Els primers dos mesos del servei nocturn del metro i els FGC atrauen 350.000 nous usuaris La República\nEls primers dos mesos del servei nocturn del metro i els FGC atrauen 350.000 nous usuaris\nLa posada en funcionament, en fase de proves, del servei ininterromput de les línies del metro de Barcelona i les línies urbanes de FGC les nits dels dissabtes i vigílies de festius ha atret, des del 14 d’abril passat, 349.872 nous usuaris, xifra que representa un increment del 46% respecte a la nit d’un dissabte ‘tipus de primavera’ en què el servei estava parat de dues a cinc del matí. D’aquesta manera, el nou servei ha aconseguit en els seus dos primers mesos en funcionament arribar a la previsió que l’ATM s’havia marcat assolir al llarg dels sis mesos que durarà l’experiència, tot i que encara no s’ha decidit que aquest servei nocturn de metro i FGC s’ofereixi de forma permanent.\nD’aquests 349.872 nous usuaris del servei de metro i FGC, un 88%, és a dir, més de 306.000 viatges han tingut lloc en la franja nocturna de dues a cinc de la matinada. Respecte al tipus de transport, la major demanda s’ha concentrat en les línies del metro operades per TMB.\nLes línies 1, 2, 3, 4, 5 i 11 del metro, que durant la franja nocturna de dues a cinc de la matinada tenen una freqüència de pas de quinze minuts, han tingut prop de 327.000 nous usuaris en aquests dos mesos, el que representa un 47% més respecte a abans de l’inici de la prova.\nPel que fa a les línies urbanes de FGC, les 6, 7 i 8, amb una freqüència de pas també de quinze minuts, excepte la L8 que és de vint minuts, han incrementat el nombre d’usuaris un 33% respecte a abans, amb un increment d’una mica més de 23.000 usuaris nous durant aquests darrers dos mesos.\nA banda, l’ús del servei varia també força si es tracta d’un dissabte o una vigília de festiu. Així, les nits dels dissabtes l’augment del nombre d’usuaris ha estat més alt, arribant a ser d’uns 31.700 viatgers més de mitjana respecte als dissabtes abans de l’inici de la prova; mentre que les vigílies de festius l’increment de la demanda ha estat de 16.430 noves validacions de mitjana.\nLa nit amb més afluència d’aquests dos mesos ha estat la del dissabte 28 d’abril, coincidint amb la celebració de la Feria d’Abril a Barcelona, amb un augment de 38.479 nous usuaris, dels quals 31.382 van viatjar entre les dues i les cinc de la matinada.\nLes xifres han estat molt ben valorades per l’ATM, el consorci integrat per la Generalitat, l’Ajuntament de Barcelona i l’Entitat Metropolitana del Transport (EMT), que s’encarrega de coordinar el transport públic col·lectiu de la regió metropolitana de Barcelona. Segons ha destacat el secretari general de transport terrestre de la Generalitat, Manel Villante, els resultats del primer balanç del servei nocturn de metro és ‘més que positiu’, en tant que supera les previsions que s’havia marcat el consorci en el moment en què es va decidir tirar endavant aquesta experiència.\nVillante ha destacat també que el nou servei nocturn en totes dues xarxes ferroviàries s’ha desenvolupat amb total normalitat sense que s’hagi produït cap incident remarcable. En aquest sentit, ha destacat també l’esforç que s’ha fet en els serveis de manteniment i neteja del metro i FGC, així com l’ampliació del servei de vigilància i seguretat entre les dues i les cinc del matí.\nSegons Villante, les dades han mostrat que els clients que han utilitzat el metro i els trens del FGC entre aquesta franja nocturna els dissabtes i vigílies de festius són els mateixos que utilitzaven el servei fins a les dues i a partir de les cinc de la matinada abans de l’inici de les proves. Igualment, les estacions que fins ara eren les més concorregudes ho continuen sent. Aquestes són les de Catalunya, Maresme-Fòrum, Ciutadella i Diagonal.\nEncara no se n’ha decidit la continuïtat\nDe moment, però, el servei nocturn de metro i FGC es mantindrà en fase de proves fins al pròxim 13 d’octubre. A partir d’aleshores, i amb les noves xifres de balanç que s’obtinguin, el consorci de l’ATM valorarà la continuïtat o no del servei. Sigui com sigui, però, mantenir el servei de metro ininterromput tots els dies de l’any és ara per ara impossible, ja que les tasques tècniques i de manteniment del servei, ja sigui de les estacions, les vies o els trens, es fan durant les hores en què el servei està tancat al públic.\nPer la seva banda, el director general de l’ATM, Ramon Sero, ha explicat que aquests darrers dos mesos també ha incrementat el nombre d’usuaris del servei d’EMT del Nit Bus, que es presta tots els dies i que uneix Barcelona amb els municipis de la primera corona metropolitana.\nEn aquest cas, la mesura del servei nocturn del metro ha coincidit amb altres mesures de millora del servei de bus nit, que ha incrementat la seva freqüència de pas als vint minuts. Segons els primers resultats, ha afegit, tot i que aquest servei de busos nocturns ha disminuït sensiblement en nombre d’usuaris els dissabtes a la nit, en general la demanda d’aquest servei durant la resta de dies s’ha incrementat de forma important.


Serveis de Jardineria Jony | BELLATERRA.CAT\nPosts Tagged ‘Serveis de Jardineria Jony’\nBELLATERRA NATURA: El mes d’abril s’inicia la temporada de fumigació d’horts i jardins\nPosted in Bellaterra, tagged bellaterra natura, Fumigació, Horts i Jardins, Serveis de Jardineria Jony on 6 Abril 2021|\nServeis de Jardineria Jony fumigant zones verdes al Vallès Occidental\nA diferència d’altres èpoques de l’any, la primavera constitueix una de les que més cura reverteix sobre l’estat o l’aspecte de les zones verdes. Tant si es tracta d’un jardí públic com privat o un hort, durant aquest període és fonamental que s’atenguin amb correcció i amb els productes adequats totes aquelles plagues que puguin arribar a danyar la imatge dels nostres arbres o plantes .\nDe fet, una de les principals raons per les quals les empreses de fumigació de jardins ( veure aquí ) inicien els seus tasques de desinfecció a partir del mes de març és perquè es tracta del període en què comencen a brollar i florir els organismes vegetals . Per això resulta fonamental que a l’fumigar jardins es tinguin molt en compte tant els temps d’actuació com els mètodes de control més adequats per frenar aquest tipus de plagues.\nAranyes, cargols, llimacs o pugons. Qualsevol d’aquests insectes pot convertir-se en el principal enemic públic de el bon aspecte de qualsevol jardí. Per aquest motiu, abans d’iniciar la fumigació, resulta de vital importància que es coneguin els tipus d’insectes que poden perjudicar la imatge de les nostres zones verdes. A nivell municipal, quan els tractaments es duen a terme en parcs públics, és indispensable que el control de plagues estigui datat, sobretot a l’hora d’evitar possibles infeccions i de millorar la salubritat de l’entorn urbà .\nEntre les eines utilitzades per obtenir aquest fi, les empreses de fumigació de jardins (veure empresa de fumigació de jardins) utilitzen polvoritzadors adaptats a les dimensions de la zona verda a tractar. Poden emprar des dels típics ruixadors manuals fins els que incorporen canons micronebulizadores per fumigar grans distàncies, ja que aquests permeten que la substància utilitzada impregni qualsevol zona de la planta sense provocar una dispersió ambiental de l’insecticida utilitzat.\nBrots de til·ler de Bellaterra|BELLATERRA.CAT\nPRODUCTES BIODEGRADABLES PER A UNA FUMIGACIÓ SOSTENIBLE\nEntre les principals mesures que es recomanen dur a terme a l’hora d’iniciar el control d’aquest tipus de plagues es troba sens dubte la necessitat d’utilitzar productes que es descomponguin de manera natural sense danyar el medi ambient. A més, per garantir la reproducció i la regeneració d’aquells organismes vegetals que s’han vist danyats per la plaga, poden utilitzar adobs foliars, que gràcies a les seves propietats li tornaran a jardí el seu millor aspecte primaveral.\nServeis de Jardineria Jony ☎ 640 522 082\nFont: Gaspar Sala, Tot Hort i Jardí\nSERVEI DE CONFIANÇA: Trampes efectives anti rates instal·lades per Serveis de Jardineria Jony\nPosted in Bellaterra, tagged Serveis de Confiança, Serveis de Jardineria Jony, Vallès Oriental, Vallés occidental on 1 Abril 2021|\nFrancesc, professional de Serveis de Jardineria Jony, supervisant les trampes anti rates|CEDIDA\nServeis de Jardineria Jony ha instal·lat una línia de trampes anti rates de a un jardí del Vallès amb galliner, atrapant 60 rates que acudien habitualment per menjar-se el pinso de les gallines. La bona feina no té fronteres!\nServeis de Jardineria Jony |FOTO: BELLATERRA.CAT\nSERVEIS DE JARDINERIA JONY\n🌳 Demaneu el vostre pressupost sense compromís 🌲\n☎ i WhatsApp: 640 522 082


Els triomfadors d’Horrorvision | Batec de Cultura\ndes. 2011\tLeave a Comment\tEls triomfadors d’Horrorvision\tFa uns dies us varem informar sobre la celebració a Barcelona del tercer festival de cinema d’horror trash i de sèrie B, l’Horrorvision. Doncs bé, uns dies després us volem fer coneixedors dels guanyadors dels tres premis que es van atorgar: l’Horrovision, dotat de 200€, al millor curt; el Monstermania, que consta de 100€ en productes i el Sangre, dotat de 50€ en productes i que premia els millors efectes especials.\nEl guanyador del primer premi ha estat José Chillon pel seu curt “Decapoda Shock”.\nEl guanyador del segon premi, el Monstermania, va ser per a Pedro Florencio i Fernando Alle, pel seu treball “Banana Motherfucker”.\nI finalment, el premi Sangre va ser per a David Tutusaus, per “Venganza Maligna o Baño de Sangre II”.\nEls premis honorífics van ser per a Lloyd Kaufman, pare de la productora Troma, i per a Lee A. Marquardt, en reconeixement al seu esperit trash i per a Billens Subhumanoide, per transmetre l’essència de terror dels ’80 a les noves generacions.\nEn primer pla, el matrimoni Kaufman i en Jordi i la Sol, encarregats del festival. Fotografies cedides per La Oscura Ceremonia.\nUs fem saber que el quart Horrovision tindrà lloc el 30 de novembre i l’1 de desembre del 2012.\nPosted in Calaix de sastre and tagged Cinema, horror, Horrorvision, serie B, trash\tSingle Post Navigation\t← Older Entry\tNewer Entry →\tDeixa un comentari Cancel·la la resposta\tEscriu aquí el comentari...


