Ecologisme | El principi de...\nCategory Archives: Ecologisme\nLa crítica ecologista dirigida a la societat actual dient que està basada en el supòsit de la superioritat de l’home sobre la natura és errònia. Aquí pretenc donar una explicació al respecte i justificar que l’idealisme ecològic no és ecologisme pròpiament dit, però vull advertir que la cosa és complexa, no sé si haurà quedat clar i que, en realitat, hi ha múltiples temes paral·lels que toco en aquest article. Doncs bé, per entendre l’explicació que aniré donant, hem de partir d’entrada de la pressuposició en el pensament ecologista que l’home ha de “conviure” amb la naturalesa, que cal conscientment buscar o mantenir un equilibri en el qual l’home estigui en “igualtat de condicions” amb la resta d’element naturals, que antigament (en l’època primitiva) les societats humanes estaven perfectament integrades en la naturalesa, però això s’ha anat pervertint. Aquest diagrama ho il·lustra:\nNingú no pot negar que en el nostre imaginari social el model eco és el que hauria de prevaldre i que, fins i tot, és en certa forma promogut per l’ecologisme. Ara bé, aquesta imatge idealitzada transmet, quan es pretén dir que el model eco és estupend, com si fos el correcte de manera “natural”, i que és el que seguien les societats primitives, una idea totalment falsa. En el fons, és dominant en el nostre imaginari social una concepció de la Natura com a cosa harmoniosa, ordenada i equilibrada, quelcom que no se sosté per enlloc. Per desmuntar-ho, hem de començar per la imatge idealitzada de les societats primitives.\nLa distinció entre civilització i natura sempre ha existit. Antropològicament parlem de la contraposició entre selva i aldea, no com a tals, sinó conceptes de significacions antropològiques en la cultura: la selva és el desordre, mentre que l’aldea és l’ordre (o sigui, el que té sentit). L’existència humana plena es duia a terme en l’aldea, mentre la natura era indòmita, un territori on només s’aventuraven els homes per les necessitats de la supervivència. No és cert que hi hagués un equilibri “natural”, no és del tot cert que tals societats tinguessin una consciència ecologista. I, en tot cas, si tenien res semblant, no era tampoc perquè la natura és bona de per si i s’ha de protegir (aquest és el discurs ideològic ecologista de les nostres societats, que en cap cas no podem cometre l’error antihistòric de traspassar-lo a les societats primitives), sinó perquè de la natura (o, millor, de l’ambient) depèn, en termes immediats i materials, la subsistència de l’home (per tant, de l’aldea). Si aquests pobles donaven aparença divina als fenòmens naturals era per fer-los més comprensibles i amables i per restar temor envers el desconegut, no perquè fossin perfectes ecòlegs que no farien mai mal a un arbre. És cert, evidentment, que no es dedicaven a destrossar l’entorn natural, i no ho feien perquè seria contrari a les seves necessitats de supervivència: no és que la natura, pel sol fet de ser-ho, es valgués el respecte dels homes, sinó que oferia (i les ofereix encara i sempre ho farà) les condicions materials per a la supervivència dels homes. Dit d’una altra manera, les religions són la manera de donar sentit als fenòmens naturals que no es comprenien, per fer-los subjectivament significatius, la qual cosa demostra que efectivament no hi podia haver una valoració de la natura, perquè era quelcom llunyà i inescrutable. En definitiva, hi ha una frontera entre aldea i selva. L’home no ha format mai part constitutiva a un mateix nivell de la resta d’elements naturals d’un sistema equilibrat, sinó que sempre s’ha trobat immers en un entorn hostil, sempre la natura l’ha pres, pressionat, constret. Ara bé, el que sí que crec que es pot afirmar és que l’home ha pretès expandir l’aldea a tot l’abastable per la cultura humana, però òbviament parlant en termes evolutius, no intencionals.\nÉs cert que l‘industrialisme és l’època històrica en la qual sorgeixen idees i ideologies que veuen el treball humà com quelcom capaç de sotmetre la naturalesa: el treball és, en certa forma, la manera de superar la forta contraposició entre aldea i selva, per tant la forma de superar, dit en termes marxistes, el conflicte originari entre home i naturalesa. En realitat, sempre ha estat el treball com l’home s’ha relacionat amb la naturalesa, però les necessitats materials de la nova civilització industrial aportaven un canvi qualitatiu. Jo penso que d’això es deriven dues coses molt lligades: en primer lloc, es comença a construir el que segons el diagrama superior s’anomena model ego, en la mesura que la tècnica i la cultura en general permeten a l’home estendre la seva capacitat d’adaptació (i ampliar les fronteres de l’aldea). En segon lloc, el positivisme implica que la naturalesa, precisament perquè la tècnica permet trobar sortida a totes les necessitats humanes, deixa de ser quelcom d’inescrutable. Però és molt important, i és el quid de la qüestió, tenir present que de tot això no es deriva necessàriament ni inevitablement que l’home hagi de “dominar”, de destruir, de doblegar tots els fenòmens i fets naturals a la seva voluntat, sinó que tot depèn de les relacions socials que hi hagi en la forma industrial de la civilització, ja que les relacions amb l’entorn només són un reflex d’aquestes relacions socials.\nEn aquest sentit, jo defenso que el problema del dit “model ego” no és el fet que l’home estigui al capdamunt de la jerarquia, ni molt menys: l’home és la mesura de totes les coses! Sinó que històricament se li hagi donat sentit només respecte de la relació entre l’home i la resta de la naturalesa, no respecte de les relacions entre homes. En efecte, de l’industrialisme va acabar dominant la idea del treball com a font de tota riquesa, idea que ha prosperat també amb el marxisme, no exempta, però, de polèmica. Walter Benjamin mateix, per exemple, ja deia que en aquesta noció es troba la versió secularitzada de l’ètica protestant i, presa com a noció de progrés, significa, com diu a les Tesis sobre la història: “Sólo está dispuesta a percibir los progresos del dominio sobre la naturaleza, no los retrocesos de la sociedad.” De nou, es tracta d’una qüestió materialista: el que cal tenir en compte són els béns i beneficis de la societat en el tractament objectiu de l’entorn natural. Aquest altre fragment ben suggerent recull, al meu parer, una correcta noció de treball i, de retruc, de naturalesa: “Para Fourier, el trabajo social bien ordenado debería tener como consecuencia que cuatro lunas iluminen la noche terrestre, que el hielo se retire de los polos, que el agua del mar no sea más salada y que los animales feroces se pongan al servicio de los hombres. Todo esto habla de un trabajo que, lejos de explotar a la naturaleza, es capaz de ayudarle a parir las creaciones que dormitan como posibles en su seno. Al concepto corrupto de trabajo le corresponde como complemento esa naturaleza que, según la expresión de Dietzgen, ‘está gratis ahí’.” Si bé he de reconèixer que és una discussió filosòfica complexa i, particularment, en el seu llibre ell no ho detalla, tanmateix interpreto que el que ve a dir és que la gràcia de l’aplicació de la vida tècnica en la naturalesa és que és més fàcil tenir un entorn apte per a la vida social i saber amb què ens trobarem, perquè, altrament, la naturalesa salvatge és tota una cadena accidental d’esdeveniments i, quan canvia una baula, no se sap mai com reaccionarà i com canviarà el conjunt.\nÉs en aquest punt, després d’haver fet aquesta llarga digressió, on podem entrar en la qüestió del mite de la naturalesa. Certament, aquesta observació que acabo d’anotar parteix de la idea que la natura és desordre i que és l’home el que s’hi ha de fer un lloc per poder viure. I cal insistir molt en la qüestió: aquesta és la concepció típica de la contraposició entre aldea i selva i que el positivisme ha, podríem dir-ne, heretat sota una forma científica. Sobre això és sobre el que s’ha construït la modernitat. La qüestió idealista sobre la suposada bondat metafísica en “respectar” la naturalesa és posterior, és actual. És el postmodernisme el que ha construït el que el diagrama copiat anomena “model eco”.\nHi ha aquí dos errors essencials i complementaris. En primer lloc, idealitzar un passat com si fos cert, cosa que només es pot fer si, en segon lloc, es considera la naturalesa una cosa harmoniosa, com un equilibri fix i perfecte. El fons, en realitat, és l’errònia concepció de la natura: un ambient afable en el qual l’home es pot moure lliurement. Aquest és el mite, que sovint significa considerar que hi ha una situació prèvia perfecta de la natura i, com a tal, no ha de ser tocada. Aquesta mitificació certament ens suposa problemes: com identifiquem aquesta situació prèvia? I segur que les mateixes dinàmiques de la naturalesa no l’alteren? I per què no hauríem de poder modificar la natura? No cal anotar, igualment, l’error de perspectiva: igual com un erroni concepte del treball només considera progrés el domini sobre la naturalesa, un erroni concepte ecològic només considera com a ecologisme les relacions entre home i natura (o l’equilibri natural per se), no les relacions entre homes. A més, no es considera que l’evolució biològica i ecològica no deixa de ser sempre un seguit d’accidents, un equilibri contextual. Igual com una errònia concepció del treball considera només el progrés en termes del domini sobre la naturalesa, una errònia concepció ecològica consideraria l’ecologisme com la inviolabilitat de la naturalesa.\nPerò una primera paradoxa d’aquest pensament no triga a manifestar-se. En efecte, els ecologistes i mediambientalistes diran que els homes no estan per damunt de la natura, que hi viuen a dins, per tant que no podem modificar la natura com si fos una cosa externa… però, altanto: què fa la mitificació de la natura si no és justament interpretar la Natura com quelcom tancat i ordenat per si mateixa i separada de l’home? Precisament, doncs, perquè som humans i vivim en un entorn natural, és normal (“natural”) que hi actuem, no es tracta de dues esferes independents. I si les nostres activitats envers la natura han de ser més limitades, no és perquè la natura existeixi abans, perquè fem malbé una situació òptima que hauria de ser intocable o perquè la natura tingui drets, sinó perquè l'”alteració” de la natura, lluny de ser dolenta per si mateixa, pot repercutir negativament sobre nosaltres. El bon ecologisme consisteix, llavors, a reconèixer els perjudicis inútils sobre la natura (i, consegüentment, sobre nostre) i adaptar-nos a la natura i treballar-la en funció de les nostres possibilitats tècniques.\nDarrera d’això es fa visible encara una contradicció: l’home és superior a la natura, malgrat que idealment es presenti el model com un cercle harmoniós on elements humans i naturals són iguals. Aixo és, justament, una segona paradoxa. Expliquem-ho: el model eco es justifica per l’obligació de cuidar la naturalesa; no només es pressuposa un equilibri diví, sinó també una espècie de responsabilitat de l’home envers la natura (a la qual, fins i tot, se li pressuposen drets), quelcom que només pot tenir sentit si es considera que hi ha relacions de força entre els dos “agents” (humanitat i natura). El problema de la responsabilitat, certament, és que implica una relació bilateral, la qual, òbviament, no té sentit de la natura envers l’home: quan la natura “envia” un huracà contra els pobles, com s’ha d’entendre? Doncs simplement no s’ha d’entendre de cap manera. És la divinització o l’animisme justament el que hi donen un sentit: l’huracà és un càstig dels déus. Per això seria un error considerar la relació de l’home amb el seu entorn com una responsabilitat “pura”, perquè necessàriament això seria objectivar la natura (per tal que aquesta responsabilitat tingués sentit), és a dir, filosòficament parlant, implica la mitificació de l’entorn natural com un tot, independentment de si hom pensa de debò que és un càstig diví o no.\nPerò encara no hem arribat al nucli d’aquesta paradoxa: la superioritat de l’home respecte de la naturalesa, que només pot ser tal justament perquè la naturalesa pren aquesta forma mitificada. El mite pren forma per oposició a l’altre model: el “model ego” forma part del resultat de l’evolució històrica i fer-hi una crítica no vol dir justificar un aparent model “natural” no corromput. Això és quelcom ideològic, un model que no té perquè contraposar-se a l’altre. Això és així perquè, en el moment idealista de valoració de la natura, s’agafen els efectes negatius que una mena de sistema d’organització social (no pas creat a voluntat, sinó per evolució històrica) provoca sobre el medi ambient, com si fos tot el sistema, diguem-ho així, de relacions naturals; per oposició, llavors, es legitima una cosa que es veu contrària (també com si realment pogués ser totalment construïda per la consciència humana). És a dir, s’agafa la part pel tot: o sigui, els efectes negatius materials, per la completa coherència del sistema natural; i per això, la solució també, en sentit invers, ofereix una imatge total a una cosa parcial: un complet aparent sistema coherent que contextualitza tota l’existència humana, a unes formes materials particulars i històricament circumscrites de “dominar” la naturalesa. És d’aquesta confusió que es produeix l’error de considerar aquest “model eco”, que, com acabo de dir, s’ofereix de forma ahistòrica, com universal en sentit “natural” (i, doncs, essencialista, i si és essencialista vol dir que, efectivament, pressuposa una bondat “natural” -tornem-hi amb aquesta paraula…- que no pot ser lògicament justificada d’altra manera que no sigui per mitjà del mite), i és així com s’aconsegueix el que en realitat es pretenia evitar: imposar aquest model ideològic no només a la resta de cultures contemporànies, sinó extrapolar-lo a tota la història i distorsionar la imatge real de les societats primitives, una imatge, doncs, que confecciona la natura d’una determinada manera. Aquest que he anomenat “complet aparent sistema coherent” no pot ser confeccionat d’altra forma que no sigui controlant la naturalesa. Aquí hi ha la gran paradoxa: aquesta coherència de què parlo, aquest “model eco”, és i ha de ser antròpicament construït, a fi i efecte de superar i descartar finalment el conflicte originari entre treball i natura. Per acabar-ho de deixar clar, només cal indicar que això vol dir que la distinció antropològica entre aldea i selva desapareixeria en favor de la segona, erròniament apreciada. No cal dir, novament, que això és un pur idealisme que oblida que l’home és un animal essencialment social i cultural.