L’Espanyol es descontrola a Vallecas (2-2) - La República Esportiva\nEls gols de Borja Iglesias i Granero han salvat un punt contra el Rayo en un partit ple d'alternatives en el qual els de Rubi s’han deixat portar per l’esbojarrament local\nL’Espanyol no serà colíder de la Lliga perquè s’ha deixat dos punts a Vallecas després de caure en el parany del Rayo Vallecano i acceptar un duel d’anada i tornada, ple d’alternatives. Morir o matar és el que volia el conjunt de Míchel, pres del deliri col·lectiu de la seva afició en un escenari tant futbolísticament genuí com intimidador per als rivals. Rubi no pot marxar content de Madrid perquè els seus jugadors no han sabut -o no han pogut- interpretar allò que més els convenia als blanc-i-blaus, governar el xoc. S’han encomanat del frenesí local, i amb prou feines han combinat durant mitja hora amb serenitat i criteri enfront d’un Rayo en estat d’excitació que ha merescut més d’un punt. Això sí, en la poca estona que els pericos han imposat el seu joc, l’equip del sud de Madrid, molt vulnerable en defensa, ha estat un titella a les seves mans i els visitants han fet dos gols, remuntant la diana de Raúl de Tomás. I encara en podrien haver estat més si les pilotes haguessin arribat en condicions a Borja Iglesias. Després d’un enfrontament anàrquic i frenètic, l’empat és un mal menor per a l’Espanyol, que segueix sense guanyar a domicili.\nRock and roll a Vallecas\nEl Rayo Vallecano-Espanyol ha arrencat com un tro, amb dos equips valents i revolucionats que han sortit a buscar els tres punts a pit descobert des del xiulet inicial. D’inici, rock and roll futbolístic a Vallecas, amb anades i tornades d’una àrea a l’altre que s’han acabat quan ha arribat el primer gol. Aquesta follia, que beneficiava més al conjunt de Míchel que no pas al de Rubi, ha durat 6 minuts, els que ha tardat Raúl de Tomás a fer l’1-0 gràcies a una gran acció personal. El davanter cedit pel Reial Madrid ha rebut una pilota lluny de la mitja lluna, ha guanyat un parell de metres valuosíssims amb un bon control i, des de molt lluny, ha superat Diego López amb una fuetada rasa i ajustada que ha deixat sense resposta al porter gallec. Una autèntica genialitat de l’atacant madrileny per colpejar el mur perico, que només havia encaixat 4 goles en les 6 primeres jornades.\nCalia aixecar-se de la lona, i l’Espanyol ho ha fet. Per estrany que sembli, el gol del Rayo se li ha posat més bé al conjunt visitant que no pas als homes de Míchel. Els blanc-i-blaus s’han calmat i han deixat enrere l’esbojarrament inicial per recuperar el futbol pausat i elaborat que pregona Rubi. Menys passades verticals i més en horitzontal com a recepta per sotmetre el Rayo Vallecano, un equip amb moltes mancances quan no té la possessió ni pot córrer. De cop, el conjunt català s’ha trobat amb un latifundi net de rivals entre el mig del camp i la defensa dels de Vallecas per associar-se i fer arribar la pilota fins als tres del davant. La manca de precisió de Granero i Víctor Sánchez per connectar amb Borja Iglesias ha evitat que l’Espanyol li fes un descosit al seu rival, que resolia com podia el greu problema que tenien els de Míchel a la medul·lar. No és d’estranyar que hagin rebut 9 gols a casa en només dos partits de Lliga.\nL’Espanyol atura l’intercanvi de cops\nL’Espanyol no s’ha posat nerviós; tocava i tocava, conscient que l’empat cauria pel seu propi pes. Paradoxalment, la diana de l’1-1 s’ha forjat des de la pissarra. Com ja va succeir contra el Celta, els de Rubi han trobat el camí del gol amb una acció d’estratègia que ha culminat Borja Iglesias després d’una rematada d’Hermoso que ha refusat el sentinella català Alberto. Tot plegat, gràcies a una molt bona centrada de Javi López, que ha desordenat les marques d’un Rayo Vallecano que ha deixat sol el seu porter enfront de tres atacants blanc-i-blaus. Mentre l’Espanyol celebrava el segon encert a la Lliga del Panda, Míchel escridassava de valent els seus homes per la tendresa mostrada en la jugada.\nLa paciència dels blanc-i-blaus ha obtingut el premi de l’1-1 i de l’1-2, que ha arribat en l’afegit del primer temps. Just quan el Rayo semblava que havia recuperat el pols al partit i havia igualat forces amb els blanc-i-blaus, els de Rubi han capgirat el marcador amb una diana de Granero, imprecís en l’última passada, però encertat en la rematada del gol. La saga vallecana ha rebutjat una volea de Sergio García amb tanta mala sort que la pilota ha caigut als peus del Pirata, que, absolutament sol davant Alberto, no ha perdonat el segon. Amb una mica de fortuna i després de 45 minuts irregulars, els blanc-i-blaus han pogut enfilar el vestidor de Vallecas amb avantatge.\nOda al descontrol\nTot i l’ensurt que ha patit l’Espanyol a l’inici de l’enfrontament, els blanc-i-blaus no sembla que hagin après la lliçó; no s’han fet amb les regnes del partit, i a l’inici de la represa, s’han tornat a deixar portar pel vertigen d’un Rayo que apostava per un xoc passat de revolucions. Quan ha pogut, l’equip català ha desaprofitat l’oportunitat de domar el seu rival i tancar un triomf que l’hauria situat com a colíder de la Lliga, igualat a punts amb el Barça i el Madrid. El penal innocent de Dídac Vilà, que ha travat clarament Advíncula quan el lateral peruà gairebé no tenia espai per centrar ni xutar, és una evidència més de l’esvalotament col·lectiu que ha patit el conjunt perico durant bona part de l’enfrontament. Des dels onze metres, Kakuta ha castigat la pífia del mataroní i ha posat el 2-2. Només s’havien jugat dos minuts de la segona part.\nMés intensitat que no pas joc elaborat de part d’un Rayo Vallecano d’allò més visceral que ha tingut la capacitat d’imposar el futbol que més li convenia contra un Espanyol desordenat que no sabia com fer valdre la proposta de Rubi a Vallecas. A diferència del que ha passat després de l’1-0, el segon local no ha asserenat els blanc-i-blaus, que avui han trobat molt a faltar el far de Darder, que només ha sortit per jugar els últims instants de partit. L’entrada d’Hernán Pérez per Leo Baptistao encara ha descontrolat més el duel, boig d’ençà que l’àrbitre ha xiulat el començament. La titularitat de Víctor Sánchez, que ha substituït el d’Artà a l’onze, hi ha tingut molt a veure.\nFins al final, ritme vibrant i bufetades d’un costat i de l’altre que podrien haver decantat la balança cap a qualsevol dels dos cantons. El Rayo, que ha jugat a tomba oberta fins a l’últim sospir, ha fet més mèrits que l’Espanyol, incòmode en el combat de boxa en el que s’ha convertit el duel. Així i tot, els de Rubi han somiat amb la victòria quan l’àrbitre, ja en el temps l’afegit, ha assenyalat penal per una falta fora de l’àrea sobre Hernán Pérez. El VAR ha arreglat l’espifiada de Javier Alberola i els blanc-i-blaus, conformes amb l’empat, s’han endut un punt molt suat de Vallecas. La primera victòria a domicili haurà d’esperar.


La Jordina, una celebració entranyable\nde Mari Carmen Grau Ribot\t el 24 abr. 2018\nEls Jordis i les Jordines van celebrar com cal el seu sant aquest 23 d’abril passat. A Andorra la Vella, hi va haver almenys una Jordina que va tenir una festa entranyable. I això va ser gràcies al Flavio i als nombrosos amics que la van voler acompanyar.\nFa poc més d’un any que la Jordina Ridó viu a Andorra i ja hi està integrada a la perfecció. El seu caràcter obert i positiu, i les ganes de gaudir al màxim de cada moment de la vida han fet que s’hagi envoltat de bons amics i amigues que no es van voler perdre l’ocasió de felicitar-la pel seu sant. Prop de 30 persones van venir a felicitar l’homenatjada, que es mostrava encantada d’haver reunit la colla.\nLa particular i glamurosa botiga de moda “The apartment”, regentada pel Flavio, va ser el marc de la celebració, on el bon menjar i el bon beure van ser la tònica de la vetllada. El menjar, obra del Flavio, combinava els “makis” amb uns deliciosos entrepans, amb ell complement d’un llom i un pernil extraordinari. Un pastís amb pètals de rosa vermella –Sant Jordi obliga- va ser el digne colofó de la festa.\nAniversariCelebracióFlavioJordinaJordina RidóSant JordiThe Apartment\nQuan la biodinàmica reuneix l’oli i el vi\nVentura Espot: “Apostem per un casino 100% andorrà”