Kenophobia, la dansa torna al Teatre Chapí de Villena - LOBLANC\nKenophobia, la dansa torna al Teatre Chapí de Villena\nContinuen les propostes de dansa que el Teatre Chapí ha programat per a aquesta tardor dins del projecte Dansa a Escena 2021. En aquesta ocasió, el col·lectiu basc Óssa+Mujika ens presenta la seua producció més ambiciosa i reeixida “Kenophobia”, espectacle que va ser seleccionat per a formar part del prestigiós festival Dansa València 2021 i va tancar el Festival Madrid en Dansa la passada primavera. La cita: el divendres 26 de novembre a les 20’30 h.\nDe la trobada artística entre Jaiotz Óssa i Xabier Mugica ha nascut aquesta proposta de dansa contemporània. La suma dels seus dos mons creatius, és la que els permet narrar totes aqueixes històries visuals, recollint les imatges que ronden als seus caps, donant-los forma i sentit i portant-les per fi a escena utilitzant tant el moviment com el format audiovisual, i la música electrònica del Dj Koze – XTC.\nEn Kenophobia els blaus són molt blaus. La llum natural no ho és, i els ballarins recreen una realitat falsa construïda amb retalls inservibles de felicitat. Tot succeeix sota un cel buidat, insistentment blau i idíl·lic per a la majoria, però que es converteix en una gran tragèdia per a un kenofóbico. “La festa ha acabat, la gent ha marxat i tot està buit. És llavors quan comence a sentir la por”. En el camp dels diferents tipus de fòbies, existeixen aquelles en les quals es té un temor irracional i irrefrenable davant situacions concretes, com és el cas de la kenofobia, que significa por al buit. És una por directament relacionada amb la por a la soledat.\nDurant els cinquanta minuts que dura la proposta, cadascun dels personatges ens mostrarà les seues pors i inseguretats, arribant a ser capaces de cridar els seus traumes i celebrar-los davant el públic. Kenophobia és una obra on les imatges estan carregades de simbolisme, en el qual predomina el llenguatge físic i el moviment dinàmic i enèrgic.\nAquesta proposta ha sigut inclosa en el programa FIC 2021 (Front d’Iniciatives Contemporànies) organitzat per la Casa de la Cultura la setmana del 25 al 28 de novembre.\nAdreça: Jaiotz Óssa + Xabier Mujika\nDramatúrgia i escenografia: Jaiotz Óssa\nIntérpetes: Oihana Varela, Noel Quintela i Jaiotz Óssa\nDuració: 50 minuts sense descans\nEntrades des de 6€\nDivendres 26 de novembre 2021. 20’30 hores.\nLa poesia del Striptease Verbal en Viva La Pepa torna en septiempre\nEl Insitut Gil-Albert homenatja el pintor dianense Domingo Llorens en el cicle ‘Descobreix una Obra d’Art’


Esgrima històrica a Barcelona\nGlobal icon-chevron-right Espanya icon-chevron-right Barcelona icon-chevron-right Esgrima històrica a Barcelona\nAgafeu espasa llarga o ropera i lluiteu com ho feien al segle XV i XVII\nPer Carlota Martí (Lymbus) Data de publicació: dimecres 15 març 2017\nEsgrima històrica. Anem un bon grapat d’anys enrere però amb els peus al present per descobrir l’esgrima que es practica amb els segles XV, XVII o XIX al cap. “Quan em pregunten què faig primer dic que esgrima i, després, afegeixo que és històrica, és a dir, amb armes més antigues i a partir de tractats històrics”. És l’Oriol Salvador, un dels membres de l’Associació Catalana d’Esgrima Antiga (ACEA) i prebost d’armes a la Sala Duo Bellum (Ramon Turró, 11. Ciutat Vella). Ell quan era petit practicava esgrima esportiva –‘les espases m’agradaven molt!- però li faltava alguna cosa, un essència més històrica i així es com es va enganxar completament a l’antiga. Essencial? El rigor històric! Ara, atureu-vos un moment i no li pengeu encara l’etiqueta d’avorrit!\n“No només agafem espases i les movem. Mirem històricament com ho feien, seguim els tractats... hi ha molt per rascar. Fem tornejos, fem combats però el més important és acostar-nos a com ho feien els nostres avantpassats. L’objectiu no és només sumar punts i prou”. Vaja, en comptes de dir que fan un esport amb un reglament orientat a la competició, ells diuen que fan un art marcial, una activitat física on utilitzen les armes acostant-se el màxim possible a com s’utilitzaven a l’Edat Mitjana o al Renaixement ens diu Salvador. Estudien, entrenen, lluiten... i descobreixen una pila de coses. Anem per parts? “Al segle XV eren antics però no tontos!”, salta l’Oriol. Amb unes classes d’esgrima antiga s’aprèn, per exemple, que en aquella època hi havia molta tècnica i que les armes eren molt menys pesades del que podem pensar. “Una espasa llarga pesa un quilo i mig. No ens ho inventem! Ens interessa aconseguir i utilitzar repliques que s’assemblin el màxim a les dimensions i pesos d’aquells segles”, remarca l’Oriol. Esborrem ja del cap la idea de que a l’Edat Mitjana lluitaven sense cap!\nLa sala Duo Bellum està gestionada pel Robert Usach, instructor de l’ACEA i principal impulsor del projecte. Aquí treballen sobretot amb l’espasa llarga i la ropera. La primera ens connecta amb el segle XV i la segona el XVII: “És una època on es passa del que coneixien com l’art de les armes a la ciència de les armes. Ja no només interessa tenir bona tècnica sinó que s’analitzen les distàncies, la força... Ens trobem amb textos molt basats en la filosofia i la geometria”, explica l’Oriol. Imagineu-vos-ho, amb cada sessió d’esgrima antiga fareu un autèntic màster en història. Molts s’acosten a la disciplina precisament per això, perquè tenen interès en l’edat mitjana, el segle d’or... De fet, en l’únic en què fan concessions a nivell històric és en l’equipament: “A diferència d’ells, nosaltres no podem assumir certs riscos (riu). Anem amb protecció moderna i amb el cap ben protegit!”. Però, és perillós? ‘Fem combat, sí; donem cops, sí; però sempre ho fem amb control, sabent que som amb un company i tenint en compte que no cal donar un gran cop, amb tocar és suficient”, apunta Salvador. De fet, penseu-hi una mica: si ens ajustem a com lluitaven abans, quan les armes estaven fetes per ferir, amb un simple contacte la feina està feta!\nLa combinació història, espases i art marcial us convenç? Doncs podeu acostar-vos a provar-ho quan vulgueu. L’ideal? Fer-vos amb un pack d’iniciació que dóna accés a quatre classes bàsiques d’espasa llarga o ropera per només 22€. “Amb això ja aprens el mínim per passar a sessions normals i no anar perdut”. A més, ara també fan classes pels petits a partir dels deu anys! Si agafeu per primer cop una de les espases veureu que a les sessions intenten treballar alguna tècnica o principi, explicar-lo i fer exercicis pràctics per assolir-lo. Començareu a poc a poc, i quan tingueu un pel de gràcia provareu amb un combat lent i anireu posant-li una mica més d’intensitat a mesura que guanyeu experiència. Ep, i com es puntua en un enfrontament? “Els dies d’assalt lliure, d’entrenament, és més relaxat però en campionats la idea és fer puntuacions d’1 a 3 per cada cop. Qui rep 3 punts perd i si els dos sumen 3 perquè es toquen a la vegada, els dos perden!”, diu l’Oriol. “Valora-ho com si fos una ferida real: estocades en tors i cap seran les que comptin més”, afegeix en Ferran Marlet, instructor també d’esgrima antiga.\nA Catalunya són uns 150 els que practiquen aquesta disciplina que va començar a moure’s al nostre país ara fa només 20 anys. Les referències? El nord d’Europa i els Estats Units. Ara, en els últims 5 anys han viscut un boom. Per Joc de Trons i derivats? “Crec que més aviat és gràcies a les xarxes socials. Abans la gent ens buscava i ens trobava. Ara ens veuen sense ni buscar-nos”, conclou l’Oriol. Els deixem practicant i marxem cap a casa després de viatjar en unes poques hores uns quants segles enrere i ens preparem per veure i escoltar en bucle el clip ‘Fent amics’ dels Renaldo & Clara. Hi surten espases llargues, roperes, l’Oriol, el Ferran i companyia!


Todoreh: 40 minuts de confort i .........\n40 minuts de confort i .........\nsis hores d'incertesa són les que varem tenir ahir viatjant amb els nostres ferrocarrils, de Barcelona a Figueres-Vilafant i a l'inrevés. Els 40 minuts del títol són els que vam poder gaudir del TGV des de Figueres a Perpignan també anada i tornada per terres de la Catalunya Nord.\nQuan varem decidir anar a Perpignan per visitar Visa pour l'image, vam voler tenir una experiència ferroviària per anar i tornar el mateix dia, enllaçant els nostres FFCC amb el TGV francès. Cal que comenti el fet? Desgraciadament res de nou. Un tren d'anada i tornada amb només una parada a Girona, va trigar dues hores fins a Figueres. A l'anada tot correcte, amb un ai al cor per si no podiem enllaçar, però malgrat la velocitat intermitent, vam arribar a l'hora prevista, doncs només teniem un quart d'hora de marge. Ai la tornada!!!! Com que no havíem d'enllaçar enlloc, el super tren de l'Adif es va permetre el luxe de aturar-se i aturar-se, no sabem a on ja que a l'exterior era fosc i negre, i mitja hora va ser el retard de l'hora prevista. Entenc perfectament les protestes dels pobres usuaris cotidians de rodalies. Gairebé vam arribar a mitja nit i sense cap tipus de disculpa. Un tren amb propaganda de "enlace internacional". Això si, durant el trajecte va passar el clàsic revisor, i donava les "gracies" en castellà, català i anglès! Tot una novetat!\nCom a contrapunt, el TGV que venia de París, pels altaveus de l'estació de Perpignan, van anunciar en tres idiomes, francès, català, i castellà d'un possible retard d'entre cinc i deu minuts amb una disculpa als passatgers, la qual cosa no es va produir i el tren va arribar a la seva hora.\nNova estació de Perpignan\nRecordo que quan la dictadura i feiem les escapades a la Catalunya Nord, ens agradava entrar a un país on les coses funcionaven. Ara després de més de 30 anys, continuen funcionant, i amb grans diferències encara amb el nostre país, i això que el sud de França, respecte al Nord, és el lloc més "deixat de la mà de Déu", diuen....\nLa ciutat amb força activitat comercial i de visitants, ens va acollir com sempre amb el seu tarannà habitual. Varem caminar molt, d'exposició en exposició, varem dinar en un restaurantet centenari que varem trobar a la ciutat vella, un espai que ens va agradar pel seu estil bohemi.\nTambé vam descobrir el Palau Pams, que albergava precisament una de les exposicions relativa als fets de Tunísia, un edifici força emblemàtic del segle XIX de la ciutat, també per haver-hi viscut el polític nord-català Juli Pams que fou Delegat de Franca a la Societat de Nacions.\nEl que si vaig poder comprovar és el fet de la manca cada vegada més, del coneixement del català com a segona llengua dels seus habitants. Si demanàvem alguna cosa en català, la resposta era en castellà, ja que erem visitants "espanyols". El castellà en el servei turístic, és l'idioma amb el qual et responen, malgrat que ens esforcem en parlar una mica de francès. Només una botigueta a prop de la Catedral vaig veure que venien banderes, ases i tota mena de figuretes pintades amb la bandera catalana com a reclam turístic. Per més que els carrers estiguin amb rètols bilingües, i pels altaveus de l'estació anunciin els horaris en català també, i la regió es consideri la catalane, només ha quedat el català com un reducte folklòric. Això podria pasar-nos també a nosaltres, si deixem que el centralisme es vagi apoderant de les nostres arrels.\nCansat i abatuts vam tornar després d'un dia assolellat immillorable.\nPublicat per Marta a 20:42\nEtiquetes de comentaris: exposicions, Perpinyà\nColors de tardor i Tramuntana


La URV crea un nou màster, pioner a Espanya, a partir del mes que ve\nLa rectora Figueras i Antoni Sisó han signat l'acord del nou màster | URV\nSerà de caràcter semipresencial, durarà dos anys i les classes es faran a Barcelona\nRedacció 26/03/2019 15:50h | Actualitzat a 2019-03-26 16:12h\nLa Universitat Rovira i Virgili oferirà un nou màster sobre les ciències de la salut, pioner a l'Estat espanyol, a partir d'aquest curs acadèmic: el Màster en Innovació en Atenció Primària. Els estudis tenen una durada prevista de dos anys, seran de caràcter semipresencial i s'impartiran a Barcelona, a la seu de la Fundació d'Atenció Primària de la Societat Catalana de Medicina Familiar i Comunitària. La rectora de la URV, María José Figueras, i el president de la fundació, Antoni Sisó, ja han signat l'acord de col·laboració.\nLa directora del nou màster serà la doctora Rosa Solà, qui ha avançat que, amb la posada en funcionament d'aquesta nova branca d'estudis, «busquem l'excel·lència i la internacionalització dels professionals de l'atenció primària». Solà ha mostrat el seu interès per «defugir de les classes magistrals per afavorir l'autoreflexió entre els estudiants», ja que considera que cal apostar per «una metodologia docent innovadora».\nEl nou màster de la URV: recerca, formació i gestió des de les ciències de la salut\nEl nou màster de la Rovira i Virgili persegueix els objectius de millorar la gestió en el procés d'atenció primària, en els casos d'incertesa clínica i de prevenció, qualitat i seguretat respecte als pacients. Pretén obrir portes a la recerca des del camp de l'atenció primària, i enriquir la formació i l'aprenentatge del món professional. El nou màster s'adscriu a la Facultat de Medicina i Ciències de la Salut de la universitat pública de Tarragona.\nLes sessions s'impartiran en castellà, tot i que el calendari de classes presencials serà d'una setmana intensiva cada quatre mesos, tal com indica el calendari acadèmic. El curs actual començarà el pròxim 8 d'abril i posarà el punt final amb la presentació i defensa dels treballs de final de màster durant l'octubre de l'any 2020.\nÚltima hora Última hora Àrea Metropolitana Última hora Universitat Rovira i Virgili Última hora ensenyament Última hora salut Última hora María José Figueras Última hora Recerca\nHeu pensat en estudiar cinema? Ara podreu fer-ho a la URV\nATENCIÓ: Un doctor de Joan XXIII, nou president de l'Associació Catalana de Diabetis