\nPer tancar la qüestió, és important fer notar que la concepció del “model eco” impedeix el bon ecologisme, perquè, sota la mitificació que domina el nostre imaginari social, s’amaga la realitat de la relació entre home i entorn i, d’aquesta manera, es fa difícil de tirar endavant mesures que encaixin objectivament amb la situació. És més, bé es podria pensar que cal desterrar la mitologia de la Mare Natura per tal de poder fer un ecologisme real i que ens emancipi de les constriccions naturals. La natura entesa com una cosa harmoniosa i tot això no existeix, la Natura no és un ordre equilibrat que l’home pugui destrossar.\nAmb tot això que dic no s’ha d’entendre el contrari: no estic justificant el capitalisme depredador ni l'”explotació” de la natura, simplement el que estic dient, criticant l’idealisme ecològic, és que el “model ego” és objectivament cert, mentre que el “model eco” és una fantasia i seria “antinatural” pretendre que la natura funcionés d’aquella manera, i intentar-ho no seria sinó, al contrari del que es pensen els ecologistes fanàtics, una “imposició” de l’home sobre les lleis de l’equilibri de la naturalesa. La cosa rau a veure si (i com) les nostres pràctiques socials en la nostra situació social actual destrossen la societat, si l’afecten negativament, si, en últim terme, impedeixen la vida humana. Llavors, a partir d’una bona concepció del “model ego” tal i com ho he justificat, i tenint en compte la cultura humana i les necessitats socials, es podrà articular un correcte ecologisme.\nArxivat a Ecologisme, Valoració\nEtiquetes: ètica, capitalisme, ciència, medi ambient, religió, utopia\nEconomia verda (si som daltònics)\nAbans-d’ahir va acabar la Conferència de les Nacions Unides sobre el Desenvolupament Sostenible. Paral·lelament, però durant més dies, s’ha celebrat també la Cimera dels Pobles per la Justícia Social i Ambiental en Defensa dels Béns Comuns, que es contraposava a la cimera institucional. Del segon esdeveniment no se n’ha parlat gaire, en canvi del primer sí, perquè és oficial. Allà se suposa que calia cercar solucions i polítiques adequades per reparar el mal ambiental que la nostra societat està causant. I és que el problema és, dit ras i curt, que estem destruint la Terra. Des de la conferència aquesta (batejada com Rio+20 perquè té lloc vint anys després de la Cimera de la Terra d’on va sorgir el Protocol de Kioto), s’ha proposat un “nou” model econòmic en vistes a la sostenibilitat que s’anomena economia verda. Aparentment, això sembla molt correcte i molt lloable. Però, en realitat, l’economia verda té trampa perquè existeix un altre problema a l’hora d’enfrontar el problema ecològic: els qui no veuen el problema o només fan veure que el veuen, valgui la redundància.\nAixí, per entendre-ho i saber de què es tracta, aquí defineixo què és l’economia verda, molt lligada amb el que s’anomena “creixement sostenible”, i en faré una crítica perquè ens adonem, tal com he exposat, que ens enfrontem en realitat no al desastre ecològic, que també, sinó a l’estupidesa, interès particular i avarícia dels potentats.\n-Pissarra: “L’estudi conclou que ESTEM DESTRUINT LA TERRA”.\n-Porc capitalista amb una maleta del govern: “Podria sisplau reformular-ho amb paraules equívoques, imprecises, vagues, interessades i indirectes que tots puguem entendre?”.\nEn la conferència Río+20, es va aprovar el que pels diaris podem llegir que és un acord de mínims, ja que als estats els ha costat posar-se d’acord (quina sorpresa!) i que alguns mateixos dels assistents (no pas Espanya), també el president de l’ONU, creuen que és insuficient i els ha faltat més valor. El document que han publicat, que a mi em sembla que té més la pinta de ser una declaració que no un acord, el podeu descarregar aquí. L’han anomenat El futur que volem i, si no m’equivoco, recull els mateixos plantejaments que van acordar els estats abans de reunir-se en aquesta cimera. Dit d’una altra manera, aquest acord ja estava redactat abans de ser aprovat, és una simple declaració no canviada. Si voleu, podeu llegir aquí una primera aproximació periodística al text.\nDoncs bé, per saber què és l’economia verda, bé hem de saber com aquells que la propugnen la defensen i quins són els objectius del text. Al document s’exposa que l’economia verda és una nova orientació de polítiques públiques que han de tenir en compte certs elements (per exemple, ajudar a reduir la bretxa tecnològica entre estats desenvolupats i en vies de desenvolupament) que serveixin com a eina del creixement sostenible, però una orientació que cada estat pot guiar com cregui més convenient pels seus interessos del creixement sostenible. El creixement sostenible, d’altre part, és un model de desenvolupament integrat per les dimensions interrelacionades econòmica, social i ambiental que cerca el “creixement econòmic sostingut i inclusiu” (paràgraf 10).\nVosaltres segur que direu que aquestes definicions no són precises i només són exposició de criteris generals que sempre es diuen en el discurs polític. Doncs, en efecte, teniu raó. Però és que perdreu el temps si intenteu trobar en aquest document una definició clara, precisa i totalment operativa de “sostenibilitat” o d'”economia verda”. El pitjor és el cas de creixement sostenible: a meitat del text, aquesta expressió ja havia estat esmentada unes 200 vegades (és a dir, 200 cops en 25 pàgines!), però lògicament en cap cas la paraula va acompanyada del verd “ser”. Com que no queda definit, fa la impressió que el desenvolupament sostenible és allò mateix que les polítiques dels estats fan, d’acord amb els “pactes” fixats en moltes i diverses conferències. El desenvolupament sostenible és, per tant, un terme que jo diria autodefinitori perquè són les mateixes polítiques el que el fabriquen a partir d’uns desideràtums: tota política es diu fer-se d’acord amb els objectiu d’aquest desenvolupament sostenible, tant etèriament exposats i no diferenciats del funcionament que fins ara ha mogut la política i l’economia, i així es construeix a mesura el concepte.\nLa trampa de l’economia verda:\nEls errors d’imprecisió i de definició comentats més amunt ens donen la idea que això de l’economia verda i, sobretot, el creixement sostenible, és una entelèquia, uns mots que amaguen qualsevol pràctica interessada. L’estratègia dels poderosos ha canviat només en el discurs: una vegada s’ha vist que realment estem abocats al col·lapse ecològic, ara aquells qui ho negaven propugnen utilitzar els mateixos mètodes per salvar-lo. No per evitar-lo, no per arreglar-ho, sinó per saltar-se’l. Per a ells, la riquesa i l’apropiament pot continuar i ha de continuar fins i tot després del desastre ecològic. Per aquesta mentalitat predadora i voraç, superar els límits ecològics no és un problema, sinó que caldrà “adaptar-s’hi”, i com abans comencin a fer-ho, més rendible serà.\nAixí, l’objectiu d’aquesta “nova” economia passa per un extens reapropiament i comercialització de tots els recursos naturals, perquè s’entén, i així queda ben exposat en les declaracions institucionals, que la natura presta uns serveis, serveis sobre els quals, clar, cal tenir un control. Això és l’expansió màxima del neoliberalisme. Es tracta d’un projecte, diguem-ho així, que a vegades anomenen com a creixement (o desenvolupament) perdurable, expressió sinònima de desenvolupament sostenible. Una idea que engloba les pràctiques de l’economia verda i que, reunits els líders mundials en aquesta cimera, es vol materialitzar d’alguna manera al 2015 en certs objectius que jo entenc que són els substituts dels fracassats Objectius del Mil·lenni. Però hem de ser conscients de les dificultats (o potser incapacitat) per posar-se d’acord. En aquesta conferència, es diu que no s’han arribat a acords. Això en principi és dolent. Però si el que pretenien era estendre i ampliar arreu del món l’economia verda (aquesta era, de fet, la idea del Programa de les Nacions Unides pel Medi Ambient) amb una mena de govern global i globalitzat, doncs potser fins i tot -penso jo- és millor que no hagin arribat a cap acord per muntar aquest govern, així més fàcilment podem nosaltres, els no potentats, introduir un discurs crític i buscar alternatives ecològiques reals.\nDarrera de la debilitat intel·lectual manifesta per definir el concepte, ens adonem que l’economia verda es refereix a la mercantilització i privatització de l’espai natural. El discurs oficial fa enginyeria conceptual utilitzant el color verd com a símbol per descarregar l’expressió del greu pes de l’economia predadora, però això no amaga la realitat. L’economia verda l’haurien d’impulsar els governs, descentralitzadament, d’acord amb els agents socials que promouen el creixement, que no són altres que les empreses, amb l’ampliació de l’àrea d’acció dels mercats als “serveis” que ofereix la naturalesa, com per exemple les fonts d’aigua. De fet no ens ha d’estranyar que els dies anteriors de la Conferència Río+20 s’hagués celebrat igualment una altra cimera centrada i destinada a les empreses, l’anomenat Fòrum Corporatiu de Sostenibilitat: Innovació i Col·laboració pel Futur que Volem.\nEn efecte, l’economia verda implica que els governs renuncien a la seva tasca de getió dels afers públics en matèria mendiambiental, que traslladeden a empreses i persones individuals.\nEl desenvolupament sostenible i l’economia verda són dos conceptes mal entesos -expressament-. El criteri per afrontar els problemes ambientals no és ambientalista, sinó economicista. Com en molts altres aspectes de la vida social, aquí veiem la invasió de la mentalitat econòmica. Per això, malgrat que “economia verda” pot sonar molt bé i pot semblar que és una manera d’introduir la sostenibilitat a l’economia, en realitat resulta que és al revés: és una manera d’introduir l’economia d’especulació, predació i expropiació en una aparent sostenibilitat, una economia que, per tant, no canvia en funció de les circumstàncies ni del coneixement racional de la realitat mediambiental.\nAixò comporta la internalització de l’explotació de la naturalesa en el circuit econòmic, com passa en l’exemple tan clàssic de fer pagar una empresa per contaminar. Això és sostenible? Això és un comportament ecològic? Justament unes de les línies principals d’aquesta mena de cimeres internacionals és posar multes als estats que incompleixin, posem per cas, una reducció d’emissions de CO2. Potser sí que de manera pràctica pot ser positiu reduir les emissions de CO2 (però això quan realment els estats lluiten per aconseguir-ho, però no ho fan, per això són polítiques hipòcrites), però d’altra banda el motor de la contaminació i els efectes negatius continuen existint. I no és aquest l’objectiu de la sostenibilitat, sinó que busca no només que les polítiques puguin ser positives, però també beneficioses per al medi ambient i per a la societat.\nEn definitiva, l’economia verda no és en cap cas una solució al problema del dany ambiental, sinó que és un pla de creixement econòmic en les noves circumstàncies del canvi ambiental, independentment (o millor caldria dir, indiferentment) de si aquest canvi és vist com un problema o no.\nPer acabar-ho d’arrodonir, podeu llegir aquesta crítica que se’n fa des de la Cimera dels Pobles alternativa o aquest editorial de Le Monde Diplomatique en l’edició castellana d’Ignacio Ramonet. En aquest text Leonardo Boff també fa una crítica molt clara i contraposa l’economia verda a la solidaritat i humanisme que haurien de guiar la sostenibilitat. Així mateix, aquí us poso un vídeo crític amb intervencions, algunes en castellà, de diverses persones que ens expliquen precisament això que he escrit i més:\nEn termes tècnics diem que la sostenibilitat s’aconsegueix quan l’economia centra el seu interès en el capital ecològic i la societat es desenvolupa en conseqüència. Tota altra pràctica que no tingui en compte l’estoc natural, sinó el desenvolupament antròpic (els fluxos) de producció i consum, no representa cap mena de sostenibilitat real i, doncs, tals pràctiques seran insostenibles perquè tenen efectes negatius sobre la base natural que les aguanta.\nCimeres d’aquest tipus, on es veu clarament la bona sintonia entre poders polític i econòmic, demostren el biaix a l’hora d’encara la qüestió. En realitat, implementant, oficialitzant i legalitzant unes mesures no veritablment sostenibles el que es fa és implantar més profundament en la societat, sota la justificació ideològica de pretés ecologisme, el desenvolupament insostenible. És a dir, s’està instituint i institucionalitzant més pregonament i a nivell mundial les mateixes pràctiques, dominants des de fa segles, que destrueixen el medi ambient. I dic pregonament perquè s’han institucionalitzat a través dels mitjans que se suposa que han de combatre aquestes pràctiques destructores del medi ambient, la qual cosa vol dir que aquesta ideologia política de la falsa sostenibilitat ha colonitzat també els nivells de discussió pública.\nAra bé, hi ha quelcom que, per acabar, voldria ressaltar. Sens dubte “economia verda” i “desenvolupament sostenible” es podrien entendre diferentment, però tal i com està acceptat pels líders polítics i els empresaris, és així com ho he exposat, unes concepcions que dominen el discurs oficial en la societat. Per això no només cal implementar polítiques efectives i resultants, sinó que aquestes han de venir ideades per uns nous valors culturals que no interpretin la naturalesa com quelcom expropiable i explotable. D’aquesta manera, si no perdéssim de vista el que de debò és la sostenibilitat, llavors perfectament podríem dir que, un cop canviat el model socioeconòmic, la nostra societat es basa en una economia verda que no és un constructe capitalista.\nPrecisament aquesta era la crítica a l’economia verda: la seva imatge hipòcrita que amaga el capitalisme de tota la vida. Una exposició raonada i detallada que recull les bases filosòfiques i ecològiques per a la crítica del model de producció i consum capitalista i per justificar el respecte per la naturalesa, la podeu trobar en aquest llibret de 40 pàgines elaborat per la Cimera dels Pobles que he esmentat a l’inici de l’article i que han intitulat “Un altre futur és possible”, contraposat al futur que els potentats volen.\nEtiquetes: capitalisme, globalització, medi ambient, poder