Espanya – Ilercavònia\n14/12/2013 by Vicent Sanz\nNo vaig fer la mili perquè vaig declarar-me objector de consciència quan tenia 18 anys. De fet, m’hauria pogut esperar a veure-les venir perquè tenia la possibilitat d’anar demanant pròrrogues per estudis i posar-hi uns quants anys entremig. Però vaig fer el pas en aquell moment perquè volia tenir el mínim de relació amb l’exèrcit. Per absència, m’havien portat a casa la cartilla militar i aquell document, un petit llibre blanc amb moltes pàgines per escriure, tret de la que deia que jo n’era el propietari, sentia que, lluny de ser-me d’utilitat, significava servituds desconegudes de les quals estava decidit a fugir. Feia pocs anys que els militars havien intentat un cop d’estat contra la democràcia i la constitució espanyola reconeixia aquest dret (art. 30.2) pel qual, anteriorment, hi havia hagut persones que s’havien fet empresonar en negar-se a complir el servei militar franquista. No se sabia què podia passar però el fet de declarar-te objector significava que passaves a un altre calaix diferent del de la militarització. Vaig anar amb el paper signat al govern civil de Castelló i un policia militar amb el seu casc de calimero i cara de mala hòstia va tramitar-me’l. Bastants anys més tard, quan la bola dels objectors de consciència s’havia convertit en majoritària a l’hora de decidir com respondre a l’obligatorietat de la mili que venia del règim anterior, el servei militar obligatori va ser abolit i aquella fixació heretada, que pareixia inamobible, va desaparèixer.\nL’estat espanyol té una sèrie de trets, que vénen de lluny, que demostren una contumàcia inveterada davant l’evolució de les coses. Ja és normal que els familiars de víctimes de la guerra civil i del franquisme hagen hagut d’anar a l’Argentina per poder recórrer judicialment a fi que el cas dels seus familiars es revise? Quan s’ha de recórrer a la justícia estrangera per solucionar coses d’aquestes es té l’evidència que el sistema polític d’aquí està tan travat que és impossible que canvie. Vull dir que canvie des de dins. Aquest estat ho farà tot tot, com ara abolir el servei militar obligatori, pilar de la militarització imposada després de la guerra de 1936-1939, per canviar el que siga necessari a fi que el poder continue en les mateixes mans de sempre. I impune. N’estem tenint proves fefaents amb la problemàtica dels bancs. Dirigents d’entitats catastròfiques surten als mitjans de comunicació a dir que han tingut beneficis després que se’ls han abocat milions d’euros que surten de les retallades a les butxaques del comú del poble a fi de tapar-los forats que són com pous sense fons. Així és que el poder continuarà en les mans on és passe el que passe i les relacions econòmiques no tenen alternativa si ho han de decidir aquests àmbits. Passa igual amb l’estructura de l’estat. L’edifici de la democràcia espanyola establida a la constitució de 1978 s’ha edificat, entre altres coses, per exemple, sobre la no revisió de casos com el de Salvador Puig Antic, una de les darreres víctimes de la pena de mort franquista. És molt simptomàtic que l’advocat d’una dirigent política catalana del PP en el cas d’espionatge dilucidat recentment és el redactor d’aquella sentència de mort. Ell mateix diu que està tan tranquil pel que va fer i que els tribunals espanyols ja van tancar el tema. Encara ho és més que el firmant d’aquella sentència siga José Utrera Molina, ministre franquista de Justícia en aquell moment i sogre de l’actual responsable d’aquest ministeri, Alberto Ruiz-Gallardón. De manera que els familiars ara s’han encomanat a la justícia argentina. En el mateix cas es troba el judici que va decidir l’afusellament del president de la Generalitat de Catalunya Lluís Companys. La justícia espanyola no el revisarà, així que s’haurà de recórrer a l’estranger.\nSón casos concrets que evidencien com han funcionat les coses a Espanya durant els darrers 35 anys. És evident que la constitució, que tot just ha complit aquesta edat, després del canvi letal relatiu al deute, perpetrat pels partits espanyols majoritaris sense cap més consens, també ha permès molts altres avenços democràtics. Sí, però al preu de mantenir el mànic de la paella en les mateixes mans. Que canvie tot perquè tot seguisca igual.\nI aquesta mateixa setmana s’ha conegut la pregunta de la consulta per la independència de Catalunya. És clar que això sí que es tracta d’un canvi substancial i és per això que la proposta va motivar la major participació de la història en unes eleccions autonòmiques. Del resultat d’aquelles eleccions en va sortir el mandat democràtic de portar a terme aquesta consulta dins del procés polític d’independització. Els dirigents polítics espanyols han dit que no es farà i que no hi ha res a negociar. ¡Santiago y cierra España! que diria el Capitan Trueno. Aquesta és la seua estratègia i la seua perspectiva. El sistema polític espanyol, que ha entrat en una crisi generalitzada, davant aquest moviment recorre al vell principi, que deu ser fundacional, de sostenella y no enmendalla, de manera que dóna a entendre que la consulta no es farà perquè és il·legal i tot plegat no portarà enlloc. En canvi, hi ha experts internacionals que no pensen el mateix. En qualsevol cas, estem assistint a una separació de fet que, salvant les diferències que s’hagen de salvar, és del tot equiparable a una separació de parella. La institució, l’acord (la constitució) ja no compta amb la voluntat de les dues parts i n’hi ha una que no se’n vol saber res. Hi ha persones maltractades per la parella que aquest conflicte el deuen entendre a la perfecció. I hi ha la mentalitat de maltractador que encara contempla la severitat militar com una possibilitat.\nAls anys 80 també semblava que l’objecció de consciència no podia canviar res.\nAquesta entrada ha esta publicada en Política, Societat. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\n← Enric Matalí com a exemple\nPerò mira… →


Com augmentar el rendiment esportiu? | EscolaVitae Cicles Formatius\nHome > Notícies Formació Esportiva > Noticies Educació > Com augmentar el rendiment esportiu?\nCom augmentar el rendiment esportiu?\nUna de les coses que més preocupa a les persones que fan esport és el fet de poder treure-li tot el rendiment possible. Si no ho fem bé, estarem fent esport però no aconseguirem segons quins objectius ens proposem, ja que no és el mateix el fet de fer esport per rebaixar pes, que per agafar múscul o per temes de salut.\nEl rendiment esportiu\nTal com diuen en aquesta web, hi ha una sèrie de coses que s’haurien de tenir en compte:\nCal ingerir suficients aliments: l’exercici consumeix molta energia. Si no volem fer malbé la nostra salut, caldrà que ingerim aliments. No fer-ho potser ens pot ajudar a baixar pes ràpidament, però aniria lligat a terribles conseqüències.\nEls aliments que ingerim han de ser basats en els carbohidrats i en les verdures. Sense els primers no podríem fer pràcticament res, i sense els segons tindríem una mancança vitamínica molt gran. Recordeu que els carbohidrats es poden trobarà l’arròs, avena, llenties, galetes, etc. Les verdures són també una gran font d’antioxidants.\nVigilar amb les proteïnes: ingerir-ne està molt bé, però no han de ser la base de cap plat. Un consum excessiu ens pot ser contraproduent.\nNo passis grans estones sense menjar, i menys si tens previst fer grans entrenaments que puguin suposar un gran esforç. Entrenar amb la panxa buida pot provocar-nos marejos o coses molt pitjors.\nEl mateix amb la hidratació: tingues sempre a prop una ampolla d’aigua (o alguna altra beguda). Cal beure una mitjana de 3-4 litres al dia, ja sigui amb fruita, aigua, begudes diverses o caldo, per exemple. Penseu sempre que si el cos us demana beure és que ja esteu fent tard: cal anar bevent encara que no es tingui la sensació de set.\nTambé cal vigilar amb els complements vitamínics. Moltes vegades en prenem pensant que ens poden anar bé, però sovint no pensem que els propis aliments ja solen tenir tots aquests components. En qualsevol cas, cal observar bé les indicacions d’allò que ens anem a prendre per saber si ens convé o no.


Construint la via | les dones sabem\n← Construint la via\n“Hi ha estats amb legislacions despenalitzadores on la persecució cap a les persones LGTB és molt gran” →\nPublicat el 2 Octubre 2013 per Carme Porta Abad\nArticle publicat a El Periódico i signat conjuntament per:\nCarme Porta Abad, militant d’Esquerra Republicana de Catalunya.\nCarles Rodríguez Herencia, militant d’Iniciativa per Catalunya.\nJordi Miralles Conte, militant d’Esquerra Unida i Alternativa.\nDavid Martínez Sala, militant de la Candidatura d’Unitat Popular\nLes persones sotasignades tenim orígens i experiències vitals i polítiques diferents, però també moltes en comú, la qual cosa ens porta a plantejar-nos reflexions conjuntes i, sobretot, un futur, un país per construir. Som catalans de primera i segona generació que hem format part de la construcció social i nacional i creiem en un futur lliure, però que s’ha de projectar. No som ni ens sentim representants de ningú, malgrat els nexes, les vivències i les reflexions comunes que poden portar algunes persones a fer un reduccionisme.\nEls nostres avis i àvies, per motius diferents, van arribar a Catalunya, ja sigui escapant de la guerra, escapant de la misèria o de la falta d’oportunitats del seu lloc d’origen, diferents en cada cas. A Catalunya no els esperava cap paradís, més enllà del que poguessin construir a base de molt esforç i sacrifici. Un viatge, el que van fer, sense xarxa ni Estat del benestar, ni cap tipus d’assegurança que no fos la seva pròpia voluntat de trobar un futur millor. ¿Inconsciència? ¿Desesperació? ¿Coratge? Potser de tot una mica. ¿Què fa que una persona no trobi cap altra sortida que l’assumpció d’un risc real? ¿Quan aquest enorme risc vital es torna assumible i, fins i tot, preferible abans que deixar que tot continuï igual de frustrant? Segur que no hi va haver temps ni espai per a tanta reflexió. Va ser tot molt més pràctic: aquí no hi ha res per fer, hem de marxar.\nNosaltres som fruit d’aquest repte i d’aquell risc, el que va córrer moltíssima gent que va venir a Catalunya. Gent que s’allunyava d’una societat i una terra que no els oferia cap futur per acostar-se a una altra terra, desconeguda, però que podia representar l’anhelat futur que somiaven per als seus fills i filles. Per a molta gent, això va suposar un nou arrelament. Mai es va contemplar l’opció de tornar al seu poble. Mai l’enyorança de les arrels va ser més forta que el vincle amb el nou present que entreveia la promesa d’un futur millor.\nEl projecte nacional català ha de contenir l’experiència diversa de persones que formem part del país i de la societat catalana, des d’orígens i llengües diferents, i que hem anat convergint en un projecte que abraça una clara i ambiciosa finalitat: construir un Estat. Viure a Catalunya, un país profundament condicionat per l’egoisme d’unes elits de poder, ha estat el nostre eix vertebrador, l’experiència política (diferent i diversa en el nostre cas). La nostra presa de consciència ens ha portat a formar part d’organitzacions polítiques i civils que han fet apostes per fer passos endavant i unir els esforços de totes les persones que volem viure a Catalunya i sentir-nos plenament d’aquest país. I això no sempre ha estat fàcil.\nÉs ara i avui quan nosaltres, fills i filles, nétes i néts d’aquelles persones que van venir buscant noves oportunitats, hem de prendre les decisions que marcaran les nostres vides, però, sobretot, les dels nostres fills i de generacions futures. I és per ells que volem un futur de llibertat, igualtat, justícia social i benestar econòmic. Per això optem per continuar en la línia de ruptura que moltes àvies i avis van iniciar quan van emprendre el rumb cap a Catalunya.\nSort en tenim que aquest és un país de pas, una cruïlla on d’una manera cíclica acaben venint moltes persones que només miren endavant, o bé perquè són valentes per naturalesa, o bé perquè no els ha quedat cap més remei. Sigui com sigui, sort d’aquest plus d’empenta de la Catalunya d’acollida que ha anat nodrint la nostra societat fins avui. Una empenta transversal socialment, racional discursivament i emocional col·lectivament que empeny milers i milers de catalans tradicionalment independentistes, nacionalistes, sobiranistes o federalistes definitivament desenganyats amb un Estat tancat en si mateix, deficitari democràticament i econòmicament insostenible.\nLa Via Catalana ha estat una proposta participativa que ha omplert d’esperança el procés que estem vivint cap a un referèndum d’autodeterminació. L’estratègia és dotar de valor les mobilitzacions cíviques i el reconeixement de la pluralitat d’un poble, un sol poble amb moltes veus, moltes cultures, moltes llengües. Catalunya va formar una enorme cadena d’unió que simbolitzava el poder i la força d’aquelles persones que s’ajunten per defensar l’exercici de la democràcia, per aguantar les sotragades que, sens dubte, dificultaran el nostre avanç i per defensar el dret de tot un poble a decidir el seu futur. La mobilització creixent (des de la retallada de l’Estatut) i la unitat de moltes persones ha fet possible un nou escenari polític en el qual molts han de tenir la valentia de reconèixer l’avanç que la mobilització ha significat.\nLa realitat catalana és diversa i la reconstrucció s’ha anat dificultant i dividint pels estats. Els orígens culturals són molt diversos i s’han anat consolidant des de la construcció popular. Moltes persones, com nos-\nEls nostres avis van emigrar a Catalunya i, contra tot pronòstic, hi van construir el seu futur dignament, van tirar endavant. En podem donar fe. Nosaltres, com a descendents que en som, d’alguna manera tenim l’oportunitat de tornar-ho a fer. La nostra participació en la via ha estat un pas, ni el primer ni l’últim. S’ha d’anar marcant i assumint reptes des del consens, i sumant més gent per exercir la democràcia. Però sense renúncies.\nAquesta entrada s'ha publicat dins de Independentisme i etiquetada amb #vullvotar, classe treballadora, drets socials, Estatut, independència, llibertat d'expressió, Politica General, Referèndum. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Balanç d’una festa tranquil.la | Balanç d’una festa tranquil.la – El Cancell 2.0\nribes.org > El Cancell 2.0 > cultura > Balanç d’una festa tranquil.la\n25 Gener 2003 culturafesta major, foklore, Jaume Gómez, sant pau 2003, societat, tradicióadmin 238\nPetits incendis sense importància i molta participació caracteritzen els moments culminants de la celebració.\nEl repic de campanes, les gralles i la traca van donar sortida a una festa que s’ha caracteritzat per la normalitat i l’alta participació. Així, la cercavila infantil de la vigília no va tenir altre contratemps que un petit incendi en una tanca de bruc del carrer d’Eduard Maristany. A la ballada de bastons per les masies no es va cremar res -que se sàpiga- i es va ballar molt amb les músiques recuperades diumenge passat. A la cercavila de la tarda, en canvi, es van encendre les tres palmeres de davant del Quo Vadis. Els bombers, en una espectacular actuació, van apagar-les de seguida i van mullar la multitud. Alguns comentaven, jocosos, que semblava que fos l’estiu. Després de la ballada conjunta de balls de bastons els diables grans van dir els versos, la primera part dels quals va ser un homenatge al gran versificador que fou Jaume Gómez. El ball de vigília va ser tòrrid i, segons s’explica, els cubates anaven en dansa, potser per celebrar que la Greis havia fet el cim.\nLa matinal, la més freda dels últims anys, ha estat breu, solitària i emotiva; si fa no fa, com cada any. Els entrepans de l’esmorzar eren bastant bons, especialment els de xoriço; els sabres tous, però no pas prou. Dit sigui de passada una senyora que ha vist els sabres a la pastisseria ha dit: mira que maco, una P de Pau. L’anada a Sant Pau ha estat bastant afortunada: les digníssimes autoritats han arribat a l’hora del sermó, que ha anat a càrrec de mossèn Pere Sitjà, el vell rector de la Geltrú. El presbiteri de l’ermita feia impressió: hi havia quasi una dotzena de capellans i el feligresos anaven bastant mudats, cosa que sempre és d’agrair. Fora, s’ha tirat un pilar de quatre que ha anat molt bé; en Tore pot estar content. Després, quan s’han acabat de cantar els goigs, l’ermità ha ventat la campana amb gran alegria de la canalla i dels grans escampats per la muntanya. Els músics han interpretat algunes peces, els pirotècnics han disparat els morterets i en Peco ha encès el ceptrot: només s’han cremat algunes romegueres, circumstància que, segurament, el propietari valorarà de manera positiva. Els balls han fet el recorregut de baixada, mentre alguns dels regidors passaven contrits per davant de Sant Pau Xic per allò que hi haurà eleccions i no saben del cert si tornaran a tenir l’honor de cloure tan singular desfilada.\nCom que era dissabte hi havia una gran gentada tant a la Creu de Missió com a les Parellades i a la mateixa plaça de l’Ajuntament. La traca, que s’ha tallat una mica, ha enerbat els ànims de la multitud que ha assistit a una exhibició bastant àgil, amb el balcó curull de polítics. Els últims han estat els diables, però abans feia goig de veure el drac i l’altre drac, els gegants però no els altres gegants, cintes, cascavells, cercolets, panderetes, panderos, pastors, gitanes i balls de bastons. Després cadascú ha marxat cap a casa seva perquè el rostit no podia esperar i, de fet, pels carrers ja se sentia una inconfusible aroma barreja de cuina, carretilla apagada i cubata de la nit anterior.\nAra tothom dorm -menys un servidor, sempre amatent a explicar l’actualitat trepidant- i aquest vespre hi haurà el ball i com comentava l’arxiprest Bardoy a uns quants bastoners: aquesta vegada no s’ha complert la tradició; ha fet bo per Sant Antoni i ha fet bo per Sant Pau. Doncs tal dia farà un any!\n← Comença la precampanya\tModifiquen de nou la carretera de Canyelles →