‘Retrobestiari’, un llibre que parteix de la il·lusió de començar de zero i ser aprenent de tot – Agrupació del Bestiari Festiu i Popular de Catalunya\n27 de maig de 2022 31 de maig de 2022 Meritxell Bayarri\nJa se sap que la il·lusió ens mou a fer coses, i precisament Retrobestiari és un llibre impregnat d’il·lusió. Aquesta és una de les conclusions a les quals van arribar els ponents en la presentació de Retrobestiari que va tenir lloc el passat dijous 26 de maig a Valls. L’acte es va fer al pati de Sant Roc de l’Institut d’Estudis Vallencs en el marc de la celebració del 50è aniversari de la Unió Anelles de la Flama (UAF).\nEn un espai incomparable, envoltats d’una trentena de quadres del pintor Salva Masana, una a una, algunes de les bèsties més conegudes de Catalunya ens fitaven de reüll a la trentena de persones que vam assistir a la presentació. Tots vam quedar absorts amb les vivències i reflexions d’un dels creadors del Drac de Valls, el constructor de bestiari Lluís Musté, i d’un nen que va assistir a l’estrena de la bèstia un 23 de juny de 1985, l’historiador Heribert Masana, autor dels textos que apareixen en el llibre.\nMasana va explicar que la forma que tenia d’entendre els llibres és que “primer surten amb una ànima, amb una energia. És perquè t’han quedat a dins vivències, records, flaixos que et fan anar cap endavant”. I precisament un d’aquests flaixos és el que recorda de l’estrena del Drac de Valls: “Els que corríem per allà que érem infants, no fèiem fotografies com les d’en Ramon Saumell, però fèiem fotografies mentals i ens quedaven imatges potents. I en aquells moments passaven coses com que altres colles tipus del Vendrell us veien actuar, us miraven i deien ostres això jo ho vull portar a la meva vila, al meu poble”.\nHeribert Masana també va parlar del marc històric de Retrobestiari, que parla d’una època en què “no hi havia ni xarxes socials ni internet ni mòbils, però hi havia molta i molta sensibilitat, potser de vegades més de la que ens pensem i això és el que feia rodar contínuament el país, la cultura i la festa”.\nLluís Musté, com a un dels autors de l’única bèstia que hi havia a l’exposició, un Drac de Valls que no estava sobre cap cavallet, sinó penjat amb cordes (al llibre s’explica per què) va voler destacar les dificultats i traves que es troben avui dia les entitats per poder organitzar qualsevol cosa: “M’agradaria que es tornessin a fer coses una mica amb una sabata i una espardenya, que fóssim aprenents de coses i no anéssim tan pautats per les administracions, per les assegurances i per les normatives, perquè tot això realment ens frena molt i això no és cultura popular”.\nEl constructor de bestiari també va definir la cultura popular com a “gent del poble que fa cultura perquè té una il·lusió i s’ho passa bé”. És per aquest motiu que va voler encoratjar la gent jove a tornar a agafar aquest repte de fer cultura popular com es feia abans.\nLa presentació de Retrobestiari també va comptar amb parlaments de Lluís Bros, delegat territorial de l’Agrupació del Bestiari del Camp-Conca-Priorat, que va destacar el paper de totes les persones que van recuperar la cultura popular durant la transició.\nNorbert Tomàs, per la seva banda, editor d’Edicions Morera, va destacar el valor històric de les fotografies que apareixen al llibre, fetes per en Ramon Saumell, moltes de les quals són de bèsties que avui dia ja no existeixen.\nEncara podeu trobar el llibre ‘Retrobestiari’ a la Llibreria Roca de Valls.\nPresentació de ‘Retrobestiari’ a Valls\nGerard Picó, de la UAF\nHeribert Masana, autor de ‘Retrobestiari’\nNorbert Tomàs, Lluís Bros, Heribert Masana, Lluís Musté i Abel Masana\nLluís Musté, de la UAF\nLluís Bros, delegat territorial del Camp-Conca-Priorat de l’Agrupació del Bestiari\nDestacats2 El Camp-Conca-Priorat General


Jugant amb foc - Cave Canem\n17 abril 2012/No Comments\nEl rei, com tots els mortals, pot cometre errors. La diferència és que segons la Constitució Espanyola, el rei és inviolable i no és responsable dels seus actes, ja que aquests han de ser sempre referendats pel President del Govern o per un ministre. És una lliçó que tots haurien d’aprendre després del desafortunat incident del viatge cinegètic a Botswana. El fet més greu no és que el Rei li agradi la caça de paquiderms. És tracta d’una activitat legal al país on va anar a practicar-la. A mi no m’agrada aquesta afició i entenc molt bé la indignació dels ecologistes, i tampoc és un bon exemple pels nens (i potser ara es pot contextualitzar millor l’accident del seu net Felip de Marichalar i el fa encara més incomprensible i injustificable), però també és cert que la crisi econòmica ens fa analitzar amb una mirada diferent, molt més exigent i crítica, activitats que no fa gaire no ens varen semblar tan greus. Quan l’exjutge Garzón va anar a caçar cérvols amb un ministre de Justícia socialista no es va criticar tant el fet de disparar contra animals indefensos com la inconveniència de freqüentar determinades companyies mentre estaven sub iudice alguns assumptes judicials que podien tenir conseqüències polítiques. Per tant, la gravetat de la excursió reial al país sud-africà rau més aviat en la seva inconveniència política i en el fet que la opinió pública hagi tingut la sensació que no s’havia informat d’aquest tema amb transparència (quin ha estat el cost, qui es feia càrrec de les despeses, qui acompanyava al monarca, si el govern estava assabentat amb detall del viatge i de les activitats previstes…). En definitiva, ens trobem davant una CRISI DE COMUNICACIÓ. I no és la primera que pateix la Casa Reial en els darrers mesos. Ja he escrit en aquest mateix bloc sobre el Cas Urdangarin i els greus errors de comunicació que han comés els advocats del Duc de Palma, però també, de retruc, els assessors de la monarquia. No es pot llançar a la foguera acusant-lo d’una actuació poc exemplar a una persona que encara no està condemnada i mantenir-lo com a membre de la família reial en la foto institucional de la web de la Corona. Pretendre que d’aquesta manera la possible responsabilitat d’Urdangarin no esquitxarà al monarca és absurd, com es demostra dia rere dia. I després de Botswana, sembla que s’ha obert la veda per tractar qualsevol aspecte vinculat amb la Monarquia, adhúc aquells que fins ara semblaven tabús.\nFa uns quants anys que em dedico a la docència i la investigació en temes de comunicació. Fa temps vaig elaborar un decàleg amb idees que vaig trobar en els manuals que tracten aquests temes. Són 10 consells per afrontar una crisi de comunicació. Tots giren al voltant del mateix: transparència, facilitar informació, anticipar-se, reconèixer els errors, si cal disculpar-se i avaluar els efectes per evitar una nova crisi en el futur. En la època del twitter i les xarxes socials la reacció immediata és fonamental. Creieu que la Casa Reial està abordant aquesta crisi seguint algun d’aquests consells? Doncs jo crec que més aviat estan jugant amb foc i el risc de cremar-se és molt elevat. El respecte que la majoria d’espanyols han tingut pel Rei i la Corona al llarg d’aquests darrers anys està en perill i algú hauria de posar-li remei. Algú amb responsabilitat.\nDecàleg per afrontar una crisi de comunicació\n1.- Respondre, calmar l’ansietat, donar la cara\n4.- Proporcionar la informació\n6.- Ampliar els contactes amb el màxim nombre d’afectats\n8.- Reconèixer els errors\n9.- Afrontar els rumors amb dades objectives\n10.- Avaluar després de la crisi\nPublicado en Bloc Comunicació, Comunicació Política, informació\n← Homilíes a TVE