Livesa - Prefabricats Planas\nEl disseny i la construcció de l’obra ‘Livesa’ va ser tot un repte per a Prefabricats Planas . L’orografia del terreny i el desig del client d’integrar la nau industrial en l’entorn, van ser dues consignes que vam solucionar amb escreix. La dificultat de maniobrar i d’edificar en un terreny excavat va ser solucionat amb pilars molt alts, concretament de 26 metres de longitud. Una altra necessitat del client era integrar la nau a l’entorn.\nViladrau – Girona\nAmb una ubicació privilegiada com és Viladrau, ‘Livesa’ es troba enmig de la naturalesa i del color verd dels arbres. Amb això, Planas va fabricar panells de 20 centímetres de gruix acabat en coure, de color verd blavós per a adaptar-se completament al seu entorn natural, simulant el verd dels arbres i el blau de l’aigua. També consta de panells amb una textura i un color que té semblances amb el sòl i la terra. Objectiu aconseguit i amb una qualitat i un acabat extraordinari.\n(La Garrotxa, Girona)\n(Zona Polígon Industrial)


benvinguda / Articles sobre el tema Rafael Nadal\nRafa Nadal rep el World Padel Tour\nEl Rafa Nadal Adacemy de Movistar va ser l'escenari de la jornada de presentació del Tau Cerámica Mallorca Challenger, que se celebrarà en aquestes infraestructures d'excel·lència del 21 al 29 de maig. Jugadors a…\nNadal amb Lebron al WPT el 2022: la bona broma!\nEls nostres companys d'el4set hem fet una petita broma aquest matí a Instagram anunciant que Rafa Nadal jugaria dos tornejos WPT el 2022 amb Juan Lebron. Els tornejos en qüestió serien els de Madrid...\nNadal iguala a Federer Grand Chelem\nNadal aconsegueix el seu 20è grand Chelem al seu parc de Roland Garros i així s'uneix a Roger Federer a la història. En guanyar aquesta final contra Novak Djokovic, Nadal aconsegueix una 13a victòria en aquests internacionals...\nNadal es va casar\nRafa Nadal, aquest gran campió de tennis, acaba de fer un nou pas: el del matrimoni. Compartint la seva vida des de ben petit amb Maria Francisca Perelló, Rafa va esperar fins als 33 anys ...\nNadal / Federer: la nova parella de padel ?\nRoger Federer actualment no juga a padel. Però quan ho faci, el veuríem jugant bé amb el seu enemic i amic, Rafael Nadal. Rafa ja és habitual a padel. Sí ...\nFranck Binisti 28 Decembre 2014 Gener 28 2019\nNadal entrena a padel\nRafael Nadal és jugador de padel. És cert que sembla tan lluny dels millors jugadors de padel al món, però creiem que podria jugar bé ... Com qualsevol espanyol que es precie a ...


Esquerra Unida avança cap a la transparència amb una nova web - Diari La Veu\nEscriba el número 969549\nTant Sanz com Blanco han destacat que la pàgina web demostra ʺque tots els polítics no són iguals, i que cap càrrec d’EUPV és fa ric desenvolupant la tasca de servir a la ciutadania. El nostre règim econòmic és estricte, just i digneʺ, han afirmat.\nLa pàgina informa amb detall sobre els sous de tots els càrrecs públics de la formació i especifica l’estructura de personal i els comptes de l’organització.\nEn la web afirmen que han apostat sempre per fórmules d’aprofundiment democràtic, tant a nivell intern com al si de la societat. Han sigut pioners en l’aplicació de mecanismes de limitació de mandats, incompatibilitat de càrrecs i democràcia interna. Però, hi ha una exigència de cara als poders públics -i cada vegada més ho demanda la població- en la qual a EUPV ens quedava una part de camí per recórrer com a organització, la transparència.\nCoincidint amb la presentació per part del grup parlamentari en les Corts d’una Proposició de Llei sobre Transparència, el 15 de setembre de 2012 el Consell Polític Nacional d’EUPV va aprovar per unanimitat posar en marxa el Portal de Transparència. En la web s’ofereix tota la informació rellevant sobre els càrrecs públics i l’organització. També inclou les dades referides al seu finançament.\nEscriba el número 427966


Aquest barri és una opció fantàstica per als viatgers que els interessa anar a comprar, passejar per la costa i gaudir del sol – Comprova la ubicació\nL'han puntuada els nostres clients després d'allotjar-se al Petit Praia Hotel.\nAssegura't un bon preu al Petit Praia Hotel - els clients que s'hi han allotjat fa poc li han posat un 8,4.\nCanasvieiras és una opció fantàstica per als viatgers interessats en anar a comprar, passejar per la costa i gaudir del sol.\nAquest allotjament és a Booking.com des del 15 de abr. de 2013.\nQuan vols allotjar-te al Petit Praia Hotel?\nLa reserva més recent en aquest hotel és del 5 de maig a les 2:29 des del Brasil.\n6 raons per triar el Petit Praia Hotel\n634 establiments a Florianópolis\nInstal·lacions del Petit Praia Hotel\nTots els menors de 6 anys paguen 25 BRL per nit si dormen en llits supletoris.\nEl Residencial Jade té una puntuació de 9,1\nMira els 30 millors hotels de Florianópolis, segons 42.092 opinions d'hotels autèntiques a Booking.com.\nAllotjaments populars a Florianópolis\nEls clients que han consultat el Petit Praia Hotel també han consultat: Porto da Ilha Hotel\nHotel Porto da Ilha offers stylish rooms in the heart of Florianópolis. La reserva més recent en aquest hotel és d'avui a les 04:58\nJust 150 metres Praia de Cachoeira do Bom Jesus beach, this property offers self-catering apartments with air conditioning and free Wi-Fi. Free public parking is also available on site. Puntuació a partir de 112 comentaris\nSituated alongside the Beira-Mar Shopping mall in downtown Florianópolis, Blue Tree Towers Florianópolis offers rooms with free internet access and cable TV. La reserva més recent en aquest hotel és d'avui a les 03:34\nApart Hotel Roberto Monteiro offers beachfront accommodation with free WiFi access in Florianópolis. La reserva més recent en aquest hotel és d'avui a les 03:48\n» Mostra més hotels a Florianópolis\nWaterpark Água Show Monument\nProjeto Tamar Ports esportius\nFloripa Mall Centre comercial Beiramar\nCorporate Park gogless


Rutes turístiques | Web oficial de l'Ajuntament de la Tallada d'Empordà\nTenim una oferta de quatre rutes degudament senyalitzades i amb cartells explicatius dels elements que requereixen especial rellevància.\nLa ruta de les esglésies romàniques\nLa Tallada – Marenyà – Tor – la Tallada: 6,4 km\nAquesta ruta passa per les tres esglésies romàniques dels nuclis de la Tallada, Marenyà i Tor.\nSanta Maria de la Tallada és una església romànica del segle XIII, d’un estil de transició cap al gòtic; l’església de Sant Esteve de Marenyà conserva la decoració mural romànica atribuïda al mestre d’Osormort, que es va rehabilitar l’any 2012, i l’església de Sant Climent de Tor és del segle XII.\nAquesta ruta es pot fer tot passejant i és de fàcil recorregut.\nLa ruta de les esglesies romàniques.\nLa ruta del puig Segalar\nMarenyà – puig Segalar – Marenyà: 8,23 km\nAquesta ruta combina la pujada al puig Segalar, des d’on podeu veure una vista panoràmica del golf de Roses, Empúries, les planes de l’Alt i el Baix Empordà i fins el cim del Canigó, amb la visita a l’església de Sant Esteve de Marenyà que conserva pintures romàniques a l’interior.\nLa ruta del puig Segalar.\nLa ruta de la riba del Ter\nCanet de la Tallada – illa de Canet – Canet de la Tallada: 6,14 km\nUna ruta a peu o en bicicleta per satisfer els amants de la fotografia i la meditació. La quietud de l’entorn del riu Ter, amb l’illa de Canet (reserva natural de fauna salvatge 1996) al mig del riu, un observatori d’aus i les restes d’un aeròdrom republicà de la Guerra Civil, són els atractius d’aquesta ruta per fer amb amics, sol o en família.\nLa ruta de la riba del Ter.\nLa ruta de la plana dels conreus\nDe la Tallada d’Empordà a Canet de la Tallada passant per la plana dels conreus: 6,14 km\nAquesta ruta us porta per la plana dels conreus, on podeu veure l’activitat agrícola de la nostra contrada. A cada època de l’any veureu les diverses tasques que fan els pagesos: llaurar, sembrar, collir, podar o plantar. El saber del pagès dicta el moment precís de cada feina: cada conreu té el seu temps i cada tasca el seu moment. El paisatge canvia, així, a cada estació. Els verds de la primavera, els daurats de l’estiu i els marrons de l’hivern són l’alternativa al blau del mar i ens fan la passejada agradable i variada.\nDescarregueu-vos el tríptic de les rutes.\nDescarregueu-vos el cartell de les rutes.