van de Blues: Blind Lemon Jefferson, el misteriós pare del Texas Blues. Google\nBlind Lemon Jefferson, el misteriós pare del Texas Blues.\nSabíeu que Blind Lemon Jefferson és un dels grans del blues? Sabíeu que ha influït en molts artistes de blues i rock? Sabíeu que la seva vida està envoltada de misteri?\nEl texà Blind Lemon Jefferson és un bluesman tan important en la història del blues com ho és Robert Johnson, o potser més, si tenim en compte que en Jefferson va ser una de les referències d'en Johnson. Els dos també comparteixen el fet d'haver tingut una vida curta i envoltada de misteri, cosa que va contribuir a l'aparició més d'una llegenda sobre ells.\nAmb Blind Lemon, d'entrada, ja no se sap la seva data de naixement exacta (el marge va des de 1893 a 1897). Tampoc se saben gaires detalls sobre la seva ceguesa (si va ser de naixement, si era cec totalment). Fins i tot la seva mort no té una única versió. Això ha provocat l'aparició de diferents històries per explicar cada un d'aquests interrogants.\nSobre la ceguesa d'en Jefferson se sap que havia contractat diferents pigalls, o guies, entre ells alguns músics que després també van ser mítics, com Leadbelly o T-Bone Walker. Però també es diu que anava armat i que havia participat en algun tiroteig... Sembla que en comptes de "donar pals de cec" donava "trets de cec"! Doble perill!\nSobre la seva mort, la cosa encara encara és complica més i hi ha versions per a tots els gustos. Uns diuen que va morir enverinat per un marit gelós, d'altres que el van matar quan l'intentaven robar, i també es diu que va morir d'un atac de cor després de ser atacat per un gos. La versió que té més adeptes és que va morir de fred quan es va perdre durant una tempesta de neu, tot i que alguns ho barregen tot i diuen que va morir d'un atac de cor enmig d'una tempesta de neu... El que és segur és que el pobre home va morir!\nOn no hi ha cap dubte és en la seva importància dins de la història del blues. Per començar, se'l considera el "pare del Texas Blues", perquè les seves cançons van definir els cànons d'aquest estil de blues. La seva música també va influir a molts bluesmen posteriors, gent tan important com Robert Johnson, Son House, T-Bone Walker, B.B. King... Algunes de les seves cançons es van convertir en clàssics (per exemple "See That My Grave Is Kept Clean" i "Match Box Blues") que després han versionat molts artistes de rock com Bob Dylan, Carl Perkins o els mateixos Beatles.\nDues dades més de la seva importància i del seu èxit. Va gravar per al segell Paramount, el més important de la seva època, i durant la seva carrera, de només 3 anys (1926 a 1929), va gravar unes 100 cançons! D'altra banda, va ser un dels primers homes en tenir èxit com a cantant de blues, en uns anys on les que tallaven el bacallà eren les dones, com Bessie Smith o Ma Rainey. Encara que ara sembli difícil de creure, el blues gravat va començar amb les dones com a protagonistes principals! That's blues...\nAixí sona "Black Snake Moan", un altre del seus grans èxits i una cançó que segurament té doble sentit. Per cert, va ser la inspiració d'una pel·lícula del mateix nom, amb Samuel L. Jackson i Christina Ricci, estrenada el 2006. Veient la peli, el doble sentit queda més clar...\nFonts: Wikipèdia, "La gran enciclopedia del blues" (Gérard Herzhaft) i "Blues" (Anki Toner).


Clouen les Primeres Quinquennals de la Mare de Déu dels Arquets - Ajuntament de Sant Jaume dels Domenys\nClouen les Primeres Quinquennals de la Mare de Déu dels Arquets\nDiumenge, 7 d’octubre, van cloure les primeres Quinquennals de la Mare de Déu dels Arquets, que es van iniciar el diumenge anterior, dia 30 de setembre, amb la processó de trasllat de la imatge de la Verge des de l’ermita fins a l’església parroquial, presidida per el sr. Arquebisbe de Tarragona.\nDurant una setmana s’han celebrat molts actes de tot tipus, que van incloure celebracions religioses, culturals i populars, entre els quals, la rebuda de la imatge amb la participació dels grups de cultura popular del municipi, com el Ball de Bastons, els Gegants i Gralles, el Ball de Diables i l’Espantarucs.\nEs va fer una exposició de fotografies antigues cedides per el veïnat i de dibuixos fets per alumnes de la classe de religió de l’escola els Quatre Vents, que tenien com a temàtica la Mare de Déu dels Arquets.\nDimarts i dijous es van fer sendes conferències, “Maria, Arca de la Nova Aliança”, a càrrec de Mn. Rafael Serra i Abellà, Delegat Diocesà de Litúrgia, i “Mateu Farina (1990-2009), una vida acompanyada de Maria, Jove testimoni cristià per als joves d’avui”, a càrrec del rector de Sant Jaume, Mn. Xavier Roig i Rovira.\nDivendres i dissabte es van fer concerts a l’església, amb la participació de la Coral Llinyola i la Gornal i dels alumnes de l’Escola de Música Contrapunt.\nDissabte també, va tenir lloc la Missa Rociera amb el cor Aires de las Marismas i en acabar es va fer un multitudinari sopar popular.\nDiumenge al migdia, després de la missa solemne amb cant dels goigs i veneració d ela imatge, es va fer la processó de retorn a la seva ermita.\nÈxit rotund de participació, tant dels que van col·laborar en qualsevol del actes com de públic assistent. L’ajuntament, que va cedir espais i va cooperar en el desenvolupament de les activitats, desitja que l’any 2023 es puguin celebrar les Segones Quinquennals amb el mateix ressò i reeiximent.