Reduir el consum de plàstics o controlar el malbaratament de menjar són algunes de les funcions\nLes noves tecnologies també han apostat per la cura del planeta i ja s’han creat aplis especialitzades. GETTY\nBarcelonaCada cop hi ha més consciència ecològica i ganes de posar un granet de sorra a l’hora de cuidar el medi ambient. Tot i això, sovint el problema és que un no sap per on començar, ni quines rutines i factors s’han de tenir en compte a l’hora de tenir una vida que sigui més equilibrada en termes de sostenibilitat. Per sort, des de fa un temps les noves tecnologies també han apostat per la cura del planeta i ja s’han creat aplis especialitzades que, de manera fàcil i didàctica, t’ajuden a resoldre tota mena de dubtes en qüestions d’ecologia. N’hi ha de tota mena: des de les que t'ensenyen com aprendre a reciclar fins a les que t'ajuden a deixar de malbaratar aliments, passant per un buscador que localitza botigues on venguin roba sostenible. La llista és llarga, però us deixem cinc propostes, algunes de les quals s’han fet a casa nostra.\n1- Go Zero Waste App, l’aplicació que t’ajuda a comprar sense plàstic\nTot va començar fa poc més d’un any, quan dos barcelonins es van proposar fer la compra setmanal íntegrament sense plàstic. Va ser aleshores quan es van adonar de les dificultats que tenien per aconseguir-ho, i per això van decidir crear Go Zero Waste App, una aplicació que localitza botigues que venen a granel i productes sense envasar a tot Catalunya i Espanya. "Volem que la gent sàpiga que ser sostenible és molt més fàcil del que sembla", explica Martí Morató, un dels fundadors d’aquesta apli, que està disponible tant per a dispositius Android com iOS.\nInspirats en el moviment zero waste o residu zero, els creadors de l’aplicació també plantegen a l’usuari un seguit de reptes per treballar hàbits que van molt més enllà del consum i del plàstic, com utilitzar sabons i cosmètica sòlids, evitar el malbaratament alimentari o aprofitar al màxim tot el que tenim a casa. La segona fase d’aquest projecte, segons expliquen els seus fundadors, és fer créixer el mapa de botigues a granel a tot el territori, i alhora solucionar altres reptes associats a la generació de residus, com el retorn a models d’envasos reutilitzables o facilitar enviaments de menjar a domicili de manera sostenible. "Quan una persona decideix viure sense residus es fixa en tot el que fa: el menjar que compra, els hotels on va o la roba que porta", diu Morató.\nGo Zero Waste és una aplicació que localitza botigues a granel i productes sense envasar. Go Zero Waste\n2- Gratix, regalar el que ja no es fa servir per evitar el consumisme\nDes de feia anys, a José María García, un exdirectiu de Google, li preocupava la tendència de la nostra societat, la qual, tot i desitjar un món més solidari i sostenible, sovint es deixa endur per un esperit consumista. Per això, va decidir deixar la seva carrera internacional en un dels gegants d’internet i va crear Gratix, una aplicació mòbil que funciona com una plataforma en què pots regalar els objectes que no fas servir. "Tots tenim a casa moltes coses que no utilitzem i que estan en perfecte estat, i al final vivim en un planeta on malbaratem molts recursos", diu García, que amb aquest projecte vol evitar que moltes persones comprin coses quan saben que algú els hi pot regalar. Fa poc menys d’un any que ha començat, i la seva valoració no pot ser més positiva: "Veig que la gent és molt més generosa del que sembla, i moltes persones estan regalant coses de valor, com cotxets per a nadons o dispositius tecnològics", assegura el creador, que vol contribuir a minimitzar la producció massiva de productes, amb el problema mediambiental que això comporta. "La gent s'ho passa bé ajudant i regalant coses, i crec que està començant a haver-hi un canvi de comportament a escala global", afegeix.\n3- Ethical Time, per trobar botigues de moda sostenible\nTot i que aquesta plataforma es va estrenar l’estiu passat, la idea es va gestar molt abans, quan Ignasi Eiriz, un estudiant de publicitat i relacions públiques de la Universitat Pompeu Fabra de Barcelona, va decidir deixar de comprar roba a les grans multinacionals i va investigar quines botigues i marques duien a terme pràctiques socials, laborals i mediambientals responsables. Els seus coneixements del tema el van convertir en una mena de "font d'informació privilegiada" per a amics i coneguts, fins que, al final, va decidir crear Ethical Time, una aplicació disponible per a iOS i Android que, a escala europea, et permet buscar i comprar roba ètica a través de més de tres-centes marques i botigues. D’aquesta manera, els consumidors que vulguin adquirir roba elaborada segons criteris de sostenibilitat ecològica i respecte pels drets humans poden trobar, a través d’aquesta plataforma, una àmplia oferta de productes i marques d'acord amb els seus valors. "Són moltes les persones conscienciades, però poques les que actuen en conseqüència, perquè no saben on trobar roba sostenible", assegura Eiriz. De fet, Ethical Time compta amb el suport d’Oxfam Intermón, la Campanya Roba Neta i totes les associacions de moda sostenible d'Espanya.\nEthical Time et permet buscar i comprar roba ètica. Ethical Time\n4- A.I.R-e, un assistent virtual que t’ajuda a reciclar\n¿Tens dubtes sobre a quin contenidor va cada residu? Tot i que cada cop més persones tenen clar com reciclar, hi ha tota una sèrie de dubtes que poden fer que, al final, molts envasos no s’acabin reciclant. Per evitar-ho, l’organització mediambiental Ecoembes ha dissenyat un assistent virtual gratuït anomenat A.I.R-e que ajuda a resoldre tots aquests dubtes. Creat per TheCircularLab, el centre d’innovació en matèria d’economia circular de l’entitat, i desenvolupat per Accenture, aquest xatbot dona resposta instantània a dubtes que van des de a quin contenidor reciclar fins a saber amb quins materials s’ha fabricat cada objecte. Però el més interessant és que aquest assistent artificial no només detecta la veu i el text de l’usuari, sinó que també interpreta les imatges que se li mostren, de manera que pot reconèixer de quin tipus de residu es tracta.\n5- Too Good To Go, per lluitar contra el malbaratament alimentari\nDiversos estudis apunten que un terç del menjar que es produeix a escala mundial acaba directament a les escombraries, i concretament Espanya és el setè país de la Unió Europea que més menjar llença al cubell, amb 7,7 milions de tones. Amb això no només es malbarata el menjar, sinó que també tots els recursos i processos de producció que s’han invertit per produir-lo. Per lluitar contra tot aquest dispendi ha sorgit a Madrid l’aplicació Too Good To Go, disponible per a Android i Iphone, que mostra els locals més pròxims que disposen de menjar per salvar. El funcionament és el següent: els establiments participants posen a la venda a l’aplicació un lot sorpresa amb el menjar que els ha sobrat al final del dia i que està en perfecte estat, l’usuari tria el lot que vol adquirir i paga a través de l'apli i, finalment, recull el lot a l’establiment corresponent. Un concepte que, segons els creadors, vol barrejar la sostenibilitat i l’emoció de no saber quins productes et tocaran.


Alomar Kurz, Elisabeth\nLa meva activitat professional ha estat majoritàriament vinculada a la formació de mestres de la FPCEE Blanquerna. Des del curs 1982 fins a l'actualitat he impartit docència als estudis de Magisteri. Les assignatures han estat sempre adscritas a l'àrea de Pedagogia o bé Psicologia de l'Educació. Els noms de les assignatures s'han modificat en el transcurs dels anys però sempre han estat relacionades amb Pedagogia General, Didàctica General, Educació Especial i Pràctiques d'Ensenyament.\nSimultàniament he compaginat la meva activitat docent amb d'altres projectes educatius, de recerca i gestió.\nExperiència en l'àmbit escolar:\nDurant el curs 1981/82, vaig col·laborar com a mestra auxiliar durant tot el curs escolar, al centre d'educació especial Institut Ortopedagògic del Nen Déu de Barcelona donant suport a la mestra titular.\nEl curs 1990/91, vaig fer una col·laboració al llarg de tot el curs, al centre d'educació especial per a deficients visuals Joan Amades de Barcelona. Vaig fer l'observació i el seguiment d'una nena cega de naixement i escolaritzada al centre, al llarg d'aquell curs, per integrar-la en una escola de Badalona el curs següent.\nEl curs 1992/93, vaig fer el seguiment del procés d'adaptació i de desenvolupament d’una nena amb deficiència visual a l'escola d'integració de Badalona.\nLes línies d'investigació actuals:\nRecerca de la prevalença de les conductes desafiants en centres educatius.\nEl Disseny Universal per a l'aprenentatge i la seva concreció i aplicació als centres educatius.\nCom promoure la competència social dels infants amb trastorns del desenvolupament en contextos naturals.\nLes línies d'investigació anteriors:\nAvaluació de serveis a persones amb discapacitat intel·lectual i qualitat de vida\nL’Adaptació i validació “Support Intensity Scale” a la població infantil amb discapacitat intel·lectual de Catalunya.\nServeis i qualitat de vida de les persones amb retard mental\nAprendre a la universitat en equips cooperatius i L'avaluació de l'aprenentatge cooperatiu a la universitat amb entorns TIC.\nDurant els anys 2007 fins al 2010 he estat col·laborant en un projecte de recerca internacional: YAGISS: Young Adults in Germany, Italy, Sweden and Spainen. Recerca on s'ha analitzat la situació dels joves de cada país i s'han fet estudis comparatius entre països.\nL'any 2000 vaig participar com a avaluadora dels pre-projectes Grundtvig al Centre The Socrates, Leonardo & Youth Technical Assistance Office de Bruseles (BÈLGICA ).\nL'any 1996 vaig participar en un programa ERASMUS on es va treballar el tema: Planning for intensive course in special education. Es va dissenyar i elaborar un material de formació conjunt dels països participants i que va requerir de trobades presencials a Barcelona, Roma entre d'altres ciutats participants.\nDes de juny del 2019, sóc nomenada representant de la Universitat Ramon Llull a les reunions de la Comissió d'UNIDISCAT (Catalunya) i de la Red SAPDU ( Nacional).\nEn el mes de març de 2007 he estat nomenada Coordinadora del Màster Universitàri d’Educació Especial: Atenció a la Diversitat i Educació Inclusiva que la Facultat de Psicologia, Ciències de l’Educació i de l’Esport Blanquerna ofereix dins dels Programes Universitàris de Postgrau de la Universitat Ramon Llull fins al setembre 2015.\nEl mes de novembre de 1996, vaig ser nomenada Vicedegana de Formació Continuada de la Facultat de Psicologia i Ciències de l'Educació Blanquerna. Càrrec que vaig exercir fins al 16 de setembre de l'any 2002. Van ser sis cursos acadèmics en els quals es van portar a cap cinc programes: postgraus i màsters, cursos de formació continuada i d’extensió universitària, organització i gestió de jornades, de seminaris, l'organització de l'Escola d'Estiu Blanquerna i la formació interna del professorat i del personal d'administració i serveis de la Facultat.\nEl mes de maig de 1991, em van nomenar, fins al mes de març de 1995, cap d'estudis de l'Escola de Mestres BLANQUERNA. Va ser un període de gestió que es va caracteritzar per l'elaboració i la implantació gradual d'uns plans d'estudi nous de la diplomatura de Mestre/a (Reial Decret 1440/91 de 30 d'Agost de 1991, BOE 11-10-91). Tot canvi de pla d'estudis suposa una reconversió de professorat, una elaboració de programes nous d'assignatures i uns plantejaments metodològics generals, com el disseny d'un pla d'actuació de tutores i el disseny d'uns itineraris curriculars.\nDes del curs 1988/89 fins al 1990/91, em van nomenar coordinadora de Pràctiques d'Ensenyament dels grups de tarda de l'Escola de Mestres BLANQUERNA. En el transcurs d'aquells anys, es va elaborar un pla de pràctiques comú per a tota l'Escola, així com la creació d'unes bases de dades que facilitessin l'organització general de les pràctiques d'ensenyament.\nDurant el curs acadèmic 1985/86, vaig ser vicecoordinadora acadèmica de l'Escola de Mestres BLANQUERNA i, per tant, membre de l’equip directiu de l'Escola.\nDes de l'any 1985 fins al 1989, el Departament de Formació Permanent de l'Escola Universitària BLANQUERNA em va encomanar la coordinació, l'organització i el seguiment dels cursos de PG en Educació Especial.\nDurant els cursos 1983/84 i 1984/85, vaig exercir com a directora del Curs per a la formació de professors especialitzats en pedagogia terapèutica, convocat per la resolució de la Direcció General d'Ensenyament Universitari d'1 de setembre de 1983 (DOGC de 26 d'octubre de 1983, núm., 375).\nEn el període comprès entre el curs 1977 fins a l’agost de 1982 vaig ser Cap de Secretaria de l’Escola Universitària per la Formació del Professorat d’EGB “Blanquerna, adscrita a la Universitat de Barcelona.\nPer raons dels diferents càrrecs que he tingut i que s’han especificat anteriorment he estat membre de les comissions següents:\nComissió de Postgrau de la FPCEE Blanquerna en el curs 2006-2007i d es del curs 2010-2011 fins al any 2015.\nEquip Directiu de la Facultat de Psicologia, Ciències de l’Educació i de l’Esport Blanquerna, durant els cursos 1996-2002.\nEquip Directiu de l’Escola de Mestres de la FPCEE Blanquerna durant els cursos 1991- 1995.\nComissió de Pràctiques d’Ensenyament de l’Escola de Mestres, durant els cursos 1988 - 1990\nDes del curs 1986/87 fins al 1988/89, vaig ser membre del Consell de Direcció de l'Escola de Mestres BLANQUERNA com un dels quatre professors elegits pel Ple de Professors en aquest òrgan de govern col·legiat.\nDes de la Fundació Privada Vallés Oriental al servei de la persona amb discapacitat intel·lectual em van convidar a participar com a experta externa en la revisió i actualització del Codi Ètic dels professionals de la FVO que va ser publicat al setembre del 2008 com a document d'ús intern.\nEn el mes de setembre del 2008 es va lliurar al Museu CosmoCaixa de Barcelona una Guia breu d'atenció als usuaris , on es donaven orientacions de com adreçar-se a les persones amb discapacitat. Aquesta guia es va acompanyar amb una sessió de formació per als voluntaris.\nDurant el curs 2005/06 he col·laborat en el disseny curricular de la proposta de Màster Oficial d'Educació Especial que la Facultad de Psicologia, Ciències de l'Educació i de l'Esport Blanquerna va proposar a la Universitat Ramon Llull per a la seva aprovació i acreditació dins dels Programes Oficials de Postgrau de la Universitat pel Departament d'Universitats, Recerca i Societat de la Informació de la Generalitat de Catalunya.\nEn aquest mateix curs 2005/06 vaig coordinar un treball de col·laboració entre Cosmocaixa i els estudis de Magisteri de la FPCEE i que va consisitir en l'anàlisi de les activitats i del material de suport que configuren l'Oferta Educativa de Cosmocaixa per a alumnes d'Infantil i Primària, amb l'objecte de treballar propostes d'accessibilitat per a tothom. Els estudiants de l'assignatura van poder escollir acollir-se o no a la proposta que se'ns va oferir. Es va fer un recull dels treballs i es van liurar al Departament Educatiu.\nDurant l'any 2004 vaig fer per petició de la Directora de Cosmocaixa un estudi sobre l'accessibilitat del Museu CosmoCaixa a les persones amb discapacitat. Aquest es va lliurar en format CD i versió paper en el mes d'octubre i va ser presentat a l'equip de gestió de Coscocaixa en el mes de novembre de l'any 2004.\nDurant el mes de setembre de l'any 2003, se'm va notificar que havia estat inclosa en la llista d'avaluadors experts dels programes Sòcrates de la Comissió Europea, fins el 31 de desembre de l'any 2006 (EAC/60/02/686).\nL'any 2003, vaig estar convidada per La Fundació 'la Caixa' per col·laborar com a assessora en el disseny del Projecte Amics capaços, que, en motiu de l'Any europeu de la discapacitat, s'ha dissenyat per a l'entorn virtual d'Educ@lia.\nEl mes de febrer de 1997, vaig participar en el grup de treball de Catalunya sobre l'Informe Delors: 'L'educació amaga un tresor', promogut per la Fundació Santa Maria. Aquest treball es va dur a terme en cinc comunitats autònomes més, i es va recollir en un document que va lliurar el director de la Fundació Santa Maria, Sr. Manuel Iceta, al director general d'UNESCO, Sr. Frederico Mayor Zaragoza, al mes d'abril.El mes d'octubre de 1996, vaig participar com a convidada en una jornada de treball sobre l'avaluació de la qualitat dels serveis d'integració sociolaboral de persones amb discapacitat psíquica, dins del programa de les iniciatives comunitàries Horizon, a la Universitat Pompeu Fabra.\nLa darrera setmana de març de 1996, vaig col·laborar en l'organització de l'estada a Catalunya d'un grup de professors de la Universitat de Manchester que cursaven un màster en Educació especial. Fou una petició que el professor Mel Ainscow va fer personalment a la Institució, en la qual mesos enrere havia participat en les Jornades sobre les 'Necessitats educatives especials a l'aula: cap a una escola per a tothom.\nDes del mes de setembre de 1995 fins al juny del 2000, vaig participar en les reunions de coordinació del COU i de les PAAU del Consell Interunivertsitari de Catalunya, com a representat de la Universitat Ramon Llull, amb veu i sense vot.\nDurant els cursos 96/97 i 97/98 he participat, com a representant de la Universitat Ramon llull, en el Projecte Unesco 'Cap a una escola efectiva per a tots els alumnes', dirigit pel professor Mel Ainscow de la Universitat de Manchester, amb una durada de 100 hores i organitzat des de la Direcció General d'Ordenació Educativa de Catalunya.\nDes de l'any 1997 fins a l'actualitat sóc membre del Consell Editor de la Revista ALOMA. Revista de Psicologia i Ciències de l'Educació i de l'Esport Blanquerna de la Universitat Ramon Llull\nEl mes de maig de 1992, se’m va proposar, des de la Subdirecció General de Formació Permanent de la Direcció General d'Ordenació i Innovació Educativa del Departament d'Ensenyament, col·laborar en l'organització i direcció d'un dels vuit cursos de Formació per a la Reforma a l'Educació Infantil, Cicle Parvulari, que es van fer a les quatre províncies de Catalunya, durant la primera quinzena del mes de setembre. El curs 1992/93, el vaig iniciar amb la coordinació d'un dels vuit cursos de Formació Bàsica per a la Reforma d'Educació Infantil que es va fer a Barcelona de l'1 al 4- i del 7 al 10 de setembre de 1992, organitzat per la Subdirecció General de Formació Permanent.\nDes del curs 1985/86 fins al 1988/89, vaig ser la representant de l’Escola de Mestres Blanquerna en el seguiment del Pla de Formació Institucional (FOPI), organitzat i subvencionat des del Departament d'Ensenyament de la Generalitat de Catalunya, en col·laboració amb els instituts de Ciències de l'Educació, els ajuntaments i les escoles de mestres, realitzats a:\n• Barberà del Vallès (1985/86)\n• Maresme (1985/86, 1986/87 i 1987/88)\n• L'Hospitalet (1987/88 i 1988/89)\n• Badalona (1987/88 i 1988/89)\nDurant els cursos 1981/82 i 1982/83, vaig participar, com a representant de l'Escola Blanquerna, en el grup de treball convocat pel Servei d'Educació Especial de la Generalitat de Catalunya, encarregat d'elaborar un dictamen sobre "La formació de professors especialitzats en pedagogia terapèutica", que es publicà en el Butlletí dels Mestres núm. 187, corresponent als mesos de juny - juliol de 1984.\nDurant el curs 1981/82, em van nomenar secretària tècnica en l'organització i seguiment de quatre cursos de pedagogia terapèutica convocats per la Generalitat de Catalunya.\n16/11/2004 Doctorat en Pedagogia Universitat Ramon Llull\n10/06/1981 Llicenciada Ciències de l'Educació -secció Pedagogia- Universitat De Barcelona\n01/06/1977 Diplomada Professorat d'EGB -especialitat Ciències Humanes- Universitat De Barcelona