Dilluns 3 maig: començant el mes de maig amb nous projectes i altres projectes en curs | Blog d'Agnès Ferré\nDissabte vam començar el mes de maig, els mesos estan passant massa de pressa!\nAquest matí tenim reunió telemàtica amb la Cambra de Comerç de Tarragona, per acabar de perfilar la reunió de dimecres amb els comerços, establiments i serveis que participaran de la formació i nova campanya comercial. Quines ganes de començar!!\nMés cap al migdia la secretària municipal i jo anem cap a la notaria, per signar la venda de part de la parcel·la municipal del polígon les Planes Baixes. Ho vam aprovar a la Junta de Govern de dilluns de la setmana passada i avui ho formalitzem a notari. Cobrem diners que aniran a la inversió del barri de la Riba de l’any que ve!\nAvui és dilluns i, per tant, l’Ajuntament està obert per la tarda. Dono la benvinguda a nous empadronats, una família molt agradable que ha triat la Bisbal per viure-hi. Benvinguts!\nBon començament del mes de maig!!\nAgnès FerréAl govern (2019/23), Alcaldessa, Compromís amb la Bisbal, Treballem per la Bisbalbenvinguda, Bisbal, cambra de comerç, comerç, compromís, Coronavirus, formació, inversions, maig, polígon\nDimarts 4 de maig: lliurament dels premis literaris infantils, explicació d’en Pol Avinyó d’Otello i començo llibre Divendres 30 d’abril: acabo el mes amb l’aprovació del nou servei de bus urbà que arribarà a l’hospital i amb exàmens del Postgrau


Es presenta la memòria de l'EINA 2013\nIniciInformacióEs presenta la memòria de l'EINA 2013\nEl passat 27 de febrer el regidor d'Ocupació, Kenneth Martínez, va presentar a l'EINA la memòria de l'entitat corresponent a l'any 2013, ressaltant les dades principals del que ha estat l'activitat d'aquest servei municipal al llarg de l'any passat.\nEn primer lloc, i amb la finalitat de contextualitzar les dades exposades, es va fer una breu valoració del mercat laboral destacant l'evolució a l'alça de l'atur, encara que, per primera vegada des de l'any 2007, el passat mes de gener la xifra d'aturats va ser lleugerament inferior a la del mes precedent (desembre) i a la del mes de gener de l'any 2013, amb 4.687 persones sense feina en el primer mes de 2014.\nCom és habitual, l'atur es concentra principalment en la construcció, el comerç, l'hostaleria i les activitats administratives i auxiliars. Una dada que cal assenyalar és que el 46% dels aturats ja fa més d'un any que estan sense feina.\nLa xifra de contractacions també presenta dades negatives. L'any 2013 la mitjana de contractacions per mes va ser de 516, un 12,1% menys que el 2012. Gairebé el 90% dels contractes van ser temporals i en la seva gran majoria vinculats al sector serveis. Pel que fa a les activitats desenvolupades per l'EINA Servei d'Ocupació, el 2013 hi ha hagut més atenció als usuaris amb tutories de seguiment i ha disminuït l'atenció a nous usuaris. D'altra banda, una de les activitats principals d'aquest servei és la formació subvencionada, que el 2013 ha incrementat la partida econòmica, assignada amb un 14% (192,7 milions), i el nombre d'hores impartides, oferint formació a més de 120 alumnes.\nLes ofertes de feina obertes han representat una reducció respecte de l'any 2012, el que està d'acord amb l'evolució del mercat de treball a la comarca.\nEn l'apartat d'atenció a emprenedors desenvolupat per l'EINA Espai Empresarial, destaca una reducció del nombre de seminaris impartits, però un augment en l'assistència de participants. També es detecta una disminució en l'activitat destinada a l'assessorament a emprenedors, atesa principalment la manca de subvencions, cosa que dificulta l'interès per la creació de nous projectes empresarials.


Arran Terres de l'Ebre i del Sénia: El jovent d’Arran Terra Alta apostem per un futur a la comarca allunyat del sistema capitalista\nCrònica de la Jornada de desenvolupament, futur i alternatives per a la Terra Alta\nEl passat dissabte 11 de maig més d’una trentena de persones ompliren la Sala Polivalent del Pinell de Brai d’il·lusió i ganes de construir un futur millor per a la seua comarca. Convocats per Arran Terra Alta i amb la col·laboració de l’Ajuntament del Pinell, l’acte tenia com a objectiu fer una radiografia de l’estat socioeconòmic de la Terra Alta per poder saber i entendre d’on ve, en quina situació està i quines alternatives de futur hi ha.\nLa jornada estava distribuïda en tres ponències i la projecció d’un documental. La primera ponència la va encetar un membre d’Arran Terra Alta, fent la presentació de l’acte i exposant els objectius d’aquest: la necessitat que tenim de fer “una reflexió serena, aturar-se a pensar on estem, on volem anar i d’on venim” i convidant a utilitzar el “dret a decidir, amb un significat més ampli més enllà del nacional, també decidir sobre quin sistema econòmic i quin tipus de desenvolupament territorial volem”. A continuació, el periodista Xavier Garcia realitzà una introducció històrica, econòmica i filosòfica a la qüestió, exposant les arrels de l’actual crisi econòmica com també la situació de les Terres de l’Ebre. Seguidament, l’actual alcalde del Pinell de Brai Lluís Melich va exposar breument alguns punts d’un estudi de la comarca realitzat per Derruta, del qual ell en va ser coautor. La seua intervenció ajudà a comprendre les mancances de la comarca i també totes les seues potencialitats i les formes per poder explotar-les. També explicà l’aposta que s’havia fet des del consistori del Pinell, amb la proposta de “El Pinell de Brai més viu que mai”, una proposta en què treballen conjuntament tots els agents turístics del municipi.\nA les dotze del migdia va començar la segona ponència dedicada a la defensa del territori. La primera intervenció anà a càrrec de Manolo Sanmartín, antic activista de la Plataforma en Defensa de la Terra Alta (PDTA) i copropietari del Celler Bàrbara Forés. Sanmartín repassà l’origen de la lluita contra la mala gestió efectuada en la instal·lació de centrals eòliques a la comarca. Amb la intenció de donar una visió integral de la situació, va analitzar els diferents errors que des del punt de vista de la PDTA s’han comés, ja sigui des del punt de vista mediambiental, de la gestió econòmica, política i municipal per part dels diferents agents que van intervenir a l’hora de la implantació eòlica.\nDesprés va ser el torn de Josep Sabaté, activista per la defensa del territori i ex-membre de l’organització Maulets, el qual va repassar cronològicament les lluites a les Terres de l’Ebre durant els últims tretze anys i les diferents causes que han fet de la defensa del territori un actiu clau per entendre la situació a casa nostra. Sabaté va voler emfatitzar sobre el que s’ha avançat durant estos últims deu anys i afirmà que “hem de deixar de fuetejar-nos; a les Terres de l’Ebre s’ha anat produint una resposta col·lectiva gens menyspreable i molts cops numèricament superior a la d’altres zones on a priori es té la sensació que existeix més mobilització social”.\nVa cloure la ponència Júlia Urgell, membre de Jóvens de les Terres de l’Ebre, la qual va explicar la funció que té aquesta organització: un punt de trobada entre diferents joves del territori que es troben estudiant o treballant a Barcelona. Júlia va repassar les diferents etapes que ha viscut l’organització i va remarcar el canvi de discurs dels últims anys, anant més enllà de la defensa del territori i vinculant la lluita contra el sistema capitalista, apostant per un model social més just per a les persones i sostenible per al territori. També destacà l’èxit de la Bicicletada per les Terres de l’Ebre, que aquest any ja ha celebrat la tercera edició.\nJa a la tarda es va projectar el documental Interior de Paisatge, amb un posterior debat entre els assistents. Donada la composició variada del públic – empresaris, joves, regidors etc- el debat va servir per posar sobre la taula la necessitat que té la Terra Alta de plantar-se en bloc contra uns projectes que hipotequen el futur de la comarca. La idea més repetida durant el debat fou la de “posar el Priorat com a exemple de lluita, ja que és una comarca en la qual tots els agents econòmics van decidir quin model de comarca volien i quin no”.\nSent conscients de l’estat de la comarca començà la última ponència dedicada a les alternatives reals, la qual aplegà una cinquantena de persones. En primer lloc intervingué Jaume Castellà, membre de la Cooperativa d’energia verda Som Energia, la qual basa la seua actuació amb els principis de la transparència i el control democràtic, la participació financera de tots els socis, l’educació i la informació per promoure una nova cultura energètica i l’enfocament de treball per al benefici de la comunitat local. Castellà va voler destacar que “cal treballar molt en els projectes però l’economia social ja és avui en dia una alternativa gens menyspreable”. Va destacar també, l’augment de volum de feina que han tingut els darrers temps, fet que els ha portat a competir colze a colze amb les grans empreses.\nVa seguir la ponència Josep Manel Busqueta – membre del Seminari d’economia crítica Taifa-. L’economista va fer un repàs conceptual a les diferents alternatives que existeixen al capitalisme present. “No es tracta de dotar-nos d’un capitalisme de rostre humà, si no de fer possible un sistema completament alternatiu (...) les alternatives que proposem són possibles i realistes, el que cal és una forta voluntat per part de la població per portar-les a terme, i aconseguir el suficient poder polític i capacitat econòmica per fer-les realitat”.\nEl va seguir Joel Jové, regidor de la Candidatura d’Unitat Popular (CUP) a Alfès, el qual va repassar les propostes que el seu grup municipal proposava com a programa electoral. El jove polític va voler transmetre al públic la idea que una gestió municipal basada en la radicalitat democràtica, la participació ciutadana, l’austeritat –entesa com a no llençar els diners- i honesta és més necessària que mai.\nVa cloure la ponència en Guillem Fernàndez de Coop57 que és una cooperativa de serveis que destina els recursos propis a donar préstecs a projectes d’economia social que promoguin l’ocupació, fomentin el cooperativisme, l’associacionisme i la solidaritat en general, i promoguin la sostenibilitat sobre la base de principis ètics i solidaris.\nLa jornada va acabar en un debat on majoritàriament es va coincidir en la necessitat de fer conèixer públicament les reflexions i conclusions d’aquests tipus d’actes i passar a l’acció un cop més, per defensar l’economia i la societat de la Terra Alta vers les empreses especuladores i els polítics amb poca visió estratègica de la situació.\nDes d’Arran Terra Alta estem molt satisfetes del conjunt de la jornada i estem disposades a seguir treballant colze a colze amb tots els col·lectius que treballen per un futur digne a la nostra comarca i apostant pels models allunyats del sistema capitalista que ens condueix a la misèria absoluta.\nEtiquetes de comentaris: Ass. Terra Alta, crisi, el Pinell de Brai, jornades, Retallades Terra Alta Montsià, Terra Alta\nEl jovent d’Arran Terra Alta apostem per un futur ...


