsellable. Ha estat retocat moltes vegades per acomplir sobretot recomanacions del Greco. La llei actual prové del 1998 i la base ha quedat obsoleta. Per tant, exigeix una reforma en profunditat. Òbviament, serà molt complexa, per això considero que hauria de ser una de les assignatures de cara a la propera legislatura.\n–Quines modificacions s’haurien de fer?\n–S’hauria de dotar el text d’una major coherència, perquè quan està molt modificat, al final la coherència global s’acaba perdent. Hi ha tota una sèrie de modificacions que s’han d’introduir per adequar-se a les noves formules de criminalitat i d’investigació. Per exemple, el secret de sumari, o un tema que va ser molt polèmic i que potser no el vam saber encarar: la intervenció de les comunicacions. Tard o d’hora, aquest tema s’haurà de posar sobre la taula. També fora bo introduir un tipus de procés que està funcionant molt bé en altres països, el judici de conformitat. És un mig camí entre el procés penal ordinari i l’ordenança penal. Podria servir per resoldre determinats fets delictius que no són d’una extrema gravetat i facilitaria una certa agilització.\n–Determinats delictes patrimonials. Però no és tant qüestió de tipologia de delictes, sinó de pena assignada. Aquells que no superin penes màximes de penes de presó i que tampoc siguin tant lleus es podrien acollir a aquest tipus de judici.\n–Precisament, una altra llei que incorpora canvis jurídics és la de la infància. Com avança?\nEls experts ja estan treballant en l’articulat del projecte de llei i a finals d’hivern o principis de la primavera intentarem tenir-lo. Qui notarà el canvi seran sobretot els operadors jurídics, perquè modernitzarà tots els procediments actuals en matèria d’adopció i de mesures de protecció per als infants que estan en una situació de desemparament. Però sobretot, ho notaran els infants i adolescents del nostre país, ja que per primera vegada tindran una llei que recull tots els drets i deures que els poders públics i el sector privat tenen l’obligació d’emparar i respectar. També regularà tots els serveis a nivell de centres d’acolliment, residencials, d’educació, etcètera.\n–Queda feina a fer i sembla que les eleccions s’apropen, com es prepara Demòcrates per Andorra?\n–Em consta que s’ha creat un grup de persones per iniciar una reflexió al torn d’aquesta qüestió. La idea és intentar obtenir un candidat sense haver de fer primàries, i a través del consens, tenir un cap de llista. Tot i això, queda un any i mig per a les eleccions generals i em semblaria prematur haver d’anunciar ara qui ha de ser el candidat, hi ha temps per fer-ho.\n–El seu nom està entre els candidats?\n–M’ha semblat sentir que hi havia gent que deia el meu nom. Jo respecto tota la feina que està fent el grup de persones que s’ha escollit per discutir aquesta qüestió, però ara mateix ni m’ho he plantejat. Estic molt concentrat en tirar endavant el que em vaig comprometre a fer en relació als ministeris que encapçalo, en tot cas, ja vindrà el moment de plantejar-me aquesta qüestió, per tant, no puc dir que estigui ni a favor ni en contra, no m’ho he plantejat.


Quatre victòries contemplen l’historial de Maverick Viñales a Moto 2, de moment ·\nInici Esports Quatre victòries contemplen l’historial de Maverick Viñales a Moto 2, de moment\nQuatre victòries contemplen l’historial de Maverick Viñales a Moto 2, de moment\nMaverick suma 4 victòries en el seu debut a Moto 2 mentre Tito Rabat es proclama campió del món de la categoria\nMaverick Viñales sortia des de la segona línia de la graella de sortida, en quarta posició. Però, segurament, sabia que el principal rival per conquerir el triomf al GP de Malaisia, Tito Rabat, no prendria massa riscos per tal d’assegurar-se el títol de campió del món de Moto 2. Així, quan s’ha apagat el semàfor vermell s’ha posat en tercera posició, a l’estela dels dos primers classificats del campionat, el propi Tito i Mika Kallio. La seva intenció era mantenir-se amb ells, perquè tenia clar que en un frec a frec Rabat no seria un problema i al finlandès el podria superar com ha fet en altres ocasions durant el campionat.\nTot i això, Tito Rabat ha aconseguit escapolir-se 8 dècimes en només tres voltes de Kallio, amb Maverick enganxat a la seva roda. Tranquil, si en Kallio no el portava fins l’estela del barceloní , arribaria ell mateix, conscient que Rabat arriscaria el just per no cometre errors que li impedissin proclamar-se campió del món, ja que amb un setè lloc en feia prou. I així va ser al final. Kallio primer va agafar a Tito, q uan aquest es va passar de frenada en un revolt, i després el va avançar. I Viñales va fer el mateix amb el finlandès una volta després per escapolir-se tot seguit i sumar així la seva quarta victòria, la segona consecutiva, de la temporada.\nQuatre victòries que passen a engrossir l’historial de Maverick Viñales en Moto 2 en l’any del seu debut a la categoria.\nQuatre victòries que s’emportarà abans de donar el salt l’any vinent a Moto GP amb Suzuki.\nQuatre, de moment…\nArticle anteriorJoan Jorquera conquereix el títol de campió de l’Open Internacional de Taekwondo de Benicàssim\nArticle següentEl diputat al Parlament d’ERC, Roger Torrent, diu a Roses que el 9-N “ens juguem massa” i que si no anem a votar, “això s’acaba”