La UdL renova la col·laboració amb Invelon Technologies\nL'empresa lleidatana sorgida de la UdL desenvolupa solucions en realitat virtual i augmentada\nJaume Puy i Joan Falguera. FOTO: UdL\nLa Universitat de Lleida (UdL) ha renovat la seua col·laboració amb l'empresa lleidatana creada per exalumnes de la UdL, Invelon Technologies SL, dedicada al disseny, fabricació i comercialització de solucions que incorporen la fabricació additiva i/o impressió 3D, la realitat virtual, augmentada i mixta, l'internet de les coses, el Big Data i la intel·ligència artificial.\nAvui el rector, Jaume Puy, i el responsable de l'empresa, Joan Folguera, han signat un protocol general d'actuació per als propers quatre anys per promocionar la investigació i la transferència en àrees i tecnologies d’interès mutu, consolidar la col·laboració en pràctiques en empreses, curriculars i extra curriculars, així com la formació dual o altres fórmules docents.\nInvelon Technologies SL, que va rebre el Premi Mensa Lleida 2019 al coneixement emprenedor, col·labora amb la UdL des del 2016 tant amb pràctiques de l'estudiantat, impartició de docència en màsters, cursos de formació de l'Institut de Ciències de l'Educació i jornades, així com en projectes de recerca de grups de l'Escola Politècnica Superior, l'Escola Tècnica Superior d'Enginyeria Agrària i de la Facultat de Medicina.\nFalguera s'ha mostrat satisfet per la renovació d'aquesta col·laboració amb la UdL, on van estudiar tant ell com la resta de socis. Per la seua part, Puy, ha qualificar la signatura com una bona notícia, ja que la missió de la Universitat és formar gent que tingui i creï oportunitats i, encara més, si es tracta d'una empresa sortida de la UdL, ha dit.


Personal in Transferible: A punt pels quaranta...\nA punt pels quaranta...\nMentre gaudeixo dels darrers dies de pseudo-joventut divago...\nPassen retalls de la meva vida per la ment -no és que estigui dins el túnel veient la llum.\nSóc a punt de donar el salt cap a la maduresa sensata, no sé si seré capaç d’assumir la cordura que caracteritza la gent de mitjana edat, sempre m’he vist incapaç de mantenir un dia sencer de seriositat, sempre trobo una frase a la que li puc donar la volta i extreure-li el doble sentit, em fa riure. Veig la vida en clau d’humor, ja sé que no tot pot ser ji, ji , ja, ja, però ja m’està bé així.\nCom ja fa anys que intento renovar el carnet jove i no em deixen, m’he fet la idea que sóc gran. Un és jove o vell d’esperit, no d’edat, almenys això és el que es van entestar en fer-nos entendre els anunciants d’aigua embotellada, no són els anys el què pesa, pesen els quilos, si no fos així:\n-Podríem mesurar el pes dels anys? Suposo que un any pesaria menys que quaranta, llavors conforme fas anys augmentes pes, almenys en el meu cas.\nÉs cert, he posat dues espelmes amb el número 39 a la bàscula i pesen poc comparat amb quan hi he pujat jo sencer. La nostra bàscula cada vegada es queixa més de la càrrega que ha de suportar al damunt!\nQuina sensació d’edat tenim? Si no ens poguéssim mirar al mirall, quina edat tindríem?\nJo, com resa la cançó, farà vint anys que tinc vint anys... d’esperit, així és com penso que sóc, però físicament no puc fer les mateixes coses que feia abans.\nEncara que de vegades em comporti com un nen, no em trec del cap que la vida passa, les setmanes s’escurcen i els caps de setmana van passant un rere l’altre, i això no s’atura.\nEstic tranquil per què segons un dermatòleg a qui ha entrevistat en Toni Clapés al Versió a Rac1, els cabells que trobem a la pica al matí, els de la pinta, els que queden damunt l’espatlla i fins i tot a la dutxa, no són símptoma que ens haguem de quedar calbs, és que els canviem, de vuitanta a noranta cada dia.\nSi voleu llegir més cosetes d'aquestes... Celebracions, humor?, reflexions