Habitatge unifamiliar aïllat a Vallirana - Bau EnginyeriaBau Enginyeria\nHabitatge unifamiliar aïllat a Vallirana\nHabitatge situat en una parcela on coincideixen la bona orientació a sud amb la pendent descendent des del carrer. Això permet col.locar l’edifici amb les peces principals del programa obertes al jardí y les peces de servei a la façana del carrer. L’edifici s’executa mitjançant una geometria cúbica per a remarcar les línies del bloc de formigó blanc utilitzat. Càlcul d’estructura d’un habitatge unifamiliar aïllat a Vallirana. Estructura de formigó amb forjats unidireccionals. Es va realitzar també un forjat sanitari en planta baixa a fi de controlar l’humitat.\nLocalitzacióCarrer Estrella, Urbanització Can Batlle, Vallirana (Barcelona)\nMarquesines parking Llinars del Vallès\nHabitatge unifamiliar aïllat a Viladecavalls


Aliments irresistibles | Blog | XarxaFarma\n1 març, 2018 per XarxaFarma a General, Nutrició\nHi ha determinats aliments que suposen una temptació difícil de contenir. I tots tenen en comú un alt contingut en sucres, greixos o sal.\nAlguna vegada t’has preguntat per què és impossible menjar només una patata fregida, galeta de xocolata o crispeta? Un estudi realitzat per investigadors de la Universitat de Michigan i del centre d’investigació New York Obesity de l’hospital Mount Sinai-St. Luke’s intenta donar resposta a aquesta pregunta i apunta que els aliments amb un alt contingut en sucres, greixos o sal activen el sistema de recompensa del cervell. L’estudi detalla que els aliments altament saborosos fan que les persones se sentin millor, ja que provoquen la producció de substàncies químiques en el cervell com la dopamina. Després de menjar aquests aliments i experimentar el plaer associat amb l’augment de dopamina, ràpidament la persona sent la necessitat d’ingerir-ne més quantitat, amb la qual cosa es crea el que podríem anomenar una addicció. Com a resultat, l’individu continua menjant encara que no tingui gana, i perd el control sobre el seu comportament alimentari, reacció que repercuteix negativament en la seva salut i economia.\nSaciar la gana\nFernando Rodríguez de Fonseca, coordinador de la Xarxa de Trastorns Addictius de l’Institut de Salut Carlos III, també destaca que el que fa que un aliment sigui més addictiu que un altre té molt sentit des del punt de vista fisiològic: quan es té gana es busca un menjar més calòric, com el que conté sucre o greix, que satisfaci d’una manera més ràpida i amb més intensitat.\nXF recomana: Abans de menjar un aliment poc saludable, pensa en els efectes negatius que té per a la salut.\nA la vegada, les situacions d’ansietat o estrès poden conduir a la sensació constant de tenir gana i que la persona acabi picant a tota hora.\nEls experts apunten que els aliments altament processats, a diferència dels naturals, tenen més possibilitats de provocar un pic o pujada de sucre en sang, circumstància que activa certes àrees del cervell relacionades amb les addiccions.\nEls més irresistibles\nEntre els aliments processats que generen una major “addicció” trobem:\n- Patates fregides: són un aliment que només deixem de menjar quan la bossa ja està buida. Solen ser molt addictives per la quantitat de greixos i carbohidrats que contenen, i per la presència de glutamat monosòdic, un potenciador del sabor conegut com l’E-621 i que també desperta la fam.\n- Pizzes: les processades, amb bacó i formatge en abundància, per exemple, contenen gran quantitat de greixos saturats i hidrats de carboni.\n- Xocolata: tot i que el cacau –o xocolata negra– és bo per a l’organisme, el fet que se li afegeixi gran quantitat de sucre i mantega fa que es converteixi en un aliment menys saludable. A més, conté triptòfan (aminoàcid que regula la serotonina o hormona del benestar) i feniletilamina (substància del grup de les endorfines que millora l’estat d’ànim), la qual cosa fa que sigui un aliment molt atractiu.\n- Cafè: la cafeïna té un efecte addictiu sobre el cervell tot i que, sempre que no sigui en excés, els seus efectes poden ser beneficiosos per a la salut.\n- Begudes ensucrades i energètiques: contenen una alta concentració de sucres, i això les converteix en gairebé irresistibles.\nEls dolços: un plaer a controlar\nL’Organització Mundial de la Salut estima en 25 g de sucre la quantitat diària recomanada, establint un màxim de 50 g en els adults. No obstant això, cada espanyol consumeix 70 g de sucre al dia (126,4 g els americans), segons un estudi publicat per Euromonitor. Un altre estudi, elaborat pel Ministeri d’Agricultura i Pesca, Alimentació i Medi Ambient (Mapama), destaca que els espanyols han incrementat el consum de productes de pastisseria, galetes i cereals en un 1,5 % l’últim any, i se situen en 14,09 kg per persona i any.\nL’abús de dolços i sucre pot augmentar el risc de tenir problemes de sobrepès, obesitat o diabetis, entre d’altres. Per intentar reduir-ne el seu consum, els experts aconsellen:\n- Substituir els aliments dolços per altres sense sucre.\n- Elaborar receptes casolanes per controlar la quantitat de sucre, i intentar reduir-la.\n-Per postres, menjar sempre fruita.\n-Beure aigua en lloc de refrescos o begudes energètiques.\n-Evitar fer la compra quan es té fam.


Nova exhibició del waterpolo masculí - Diari de Terrassa\nLa selecció espanyola tancarà la primera fase el diumenge contra Croàcia\nÁlvaro Granados ha estat el màxim realitzador del partit amb quatre gols\nLa selecció espanyola masculina de waterpolo ha sumat aquest dissabte la quarta victòria en quatre partits en el torneig olímpic de Tòquio. El combinat estatal, amb els egarencs Álvaro Granados i Bernat Sanahuja, ha golejat per 16 a 5 Austràlia i està en una situació immillorable per finalitzar primera del seu grup a la primera fase. El diumenge, a les 8.30 hores, disputarà el seu darrer partit contra la potent selecció de Croàcia. Álvaro Granados ha tornat a tenir un paper destacat en el partit. Ha estat el màxim realitzador del matx amb cinc gols.\nEspanya ha anat sempre per davant en el marcador. Ha finalitzat el primer quart amb un marcador de 4 a 2. En el segon temps s’ha mantingut la dinàmica i la selecció ha arribat al descans amb un 8 a 3 que quasi deixava el partit sentenciat. En el tercer període, Álvaro Granados ha marcat dos gols de penal i Espanya ha ampliat les distàncies fins al 13 a 5. En el quart parcial, el jugador egarenc del Barceloneta ha fet dos gols més per confirmar la seva bona ratxa ofensiva en aquest torneig olímpic.\nTemes:Jocs olímpics, Waterpolo


El govern valencià demana que l'Estat "impedeixi" la consulta a Catalunya si no es fa d'acord amb la legalitat\nEl vicepresident assegura que l'executiu d'Alberto Fabra veu amb "preocupació" la situació de Catalunya\nSALVADOR ALMENAR València 13/12/2013 16:11\n260x366 El vicepresident Ciscar demana que l'Estat no autoritzi la consulta. / GENERALITAT VALENCIANA El vicepresident Ciscar demana que l'Estat no autoritzi la consulta. / GENERALITAT VALENCIANA\nL'anunci de la data i la pregunta de la consulta sobiranista a Catalunya també ha estat protagonista a la roda de premsa posterior a la reunió del govern de la Generalitat Valenciana celebrada aquest divendres a València. Preguntat sobre la possibilitat que el 9 de novembre de 2014 se celebri el referèndum, el vicepresident del Consell, José Ciscar, ha assegurat que el govern valencià veu amb "preocupació" la situació, igual que la resta de "governs autonòmics" i també l'espanyol.\nEl número dos del govern d'Alberto Fabra s'ha alineat amb els que creuen que l'Estat hauria d'impedir la consulta si aquesta se celebra al marge de la llei. "El govern valencià demana que no es faci res fora de la legalitat, i que si hi ha algú que pretén fer alguna cosa fora de la legalitat, que l'estat de dret posi en marxa tots els mecanismes necessaris per poder impedir-ho", ha dit Ciscar.\nPreguntat per quina seria la seva resposta als dos apartats de la pregunta pactada per les forces catalanes partidàries del dret a decidir, el vicepresident valencià ha assegurat contundentment: "No caldria que contestés a la segona pregunta".


Un dels més populars neu Palas Recomanació de Richina - Xina, Richina\nUn dels més populars neu Palas Recomanació de Richina\nPesats balanceig de 26 polzades empenyedor de la neu amb 6-polzades rodes i nansa ajustable\nEl balanceig empenyedor de la neu està dissenyat per fer la remoció de neu més ràpid i més fàcil en la seva esquena i les espatlles. Amb aquest disseny no has de preocupar-se per la tensió de flexió, tirar i empènyer perquè el moviment de rodament i el disseny de la pala elimina el dolor que ve amb palejar. Tot el que necessita és un davanter senzilla d'empenta i moviment pivotant.\nAmb la seva vora disseny i raspador del metall còncava, es pot treure la neu amb facilitat en una sola passada. La pala mesura 26 polzades d'ample per 13 polzades d'alt pel que pot aclarir el camí ample ràpida per caminar, o esborrar una entrada més ràpidament que amb una pala tradicional, perquè pugui gaudir de més activitats d'hivern o passar més temps gaudint de calor a l'interior.\nEl mànec ajustable es pot ajustar per a una alçada total que van des de 47-51 polzades que li permet triar la configuració per acomodar millor a si mateix. A més, el mànec és encoixinada per la calor addicional i la comoditat de la mà. A més, la rodadura i pivotant fàcil moviment és cortesia de les rodes de polipropilè d'alta resistència de 6 polzades. Les rodes acanalades els permeten l'adherència a terra i fàcilment fan torns mentre pala la neu de distància.\nCaracterístiques dels Rolling empenyedor de la neu de la pala:\nDimensions: 16.5 "W mànec; 47 "- 51" alçada total ajustable H; del full: 26 "W x 13" H; rodes: 6 "de diàmetre x 2,5" de gruix; 9 lliures\nPala compta amb un mànec d'alumini amb el encoixinat, rodes de polipropilè i la pala amb el metall raspat de la fulla.\nrodes pivotants duradors amb els cants de tracció addicionals llisquen fàcilment al voltant de les vores, voreres i calçades.\nEl mànec telescòpic ajustable li permet obtenir la longitud perfecta per al treball.\nL'angle empenyent estratègica fa que sigui perquè pugui mantenir-se en peu sense mal d'esquena o l'esforç.\nCASL marques recolza els seus productes amb una garantia del fabricant d'1 any per a la compra sense problemes.