El que NO ha dit Carles Puigdemont\nEl que NO ha dit en Carles Puigdemont\n“L'any vinent no seré president de la Generalitat”. Paraules textuals del president de la Generalitat, Carles Puigdemont. Si agafem aquest titular, sense la resta de l'argumentació que l'acompanya, podem obrir un ventall d'especulacions molt interessants de cara a omplir espai i minuts informatius en dies d'escassetat informativa.\nI una de les interpretacions possibles és que el que va dir el President és que no es presentarà com a candidat del seu partit en les pròximes eleccions. A partir d'aquí podem parlar de debat successori i, fins i tot, dir noms de persones que es postulen com a candidat (o candidata) del Pedecat en aquestes hipotètiques eleccions sense data i, el que és més important, sense ni causa (encara) ni objectiu (dependrà de la causa).\nPerò abans d'obrir la caixa de l'especulació, què us sembla si repassem, sencera, la reflexió que va fer Carles Puigdemont a Ràdio Barcelona: “L'any vinent no seré president de la Generalitat”, va afirmar, efectivament, Puigdemont. Antoni Bassas, present en la conversa, llavors va preguntar-li: “Per què no ho serà?”. A partir d'aquí, la reflexió-argumentació és: “El calendari que ens hem marcat és una legislatura de 18 mesos. Els 18 mesos s'acaben a l'estiu, amb dos mesos de marge per motius tècnics, i ens hem compromès a convocar eleccions constituents, com a màxim, sis mesos després de la convocatòria del referèndum, i jo ja he anunciat manta vegades que la meva feina s'acaba amb aquest propòsit i jo no tinc cap vocació de continuar sent candidat”.\nLlavors intervé novament l’Antoni Bassas: “Si no és que el que passi al setembre no sigui un referèndum i siguin unes eleccions...”. I Puigdemont li respon: “En tot cas l'escenari i l'encàrrec que a mi se'm fa i el compromís que jo tinc amb el Parlament de Catalunya i la gent és culminar aquest període que va de la postautonomia a la preindependència. Aquest és el meu encàrrec i s'acaba aquí. I ha de ser així perquè el que vingui després, i jo vull que vingui un estat nou. Si la voluntat del poble de Catalunya no és fer això, el que vingui després, en tot cas, és una etapa nova que demana eines i lideratges nous i, per tant, no és la meva vocació, tampoc”.\nTraduït: “Jo tinc l'encàrrec de fer un referèndum i les posteriors eleccions. I només preveig aquest escenari, durant el qual compleixo el meu compromís i marxo. I no faig hipòtesis sobre escenaris no plantejats”.\nPer això, quan l’Antoni Bassas li diu que què passaria si el que hi hagués al setembre fossin unes eleccions, ell insisteix que no pot suposar altres situacions. Fixi's que l'inici de la resposta és: “En tot cas l'escenari i l'encàrrec que a mi se'm fa...”. No parla en condicional, no parla de possibilitats, de si passa això o si passa allò. Tota l'estona es manté en el que ara en diem “la pantalla actual”. I ara vostè em dirà: "Sí, però afegeix «aquest és el meu encàrrec i s'acaba aquí», això vol dir que se'n va". Bé, no serà per falta de ganes, però fixi's que diu “el meu encàrrec s'acaba aquí”. No diu res de la possibilitat de tenir un nou encàrrec i què passaria si es plantegés.\nPer tant, estic dient que Carles Puigdemont serà candidat? No. El que dic és que no ha dit que no ho serà, que és molt diferent. Per què no ho ha dit i per què és diferent, dues coses que en la seva argumentació van lligades? Perquè està convençut que hi haurà referèndum, per tant, ara mateix no es planteja una situació diferent de la derivada de l'encàrrec rebut.\nA partir d'aquí, què passarà? Impossible saber-ho. Els pròxims mesos poden passar infinitat de coses que, a la vegada, poden provocar infinitat de coses més. O no. En tot cas ningú ho sap.\nAl nostre país tota la vida havíem tingut legislatures de quatre anys, o com a poc de tres. I durant aquest temps tot tenia un ritme, un mecanisme previsible. Des que vam entrar en l'era d'això que en diem el Procés, tot va molt ràpid, tot passa d'un dia per l'altre. Les etapes es cremen com un bosc mediterrani a l'agost. I d'aquí al juliol, vagi vostè a saber on serem. Potser hi ha hagut un referèndum i Carles Puigdemont és a casa seva. O potser no hi ha referèndum i sí unes eleccions “normals”, o “referendàries”, o “constituents” o vagi vostè a saber quin nom ens haurem inventat. O potser continua la legislatura, per què no?...


Hominització by Manel miguela 23382 views\nEvolució 2012 by pepet2006 4855 views\nCom es troben els fòssils? by ICPComunicacio 15433 views\n6 els fòssils by juana martinez ma... 3130 views\n2 escoles psicològiques 2011 by Escola Pia Santa ... 3781 views\nIntroducció a la Psicologia by Anna Sarsanedas 3720 views\nyavees tio! hhahahha\nGuillermo Peiro at Anywhere\nquina caca de treball\n1. L’evolució (la teoria Sintètica). Marina Rodríguez Tarrazó\n2. Què és l’evolució? L’evolució és la branca de la Biologia que es refereix a tots els canvis que han originat la diversitat dels éssers vivents en la Terra, des dels seus orígens fins al present. L'evolució depèn directament de les lleis genètiques i es considera com un principi d'ordre en la naturalesa. Següent →\n3. Teories de l’evolució • Les principals teories sobre la evolució són: -La teoria de Lamarck. -La teoria de Darwin(Darwinisme). -La teoria sintètica(Neodarwinisme). Següent →\n4. Proves de l’evolució Algunes proves de l’evolució: • Proves paleontològiques. • Proves de distribució geogràfica. • Prova de mimetisme. Següent →\n5. Proves paleontològiques Demostra l'existència d'un procés de canvi, mitjançant la presència de restes fòssils de flora i fauna extingida i la seva distribució en els estrats. Següent →\n6. Proves de distribució geogràfica. El fet que no existeixi una presència uniforme d'espècies en tot el planeta, és una prova que les barreres geogràfiques o els mecanismes de locomoció o dispersió han impedit la seva distribució, a pesar que existeixen hàbitat apropiats per al seu desenvolupament . Següent →\n7. Proves de Mimitisme El Mimetisme té un mecanisme similar al de l'adaptació; mitjançant aquesta característica els animals poden confondre's per a no ser detectats, sigui mitjançant l'adopció de certes formes, o canvis momentanis de color de la pell acords amb l'entorn. Següent →\n8. Què és la selecció natural? La selecció natural , formulada per primera vegada en el segle XIX, per Charles Darwin. Proposa que l’evolució de les espècies es deguda a la variabilitat del fenotip dins d’aquestes mateixes, és a dir, els individus amb millors qualitats per sobreviure en un medi, sobreviuran, i més tard produiran una següent generació amb les qualitats especialitzades per aquest medi. Següent →\n9. En el 1937, un grup de científics va formular una teoria què proposava com els principals trets de l’evolució: les mutacions, la recombinació genètica i la selecció natural. Aquesta teoria és un englobament dels aspectes acceptats en les teories anteriors. Es tracta de: La teoria sintètica de l’evolució Següent →\n10. Què és la teoria sintètica? • La teoria sintètica proposa que les variacions sobre les quals actua la selecció natural, s'originen per mutació, canvi d’hàbitat i s’hereten pels gens, mitjançant la reproducció sexual. Els punts pels quals es resumeix aquesta teoria són: - La unitat evolutiva no és l’individu sinó la població. -Els individus de qualsevol població són portadors de diferents al·lels que s’han originat per mutació. -Alguns fenotips, determinats per aquests al·lels, confereixen als individus que els tenen més possibilitat de deixar descendència. L’evolució es com un canvi gradual en la composició genètica de les poblacions. Següent →\n11. Exemple de selecció natural segons la teoria sintètica de l’evolució.\n12. Innovacions del Neodarwinisme(teoria sintètica), respecte del Darwinisme. Darwinisme Neodarwinisme • Existeixen diferents • La unitat evolutiva és variacions heretables la població al complet. entre els individus de • La selecció la produeix una població. la reproducció • Naixen més éssers dels diferencial i la pressió que poden ambiental. sobreviure(lluita per la • Aquestes variacions supervivència). heretables són • Algunes d’aquestes mutacions. variacions hereditàries proporcionen als Fi → individus avantatges a\n13. Fi Treball realitzat per: Marina Rodríguez Tarrazó 1 BAT.A Entrega: 08/03/2010