HISTÒRIA DE LA FILOSOFIA » NIETZSCHE\nNietzsche, Friedrich Wilhelm (1844-1900) Filòsof alemany, va néixer el 15 d’octubre de 1844 a Röcken, en la Turíngia, al si d’una família profundament protestant (tant els seus avis com el seu pare van ser pastors protestants). Ell era el primogènit, però va tenir una germana, Elisabeth, que va jugar un destacat paper en la seva vida. El 1849 va morir el seu pare, i la família es va traslladar a Naumburg, on va realitzar els seus primers estudis. A partir de 1859 va estudiar en la prestigiosa escola de Pforta (la mateixa en què havien estudiat Fichte, Klopstock, Schlegel i Novalis), on va rebre una acurada educació i va començar a experimentar la influència de Schopenhauer. Posteriorment va estudiar filologia clàssica i teologia a Bonn durant el curs acadèmic de 1864-1865, encara que va abandonar la teologia per dedicar-se només a la filologia clàssica, els estudis de la qual va prosseguir a Leipzig, on va ser el protegit de l’eminent i prestigiós filòleg Ritschl, i on va travar amistat amb Erwin Rhode, que arribaria a ser un altre eminent filòleg. Durant aquesta època es va accentuar la influència de Schopenhauer, i el 1868 va conèixer a Richard Wagner, amb qui durant uns anys va estar unit per una estreta amistat. També sembla que va ser durant aquest període que va contreure la sífilis, possible causa de la seva posterior malaltia cerebral, encara que segons sembla ja abans havia experimentat problemes de salut. El 1869 va ser anomenat professor extraordinari a la Universitat de Basilea. A causa dels seus mèrits i a les alabances que Ritschl havia fet del seu deixeble, la Universitat de Leipzig li va concedir el grau de doctor sense necessitat d’examinar-se, basant-se en les seves publicacions filològiques. El 1870 va ser anomenat catedràtic a la Universitat de Basilea de la que ja era professor. Va participar breument en la guerra franco-prussiana, encara que portat pel seu antigermanisme, va renunciar a la ciutadania alemanya per nacionalitzar-se suís. Durant aquests anys va travar amistat amb el famós historiador Burkhardt i amb Overbeck. El 1872 va publicar Die Geburt der Tragödie aus dem Geiste der Musik (‘El naixement de la tragèdia a partir de l’esperit de la música‘), llibre que va ser rebut amb entusiasme per Wagner i Rhode, però que va ser durament criticat pels filòlegs més acadèmics. A partir d’aquest moment, per pressions acadèmiques, les classes de Nietzsche es van anar quedant sense alumnes. Entre 1873 i 1876 va publicar les seves Unzeitgemässe Betrachtungen (‘Consideracions inactuals o, com es tradueix habitualment, Consideracions intempestives), que consten de quatre textos crítics amb la cultura europea contemporània. També el 1873 va escriure Sobre la veritat i la mentida en sentit extramoral, escrit que només va ser publicat pòstumament, i en el que ataca el cientifisme i el positivisme. L’any 1875, va travar amistat amb el compositor Köselitz, a qui Nietzsche anomenava Peter Gast. Encara que Nietzsche havia demostrat una gran admiració per Wagner -de qui esperava el renaixement de l’esperit tràgic grec-, i durant els anys de Basilea passava moltes temporades amb aquest compositor i la seva família en Tribschen (a la ribera del llac de Lucerna), a partir de 1876 va començar el seu distanciament. El refredament de la seva relació es va començar a fer patent el 1878 amb la publicació de Humà, massa humà (que el 1880 es va completar amb El viatger i la seva ombra), text en què Nietzsche marca també les seves diferències amb Schopenhauer. El 1876 obté una llicència per malaltia, perquè la seva salut es va fent cada cop més precària, i va passar l’any a Sorrento. Encara que va reprendre les seves classes el 1877 va haver d’abandonar la docència a causa dels seus problemes de salut i acollir-se a una jubilació voluntària. Per aquesta època, en la que ja estava gairebé cec, l’ajuda de Peter Gast va ser decisiva, ja que l’ajudava a escriure, i fins i tot escrivia directament al dictat del filòsof. Probablement l’estil aforístic de Nietzsche no és aliè a aquesta malaltia, ja que li era materialment impossible escriure durant llargs lapses de temps. A partir d’aquest moment la seva vida va ser un constant viatjar per diverses ciutats: Gènova, Sicília, Rapallo, Riva, Sils María, Roma, Marienbad, Niça, Naumburgo, Torí, etc. (En general, passava els hiverns a Itàlia i el sud de França, i els estius a les zones alpines). El 1881 va publicar Aurora, pensaments sobre els prejudicis morals, i el 1882 va publicar La gaia ciència, obres en què efectua una crítica de la religió, la metafísica i la moral. Per aquesta època va conèixer a Roma a Lou Andreas von Salomé, de la que es va enamorar i, encara que no va ser correspost, va continuar mantenint amb ella una llarga relació d’amistat. Entre 1883 i 1885 va publicar la seva monumental obra: Així va parlar Zarathustra; el 1886, Més enllà del bé i del mal i a l’any següent, La genealogia de la moral. Mentre tant la seva germana Elisabeth es va casar amb un notori antisemita i racista anomenat Förster. El 1888 Nietzsche va publicar El cas Wagner, Nietzsche contra Wagner i Ditirambes de Dionisos, i el 1889, Die Götzendämmerung, El capvespre dels déus. Aquest any va patir un atac a Torí, del que ja no es reposaria. Traslladat a un hospital se li va diagnosticar «reblaniment cerebral». Va romandre un temps ingressat a Basilea, després el van traslladar, primer a Jena junt amb la seva mare i després de la mort d’aquesta el 1897, a Naumburg i Weimar on va estar atès per la seva germana i per Peter Gast. Fins a la seva mort, succeïda el vint-i-cinc d’agost de 1900, va romandre completament mut i pràcticament inactiu, limitant-se a la redacció d’unes poques cartes, escrites en els primers dies després del seu atac, que mostraven signes d’una greu malaltia mental. Nietzsche havia deixat algunes obres llestes per publicar: L’Anticrist: maledicció al cristianisme; Eccehomo -text autobiogràfic- i un conjunt d’apunts manuscrits, encara sense preparar ni revisar per ser publicats, el títol genèric del qual era La Voluntat de poder. La publicació d’aquests escrits va estar mediatitzada per la seva germana, qui els va falsificar suprimint parts senceres que desvirtuaven el seu significat, destacant aquells aspectes que després serien reivindicats per la barbàrie nazi. De fet, el 1934 es va celebrar un solemne acte de commemoració del noranta aniversari del naixement de Nietzsche en el que va estar present el mateix Hitler, la qual cosa mostra fins a quin punt diverses de les tesis nietzscheanes -falsificades per la seva germana- van estar recolzades pel nazisme. Després de la Segona Guerra Mundial i de la divisió d’Alemanya en dos, l’arxiu Nietzsche (ubicat a Weimar i recentment salvat de les flames que van incendiar part de la biblioteca on es troben també altres importants manuscrits) va passar a dependre de la República Democràtica Alemanya, i només va poder començar a ser consultat a partir de 1954. Basant-se en aquests arxius, Karl Schlecta, que va examinar l’obra completa de Nietzsche, va demostrar el 1956 les falsificacions i manipulacions del pensament nietzscheà. A partir de 1964 va començar l’edició crítica de les seves obres a càrrec dels filòsofs G. Colli i M. Montinari, que només han començat a ser conegudes íntegrament a partir de 1967. La filosofia de Nietzsche\na.1) la primera etapa del primer període (fins el 1876) es caracteritza per una feina d’interpretació crítica de la cultura molt influïda per Schopenhauer i per Wagner. De Schopenhauer va prendre la noció de fenomen com a representació l’arrel de la qual estaria en la voluntat; de Wagner, a què durant aquesta primera etapa va considerar com un regenerador del pathos tràgic clàssic, va prendre l’entusiasme creador i el projecte de l’art total. L’obra més representativa d’aquesta primera etapa és El naixement de la tragèdia en l’esperit de la música (1872). En aquesta obra examina no sols l’origen de la tragèdia (el que seria tema per a un filòleg), sinó els aspectes generals que han donat lloc al naixement de la cultura occidental, que analitza a partir de dues categories complementàries d’anàlisi estètica: allò apol·líni i allò dionisíac. L’apol·lini és el que dóna lloc a la figura, a l’ordre, a la mesura i la raó (i s’expressa fonamentalment en l’epopeia y en l’escultura); allò dionisíac expressa l’embriaguesa, la desmesura, la renovació, la força, la vitalitat, l’ímpetu (i s’expressa fonamentalment en la música i en la poesia lírica). Però la força, la profunditat i la grandesa de l’art grec antic procedeix de l’íntima unió d’aquests dos aspectes (veure text). Tal és el cas de la tragèdia, que posseeix un element apol·lini (allò escènic, allò figuratiu) i un element dionisíac (el cor, la música). No obstant això, aquesta unitat es trencarà a partir de Sòcrates (veure text), la filosofia de la qual és l’artífex del sotmetiment de la vida a la raó; d’allò dionisíac a l’apol·lini i, per tant, de la dissolució dels dos aspectes, ja que en la cultura antiga ambdós eren correlatius (veure text). D’aquí sorgeix la base degradada de la cultura occidental i de la metafísica, que posa el món real de l’esdevenir en funció d’un fals món estàtic i suprasensible; que posa la vida en funció de la raó, en comptes de posar la raó al servei de la vida i converteix allò real en aquella còpia d’una pretesa realitat «més vertadera» que, segons Nietzsche, ja havia denunciat Heràclit (veure cita). a.2) La segona etapa dins aquest primer període està més marcada pels interessos científics de Nietzsche, que s’interessa per les ciències positives (física, biologia, antropologia, astronomia i paleontologia), i en la que desenvolupa fins anàlisis psicològiques i defensa a què ell anomena els esperits lliures, en la tradició dels pensadors il·lustrats (com Voltaire, per exemple), que es rebel·len contra un món oprimit pels prejudicis. Malgrat el seu interès per les ciències, Nietzsche combat especialment el cientifisme, aliat de la metafísica i de la inversió dels valors, en sustentar com a veritat objectiva un hipotètic ordre etern que la ciència pot descobrir. Aquest ordre etern és el que es fixa en el llenguatge conceptual que es pretén inequívoc i que empresona el pensament en conceptes acabats, fixos o estàtics, creadors de trasmons eterns. (Aquesta serà una tesi generalment compartida pels autors vinculats al corrent anomenat vitalisme, en el que generalment s’enquadra a Nietzsche. També Bergson proclamava aquesta mateixa crítica al cientifisme i al positivisme). En aquesta etapa Nietzsche es distancia de la seva primera actitud excessivament esteticista i comença a desmarcar-se de Schopenhauer i de Wagner, del qual l’obra Parsifal li va desagradar profundament i la va considerar com una recaiguda en el cristianisme. Les obres de Nietzsche més característiques d’aquesta època són: Humà, massa humà (1878) -obra en la qual comencen a aparèixer els temes que desenvoluparà posteriorment-, Aurora (1881) i La gaia ciència (1882). En conjunt, aquest període està marcat per la crítica a la racionalitat socràtica, desenvolupada pel platonisme i per la tradició judeocristiana. La tasca que es proposa Nietzsche és la de destruir l’edifici de la metafísica, la religió i la moral basades en l’inversió dels valors. Per això, diu de si mateix que és dinamita, o que fa filosofia amb el martell, perquè ataca els fonaments mateixos que sorgeixen del socratisme i el platonisme, corrents a partir dels quals la virtut es col·loca del costat de la representació, i es declara que la idea és l’autènticament real, contra l’instint, contra el sentiment i contra la vida. És a dir, apareix el nihilisme (en un sentit negatiu, com a negació de la veritat que caracteritza la metafísica i la cultura occidental), que es desenvolupa i s’amplifica amb el cristianisme: la negació de la vida, el menyspreu cap al cos i el concepte de pecat.\nb) El segon període està marcat per l’aparició d’Així va parlar Zarathustra, l’obra més important, en la que reprèn la crítica de la metafísica, la moral i la cultura d’occident, i formula les seves grans tesis: la mort de Déu el nihilisme i la doctrina del superhome, la doctrina de la voluntat de poder, la doctrina de la veritat i l’esdevenir, la doctrina de l’etern retorn i la transmutació dels valors. En aquest període de la seva activitat intel·lectual elabora una visió que orientada a la superació de l’esperit de venjança o del ressentiment contra la vida que ha engendrat la metafísica occidental i la seva gran aliada: la religió (especialment el cristianisme, al qual qualifica de platonisme popular, moral d’esclaus i metafísica de botxins). El Zarathustra pren aquest nom del mític moralista persa, que en aquesta obra apareix com l’alter ego d’aquest Nietzsche que predica l’immoralisme, entès com la plena manifestació de la inversió dels valors i manifestació de la necessitat de la seva transmutació. Tanmateix, tot el llibre està escrit com una paròdia dels escrits religiosos, especialment dels evangelis, apareixent Zarathustra com la figura oposada a Crist. La mort de Déu Ja en La gaia ciència apareix el tema de la mort de Déu, que representa el fi de tota concepció idealista i el fi de la metafísica occidental, i que Nietzsche reprèn en el Zarathustra. La frase «Déu hi ha mort» (que va ser Hegel el primer a utilitzar), representa per a Nietzsche la negació de tots els trasmons inventats per la religió, gran mentida que converteix la vida en una mera ombra. La idea de Déu, entesa com el fonament del món vertader, és la gran enemiga. L’esperit lliure és aquell que és capaç de perdre-li el respecte, capaç d’assumir que «Déu ha mort», és a dir, capaç d’assumir que s’ha d’acabar amb el «món vertader» (el que també significa acabar amb la dicotomia entre món vertader i món de les aparences), acabar amb la metafísica i acceptar que res ha de posar-se al seu lloc (de res serviria substituir la idea de Déu per les d’humanitat, ciència, racionalitat, tècnica o altres substituts. Com més tard diria Ortega: de res val matar el príncep per entronitzar al seu lloc al principi).\nL’últim home, el superhome i el nihilisme Però la mort de Déu, que és un fet històric consumat fruit d’un llarg procés de laïcització, pot engendrar un moviment ambigu: d’una banda, és la condició del naixement del superhome però, d’altra banda, és també la condició de l’aparició de l’últim home. Aquest últim, és aquest «pugó inextingible» que és el més durador i el més menyspreable, aquell que es contenta amb un mer pragmatisme, cientifisme o tecnocràcia; el que ha substituït Déu per la seva comoditat, el que ja no és capaç de menysprear-se a si mateix i creu que ha inventat la felicitat; un home la vida del qual, sense Déu, manca de sentit, i que representa la ruïna de la civilització i és la culminació de la decadència (veure text). Assumir la mort de Déu implica saber que s’està sense brúixola, sense valors. Això és el nihilisme que, en el seu aspecte negatiu, és el moviment històric propi de la cultura occidental en tant que compliment de l’essència de la metafísica, que havia posat el veritablement ens com un més enllà i, per tant, condueix a una anihilació dels valors vitals. Però, d’altra banda, en la mesura que es mostra que no hi ha realment valors fundats fora de la vida, el nihilisme és positiu, perquè només en absència de tot valor es fa patent la necessitat de distanciar-se dels antics valors i escometre la seva transvaloració (veure text 1 i text 2). El reconeixement ple de l’absència de sentit és la condició perquè pugui sorgir un sentit, perquè pugui sorgir la presència de l’esdevenir que no ha de justificar-se fora de si. Aquesta és la base que permet l’aparició del superhome: un déu terrenal capaç de recuperar els predicats divins per a l’home. El superhome, llavors, és qui assumeix amb totes les seves conseqüències la mort de Déu i no el substitueix per altres valors (la ciència, l’Estat, la comunitat, la tècnica, etc.), sinó que assumeix plenament la vida. En aquest sentit, és pròpiament el més fort, el més noble, el senyor, el legislador, l’autèntic filòsof, en quant que no precisa d’uns falsos valors; és el que supera la prova de l’etern retorn. És el creador de «un altre sentit», no merament l’inversor del sentit del decadent, sinó creador de nous valors, raó per la qual apareix com un dement per als últims homes. El superhome és el capaç de superar i transvalorar els valors reactius i contraris a la vida que han caracteritzat la història de la cultura d’occident. No es tracta, doncs, d’un home biològica o racialment superior, sinó que el superhome, que és «el sentit de la terra», és el més real dels homes, el que s’oposa al «últim home», és a dir, el que s’oposa a l’home caracteritzat pel ressentiment contra la vida. En la mesura que «l’home és una corda estesa entre la bèstia i el superhome», aquest últim és només anunciat, ja que actualment vivim l’etapa de l’últim home (veure text). El procés de generació del superhome és el que exposa Nietzsche en la metàfora de les tres transformacions: el camell, que pren sobre si la pesada càrrega de la moral invertida, es transforma en lleó, que critica la moral de l’haver-de-ser, per transformar-se tanmateix en un nen, creador espontani del seu propi joc (veure text). Els nous valors no són commensurables amb els establerts ni amb cap criteri extern a ells mateixos, perquè ells són precisament la nova norma.\nLa voluntat de poder (der Wille zur Macht) La mort de Déu com a reconeixement d’absència de sentit és la condició perquè pugui sorgir la presència de l’esdevenir que no ha de justificar-se fora de si per cap sentit transcendent. Aquesta nova perspectiva, que és la del superhome, és la que s’expressa com a voluntat de poder o essència de la vida, i com a pluralitat de perspectives. D’aquí que, metafòricament, Nietzsche defensi al politeisme, ja que és expressió de pluralitat contraposada a l’ideal d’unitat del monoteisme. Però la voluntat de poder de Nietzsche s’oposa a la mera voluntat de viure de Schopenhauer (veure text). Per a aquest últim autor la voluntat (de viure) és un cec impuls còsmic irracional que domina tota la natura i es manifesta en tots els seus dominis, perseguint només la seva perpetuació. Per això, Schopenhauer considera la necessitat d’apartar-se d’aquest impuls i renunciar a ell a la manera de l’ascetisme budista. Per a Nietzsche la posició pessimista de Schopenhauer és encara expressió d’una actitud reactiva i ressentida contra la vida. L’impuls vital és expressió de la voluntat de poder, que sempre aspira a més. La vida, llavors, és un cas particular d’aquest vast impuls que és la voluntat de poder, concebut per Nietzsche, alhora, com biològic, orgànic i -en la mesura que la cultura no sigui ja reacció contra la vida- expressió de la consumació i superació del nihilisme. Tota força impulsora és voluntat de poder que, en aquest sentit, és l’essència mateixa del ser, i que, com a principi afirmador, està situat més enllà del bé i del mal (veure text). Aquesta noció, doncs, manca de qualsevol classe de connotació política. No es tracta d’un desig de poder polític, o d’un afany de domini social, sinó que expressa només el dinamisme del qual la vida n’és la seva manifestació, no sotmès a cap poder exterior, a cap déu, ni a cap valor superior al de la pròpia vida. La voluntat de poder no consisteix en cap anhel ni en cap afany d’apoderar-se de res ni de dominar ningú, sinó que és creació; és l’impuls que condueix a trobar la forma superior de tot el que existeix i afirmar l’etern retorn, que separa les formes superiors, afirmatives, de les formes inferiors o reactives (veure text).\nLa veritat i l’esdevenir La realitat apareix com a esdevenir i perspectiva. Contra l’ontologia estàtica que veia l’esdevenir com a aparença, i contra la concepció de la veritat de la metafísica, apareix la voluntat de poder: el món com a canvi, com a procés; la veritat com el que afavoreix la vida. La veritat, tal com és entesa per les ideologies i la metafísica, no existeix. Tota veritat és interpretació, i la propensió a considerar alguna proposició com vertadera és més aviat fruit d’una millor correspondència, no amb l’ésser de les coses, sinó amb les condicions socials i psicològiques que ens dominen, perquè la mateixa consciència a què s’imposa aquesta veritat, ja és fruit d’influències socials i culturals. Per això, en contra de la visió religiosa i metafísica del món, la veritat és només el que afavoreix la vida (tesi que, en certa forma, s’assembla a la sustentada per algunes formes de pragmatisme, corrent no allunyada de les tesis vitalistes). L’esdevenir no es pot capturar amb els conceptes de l’enteniment, només es deixa entendre mitjançant al·lusions, amb aforismes i metàfores, ja que els conceptes pretenen explicar una multiplicitat que mai tant es igual: són la manifestació de la paràlisi de l’enteniment que no pot captar l’esdevenir. La capacitat d’assumir plenament el nihilisme és el que caracteritza el superhome, i la prova que aquest ha de passar és la de l’etern retorn d’aquest.\nL’etern retorn (die ewige Wiederkehr) El tema de l’etern retorn el desenvolupa Nietzsche en el capítol del Zarathustra titulat De la visió i l’enigma. Segons ell mateix, es tracta del seu pensament «més profund», i també del més difícil de captar, ja que el tractament que dóna Nietzsche d’aquest tema és bastant ambigu. L’«etern retorn d’el mateix» no significa, al mode de les antigues cosmologies que predicaven la doctrina del gran any, la repetició de les coses individuals, encara que en els textos coneguts com La voluntat de poder formula la seva tesi com si es tractés d’una doctrina cosmològica [en suposar que el nombre d’àtoms i la quantitat d’energia que formen el món són finits i, en ser el temps infinit, només són possibles un nombre determinat de combinacions, per la qual cosa l’estat actual ha de repetir-se infinites vegades (veure text)]. Més aviat ha d’entendre’s (especialment, en El gai saber i en el Zarathustra) com a doctrina moral: és el sí tràgic i dionisíac a la vida pronunciat pel propi món, unit a la noció del amor fati (veure textos). Aquesta doctrina moral o, millor, prova selectiva moral (veure text), suposa una important reflexió sobre el temps que Nietzsche exposa de forma metafòrica. Contra el sentiment d’un temps destructor i anihilador (representat en el Zarathustra per un nan o «esperit de la pesadesa») de les potencialitats de la voluntat de poder, Nietzsche reivindica la destrucció del sentit transcendent del temps lineal judeocristià (un temps orientat cap a un fi que transcendeix cadascun dels seus moments). Això suposa una crítica profunda de l’oposició habitual entre passat i futur: l’instant no és un simple trànsit des d’un passat cap al futur, sinó que en ell mateix es mostra el temps etern. Però això tampoc suposa afirmar la circularitat del temps, com acaba confessant el nan del Zarathustra: «totes les coses dretes menteixen, va murmurar amb menyspreu el nan. Tota veritat és corba, el temps mateix és un cercle», ja que aquesta circularitat, sense més, implica el tedi i la paràlisi, en la mesura que tendeix a la plena determinació (ja que tot quant succeeix ha de tornar a succeir). Per això, Zarathustra tampoc accepta la mera concepció cíclica del temps, que encara es basa en categories d’anàlisi preses del transcurs temporal fragmentador. L’etern retorn és el fi de tota finalitat transcendent: tant d’un fi en sentit escatològic -com el predicat per les religions que parlen d’un judici final-, com del fi d’una conflagració universal al final del cicle del gran any. Aquest pensament Nietzsche l’exposa, novament, de manera metafòrica, en el capítol titulat De la visió i l’enigma, en el que Zarathustra té una visió en què apareix la figura d’un pastor oprimit per una serp, i davant la situació de la qual el mateix Zarathustra el commina a mossegar el cap de la serp. El pastor està aterrit i paralitzat pel fàstic, però quan finalment talla el cap de la serp amb les seves pròpies dents es lliura de l’opressió. Aquesta imatge representa l’alliberament tant d’allò opressiu d’un temps que està en funció d’un eschaton, com la de l’opressió del temps circular que produeix tedi; i la decisió de mossegar la serp és la representació d’afrontar valentament allò vital. La repetició d’allò mateix, si és realment la repetició d’allò mateix és equivalent a afirmar que no es repeteix, perquè en la repetició el mateix no seria el mateix. Per això significa que cada instant és únic, però etern, ja que en ell es troba tot el sentit de l’existència. És per això que la doctrina de l’etern retorn no és descriptiva, sinó prescriptiva: l’etern retorn ha d’instituir-se per mitjà d’una decisió humana perquè realment cada moment posseeixi tot el seu sentit. El ressentiment contra la vida neix de la incapacitat d’assumir-la plenament, i assumir-la plenament és acceptar que tot el que va ser, va ser perquè així ho hem volgut, és a dir, voler l’etern retorn. Des d’aquesta perspectiva, la concepció nietzscheana de l’etern retorn ha estat considerada per Gilles Deleuze com la base per a la plena inversió del platonisme (veure text 1 i text 2).\nc) El tercer període de la filosofia nietzscheana és el que correspon a l’etapa posterior al Zarathustra, en el que prossegueix les mateixes línies, però amb caràcter més amarg, més centrat en la crítica de la moral i la necessitat de la transvaloració de tots els valors (veure text). Les obres més representatives d’aquest període són: Més enllà del bé i del mal (1886), La genealogia de la moral (1887) i El capvespre dels déus (1889). En aquestes obres Nietzsche prossegueix la crítica a la tradició iniciada per Sòcrates que considera que ha d’explicar el veritablement ens a partir de «la veritat», «allò bell», «allò bo», és a dir, a partir d’un hipotètic vertader ser contraposat al fals món de les aparences; que posa allò suprasensible com a condició d’allò sensible, que posa l’ésser més enllà del ser; que posa a allò U com a condició d’allò Múltiple, és a dir, que situa Déu com a fonament. Aquesta metafísica es caracteritza, segons Nietzsche, per la venjança o el ressentiment contra la vida (veure text), que es manifesta tant en el pessimisme (veure text), com en la moral, en la ontologia o en la epistemologia. En la moral, perquè ha engendrat uns falsos valors que procedeixen de la negació radical del valor d’allò sensible, i els ha posat en funció d’allò suprasensible més enllà de la vida, és a dir, en funció de la mort; en la ontologia, perquè situa la vertadera realitat més enllà de la realitat vertadera de l’esdevenir; en la epistemologia, perquè pretén conèixer mitjançant conceptes de l’enteniment que només poden conèixer allò inert, allò immòbil, allò fragmentari, perquè són preses d’unes estructures gramaticals que estenen a convertir en estàtic tot el que és dinàmic. Especialment important és la seva crítica de la moral, a la que considera profundament antinatural en alçar-se contra els instints primaris de la vida i promulgar falsos valors (la modèstia, la pobresa d’esperit, etc.) que tenen en el cristià sermó de la muntanya la seva millor exemplificació. La base filosòfica d’aquest ressentiment contra la vida, encara que va ser instaurada per Sòcrates (veure text), troba en el platonisme la seva millor formulació, i en el cristianisme (religió de febles i esclaus que posen la seva vida en funció d’una altra vida futura que és negació de la vida autèntica, una religió que és una metafísica de botxins) a la seva millor difusora. En La genealogia de la moral, a més d’inaugurar el mètode genealògic en filosofia (veure text), Nietzsche rastreja els orígens dels prejudicis morals fonamentals de la nostra cultura, examinant nocions com les de «bo», «dolent», «mala consciència», «culpa», etc. Així, per exemple, allò «bo», originàriament significava el noble, allò fort i espontani, però es va anar transformant, per mediació de la casta sacerdotal -els pitjors enemics plens de ressentiment (veure text)-, en tot el contrari. De noble i fort, «bo» pansa a significar resignació, debilitat, pobresa d’esperit. És la base d’una moral d’esclaus (veure text), febles, malalts i ressentits contra la vida, culpabilitzadors i culpabilitzats que exalcen l’autonegació (veure moral d’esclaus). Nietzsche: un dels «mestres de la sospita» Malgrat les grans diferències que els separen, s’ha assenyalat una afinitat entre els pensaments de Marx, Nietzsche i Freud, ja que els tres, des de tres perspectives diferents, mostren la insuficiència de la noció fundant de subjecte, que havia estat el punt de partida sobre el qual (basant-se en el model del cogito cartesià), s’havia elaborat la filosofia moderna. Tant Marx (que oposa a la noció clàssica de consciència com ser de l’home, la noció d’home concret que treballa i produeix la seva pròpia realitat en un determinat mode de producció), com Freud (que recusa la idea de consciència com a determinant de la conducta humana, que està més aviat regida per l’inconscient), com Nietzsche, que denúncia la falsedat dels valors que funden la noció mateixa de subjecte, coincideixen a assenyalar que, més enllà de l’esmentada noció clàssica de subjecte s’amaguen uns elements condicionants, la qual cosa permet sospitar la fal·làcia que representa modelar una filosofia o una interpretació sobre aquesta noció, i sobre la també sospitosa noció de consciència. Per això, aquests tres pensadors han estat denominats per Paul Ricoeur, els «mestres de la sospita». Deixa una resposta