El Corte Inglés sol·licita la llicència d'obres a l'Ajuntament de Mataró - tres60.cat\nEl Corte Inglés ja ha sol·licitat a l’Ajuntament de Mataró la llicència d’obres per construir el seu centre comercial a la ciutat. Les obres tenen una durada màxima prevista de 24 mesos i la previsió és que comencin durant la primera meitat del 2012. La parcel·la on es construirà el centre està delimitada pels carrers de Miquel Biada, la ronda d’Alfons XII, el carrer de José M. Torrijos i el passatge de José M. Torrijos, l’antic emplaçament de Can Fàbregas.\nL’edifici projectat comptarà amb quatre plantes d’alçada i cinc soterranis. L’activitat comercial es desenvoluparà en un espai de 38.872 metres quadrats i l’aparcament tindrà una capacitat total de 926 places.\nDes del consistori mataroní apunten que l’arribada de El Corte Inglés a la ciutat suposarà una font de generació d’ocupació, ja que l’empresa estima una plantilla de 860 llocs de treball directes, amb un increment puntual del 10% en campanyes especials de venda, i 140 llocs de treball indirectes.\nNoticia anterior Noticia anterior Més de 500 maresmencs i maresmenques han realitzat el curs en competències TIC aquest 2011\nNotícia següent Notícia següent Aquest divendres serà un dia dominat pel sol a tot el Maresme però amb temperatures baixes


El miratge de la participació als barris | Barcelona al Dia\nTemor en el Turó de la Peira. Treinta y una familias tienen que abandonar su piso en Fabra i Puig por la aluminosis\nValldonzella 12. Patrimonio histórico vs especulación.\nArra, un rectangle\nEl Parc Central del Poblenou s’inaugura enmig de la polèmica\n« L’oferta d’oficines i pisos de luxe es desborda al passeig de Gràcia\n‘No’ municipal a una reclamació dels veïns »\nEl miratge de la participació als barris\nAgost 14, 2008\nLes figures de tècnic en participació o conseller de barri semblen concebudes per evitar que la queixa i la demanda arribi als regidors. La veritable participació inclou informació, consulta,negociació i la possibilitat de participar en la presa de decisions i el dret de vet\nPresidenta de la favb\nQuan l’Ajuntament va anunciar a bombo i plateret la nova divisió dels barris de Barcelona la Favb ja va manifestar les seves reticències. Ens plantejàvem quin era el sentit d’una divisió que ningú creia necessària, tret de l’Ajuntament, i que no responia a una demanda ciutadana. Ens semblava excessiu haver d’aplicar la màxima del “pensa malament i encertaràs”. No obstant, tot ens duia a creure que l’única raó que donava sentit a la divisió era procurar en ella mateixa aquesta mateixa divisió. La divisió i la neutralització de la participació veïnal organitzada als barris.\nLa nova proposta municipal que es resumeix en un text d’un sol foli, tramès a la Favb, pretén tancar el procés encetat ajuntant la proposta d’un “pack de barri” d’una banda amb la dels mecanismes de participació “de barri” per l’altra. Pel que fa al “pack de barri”, la sola proposta ja contradiu l’esperit dels dos documents que s’han treballat fins ara amb l’Ajuntament per donar cos al Pla d’Equipaments. Tant al primer document com al segon, s’establien uns criteris generals per passar de la necessitat sentida o detectada en un barri a un servei i/o a un equipament. S’insistia en la necessitat de no tenir una visió estreta dels equipaments com a pertanyents a un sol barri ni d’agafar-se de forma exclusiva a les ràtios. En un barri d’orografia complicada o amb poc servei de transport públic, com alguns que tenim a la ciutat, l’accessibilitat a un equipament determinat ha de comptar més que el nombre d’habitants. Pel contrari, en altres barris, haurem de pensar que l’àrea d’influència d’un determinat equipament, o com es relacionen i potencien diversos equipaments entre si, té un abast que depassa el d’un sol barri, i aquesta dimensió també pot ser positiva i ajudar a racionalitzar recursos per tal que es distribueixin de forma equitativa i cobrint les necessitats reals de la població. Tornar d’aquest model complex, que requereix avaluar les característiques de la població, les projeccions futures de població, els nous usos del temps, el planejament urbanístic, per posar alguns exemples, a un model basat en el “pack de barri” (no obstant amb una anotació de gran discrecionalitat, perquè que estigui en el quadre no significa que tot es faci a tots els barris) obre les portes a la cultura del Nimby i de la competència i rivalitat entre barris que volem combatre des del moviment veïnal.\nPel que fa als “mecanismes de participació” de barri hem de dir que confirma les nostres pitjors sospites. L’apartat de “participació” preveu la celebració d’audiències de barri, la creació de plans comunitaris de barri, de la figura del tècnic o tècnica de participació de barri i de consellers o conselleres de barri designats i remunerats. Com ja hem manifestat, això, lluny d’apropar la participació als barris pot tenir conseqüències molt negatives per a la mateixa.\nLa proposta de fer un Pla Comunitari a cada barri, a més a més de ser inviable econòmicament pel cost que suposaria, té sentit únicament en aquells barris on el teixit social està afeblit i es donen problemes de cohesió social o bé allà on es plantegen reformes urbanístiques de gran abast. A no ser, és clar que del que estiguem parlant sigui de fer succedanis de plans comunitaris que mantinguin entretinguda la població més crítica.\nLes figures de la o el tècnic en participació o la consellera o conseller semblen concebudes com a pantalles per tal d’evitar que la queixa i la demanda arribin als regidors i regidores. Nosaltres hem demanat sempre la creació de la figura dels consellers i conselleres vinculats als barris, però escollits democràticament, no designats des dels partits polítics. Plantejar la discussió des del barri el que farà serà treure el debat polític de l’àmbit dels districtes, on ha estat fins ara. Promoure la participació prenent com a referència el barri representa diluir les demandes de les entitats veïnals en un seguit de demandes de tipus parcial i immediat (les de la categoria de la “caca del gos” o del “fanal trencat”, per entendre’ns) que ara ja ocupen els primers temps de les audiències dels districtes, on primer s’escolten les queixes veïnals i després es dóna la paraula a les entitats. Representa també trencar les coordinacions transversals de les entitats veïnals i ciutadanes que són de dimensió de districte i sovint de diversos districtes a partir d’eixos urbanístics. Representa, en definitiva, dividir el moviment veïnal. No estem en contra de la participació, però la volem de qualitat. Fa 40 anys que venim participant activament a la vida de la ciutat i no ens fan falta classes de participació impartides per tècnics o tècniques voluntariosos. La nostra experiència mostra també com sota el pretext de fer processos participatius “amplis”, el que es duen a terme són maniobres per neutralitzar les veus dissidents embolcallant-les en gomets i cartulines de colors. La participació en la presa de decisions inclou diversos estadis en un procés creixent de protagonisme ciutadà: informació, consulta, negociació (deliberació), possibilitat de participar en la presa de decisions i el dret de vet o de proposta legislativa. En els processos participatius als quals assistim rarament passem dels dos primers nivells. Tenim un teixit social prou madur com per avançar en la democràcia sense simulacres, de forma clara i decidida. La resta de maniobres només serviran a la desafecció i al populisme.\nThis entry was posted on\tAgost 14, 2008 a 9:50 am\tand is filed under Alcaldia i govern, Participació.


La desena i última edició de la Marxa del Fuji tindrà lloc del 12 al 14 d’Octubre « Infobenissa\n26 d'agost de 2018 No hi ha comentaris\nCartell de la X Marxa del Fuji\nEls participants pernoctaran en l’Alberg La Teixera, d’Agres, des d’on partiran per a realitzar 3 rutes diferents, una per jornada. El característic toc festiu d’aquesta activitat està marcat en aquesta 10ª edició per un tast d’herbero, beguda espirituosa típica d’aquesta serra.\nAmb els 60€ d’inscripció, cada participant té coberts pràcticament totes les despeses per als 3 dies. La informació detallada es pot trobar en l’esdeveniment de Facebook X MARXA DEL FUJI – CLAUSURA. Les inscripcions, limitades a la capacitat de l’alberg, estaran obertes de l’1 al 30 de setembre a la web www.margallo-benissa.es.\nQui s’inscriga entre l’1 i el 20 de setembre entrarà en el sorteig d’un SMART WATCH.\nObertes les inscripcions de la VI Marxa del Fuji (6/10/2014)\nLa IX Marxa del Fuji recorrerà els mateixos passos que el nou recorregut de la Perimetral a Benissa (16/9/2017)\nTot preparat per a la cinquena Marxa del Fuji (11/10/2013)\nMés de 130 persones van gaudir aquest pont de la IV Marxa del Fuji (16/10/2012)