Tres anys reconstruint la lluita anticarcerària - directa.cat\nTres anys reconstruint la lluita anticarcerària\nDes de l’any 2016, una trentena de persones preses en diferents centres penitenciaris de l’Estat espanyol ha engegat una proposta de lluita activa dins les presons per reclamar que es respectin els seus drets fonamentals. Amb el suport i la solidaritat de moviments socials, familiars, juristes i associacions han aconseguit reactivar l’espai de lluita anticarcerari i han convocat una nova vaga de fam col·lectiva a totes les presons de l’Estat espanyol a partir de l’1 de maig\nAcció en solidaritat a la vaga de fam a les presons / Antonio Cascio (KrasnyiBCN)\nPoc o gens es parla als mitjans de comunicació de la lluita que des de fa quasi tres anys es va engegar per reclamar que es respectin els drets humans dins les presons de l’Estat espanyol. I és que a l’estiu de 2016, un grup reduït de persones preses va començar a organitzar-se per dur a terme accions en defensa d’una taula reivindicativa de dotze punts, on s’analitzen una llarga sèrie de situacions que atempten contra la dignitat i la vida de les persones privades de llibertat. Aquesta estratègia s’assembla molt a la que es va dur a terme en diferents presons de l’Estat espanyol a finals dels anys 70, en temps de la Coordinadora de Presos en Lluita (COPEL). Aquestes taules reivindicatives van aparèixer just en el moment de la transició democràtica, i van suposar una veritable radiografia crítica del sistema penal i penitenciari d’aquells temps. Una actitud i una estratègia de resistència que han tingut continuïtat en gairebé tots els intents de lluita col·lectiva que s’han produït fins ara des de l’interior de les presons. Quaranta anys després, un grup d’una trentena de persones, disperses en quinze presons diferents de l’Estat espanyol, està discutint, a partir d’un balanç crític del que s’ha fet des que van començar, la convocatòria d’una nova vaga de fam col·lectiva per a l’1 de maig –que seria la quarta, perquè durant el 2018 van fer tres vagues semblants els mesos de maig, octubre i desembre– i plantegen, d’aquí a llavors, ampliar la taula reivindicativa i diversificar els mitjans de lluita\nPer entendre els motius i l’estratègia d’aquestes persones privades de llibertat cal mirar una mica enrere. L’origen del moviment està en la creació de l’Associació de Presos en Lluita Activa (ASPRELA), que van impulsar l’any 2015 persones preses al departament d’aïllament de la presó d’Estremera (Madrid). Dues d’aquestes persones havien estat recentment al carrer –un havent complert condemna i l’altre fugit–, on van començar a relacionar-se amb un petit però actiu grup de suport que s’havia format a Madrid de manera autònoma –dins del Sindicat d’Oficis Varis de la CNT–, i que els havia donat suport quan eren a la presó. Els dos es van integrar en aquest grup, sumant-se a les seves activitats i participant en xerrades, programes de ràdio i algun vídeo a internet, per denunciar els tractes cruels, inhumans i degradants dels quals havien estat víctimes o testimonis mentre havien estat privats de llibertat, especialment els maltractaments i les morts a la presó de Navalcarnero, a la qual van qualificar públicament de “centre d’extermini”.\nL’any 2016 un grup de persones preses es va començar a organitzar, recuperant el model dels anys 70 de la COPEL\nMolt aviat van tornar a la presó –junts– acusats d’una llarga sèrie de delictes. I van ser empresonats, precisament, al centre penitenciari de Navalcarnero, on ràpidament van anar a parar al règim especial de càstig. La proposta de crear l’organització ASPRELA va ser la seva manera d’afrontar la terrible pressió a la qual estaven sotmesos després de tornar a estar privats de llibertat. Sota aquestes sigles van fer algunes vagues de fam i van denunciar, per exemple, la situació de diversos presos amb malalties greus que haurien de ser excarcerats segons la Llei orgànica general penitenciària (LOGP). Van aconseguir la col·laboració d’uns quants reclusos en règim d’aïllament, van nomenar un coordinador i diversos encarregats de zona, van redactar uns estatuts i una taula reivindicativa i van elaborar un calendari d’accions.\nDesprés d’un intens debat entre algunes persones preses i els grups de suport de Madrid i València sobre l’estratègia a seguir, es va comunicar als coordinadors d’ASPRELA que en la seva proposta estava tot decidit per endavant, que era massa “avantguardista i jeràrquica”. Del diàleg inicial que van desencadenar aquestes crítiques es va passar a la proposta actual. A l’estiu de 2016 van començar a difondre una síntesi de textos que integraven els resultats del debat anterior i per primer cop incloïen els dotze punts de la taula reivindicativa actual. Es proposava també fer un o dos dejunis mensuals d’un dia, com a símbol de participació activa, i denunciar tot tipus de vulneracions que visqueren o presenciaren les persones preses dins els centres penitenciaris. També demanaven la col·laboració de preses però sobretot de gent del carrer amb sensibilitat anticarcerària, ja que les preses tenien greus dificultats per sostenir aquesta espècie d’assemblea permanent a distància que s’estava proposant, donades les condicions d’atomització i incomunicació imposades per l’administració carcerària amb l’objectiu de prevenir i impedir qualsevol intent de lluita col·lectiva als centres penitenciaris.\nLa COPEL com a referent\nSi mirem encara una mica més enrere, l’autoritat carcerària està ben escarmentada des dels temps de la COPEL. Aquesta coordinadora va aconseguir –lluitant per l’extensió de l’amnistia als presos i les preses socials l’any 1977– formar una comunitat de lluita en la qual van arribar a participar milers de persones preses, i que va obtenir un ressò solidari i de suport molt notable als carrers. I és que la lluita del moviment anticarcerari en les darreres dècades, tot i no estar gaire visibilitzada als mitjans, ha estat intensa i extensa. Un punt d’inflexió va ser la querella contra les tortures a Herrera de la Manxa, denunciant des de dins i des de fora la greu repressió contra l’últim episodi d’organització de la comunitat reclusa: la lluita dels preventius del 1981 al 1983, amb la qual es va aconseguir l’excarceració de 7.000 persones. Del 1983 al 1992, els presos fuguistes van insistir una vegada i una altra en plans d’evasió “per la brava” on s’apoderaven dels mòduls de càstig, i fins i tot de presons senceres, prenent els membres del funcionariat carcerari com a ostatges per facilitar la fugida i, en no aconseguir-la, utilitzar-los per forçar la publicació del llistat de reivindicacions on denunciaven, com es fa ara, l’acumulació d’abusos que estaven patint. I més recentment les vicissituds de l’embat contra el règim FIES (fitxer d’interns d’especial seguiment), ambiciós intent de crear de nou una comunitat de lluita anticarcerària basada en la defensa d’una sèrie de reivindicacions, resumides en les cèlebres quatre: ni FIES, ni dispersió, ni malalts a la presó, i un límit de compliment de vint anys.\nEs tractava d’afrontar la situació de facto creada per l’aplicació d’una sèrie de mesures per part de l’Estat espanyol que tenien com a objectiu que no es poguessin tornar a plantejar desafiaments des de dins dels centres penitenciaris: l’augment de la impunitat del funcionariat –fins i tot donant cobertura legal a la tortura i els maltractaments–, l’aplicació del règim especial de càstig, el control cada cop més intens i tecnificat, l’arbitrarietat en els trasllats, la construcció de macropresons, la manca de transparència estadística i la tergiversació mediàtica del que succeeix dins dels penals, i un llarg etcètera. Tot aquest context feia necessària la contribució de gent des de fora dels murs si es volia restaurar aquell espai de lluita. Perquè les persones preses puguin reflexionar col·lectivament, dialogar i decidir sobre les seves necessitats i problemes, els seus objectius i els mitjans per aconseguir-los, és necessari que tot el que diguin arribi amb la major fluïdesa possible a totes les persones que participen en la proposta. Perquè les seves denúncies, reivindicacions i accions tinguin ressonància al carrer, fan falta persones i eines de comunicació que les difonguin, solidaritat i coordinació dins-fora en la mobilització i en l’acció. I també és indispensable que els qui estan dins dels murs s’assabentin del que es fa fora. Això seria, en principi, l’espai de lluita: una xarxa de comunicació que faci possible el diàleg, la decisió i l’acció comunes entre totes les persones i grups participants, dins i fora de les presons.\nEs vol crear una xarxa que faci possible el diàleg, la decisió i l’acció comunes entre persones i grups, dins i fora de les presons\nI això és el que es vol crear amb l’actual proposta, que va començar a caminar l’estiu de 2016. Des de llavors fins als primers mesos de 2018, entre 20\ni 30 persones preses van fer dejunis –almenys els dies 1 i 15 de cada mes– i van enviar escrits al Congrés dels Diputats, a la Secretaria General d’Institucions Penitenciàries i al Defensor del Poble. Qui no podia o no volia dejunar, pel seu estat de salut o per altres motius, es limitava a enviar els escrits. També es va publicar una llista actualitzada amb els noms i les adreces de les persones preses que participaven en la protesta. Es van iniciar vagues de fam col·lectives, amb participació d’una desena de persones preses, en solidaritat amb el grup de suport gallec Nais Contra A Impunidade, quinze membres del qual van ser sancionats –mares, tietes, cosines i altres familiars i amistats– per participar en una concentració contra la mort del fill d’una d’elles davant de la caserna de la Guàrdia Civil d’Arteixo (la Corunya). O amb “els tres de Lleida”, condemnats per la seva participació en els actes de suport a un pres que va denunciar maltractaments per part dels funcionaris de presó. Així mateix, es van començar a coordinar i realitzar nombroses vagues de fam individuals o de petits grups, i altres actes reivindicatius –com les vagues de pati i de silenci, escrits signats col·lectivament, autolesions o incendis de cel·les– per protestar contra els maltractaments i les tortures, reivindicar excarceracions per malaltia o trasllats més a prop de la família, denunciar l’explotació laboral i altres abusos. Mentre això passava, el suport al carrer era més aviat escàs, tot i que no van faltar algunes activitats de difusió i visibilització del que succeïa dins, així com un parell d’intents de coordinació, encara que fracassats, per part d’alguns grups de suport.\nDavant la dispersió i el malbaratament d’esforços que les persones preses apreciaven en aquest model de resistència, a partir de febrer de 2018 alguns presos en lluita van proposar per a l’1 de maig una vaga de fam col·lectiva –d’un màxim de quinze dies– que havia de servir per coordinar les accions de la gent de dins llançant una crida unificada a les persones i grups que des de fora volguessin donar-los suport. La idea era actuar totes a una i de forma coordinada. Des d’abans de començar, la convocatòria de vaga –a la qual s’havien adherit una trentena de persones preses– va tenir ressò al carrer mitjançant la difusió en ràdios lliures, internet, xerrades, jornades, cartells, pamflets, fulletons i altres publicacions impreses, en almenys nou ciutats, amb concentracions i accions de carrer en tres d’elles. De seguida es van proposar noves convocatòries, per a octubre i desembre, buscant des del principi establir una comunicació amb qualsevol organització abolicionista i defensora dels drets humans amb la qual es pogués teixir aliances. En aquesta primera convocatòria es va fer especial incidència en la catàstrofe medicosanitària que es viu a les presons, assumint el decàleg de la sanitat penitenciària proposat per l’Associació Pro Drets Humans d’Andalusia (APDHA). A partir de setembre de 2018, la proposta va ser presentada en nombrosos actes públics, i fins a finals de desembre es van succeir ininterrompudament una gran quantitat de marxes, concentracions i accions de suport als presos i preses en lluita als carrers de diferents ciutats de l’Estat espanyol.\nEls presos i les preses en lluita han decidit convocar una nova vaga de fam i mobilització que iniciaran l’1 de maig\nAixí, es pot dir que amb tota aquesta activitat s’ha generat un corrent anticarcerari en el qual s’han coordinat grups autònoms i llibertaris, famílies autoorganizades, juristes, associacions abolicionistes, persones individuals i alguns mitjans de comunicació. Una pluralitat de forces que han aconseguit cert ressò, animant i ampliant considerablement el camp anticarcerari. Conscients d’això, els presos i les preses en lluita han decidit convocar una nova proposta de vaga de fam i mobilització conjunta que iniciaran l’1 de maig, amb temps suficient perquè es vagin articulant els acords i projectes col·lectius que han sorgit en aquests darrers mesos.\nMentrestant, entre la gent presa, s’ha reiniciat, sense abandonar els dejunis mensuals, el debat sobre la seva pròpia proposta, que s’està desenvolupant en dos sentits. Primer, amb l’afegit de dues noves reivindicacions, una que es refereix a la limitació del màxim de compliment de penes –en contra de les diverses formes de cadena perpètua encoberta i l’enduriment punitiu–, i una altra que apunta a la indefensió jurídica que pateixen estructuralment les persones preses en l’actual sistema punitiu. Al mateix temps proposen ampliar l’enviament d’escrits a organismes europeus i globals de prevenció i denúncia de la tortura i defensa dels drets humans.\nMentre es reflexiona, la lluita es manté: amb la vaga de fam i set de la presa amb malaltia greu Carmen Badía Lachos, la campanya per la llibertat del pres murcià Antonio Nieto Galindo –empresonat des de fa més de 40 anys– i la visibilització d’altres casos, tant de persones amb malaltia molt greu que haurien de ser excarcerades –com Francisco Chamorro, Belén Vázquez Campillo o Pedro Escudero Gallardo– com de cadena perpètua encoberta –com Enrique de la Vall González.\nLes 12 reivindicacions\n1. Erradicació de les tortures\n2. Abolició dels FIES, del règim de càstig i dels aïllaments\n3. Fi de la dispersió\n4. Serveis mèdics independents de la direcció penitenciària\n5. Aplicació dels articles 104.4 i 196 als malalts crònics\n6. Malalts mentals fora de les presons\n7. Programes amb metadona i fàrmacs psiquiàtrics acompanyats de teràpies i grups de suport\n8. Assumpció de responsabilitats pels assassinats dins de les presons des de 1978 fins ara\n9. Accés a les aules, tallers, gimnasos i formacions dels presos classificats com a “irrecuperables”\n10. No utilitzar els “mòduls de respecte” com a eina de xantatge\n11. Prohibició dels escorcolls integrals a familiars i visites. Comunicacions no limitades a requisits burocràtics\n12. Fi de la criminalització de la solidaritat dels grups de suport\nAsprela COPEL Des de dins Fernando Alcatraz presons vaga de fam\n« L’aïllament com a anul·lació de la condició humana\nQuan l’art és un refugi »


In-filtrats | mariblocfuentes\nLa recent detenció per presumpte exhibicionisme davant menors de l’ex cònsol menor d’Andorra la Vella i conseller a l’oposició, Josep Vila, ha tornat a treure a la palestra la difícil dicotomia entre el dret a la intimitat i el dret a la informació que ja va ser motiu d’intens debat durant l’anomenat cas Cornella.\nNo tornaré a entrar en la qüestió de si s’ha de protegir o no la identitat d’un càrrec públic que està implicat en un afer delictiu (matisaré novament que estar implicat, imputat o processat no vol dir ser culpable; vol dir que un tribunal té suficients indicis perquè se l’investigui i posteriorment, si procedeix, se’l jutgi). Crec que al post que vaig redactar al gener sobre aquest tema va quedar, per la meva part, força clar.\nSí vull incidir arran d’aquesta nova detenció d’un càrrec públic en un nou element de reflexió que plana des d’aleshores -i més enllà- i és el de les filtracions de la policia i batllia als periodistes.\nLa informació de successos i tribunals és matèria especialment sensible perquè afecta la llibertat de les persones i els drets fonamentals. Els diversos codis deontològics de la nostra professió manifesten expressament una protecció de la intimitat dels implicats perquè no es divulguin informacions que no són d’interès general i que afecten el terreny privat de l’afectat, especialment tot allò que fa referència a la seva família i el seu entorn social. Ara bé, enlloc es protegeix la seva identitat. Fer-la pública no vulnera la seva intimitat. I és a criteri de cada mitjà que es publica o no. I el principal criteri per fer-ho és si hi ha interès general o no en la difusió de l’esmentada identitat. Ningú no posa en dubte que en els càrrecs públics això ha de ser així. Perquè un càrrec públic té una projecció pública i la seva implicació en un presumpte afer delictiu té molta més incidència que la d’un ciutadà anònim.\nDit això, cal afegir que a Andorra ni policia ni batllia són institucions transparents. No tenen departaments de comunicació ni professionals al capdavant que informin de tot allò que té interès públic. És molt difícil fer un seguiment dels casos i les diferents operacions judicials; tampoc s’informa públicament de les sentències fins que no són fermes, sentències que es pengen en un portal sobre les novetats del qual ningú no n’informa.\nPer tant, per elaborar la informació de successos i tribunals és necessari tenir contactes, fonts properes, col·laboradors que se la juguen perquè són persones, algunes jurades, subscrites al secret professional. Sense aquestes fonts no sabríem quines causes estan en curs, ni com evolucionen les operacions policials, ni quan és la data d’un judici que ha provocat una gran alarma social. No hi hauria, en definitiva, periodisme. Semblaria, per tant, que vivim en una bassa d’oli, que res no passa, que tot és molt normal. I no. Aquí també passen coses. I els ciutadans ho volen saber.\nFer una reflexió o actuar a l’entorn de les filtracions (que no dubto que ocasionalment puguin ser interessades) procedents de la policia o la batllia és el mateix que actuar contra les filtracions polítiques (interessades gairebé sempre): inútil. Sense una filtració no haguéssim sabut com s’estava redactant la primera versió de la nostra Constitució. Sense una filtració no sabríem que l’heliport del Patapou no es construiria. Sempre hi haurà algú que vulgui informar i sempre hi haurà algú disposat a escoltar.\nA banda de si cal o no actuar, el primer que tots plegats hauríem d’exigir és transparència a les nostres institucions, totes elles, policia i batllia també. No pot ser que en ple segle de la informació els primers a potenciar el rumor i la desinformació siguin els propis estaments públics. I que els propis estaments públics potenciïn les filtracions, algunes interessades.\nPrenem com a exemple el model dels Mossos d’Esquadra, dels jutges i magistrats catalans o espanyols. No pot ser que en menys d’una hora l’Audiència Nacional espanyola faciliti més informació sobre un afer que implica un ciutadà andorrà que dues setmanes de trucades a la nostra pròpia policia.\nSi a l’Audiència Nacional, que tracta qüestions tan sensibles com terrorisme o narcotràfic, és relativament fàcil obtenir informació oficial, per què no a la batllia? Per què no disposa de periodistes especialitzats?\nSi la comunicació és fluida, es frenen les filtracions. Ningú busca allò que és de domini públic. I no posaríem en dubte la professionalitat d’aquells que treballen en pro de l’ordre públic i la justícia per fer possible un altre dret fonamental: el d’informar del què passa a la bassa d’oli.\n« Sentit d’Estat\nEl discurs del rei »