Activitats – Página 3 – Lareial\nConcert Old Fashioned Boys, dissabte 17 de juliol, 18.30\njulio 12, 2021 julio 3, 2021 por admin\nEstil Musical: Jazz, Funk, Country Old Fashioned Boys, una proposta diferent dins del Jazz en el nostre país. Banda de Jazz-Fusió, emmarcada dins del llenguatge guitarrístic de músics com Larry Carlton, John Scofield o Robben Ford. Repertori basat tan en la guitarrística i personal lectura d’alguns standards com per temes propis. La banda aborda igualment … Leer más\nConcert NON JAMBI , divendres 9 juliol a les 18,30\njulio 28, 2021 julio 1, 2021 por admin\nProjecte de pop folk mediterrani, amb tocs de metafísic, nascut l’any 2020 amb la consciència interior de mostrar un món de sentiments on la part més visceral de la música i l’artista es veuen exposades en la recerca del so i el paisatge sonor, com a onada que acompanya les lletres profundes i els sentiments … Leer más\nMarató de Piano Maria Canals, divendres 2 de juliol de 12h a 22h\njulio 20, 2021 junio 10, 2021 por admin\nEl so del piano de cua acompanyarà durant tota la jornada d’aquest divendres la plaça Reial. Se’n fa una marató entre les 12 i les 22 h per donar el tret de sortida al Concurs Maria Canals de Piano. El Maria Canals porta cua: Marató a la Plaça Reial dins l’OFF Concurs de la 66ª … Leer más