Ens falta un Amadeu Hurtado – Foixblog\nby Lluís Foix • 06/09/2014\nAbans del 6 d’octubre, llibre pòstum d’Amadeu Hurtado\nEn les seves esplèndides memòries Quaranta anys d’advocat, Amadeu Hurtado, parla d’aquell concepte que “ha recordat l’historiador Chastenet, que els pobles espanyols nomes es preocupen de les coses públiques per crisi, és més que una frase perquè responen a una veritat que el polític de la nostra terra no pot desconèixer ni oblidar. Quan Companys es va decidir a fer el gest espectacular de la nit del 6 d’octubre, es va adonar tot seguit que havia obert una d’aquelles crisis emocionals que estimulen les nostres multituds a sentir el gust de l’agitació pels problemes permanents de la nostra vida pública”.\nHurtado té un altre llibre, Abans del 6 d’octubre, un dietari des del 29 de maig fins al 15 de setembre de 1934, en el que relata la seva missió de negociador entre Madrid i Barcelona en aquells complexos dies. Era l’home que negociava entre el govern Samper i el president Companys per tal d’arribar a un acord que evités el que seria inevitable. Fou qüestió de sensibilitats. Ningú pensava que s’arribaria al punt de ruptura que propicià el president assassinat per Franco el 1940.\nCompanys trencà les relacions amb l’Estat de forma expeditiva i abrupta. Les conseqüències són prou conegudes. La rigidesa del govern Rajoy i l’obstinació del president Mas ens poden portar a una situació desagradable per tothom.\nSabem prou bé que es tracta de com fer compatibles els nacionalismes espanyol i català. El fet que el nacionalisme espanyolista tingui per principal enemic el catalanisme polític és perquè des de Catalunya es defensa una idea alternativa d’Espanya. És un problema que arrosseguem des de fa gairebé dos segles.\nFa poc escrivia Valentí Puig que “la rigidesa de Mas no encaixa amb la naturalesa de la política”. Jordi Llovet ho deia de forma més crua: “lluitar contra la ignorància, el sentimentalisme i la capacitat d’empassar-se romanços, elements sobre els quals està assentat, en aquests moments, tot el moviment polític a Catalunya”.\nDes de Madrid no s’entén el que Azaña ja advertia fa 70 anys que “Catalunya diu, els catalans diuen: volem viure d’una manera diferent dintre l’estat espanyol”. Hi ha motius per voler canviar la situació a Catalunya. La sentència del Tribunal Constitucional de juliol de 2010 venia a dir que la voluntat d’autogovern no cap a la Constitució, malgrat que es seguiren tots els passos que preveu la Constitució i l’Estatut d’autonomia establien, resultava que el nou Estatut era inconstitucional. Incomprensible.\nSigui com sigui, caldria que un Amadeu Hurtado anés i vingués cada dia de Madrid a Barcelona. Que passés els missatges i mantingués transitables els ponts. Abans de que sigui massa tard.\nTags:Amadeu Hurtado Azaña Companys Jordi Llovet Mas Rajoy Samper Valentí Puig\n← Ucrania, la Polonia del siglo XXI\nFlorentino es el rival →\n16 comments for “Ens falta un Amadeu Hurtado”\nSr Foix: no sé si ens falta un Amadeu Hurtado…el que sí ens cal és una neteja general i a fons de tot el país, del nostre ,del veí i del món mundial.\n08/09/2014 at 17:42\nTenemos a Jordi Hurtado en TVE con su «Saber y Ganar» que esta muy bien.\nUna prueba mas de que hay vida despues de la politica y que la sociedad civil catalana y las «amplias clases medias de este pais» estan a la que salta (y lo que saltaran) es por ejemplo el oficioso acuerdo al que han llegado los administradores de fincas para instar a las comunidades a que el 9N voten, voten al nuevo presidente de cada comunidad (de propietarios). Sin duda un hito «apustuflant».\nObstinació del President Mas ??….cal tornar a recordar la composició del Parlament Català ??…escollit pel poble, no pas pel President Mas.\nSi, és un problema que arroseguem durant gairebé 2 segles…i encara n’hi ha que pensen que això té sol.lució i cal esperar més.\nDes dell meu modest punt de vista, s’han construit tota mena de ponts per a fer posible l’ entesa….i tots han estat barrats.\nARA ÉS L’HORA !!!…ja n’hi ha prou.\nRosamaria, el problema de la relació de Catalunya amb Espanya ó d’Espanya amb Catalunya no son pas tots els ciutadans de Catalunya o tots els ciutadans de la resta de les Espanyas.\nLa realitat es que tracta mes aviat, de una cuestió d’interessos per aconsseguir el poder i per d’amassar diners i riquesa sense limits.\nDoncs la inmensa majoría de ciutadans espanyols i la inmensa majoría de ciutadans catalans pensem igual.\nPero els que verdaderament ens barren el pas i s’oposent a una entesa justa i raonable, que ens satisfagi i beneficíi a tots els espanyols, incluits a tots els catalans, son precisament els ciutadans d’aqui i els ciutadans d’alla que van de » Bar i de Cenas » desde una concepció de » Peix al cobe «.\nÉs tard…i vol ploure…\nJa no hi ha volta enrere. I no per la voluntat dels politics, sino per la d’un poble maltractat–com la resta dels pobles de l’estat espanyol–que ara ha dit prou.\nCrec que el missatge anterior no es comprensible sense que es tinguin en compte les promeses de Felipe Gonzalez que li va fer guanyar les eleccions de 1985. Va prometre que amb el IVA i la seva repercussió en increment d’impostos posaria en marxa el mandat de la Constitució de una Sanitat Universal. Deia que el cost de Sanitat que suportaven les empreses (superior al 17 per cotitzacions a la Sanitat dintre de la Seguridad Social), es deduiria de les contribucions d’empresa i treballador que constituïen un impost a la contractació. Probablement va ser un factor que li va donar el suport alemany.\n07/09/2014 at 12:07\nTambé ens fa falta restaurar el concepte de las Espanyes preexistent a 1714, probablement una avançada a la Commonwealth britànica. Es clar que ni aquest concepte tindria eficàcia si el dret comú fes diferencies injustes segons els llocs de residencia dels contribuents.\nNo crec que ningú es negui a ser solidari i aquí el vas a vesat.\nEl exemple mes barruer es com el sistema de anivellació territorial que aportava la Seguretat Social a estat desmantellat i amb ell, el sistema industrial del país, camí de convertir-nos en un país de cambres, amb tot el respecte a les professions turístiques.\nPro això sembla que els periodistes no li doneu la atenció que requereix.\nEl cost suportat de la sanitat per les empreses, superava el 17% del mes del 30% que aporten per treballador contractat. Encara esperen, mentre tant, cal produir al estranger.\nPro no ni ha prou. La definició de la Llei de «Contrato de Trabajo», vigent des de República i que ni en Franco es va atrevir a modificar, els grups de pressió empresarials ho han aconseguit. Ara tothom ja ha de ser «Autònom» si vol treballar. I el resultat es clar, a cotitzar el mínim i la baixada de cotitzacions, implica que els fons de la «Seguridad Social» es quedin en calces.\nAm estupor bec com les Comunitats, Nacionalitats, etc. es discuteixen per la assignació de recursos que en primer lloc tindrien que anar a qui realment crea ocupació i sols desprès de corregir els errors històrics, rea signar els excedents amb criteris que estimulin la competitivitat.\nTot això sé que es un brindis al sol, pro no corregir-ho, farà que creixi mes descontent amb la classe política i no ens portarà a cap «Itaca», sinó a un confrontació interterritorial de incerts i gens clars esdeveniments de futur, que una interpretació generosa de la «Constitución» evitaria.\nExacta Josep Ramón. Tens tota la rao. Es la lógica i la veritat.\nPero a n’els que van de » Bar y de Cenas «, no els hi dona la gana.\nI aixis anem. Sense aixeca el cap. Mentrestant ens entretenen amb el » To be or not to be de Catalunya «.\nVan passant els anys i l’atur i el tancament d’empreses segueix.\nPero ells continuen dient …» Hay que hacer… Hay que hacer…»\n07/09/2014 at 10:18\nPenso que el xoc de trens és inevitable, per la falta de voluntat política de Rajoy i companyia en no deixar que els catalans facin us d’un dret tan fonamental com és el de votar.\nSegurament que si des del primer moment no s’hi haguessin oposat, hagués guanyat el NO a un estat propi.\nEn canvi ara, com més oposició hi hagi, el SÍ va guanyant adeptes.\nSigui com sigui, les relacions Catalunya-Espanya un dia o altre han de trencar-se. És un tema que dura masses anys.\nPingback: Ens falta un Amadeu Hurtado, Lluís Foix ...\n07/09/2014 at 07:02\nSr. Foix: No se que ens falta. Pero que tota la culpa es dels altres, aixo es mentida.\nSom inventius, creatius, emprenedors i comerciants.\nDoncs a les hores que ens pasa.\nEm de reconeixer que l’unic que va saber entendre com s’habia de portar la política i les relacions entre els catalans ó ciutadans de Catalunya i els castellans ó ciutadans de la resta d’Espanya va esser l’ex honorable ex President Jordi Pujol i Soley. I ara denostat, deshonorat, criticat, ect.\nPero hem de reconeixer-l’hi els seus merits i per la seva contribució que ha fet possible, els mes de 30 anys de pau a Espanya.\nDe fet tothom tant a Espanya com a l’estranger l’hi han reconegut.\nUn altre cosa no menys important i que no es pot pas passar per alt es la de que, la seva descendencia, pressumtament s’en hagi aprofitat ó beneficiat del nom i del lloc molt privilegiat que ocupaba el seu pare en la política de Catalunya i d’Espanya.\nAra penso que ens falta a tots els espanyols incluits els catalans… » Sentit comú i seny »\nDe fet es fiquen massa amb Catalunya i la seva llengua. Pero hem d’aprendre a superar la falta de respecte que ens tenen alguns dels ignorants, ect.\nPero la resta es molt superable i sabem que ho guanyarem.\nDe fet ens necessitem mutuament i en canvi ens falta el sentit comú i el sentit pràctic que si tenía, en Jordi Pujol cuan gobernaba la Generalitat i s’entenía amb els altres gobernans espanyols.\nDic aixo, pero penseu que no soc Pujoliste ni tampoc de cap altre …Iste.\nSimplement es la veritat i la realitat dels fets, tal com els hem viscut tots.\nI ara pensem ¿ Que ens pasa ?… Doncs que no tenim a cap Amadeu Urtado ó a cap Jordi Pujol.\n07/09/2014 at 07:29\nP.D. Penso que l’ho de Catalunya i Espanya te solució, pero que falta\n…Talent, creativitat per a saber que… cuan un estira l’altre arronsi.\nI tan l’honorable en Artur Mas i els seu equip, com l’honorable en Mariano Rajoy i el seu equip ens están demostran… tot el contrari.\nPero no oblidem pas els 6.000.000 d’aturats i els mes de 600.000 empresaris, grans, petits i mitjans que han hagut de tancar l’empresa i moltissims d’ells tambe están al carrer ó a l’atur.\nSenyors…la política es dialeg i negociació, ect.\nFalta…mes humanitat cap al proxim i menys anar de Bar i de Cenas.\nSobretot cuan es pensa amb el » Peix al coba. «\nFui a la presentación de las memorias de Hurtado hace un par de años. He leído trozos. Un personaje de otra época.la guerra civil la perdió un catalanismo más culto que el que luego ha creado CiU.\nSr.Foix: Hay demasiada tensión en el ambiente…se palpa…\n06/09/2014 at 22:22\nAquests dies vaig notant al carrer, a la feina, i en altres ambients socials com a mesura que s’acosta el 11-S, però sobretot el 9-N algunes persones estan més tenses i una mica més agressives verbalment.\nDit això ho observo tant en el bàndol dels del SI com en el bàndol dels del NO.\nPer sort en els dos grups aquestes persones són minoria.\nJo tinc amics i familiars a banda i banda, fa temps que parlem del tema amb tranquil·litat, reflexionant, aportant arguments, pros i contres que n’hi ha tant si seguim dins d’Espanya, com si sortim i es crea un Estat nou català.\nPerquè aquestes persones som capaços de parlar, argumentar, defensar punts de vista oposats, i no enfadar-nos?\nI en canvi noto altres persones lluny dels meus entorns quotidians molt excitats amb el tema.\nNo serà que hi ha polítics, empresaris, i gent que ara talla el bacallà que li interessa despertar les vísceres, perquè a riu regirat i xoc de trens ells surten guanyant.\nSinó no ho entenc.\nJo vull una consulta, fins i tot per defensar el dret a votar dels que votessin NO a una separació d’Espanya.\nMas i Junqueras aquí i Rajoy a Madrid tenen molt poc marge de maniobra per reconduir el xoc de trens que ve.\nEspero que els ciutadans del carrer no rebem molt impacte del cop i dels danys col·laterals.\nNi en Felipe González ha pogut ajudar en el canvi d´agulles de vies.\nA la Moncloa tenien el timbre espatllat i no li han sentit.\nPensi que vosté mateix ha dit el bàndol del si i el bàndol del no. I si n’hi ha gent del bàndol del no, on són. Tot és molt complicat, molt més del que ens diuen. I, com és diu al futbol, no depenen de nosaltres; depenen de la Ue i d’Espanya. Això de que la voluntat del poble ho pot tot no és garantia de que les coses siguin com pensem, la història ens ho mostra. A més el poble no és una entitat homogenia, donat que tots no pensen igual i canvia al llarg del temps, el poble català de fa vint anys no té res a veure amb el d’ara; n i tampoc tindrà res a veure el del any 2040. No som una realitat estàtica, ni existeix cap nació o imperi etern. Tot es temporal


Empleo OPERARI/A DE MANTENIMENT - GRUP CATALÀ DE TREBALL, ETT\nManteniment d'edificis, preventiu i correctiu.\nAmb coneixements d'aigua, llum, gas i climatització.\nManteniment preventiu i correctiu d'edicifis.\nExperiéncia amb climatització, aigua, llum i gas. (imprescindible)\nCicles Formatius de Grau Mitjà amb titulació de Muntatge i manten. d'instal lacions de fred, climatització i producc. de calor\nPrincipalment 1 setmana amb possibilitats de conti\nDe dilluns a divendres de 8 : 00 a 17 : 00\nFuncions i requisits de la vacant Funcions. Cerquem un operari per realitzar tasques de manteniment preventiu. canvi de motlles, afilar ganivetes de les màquines, ordre i cura de les eines, etc...\nFuncions i requisits de la vacant Funcions. Busquem una persona per fer petites tasques d'operàri de manteniment en una fàbrica tèxtil. Tasques de col.locar i recol.locar material, preparar...\nVisita a obra per detectar actuacions i realitzar estimacions de temps i recursos. Ajudes al responsable directe en l'elaboració d'ofertes o redacció de plans de manteniment. Interpretació...\nFuncions i requisits de la vacant Funcions. Manteniment d'edificis, preventiu i correctiu.Amb coneixements d'aigua, llum, gas i climatització. Nivell d'estudis acabats. Cicles Formatius de Grau...\nAjustament i manteniment mecànic de màquines de teixir, ordir, etc.. Enhebrar les màquines i adaptar... Mecanizado (Imprescindible) Experiencia mínima. 24 mesesAportar experiència com Operari de...