malgratcomunicacio.cat - Portal multimèdia de l'Ajuntament de Malgrat de Mar - Parelles lingüístiques de tot el Maresme visitaran el Pla de Grau aquest diumenge\nParelles lingüístiques de tot el Maresme visitaran el Pla de Grau aquest diumenge\nLa visita, que permetrà conèixer l'espai agrícola, estarà guiada per l'enginyer agrícola i professor de la Universitat de Girona, Albert Turné. Els participants al programa Voluntariat per la Llengua llegiran, a més, textos sobre el Pla de Grau escrits per mossèn Fèlix Paradeda. L'excursió d'aquest diumenge servirà per tancar l'activitat d'enguany de les parelles lingüístiques de Malgrat de Mar.\n16-06-2017 / 14:17:46\n16-06-2017 / 14:42:53\nLes parelles lingüístiques que s'han format enguany a la comarca visitaran el proper diumenge el Pla de Grau. Un espai agríola protegit on una seixantena de pagesos conreen productes d'hora com ara patates, enciams, escaroles, tomàquets o fesolts del ganxet.\nL'excursió al Pla de Grau, que començarà a les 10h, estarà guiada per Albert Turné, enginyer agrícola i professor de la Universitat de Girona. Turné aproparà als participants la història i les característiques de l'espai. Paral·lelament, les parelles lingüístiques aniran llegint textos de mossèn Fèlix Paradeda extrets del seu llibre Malgrat i sos contorns. Els escrits fan referència al Pla de Grau.\nLa visita del proper diumenge servirà per tancar l'activitat de les parelles lingüístiques que hi ha hagut enguany a Malgrat de Mar. Han estat una dotzena. El programa Voluntariat per la Llengua es du a terme al nostre municipi amb el suport de l'Escola d'Adults i la regidoria de Joventut.\nVoluntariat per la Llengua parelles lingüístiques Pla de Grau\nEls habitatges de 80m2 del Passeig Marítim pagaran uns 1.500 euros de contribució especial per a la seva reforma\n[ÀUDIO] Entrevista amb Carlos Milán, l'encarregat del taller de diumenge 'Cuinar a casa sense gluten i sense riscos'\n[ÀUDIO] Entrevista amb Roser Casanovas i Henar Severiano. Creu Roja Alt Maresme participa al Programa d'Acollida i Integració a les persones refugiades


Troben una fossa amb restes de 800 víctimes de Sendero Luminoso | NacióDigital\nper EP , 12 de juny de 2014 a les 12:16 |\nLes forces de l'ordre del Perú han trobat aquest dimecres, gràcies a la col·laboració ciutadana, una fossa comuna amb restes d'unes 800 víctimes del grup guerriller Sendero Luminoso ubicada a uns 130 quilòmetres a l'est del districte de San Martín de Pangoa, a la província de Satipo (Junín).\nEs tracta de la fossa comuna més gran trobada al país, tal com ha detallat al diari peruà El Comercio Carlos Angulo Mera, membre de la presidència del Consell de Ministres i de la Comissió de Justícia i Drets Humans del Congrés de la República.\nEl funcionari ha explicat que la majoria de les víctimes pertanyien a les ètnies Machiguenga Asháninca, que vivien en pobles que van ser exterminats entre els anys 1984 i 1990. "Els mataven perquè no volien seguir els terroristes o perquè estaven malalts", ha denunciat.\nSituada a dotze hores de camí a peu\nL'equip desplaçat fins a la zona està desenvolupant també una tasca de sensibilització entre els pobladors que van perdre els seus familiars. Després, la fossa serà oberta en presència de forenses del Ministeri Públic, però encara no se sap la data exacta de l'exhumació de les restes.\nAquesta fossa, que no va ser esmentada per la Comissió de la Veritat i Reconciliació, ha rebut el nom de 'Saigon' i estava situada en una de les bases principals de diversos guerrillers del grup d'aniquilament. Per arribar fins allà cal caminar dotze hores des d'on s'acaba la carretera més propera.\nInternacional, comunisme, Perú, Sendero Luminoso, terrorisme\nEl marxisme és la ideologia que més ha assassinat en tota la Història.\nPer Anònim el 14 de juny de 2014 a les 01:24\nVisca Catalunya independent i sencera!\nPer Anònim el 13 de juny de 2014 a les 12:45\nSón simples afortunats que van entrar al paradís del proletariat per la porta gran. O per la tomba gran, més ben dit.\nRar era el mestre català que no hi simpatitzés\nPer Jordi M el 12 de juny de 2014 a les 23:12\nEls assassinats de Sendero Luminoso van ser uns assassinats d'entesa. Uns assassinats de progrés. Uns assassinats progressistes, sostenibles i de proximitat.\nPer Miquel Saborit el 12 de juny de 2014 a les 15:32\nSolen ser victimes dels il·luminats que volen crear un home nou amb una societat nova. El camí de l'infern o (l'extemini) està empedrat de bones intencions. Aquí també en tenim.


Ajuntament d'Arenys de Mar - Eclosionen els primer ous de tortuga del niu de la platja de la Picòrdia\nPortada>Regidories>Medi Ambient, Rials i Platges>Notícies\nEclosionen els primer ous de tortuga del niu de la platja de la Picòrdia\nAquest cap de setmana han eclosionat els primers ous de tortuga de la posta que va fer una tortuga babaua la matinada del dia 11 de juliol a la Platja de la Picòrdia d'Arenys de Mar. Aquestes primeres tortugues que han nascut són dels ous que va retirar l'equip del CRAM i que ha mantingut incubant artificialment a les seves installacions.\nLa notíca del naixement de les primeres tortuguetes posa en alerta màxima tot el dispositiu de vigilància. Malgrat això, aquests naixements són una mica més avançats al procés d'incubació dels ous a la sorra, atès que la temperatura artificial ha estat més alta que la real del niu a la sorra i això avança en uns dies la seva eclosió.\nLa posta a la Platja d'Arenys va ser de 142 ous i 90 ous van quedar al niu. L'indret on la tortuga va fer la posta es va considerar òptim, per distància i alçada respecte el mar, per garantir que pogués prosperar la seva incubació a la mateixa platja.\nL'alerta es màxima a l'espera de l'eclosió al niu de tortuga i ja s'han retirat alguns dels elements de protecció i hi ha establert tot un protocol per poder acompanyar a la sortida de les tortugues cap a mar. Immediatament que hi hagi l'alerta els equips de bi+olegs i veterinaris faran un seguiment de cadascuna de les tortuguetes.\nMés de 200 voluntaris han creat una xarxa de vigilància\nL'Ajuntament d'Arenys de Mar va s'assumir la vigilància amb un serveis de torns les 24 hores durant els 2 mesos previstos per l'eclosió dels ous. Un total de 230 voluntaris s'han organitzat en torn der dues hores durant tot el dia, des de les 7 del matí a la mitjanit. Durant les matinades, qua han coincidt també amb el toc de queda mantingut perla covid, s'ha fet una vigilància amb una empresa de seguretat.\nL'activitat del voluntariat no ha estat només de vigilància sinó també de divulgació. Han estat fent una acció continua d'explicació als visitants i als banyistes que s'acostaven al tancat. També han mantingut una constant difusió a través de les xarxes socials de tota l'activitat al voltant del niu. Aquest cap de setmana també ha estat destacada la iniciativa de l'obra en sorra d'una tortuga que a trenc d'ona de la mateixa platja.\nPublicat el 30 d'agost de 2021


Jairo Jaén va ser l'únic corredor de la Safor que va finalitzar la XXIII edició del memorial Manuel González de Pinedo - Diari Serpis\nJairo Jaén va ser l’únic corredor de la Safor que va finalitzar la XXIII edició del memorial Manuel González de Pinedo\nEl ciclista de Palma de Gandía, Jairo Jaén va ser l’únic corredor de La Safor que va poder acabar en la XXIII edició del memorial Manuel González de Pinedo reservat a la categoria de cadets.\nLa prova que va comptar amb els millors de la categoria de la Comunitat Valenciana i alguns de la resta d’Espanya va tindre al manxec Rubén Sánchez com al vencedor malgrat punxar-se li la roda a pocs metres de la meta.\nEn aquesta prova Jaén acabe en el lloc 35 amb el mateix temps que el vencedor mentre que Jordi Fournies va ser 29 i la resta de corredors de la comarca com Noa Momparler i altres de l’equip valler Retirem Amiant van ser eliminats.\nEn aquesta mateixa prova va córrer la fontina Lucía Andrés que va ser segona en dones sent de les poques que es va atrevir a córrer amb els xics, un fet sens dubte rellevant com igual que les seues companyes.\nCal indicar que al llarg del passat divendres al dimarts es va disputar la Volta al Baix Aragó de categoria cadet on participe l’equip valler Retiren Amiant, en les quatre etapes que es va desenvolupar aquesta prova el valler Vicent Grau va ser l’únic que va poder concloure la prova en el lloc 72, els altres companys van haver de retirar-se.\nJairo Jaén va ser l'únic corredor de la Safor que va finalitzar la XXIII edició del memorial Manuel González de Pinedo\nArticle anteriorLa “Ruta dels Borja” posa en relleu la singularitat del patrimoni cultural de Gandia\nArticle següentVacunació a la Safor per aquesta setmana


Carles Moyà, Rafel Nadal, sol i platja al segon torneig Illes Balears\n13 abril 2021 16:45\nTindrà lloc el pròxim dos de juliol sobre l'arena de Santa Ponça\nP.V. | 28 abril 2005\nLa segona edició del Torneig de Tennis Illes Balears «Desafiament Seat Altea» serà una realitat el pròxim dos de juliol. La consellera de Presidència Rosa Maria Puig, el director general d'Esports Josep Lluís Ballester, el batle de Calvià Carlos Delgado i el tennista manacorí Rafel Nadal presentaren ahir el torneig, que tindrà com escenari, un altre cop, la platja de Santa Ponça. La capacitat de les graderies serà de 2.500 espectadors.\nLa gran novetat, enguany, serà el preu de les entrades, ja que es podrà accedir a les graderies de manera totalment gratuïta. La participació serà d'autèntic luxe, ja que a més dels mallorquins Carles Moyà i Rafel Nadal, que ja garanteixen un gran espectacle, hi participaran l'espanyol Feliciano López, el francès Richard Gasquet, el suec Joachim Johansson i l'alemany Rainer Schuettler. A més a més, l'organització és ben a prop de tancar la contractació d'un altre jugador de categoria internacional. El quadre de participants es tancarà amb un jugador mallorquí sortit de la fase prèvia, que es disputarà una setmana abans.