Pa amb oli i sucre: Croquetes de bacallà\nDe nou una recepta de bacallà...un cas d'aprofitament; teniem uns trossos de bacallà sec , no gaire macos i varem decidir cuinar-los així.\nIngredients (unes 15 peces)\n250 g de bacallà remullat i escorregut\njulivert i all al gust\nSi hem de remullar el bacallà, el posarem en aigua freda amb la pell cap amunt tres dies abans. Canviarem l'aigua un o dos cops.\nEl dia abans d'haver-nos-el de menjar, li traurem la pell i les espines, i l'esqueixarem ben petit.\nEn una paella grossa, enrossirem la ceba tallada petita. Quan sigui cuita hi afegirem dues cullerades de farina, els hi donarem un parell de voltes, perquè no estiguin crues, hi tirarem el bacallà ben escorregut, l'all i el julivert ben picadet. Donarem un altre parell de voltes i hi afegirem la llet. Rectificarem de sal i hi afegirem la nou moscada. Remenarem constantment fins que la pasta quedi ben lligada i faci bombolles que exploten a la superfície (volcanets) i la pasta es desenganxi sola de les parets.\nLa posarem en una plàtera ben escampada i quan sigui una miqueta més freda, hi posarem un paper-film de cuina pel damunt, per evitar que faci crosta.\nPublicat per Anirac a 14:37\nEtiquetes de comentaris: aperitius i entrants, bacallà, croquetes, peixos\nHem tingut el mateix pensament. També he fet croquetes però he fet un experiment al coure-les i no les publicaré fins que ho torni a provar.\nM'ha agradat això de fer-les per l'endemà.\n25 de març de 2011 a les 15:01\nQue be!!! M'agrada molt la cuina d'aprofitament, jo també tinc uns trossets de bacallà no gaire macos, potser aprofito i faig el mateix.\n25 de març de 2011 a les 15:51\nm'encanten les croquetes i bunyols de bacallà, però mai me'n recordo de fer-ne... :( A veure si m'animo, les teves tenen molt bona pinta!\n25 de març de 2011 a les 16:24\nUmmm, croquetes de bacallà... una temptació.\nÉs bo deixar-les reposar, sí senyora.\n25 de març de 2011 a les 19:25


GESTIONAR EL FUTUR DE L'ATLETISME DES DE LA GOVERNANÇA\nSi hi ha una competició que pot igualar-se en atractiu als Jocs Olímpics és el Campionat Mundial d’Atletisme. Cada dos anys, proves com la marató, els 400 m tanques, la marxa atlètica, o el salt de llargada i d’alçada, entre d’altres, demostren el seu immens poder d’atracció sobre patrocinadors i mitjans. Però si existeix aquesta competició és sobretot perquè de 108 anys ençà el seu organisme rector, World Athletics, exerceix el seu lideratge i governança. Sempre amb l’objectiu que els atletes rebin una adequada retribució pel seu esforç; que tinguin regles comunes sobre la forma de disputar i equipar-se en cada disciplina; que existeixi un registre dels rècords mundials; i com a organisme que ajuda a prevenir el dopatge. No són reptes petits, i es fan més grans quan considerem que han d’agrupar els interessos i demandes de 214 federacions. Una per cada país del món, amb més membres que la mateixa ONU. Per si tot això fos poc, aquest any a més a més van enfrontar un repte mai plantejat fins al 2020, a causa de l’epidèmia de coronavirus. Coincidir amb la celebració dels Jocs Olímpics de Tòquio 2020.\nLa pandèmia va imposar la necessitat de variar la data dels JJ.OO., que finalment se celebraran un any després de la seva data inicial. El seu nou calendari no només coincidia amb el Campionat Mundial d’Atletisme, també entrava en conflicte amb les dates dels Commonwealth Games, i amb els European Athletics. Tres grans esdeveniments mundials, dirigits al mateix col·lectiu d’esportistes i aficionats, en diferents punts del planeta. Hagués estat impossible acudir a tots, els atletes es perdrien proves, el públic es repartiria en lloc de concentrar-se, i els patrocinadors perdrien interès reduint la seva inversió. Podria haver estat un cop molt fort per a l’atletisme en totes les seves modalitats, però el lideratge i la governança conjunta del Comitè Olímpic Internacional i del World Athletics (WA) van demostrar que són fonamentals les institucions com aquestes per a l’esport, i per als qui el practiquen professionalment.\nL’estratègia adoptada per WA va ser, en primer lloc, fer un pas endarrere davant el COI. Lluny de discutir la seva proposta d’endarrerir els JJ.OO. la van secundar, encara que resultés perjudicial per a ells. Això significava reconèixer el seu paper com a organització de menor entitat. De fet estaven pressionant des de l’ombra, a la recerca d’una bona solució per als atletes, i tractant per tots els mitjans d’impedir que els jocs se celebressin sense públic. L’opció s’havia sospesat, i els esportistes van ser els primers d’alçar la seva veu en contra. Els estadis buits no només perjudiquen l’espectacle, pressionen negativament el competidor, acostumat als ànims i ambient que transmeten les grades. Per no parlar que no tenen la mateixa repercussió mediàtica.\nWorld Athletics no es va acontentar en manifestar la seva opinió com a mètode d’influir a Tòquio 2020. A més a més va començar a reunir-se des del primer moment amb les organitzacions que gestionen els altres dos grans esdeveniments de l’atletisme, la Federació de Jocs de la Commonwealth (CGF) i l’Associació Europea d’Atletisme (AEA). Si els tres endarrerien les seves celebracions un any a causa dels JJ.OO. tots els esdeveniments se celebrarien a la vegada. Novament els atletes no tindrien temps de recuperar-se entre unes proves i les següents, moltes vegades ni tan sols de desplaçar-se fins a les ciutats on s’organitzaven.\nEl 8 d’abril la WA anunciava la solució adoptada: convertir l’estiu del 2022 en 6 setmanes delirants per als aficionats a l’atletisme i els seus patrocinadors, on se succeiran les tres competicions, una darrere l’altra. “Hi haurà tants medallers i nombre de proves reunides com mai abans en la història, fent que les seves modalitats esportives tinguin total protagonisme a escala mundial”. Així de forma tan positiva ho anunciava el president de World Athletics, Sebastian Coe. I és cert que els esportistes han vist en aquesta alternativa una oportunitat, i els patrocinadors i mitjans encarregats de les emissions també. Tots ells han renovat els seus contractes per a les noves dates, en gran part gràcies a la intervenció de la WA. Encara que mai no haguessin competit en dates tan properes d’haver-ho pogut escollir.\nPerò si alguna cosa ens ha ensenyat el 2020 i la seva pandèmia és que no deixa massa opcions. De fet mentre Tòquio i el COI decidien, aquestes tres organitzacions celebraven reunions per videoconferència -a causa del confinament- entre les ciutats que acollien els esdeveniments i les 214 federacions, 70 de les quals formen part també de les europees i altres 50 de la Commonwealth. Al mateix temps intentaven convèncer patrocinadors i mitjans, fonamentals perquè cada esdeveniment tingui repercussió global, que fossin flexibles i donessin suport al canvi de dates. I el fet és que amb el COVID-19 hem rebut una valuosa lliçó d’aquests nous temps, relativa al lideratge i la governança esportiva: cal anticipar-se per ser capaços d’adaptar-nos ràpidament als canvis. És la diferència entre el fracàs i l’èxit, i ho serà per molt de temps.


Dos nous casos de coronavirus a Catalunya eleven a sis els afectats\nPla de l'hospital de Trueta a Girona\nEs sumen una dona de Girona i un home de Sant Cugat del Vallès\nActualitzada 29/02/2020 a les 11:32\nUna dona de Girona de 52 anys i un home de Sant Cugat del Vallès són els darrers dos casos nous confirmats per Salut de coronavirus a Catalunya. Amb aquests ja son sis els afectats. La dona treballa a l'Ajuntament segons ha confirmat l'alcaldessa, Marta Madrenas, i és el primer a les comarques de Girona. Actualment es troba confinada a casa en estat lleu i es va contagiar en un viatge a la zona nord d'Itàlia fa uns quinze dies. L'home, s'hauria contagiat després d'haver tingut «contacte íntim» amb un dels casos detectats anteriorment. A la resta de l'Estat s'han confirmat vuit casos a Madrid, deu a la Comunitat Valenciana, sis a Canàries, dos més a les Balears, vuit a Andalusia, dos a Castella i Lleó i el País Basc i un a l'Aragó.\nEl Departament de Salut ha confirmat dos nous casos de coronavirus a Catalunya. L'un és el d'una treballadora de l'Ajuntament de Girona de 52 anys que va viatjar al nord d'Itàlia fa uns quinze dies. La dona es troba en estat lleu i, segons ha pogut saber l'ACN, no està hospitalitzada, sinó que els serveis mèdics l'han confinat a casa seva on guarda repòs. Després de presentar símptomes i trobar-se malament, l'afectada va anar al centre de Salut. Ha estat a l'hospital Josep Trueta de Girona on aquest dissabte a primera hora del matí s'ha confirmat el positiu.\nL'altre cas és un home de Sant Cugat del Vallès que va tenir «contacte íntim» segons ha explicat el Departament de Salut amb un altre cas detectat anteriorment. Es dona el cas que una dona de 58 anys d'aquesta localitat ja va donar positiu per coronavirus i va quedar ingressada a l'Hospital Clínic de Barcelona en estat lleu.\nAmb aquests dos ja són sis els positius per coronavirus a Catalunya, que se sumen als de la resta de l'Estat. De moment, el Ministeri ha confirmat 45 casos. En concret, a la Comunitat Valenciana n'hi ha deu, vuit a Madrid, sis més a Canàries i a Catalunya – amb els dos d'aquest dissabte -, dos a Castella-Lleó, Balears i País Basc i el darrer cas a l'Aragó.\nComenta el contingut : Dos nous casos de coronavirus a Catalunya eleven a sis els afectats


POLÍTICA - 08/11/2018 09:46 / Redacció\nMOLT GREU: L’Estado va subornar el xòfer de Bárcenas per protegir aquets importants dirigents del PP\nDes de l’any 2004, el xòfer va cobrar uns 2.000 euros mensuals durant 2 anys per fer una feina extra que pretenia tapar la corrupció del Partit Popular de manera delictiva. La investigació del cas aporta els noms que estarien darrera d’aquesta maniobra de corrupció d’Estat, que esquitxa de ple a tres dirigents molt importants del Partit Popular, que els hi esclata aquesta trama mafiosa arab que ja no controlen els resorts de poder de l'Estado.\nLa notícia bomba revela que el Ministeri de l'Interior espanyol va subornar amb fons reservats de l’Estado el xofer de Luis Bárcenas amb la voluntat de recuperar documents i enregistraments que s'havia portat el tresorer del PP de la seu de Gènova i que perjudicaven Javier Arenas, vicesecretari general del Partit Popular; a la vicepresidenta del Govern espanyol, Soraya Sáenz de Santamaría i la secretària general del partit, María Dolores de Cospedal.\nLa informació revelada fins al moment relaciona aquest cas amb la documentació intervinguda a Villarejo i que demostraria l'existència d'una xarxa paral·lela de la policia que va seguir i va investigar, extrajudicialment, Bárcenas i la seva família.


Serveis per a la indústria surera i vitivinícola - de Maria Taps\nServeis per a la indústria surera i vitivinícola\nEns adaptem a qualsevol necessitat o requisit del client.\nOferim una tecnologia industrial pionera a través d’un sistema propi que es basa en l’aplicació d’una combinació de vapor i aire sec als taps per eliminar aromes no desitjats. Redueix significativament els índex de TCA.\nServei S.I.N Cork\nRealitzem un procés individual i exclusiu que consisteix en un control unitari tap a tap, altament efectiu per a descartar totes les desviacions aromàtiques, incloent el TCA, que poden afectar el teu vi.\nDisseny i marcatge\nAssessorem i creem el disseny i la personalització dels taps. Treballem amb tecnologia làser o amb tinta.\nRentat dels taps\nOferim assessorament específic als nostres clients i professionals del món del vi (enòlegs, bodegues, sommeliers, winelovers...) sobre qualsevol aspecte del suro.\nOrganitzem jornades de formació específiques per al sector vitivinícola sobre els aspectes pràctics i tècnics dels taps de suro.


Targeta Joven Después BBVA | BBVA\nLa targeta de crèdit de BBVA per a menors de 30 anys.\nTria entre diverses formes de pagament.\nPots pagar directament amb el teu mòbil.\nMés de 4.500 caixers BBVA.\nEmesa amb PVC reciclat procedent de residus.\nEstalvia fins a 128 € de mitjana anuals en marques TOP, com Spotify, HBO i Telepizza. Descobreix els seus descomptes a més de 135 països de tot el món.\nAmb la Targeta Después Jove pots comprar el que necessitis i tornar la teva despesa amb flexibilitat. Tria la forma de pagament que vulguis i canvia-la en qualsevol moment.\nLa teva Targeta Jove Después BBVA, més sostenible\nAmb el compromís de combatre els problemes mediambientals, llancem la primera targeta de crèdit sostenible emesa a Espanya amb PVC reciclat procedent de residus.* Hem minimitzat les emissions de CO2 i reduït la petjada de carboni tant en els materials utilitzats com en el transport, la producció i la personalització de les targetes.\nAmb la Targeta Joven Después BBVA obtindràs una sèrie de beneficis addicionals:\nPots comprar sense treure la cartera i encendre i apagar les teves targetes.\nEl teu mòbil és molt més que el teu telèfon. El pots fer servir per pagar si inclous la teva targeta de crèdit Jove a Pagament Mòbil BBVA, Google Pay, Samsung Pay o Apple Pay. No trobes la targeta? Apaga-la i torna-la a encendre quan aparegui.\nCanvia'n els límits quan vulguis.\nPots limitar durant un període de temps determinat l'ús de la targeta de crèdit.\nI també pots utilitzar-la a dèbit.\nAquesta targeta és especialment versàtil, ja que et permet treure efectiu a dèbit en caixers automàtics BBVA del teu saldo en compte (sense comissió) i a crèdit en caixers automàtics BBVA (amb comissió), segons com vagis de diners aquell mes.\nNo et preocupis gaire; inclou assegurança.\nLa Targeta Joven Después BBVA et cobreix si tens un problema de frau o t'atraquen en un caixer (fins a 600 € per sinistre i targeta).\nI ara, sostenible.\nÉs la primera targeta de crèdit emesa a Espanya amb PVC reciclat procedent de residus.* Hem volgut minimitzar les emissions de CO2 i reduir la petjada de carboni des del moment en què es trien els materials fins al transport, la producció i la personalització de les targetes.\n*86% de material reciclat.\nRedueix les teves comissions\nAquesta targeta té una comissió anual per emissió i manteniment de 23 €. T'oferim la possibilitat de no pagar aquesta comissió si compleixes els requisits següents.\nSol·licita la Targeta Jove Después\nTé comissions en caixers la Targeta Joven Después BBVA?\nCaixers d'entitats diferents al grup BBVA a Espanya: per les retirades d'efectiu a crèdit mitjançant targeta en caixers automàtics pertanyents a una entitat diferent del Grup BBVA a Espanya en euros, BBVA repercutirà el mateix import de la comissió cobrada per l'entitat titular del caixer a BBVA. Aquest import serà informat per l'entitat titular del caixer abans de la retirada d'efectiu. Així mateix, BBVA també us cobrarà la comissió per retirada d'efectiu a crèdit mitjançant la targeta indicada en caixers del Grup BBVA a Espanya. Aquesta comissió és addicional a la repercutida per BBVA.\nCaixers del Grup BBVA a Espanya, 0% (mínim 0 €).\nNomés tenir entre 18 i 29 anys i un compte a BBVA. Aquesta targeta està subjecta a aprovació prèvia per part de BBVA.\nSí, pots triar la forma de pagament que et vagi més bé en cada moment.\nQuè passa si em passo del límit un mes?\nCom funciona exactament l'assegurança d'atracament en caixers?\nAquesta assegurança et cobreix en cas d'atracament fins a 15 minuts després que hagis utilitzat el caixer (té una franquícia de 30 €).\nGaranteix l'abonament a l'assegurat de la pèrdua que pugui patir com a conseqüència de l'atracament o espoliació de diners en metàl·lic sempre que hagin estat extrets d'un caixer automàtic utilitzant la targeta emesa per BBVA.\nPuc demanar una altra targeta associada al mateix compte?\nSí, pots demanar una targeta associada al teu compte per a una altra persona. Té un cost de 23 €.\nComissió anual per emissió i manteniment de la targeta de crèdit: 23 €. Consulta si et pots estalviar aquesta comissió en el contracte del teu compte.\nContractes la Targeta Después Jove amb un límit de 1.500 €. Aquest mateix dia, per exemple l'1 de maig, fas una compra amb el mateix import i tries fraccionar-la en 12 mesos. Això és el que hauràs de pagar:\nLa primera quota serà de 45,19 €, i inclou només interessos i la comissió anual per emissió i manteniment d'una targeta de crèdit, que és de 23 €.\nL'import total a pagar serà de 1.683,53 € i la TAE serà del 22,79%.\nComissió anual per emissió i manteniment d'una targeta de crèdit: 23 €. Consulta si et pots estalviar aquesta comissió en el contracte del teu compte.\nContractes la Targeta Después Jove amb un límit de 1.500 €. Aquest mateix dia, per exemple l'1 de maig de 2020, fas una compra amb el mateix import i tries fraccionar-la en 6 mesos. Això és el que hauràs de pagar:\nLa primera quota serà de 348 €, i inclou la part de capital, la comissió de gestió d'ajornament, que és del 5% de l'import finançat, i la comissió anual per emissió i manteniment d'una targeta de crèdit, que és de 23 €.\nL'import total a pagar serà de 1.598 € i la TAE serà del 25,77%.\nLa primera quota serà de 387,50 € i inclou la part de capital, la comissió de gestió d'ajornament, que és del 4,30% de l'import finançat, i la comissió anual per emissió i manteniment d'una targeta de crèdit, que és de 23 €.\nL'import total a pagar serà de 1.587,50 € i la TAE serà del 26,85%\nLa primera quota serà de 452 € i inclou la part de capital, la comissió de gestió d'ajornament, que és del 3,6% de l'import finançat, i la comissió anual per emissió i manteniment d'una targeta de crèdit, que és de 23 €.\nL'import total a pagar serà de 1.577,00 € i la TAE serà del 28,39%\nSi no haguessis de pagar la comissió anual per emissió i manteniment d'una targeta de crèdit, l'import total seria de 1.554,00 € i la TAE del 19,09%.\nLa primera quota serà de 566,50 € i inclou la part de capital, la comissió de gestió d'ajornament, que és del 2,9% de l'import finançat, i la comissió anual per emissió i manteniment d'una targeta de crèdit, que és de 23 €.\nL'import total a pagar serà de 1.566,50 € i la TAE serà del 30,89%\nL'import total a pagar serà de 2.188,98 € i la TAE serà del 21,96%\nEn el càlcul de la TAE i en l'import total a pagar s'ha tingut en compte la comissió d'emissió i manteniment de la targeta, de 23 €, que es cobra anualment.\nIMPORTANT: Amb el sistema de liquidació de la Targeta Joven Después BBVA, no sempre és possible l'amortització del crèdit al cap de 48 quotes mensuals constants, perquè l'import mínim a amortitzar és del 3% del saldo disposat. Això vol dir que, cada mes, pagaràs la més gran de les quantitats següents:\nSi contractes aquesta targeta i el mateix dia, per exemple l'1 de maig de 2020, fas una compra de 1.500 euros i decideixes pagar una quota de 37,68 euros el dia 5 del mes, l'import total a pagar en 48 mesos aplicant un TIN del 17,52% seria de 2.111.76 euros. La TAE serà del 22,58%.\nEn el càlcul de la TAE i en l'import total a pagar s'ha tingut en compte la comissió d'emissió i manteniment de la targeta, de 23 €, que es cobra anualment el mes que s'emet la targeta. Aquesta comissió forma part del saldo finançat.\nA BBVA tenim més productes i serveis pensats per a tu.\nTargeta Jove Después


S'allarga la campanya de vacunació enfront la grip — Ajuntament de Ripollet\n/ S'allarga la campanya de vacunació enfront la grip\nS'allarga la campanya de vacunació enfront la grip https://www.ripollet.cat/actualitat/noticies/11588 https://www.ripollet.cat/actualitat/noticies/11588/@@images/image/preview\nS'allarga la campanya de vacunació enfront la grip\nCom en els darrers anys, la campanya de vacunació antigripal s'ha desenvolupat sense incidències i amb un ritme constant. A finals de novembre el percentatge de persones vacunades ha augmentat lleugerament sobre les que ho havien fet l'any anterior a la mateixa data, però encara una part de la població no s'ha vacunat, raó per la qual s'ha decidit allargar la campanya de vacunació antigripal fins al 15 de desembre de 2008.\nLa vacuna antigripal és la millor mesura per prevenir tant la grip com les seves complicacions. En les epidèmies anuals de grip, cada any emmalalteix entre un 5 i un 20% de la població. Aproximadament un de cada quatre processos respiratoris amb febre poden ser deguts a la grip. Les persones que pateixen malalties cròniques poden necessitar ser hospitalitzades en cas de contraure-la. Les vacunes actuals estan molt purificades i no donen quasi reaccions locals ni generals.\nLa vacunació antigripal s'adreça especialment a les persones de 60 anys o més; les internades en institucions; les que pateixen malalties pulmonars i cardíaques cròniques; les diabètiques i les que tenen malalties renals; les embarassades i les immunodeprimides. També es recomana la vacunació a les que poden transmetre la grip a persones d'aquests grups de risc i a les que treballen en serveis essencials a la comunitat.\nLa vacunació es realitza en tots els centres d'atenció primària (CAP), prèvia programació de visita que es pot realitzar:\n- Al telèfon del Call Center 93 728 44 44\n- Al telèfon del vostre centre CAP\n- Al taulell del Servei d'Atenció a l'Usuari del vostre CAP.