Actualitat - El Conseller Pelegrí assistirà a la jornada de bioenergia a Argençola - micropobles.cat\nEl Conseller Pelegrí assistirà a la jornada de bioenergia a Argençola\nEn el marc del projecte Biomassa Trade Centre II i amb el suport del Departament d’Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural, l’Ajuntament d’Argençola i el Centre Tecnològic Forestal de Catalunya (CTFC-AFIB), organitzen una jornada sobre bioenergia forestal, instal·lacions i serveis energètics. La jornada tindrà lloc el dissabte, 28 de setembre, a l’Ajuntament d’Argençola i comptarà amb la presència del Conseller d’Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural, Josep Maria Pelegrí.\nEl principal objectiu de la jornada és dinamitzar i informar tècnicament als protagonistes de mercat responsables de la implementació i gestió d’instal·lacions de generació d’energia tèrmica amb biomassa llenyosa.\nLa jornada iniciarà a les 10.00 h amb la benvinguda de l’Alcalde d’Argençola, Antoni Lloret i el responsable de l’Àrea d’Aprofitaments Fusters i Biomassa del Centre Tecnològic Forestal de Catalunya (CTFC), Pere Josep Navaro. A continuació, el tècnic de l’Àrea d’Aprofitaments Fusters i Biomassa del CTFC, Isart Gaspà, parlarà de la “Producció i garantia de qualitat de l’estella”. Tot seguit, Pedro García de l’empresa ISVED Comercial Conde presentarà instal·lacions tèrmiques de biomassa. Després de la pausa cafè, el gerent de Clients Públics Jardineria i Obres de l’Àrea Metropolitana de Barcelona a CESPA, Roger Junqueras, farà una ponència sobre la “Compra de calor i ESE’s”. L’última ponència anirà a càrrec de Judit Rodríguez, tècnica del CTFC que presentarà alters exemples d’instal·lacions.\nLes xerrades estan dirigides a administracions, empreses, gestors i responsables d’instal·lacions col·lectives, esportives, turístiques, associacions de veïns, altres consumidors de calor/calefacció, cooperatives, gestors de la forest i propietaris, agricultors i pagesos, empreses de treballs forestals, empreses de la fusta, instal·ladors, ESE’s.\nLa jornada és previst que finalitzi a les 12.50 h amb la cloenda del Conseller d’Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural, Josep Maria Pelegrí.\nLes inscripcions són gratuïtes, limitades i es poden fer clicant aquí, enviant un email a biomassa@ctfc.es o bé trucant al 973 48 17 52 (Judit Rodríguez).\nTrobareu més informació a: www.biomasstradecentre2.eu


Now showing items 1134-1153 of 1843\nEl Jaume i la Raquel són parella i els millors amics d'en Rubén, que després de divorciar-se ha quedat sol i deprimit. Han organitzat un sopar de doble cita al seu pis per tal d'emparellar-lo, però cap de les conegudes de ...\nM'hauríeu de pagar \nEls personatges ("Ella", "Ell" i "El fill") presenten tres monòlegs separats en quadres independents. Tots ells interpel·len directament el públic i es despullen emocionalment repassant detalls concrets de la seva vida. ...\nMagnus, un gran home de negocis, aposta per una operació financera en la qual només creu ell. Els que fins ara li donaven suport li giraran l'esquena.\nVuit estudiants en un pis compartit (primera part) i el seu retrobament després de quinze anys (segona part).\nManicomi d'estiu, o La felicitat de comprar i vendre \nUn seguit de números de cabaret, enllaçats per un narrador, ofereixen una visió crítica de l'obertura desesperada al turisme i la transformació en societat de consum per part d'un territori agrícola i dominat per les classes ...\nManric Delclòs \nManric Delclòs, cansat de la vida al mas, decideix deixar-lo i s'endinsa en un bosc on hi troba una fada que li conceix tres desigs. Ell, incrèdul, li demana tres coses a la babalà, i això provocarà que conegui una princesa, ...\nLes mans violentes \nDos germans artistes -un home (I) i una dona (II) d'entre cinquanta i seixanta anys-, es troben el dia de l'enterrament del seu pare, i evoquen temps passats. Ell recorda que tots dos van marxar de casa, quaranta anys ...\nArió, fill del rei de Sicília, va ser enviat a Epidaure per veure si Esculapi, semi-déu mestre de les arts mèdiques, podia aturar una epidèmia que afectava l'illa. Els sacerdots d'Esculapi no van permetre que aquest abandonés ...


Idees per a projectes de fira de ciències sobre contaminació i química verda\nPodeu dissenyar un projecte de fira científica que estudiï la contaminació o abordi la química verda . Els temes inclouen la contaminació de l’aire , la contaminació de l’aigua, la del sòl i la química verda, que busca minimitzar la contaminació generada pels processos químics.\nQuin tipus d’anticongelant per a vehicles és el més segur per al medi ambient?\nLa presència de detergent a l’aigua afecta el creixement de les plantes?\nQuè tan eficaços són els repel·lents de mosquits naturals ? Són més segurs per al medi ambient?\nQuin és l’efecte d’una determinada substància química de l’aigua sobre el creixement de les algues?\nCom afecta la biodiversitat el nivell de contaminació?\nQuina relació té el pH del sòl amb el pH de l’aigua al voltant del sòl? Quins tipus de sòls resisteixen millor els canvis de pH i la contaminació?\nQuins són alguns herbicides, pesticides o algicides naturals? Quina eficàcia tenen? Què tan segurs són per al medi ambient?\nQuina eficàcia tenen les plantes domèstiques per reduir la concentració de contaminants orgànics de l’aire? El nivell de contaminants atmosfèrics és més baix en zones amb un gran nombre d’arbres en comparació amb zones relativament properes amb poques plantes?\nQuè podeu fer per desintoxicar l’escorrentia?\nEs descomponen els conservants químics que s’utilitzen en els envasos o queden al sòl després del compostatge dels envasos?\nNecessiteu un projecte de fira científica de química? Aquí teniu una enorme llista d’idees\nPoques idees per a projectes firals de ciència sobre problemes ambientals\nIdees per a projectes de fira científica de secundària\nIdees per a projectes de fira científica de segon grau\nProjecte de la Fira de la Ciència Divertida que implica plantes i sòls\nProjectes científics divertits de l'escola mitjana\nIdees del projecte de la fira científica de vuitè\nIdees de projectes de fira científica per al vostre estudiant de secundària\nProjectes gratuïts de la fira científica de secundària\nProveu aquests divertits projectes de fira de ciències per aprendre sobre àcid, bases i pH\nGrans idees per a un projecte de fira científica universitària\nIdees del projecte de la fira científica de 9è\nProjectes científics genials per a estudiants de primària\nIdees del projecte de la Fira de la Ciència del 7è\nProjectes de la Fira de la Ciència de 10è\nPodeu fer aquests divertits projectes de fira científica amb productes per a la llar


Personal d'Atenció al Públic. Borses de caràcter extraordinari\nOBERT. Del 6 de maig al 30 de juny de 2019, els dos inclosos.\na) Es requereix acreditar estar en possessió de les titulacions acadèmiques següents:\n1. Supervisor/a serveis atenció al públic: títol de batxiller o títol de tècnic o tècnica superior o equivalents.\n2. Coordinador/a animació científica: títol de batxiller o títol de tècnic o tècnica superior o equivalents.\n3. Personal atenció al públic: títol de batxiller o títol de tècnic o tècnica superior o equivalent.\n4. Animador/a científic/a: títol de batxiller o títol de tècnic o tècnica superior o equivalent.\n5. Aparcador/a: títol d'Ensenyament Secundari Obligatori o títol de tècnic o Certificat de Professionalitat de nivell 2.\n6. Auxiliar manteniment: títol de tècnic o Certificat De Professionalitat de nivell 2 en la família professional Electricitat i Electrònica o Instal·lació i Manteniment, o equivalents.\n7. Ajudant manteniment: títol de tècnic superior o Certificat de Professionalitat de nivell 3 en la família professional Electricitat i Electrònica o Instal·lació i Manteniment, o equivalents.\nb) Tindre la nacionalitat espanyola o ser nacional d'un estat membre de la Unió Europea o nacional dels estats als quals, en virtut dels tractats internacionals subscrits per la Comunitat Europea i ratificats per Espanya, siga aplicable la lliure circulació de treballadors en els termes en què aquesta es troba definida en el Tractat de constitució de la Comunitat Europea. Així mateix, es podran presentar aspirants amb nacionalitat diferent de l'esmentada anteriorment i únicament serà necessari complir els requisits establits en la normativa vigent. Qui obtinga l'adjudicació del lloc de treball oferit haurà d'acreditar almenys permís de treball i residència en el moment de la contractació.\nc) Tindre complits els setze anys i no excedir, si escau, l'edat màxima de jubilació forçosa. A l'efecte de regular les condicions de contractació dels menors d'edat, entre 16 i 17 anys, s'atendrà el que es disposa en la normativa legal respecte al treball a torns i nocturn.\nd) No patir cap malaltia ni estar afectat/ada per una limitació física, psíquica o sensorial que siga incompatible amb l'exercici de les funcions i/o tasques pròpies del lloc que es vol exercir. Per a poder incloure's en la borsa i acreditar aquesta circumstància, cal aportar la declaració responsable de la persona aspirant, en què n'ha de fer constància. En incorporar-se al lloc, el Servei de Vigilància de la Salut de CACSA emetrà l'informe d'aptitud per al desenvolupament de les funcions del lloc i, en cas que no siga apte, es procedirà a excloure'l de la borsa de treball. Sense perjudici de l'informe d'aptitud esmentat en el paràgraf anterior, les persones aspirants amb diversitat funcional hauran d'acompanyar la sol·licitud d'inscripció en la borsa amb el certificat de capacitats a l'efecte de demanda d'ocupació i amb el certificat de compatibilitat laboral emesos pel Centre d'Avaluació de Persones amb Diversitat Funcional.\ne) No haver sigut separat/ada per mitjà d'un expedient disciplinari del servei de qualsevol de les administracions públiques ni trobar-se inhabilitat per a l'exercici de les funcions públiques.\nf) No haver-li sigut imposada cap sanció disciplinària en qualsevol administració pública o, en cas contrari, no haver sigut cancel·lada del seu full de serveis o tindre dret a la cancel·lació d'aquesta.\ng) No estar sotmés a cap expedient disciplinari ni procés penal en curs. No obstant això, en cas contrari, podrà sol·licitar-se la inclusió en la borsa, de manera que aquesta inclusió quedarà condicionada a la resolució que pose fi a l'expedient o el procés. En relació amb els apartats e, f, i g d'aquest article, totes les persones sol·licitants han d'omplir la declaració responsable. Els requisits hauran de complir-se l'últim dia del termini de presentació de sol·licituds i mantindre's durant tot el temps de permanència en la borsa. Si en qualsevol moment posterior a l'aprovació de la llista de persones admeses i excloses, fins i tot una vegada haja acabat el procés selectiu, s'adverteix qualsevol inexactitud o falsedat en les sol·licituds o en la documentació aportada per la persona interessada, aquesta es considerarà un defecte irreparable i es resoldrà amb l'exclusió en el procediment. En el moment en què se subscriga\nel contracte, haurà d'acreditar que compleix tots els requisits exigits per a ocupar el lloc. El candidat o la candidata seleccionada per a un lloc de treball que implique contacte habitual amb menors haurà de presentar, amb caràcter previ a la contractació, el certificat negatiu del Registre central de delinqüents sexuals, d'acord amb el que es disposa en la normativa vigent. En cas que el certificat siga positiu o no s'aporte, la contractació no es produirà.\n1. Annex I de sol·licitud d'inscripció.\n2. La documentació següent, en un sobre tancat:\na) Fotocòpia del DNI/NIE o passaport.\nb) Documentació acreditativa de la titulació requerida per a l'acompliment del lloc.\nEn relació amb els apartats e, f, i g dels requisits, els sol·licitants han d'omplir una declaració responsable.\n1. Presencialment: des del dia 6 de maig, en el REGISTRE GENERAL DE CIUTAT DE LES ARTS I DE LES CIÈNCIES SA, avinguda del Professor López Piñero (historiador de la medicina), núm. 7, 46013 VALÈNCIA. De 8.30 a 14.00 hores. La sol·licitud d'inscripció s'ha d'entregar en un sobre (un diferent per cada lloc sol·licitat).\n2. Per qualsevol dels procediments establits en la normativa del procediment administratiu comú de les administracions públiques, en la forma prevista en l'article 16 de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques. La sol·licitud d'inscripció i la documentació requerida s'ha de presentar per cada lloc sol·licitat (un diferent per cada lloc sol·licitat).\n3. A partir de l'1 de juny, es podrà realitzar la inscripció telemàtica mitjançant DNI electrònic, certificat digital o CL@VE a través de la seu electrònica de la Ciutat de les Arts i les Ciències SAU.


Tots els nostres serveis a la vostra disposició. Treballem conjuntament per al vostre benestar físic i emocional i els de les vostres famílies.\nUs presentem el disseny renovat de les nostres "mascotes", els koales. Perquè ja sabeu que els vostres fills sempre us poden acompanyar i jugar mentre us atenem.\nSí, comença un nou curs!!! ho considerem així perquè anem com les famílies, marcant