Henkel automatitza la fàbrica de Montornès per donar servei al sud d'Europa\nHenkel automatitza la fàbrica de Montornès\nLa multinacional obre una nova línia d'envasat i construeix un nou magatzem per donar servei al sud d'Europa\nper Redacció VIA Empresa Barcelona. 24 de juliol de 2018 12:53\nFàbrica Henkel Montornès del Vallès\nDe nou, Henkel aposta per partida doble per Catalunya i en concret, per les seves instal·lacions a Monternès del Vallès (Barcelona) on es troba el centre de referència del grup a la península ibèrica. La multinacional ha decidit obrir una nova línia d'envasat alhora que construirà un nou magatzem automàtic d'última generació que es convertirà en el nou centre logístic del sud d'Europa per a la divisió de Laundry & Home. Tot plegat, dins l'estratègia 2020+ de Henkel que va de la mà amb la digitalització i la indústria 4.0.\nEn aquest sentit, Henkel ha detallat que el nou projecte suposa l'ampliació de la capacitat logística amb un nou magatzem automàtic de 24.000 metres quadrats que disposarà d'una secció totalment robotitzada i una altra de funcionament més convencional amb activitats de picking i copacking.\nAlhora, la nova línia d'envasat d'alta velocitat i sostenible per a detergents líquids suposa l'ampliació de la capacitat productiva de la planta de detergents. Els detergents líquids, de les marques WiPP Express, Dixan i Micolor, estrenen nova fórmula.\n"Amb aquesta innovació, el procés de magatzematge i distribució convertirà la planta de Montornès del Vallès en el centre de referència pel Sud d'Europa"\n"Amb aquesta innovació, el procés de magatzematge i distribució serà molt més eficient i convertirà la planta de Montornès del Vallès en el centre de referència de la companyia pel Sud d'Europa", han insistit des de Henkell.\nNova generació de centres de distribució\nLa indústria 4.0 dóna la benvinguda a "una nova generació de centres de distribució" que estarà completament integrat amb la part productiva i amb el magatzem actual mitjançant sistemes de comunicació i automatització. De fet, el nou magatzem podrà moure més d'un milió de pallets per any i estarà totalment operatiu el 2020.\nPer la seva banda, el director de la fàbrica de Montornès del Vallès, Jordi Juncà, assegura estar molt orgullós pel fet que "la planta de Montornès del Vallès hagi estat triada de nou per ampliar les seves capacitats després de la recent inversió per allotjar el hub europeu per a la indústria aeroespacial que estem acabant de construir. Aquests nous projectes ens consoliden com un centre productiu de referència pel grup”.\nPer a tot plegat, Henkel Ibèrica ha comptat amb el suport de Catalonia Trade & Investment d'Acció, l'Ajuntament de Montornès del Vallès i Solvia que ha exercit d'assessor. El director de la Xarxa Territorial de l'empresa de serveis immobiliaris, Juan Serrano, ha assegurat que "és una de les operacions del sector logístic més rellevants d’enguany".\nEl centre de producció de Henkel a Montornès, amb més de 50 anys d'activitat, produeix més de 200.000 tones a l'any, hi treballen més de 500 persones directa i indirectament i exporta a més de 60 països. Actualment, s'està construint també a Montornès una nova planta de producció d'adhesius per a la indústria aeroespacial.\nHenkel, Pal Robotics i Sosmàtic aterren al 22@


Camí d'en Kane Sir Richard Kane va ser un militar irlandès que va governar Menorca durant els dos primers períodes de l'ocupació britànica. Entre 1712 i 1717, època de la seva arribada a l’illa, va posar en marxa una xarxa de camins que inicialment anaven de Ciutadella al castell de Sant Felip, amb la intenció de facilitar la comunicació entre els militars dels forts de Maó i Ciutadella i, fins on fos possible, les regions més aïllades i les finques rurals, els fruits de les quals difícilment podien arribar als mercats. Un d'aquests camins, que va ser una de les principals contribucions de Sir Richard Kane a les obres públiques realitzades a l’illa, porta avui el seu nom. Llegir +\nSir Richard Kane va ser un militar irlandès que va governar Menorca durant els dos primers períodes de l'ocupació britànica. Entre 1712 i 1717, època de la seva arribada a l’illa, va posar en marxa una xarxa de camins que inicialment anaven de Ciutadella al castell de Sant Felip, amb la intenció de facilitar la comunicació entre els militars dels forts de Maó i Ciutadella i, fins on fos possible, les regions més aïllades i les finques rurals, els fruits de les quals difícilment podien arribar als mercats. Un d'aquests camins, que va ser una de les principals contribucions de Sir Richard Kane a les obres públiques realitzades a l’illa, porta avui el seu nom.\nAvui dia es conserva el tram que va des de Maó as Mercadal passant per Alaior. És una ruta que creua el paisatge rural interior de la meitat oriental de l’illa. És un camí ampli i en bon estat.\nUbicació: Camí den Kane (carretera que une Mahón y Mercadal)\nFort de MarlboroughLloc de Sant AntoniGovern MilitarMuseu de MenorcaTorre de l'Illa de Ses Sargantanes\nObelisc de Sir Richard KaneAljub d'es MercadalEsglésia de la ConcepcióMuseu Militar de MenorcaTorre de sa MesquidaTorre de La MolaAjuntament i QuartersLloc de Son BonaventuraTorre des CastellarCol·lecció museogràfica Hernandez Sanz - Hernandez MoraTorre de Sant FelipetTorre de RamblaHostal de l'AlmirallIlla del ReiTorre de SanitjaCamí d'en KaneSon GranotRellotge de l'AjuntamentCastell de Sant FelipTorre de FornellsEdifici de la Unitat SanitàriaIlla PintoTorre de Cala MolíTorre d'en Penjat\nArtesaníaVisites d'interès culturalRuta EtnológicaRuta FortificadaRuta ReligiosaRuta TalaiòticaRuta BritànicaRuta MuseísticaFestesPoblesEvents Culturals


A bodes em convides! | Jordi Bordes | Barcelona | Cultura | El Punt Avui\nA bodes em convides! A bodes em convides! A bodes em convides! A bodes em convides! + A bodes em convides! E-mail\nBarcelona - 15 març 2012 2.00 h\nLa Cubana a ‘Campanades de Boda' imagina l'embolic d'un casament. JUANMA RAMOS.\nA bodes em convides! A bodes em convides! A bodes em convides! A bodes em convides! A bodes em convides! E-mail\nInversament proporcional a les poques ganes d'anar a un casament d'un familiar llunyà. Aquest casament de La Cubana convenç perquè sap trencar amb totes les convencions, fent que tothom s'hi senti identificat. La Cubana fa una invitació generosa, que no repara en despeses, ni en flors, ni en tuna ni en vestuari. Fan net del seu armari i han tret pols a les seves pameles. Tot balla a l'uníson d'aquesta coreografia dramatúrgica que ha dissenyat el director Jordi Milán. Ahir van estrenar Campanades de boda al Teatre Tívoli. S'hi estaran fins que la gent es cansi de casar-se. Es mereixen triomfar per la seva energia i per la inquietud de controlar el detall pel que passa al fons de l'escena, que és el gag que completa l'acció.\nLa Cubana sempre juga a dir mitges veritats. Deien que el seu espectacle havia passat a la italiana, tot i tenir el to de la companyia. Que hi havia poca intervenció del públic. Però es guarden les sorpreses que han de ser revelades a platea (no en aquest tros de paper) d'un casament d'una actriu de teatre amateur estudiant de dues carreres que ha perdut el món de vista des que ha conegut un actor de Bollywood. Ella pertany a una família que li toca celebrar una boda com Déu mana. Serà l'última que podrà fer, creuen. Perquè l'afortunada és la nena de la casa dels Rius, nou-rics que han fet fortuna amb una floristeria oberta les 24 hores. Tremenda paradoxa: la nena dels Rius es casa amb un indi; ara, això sí, aquest no ven roses al metro, triomfa als escenaris. I, encara que tots els membres de la família siguin feliços, o suportin el seu destí fora del perfil d'una família convencional, tots s'encaparren que el matrimoni, encara que sigui pel civil ha de tenir tot allò que ha de tenir per ser com cal i, a la vegada, sentidament original.\nL'obra arrenca quan ja han passat sis hores del casament. L'esgotament familiar es comú al de la majoria de casaments. Però aquest cop, com no podia ser d'una altra manera, el públic tindrà el privilegi de viure'l des de sis mesos abans de les núpcies, quan la filla diu a la seva mare (feliçment separada ja fa anys, i a la seva tieta soltera però que conviu amb un home també feliçment) que es vol ajuntar amb l'actor indi. Elles li responen que s'ha de casar, que ha de tocar de peus a terra.\nLa companyia diu que crema totes les naus en aquesta nau: Campanades de boda. Des del 2003 que no estrenava una peça de nova fornada i no va ser tant reeixida (Mamá, quiero ser famoso). Van fer temporada al Novedades (ara el rètol d'aquest teatre desaparegut anuncia les Campanades que es fa a l'altra banda del carrer) i per tota la geografia. A Campanades de boda, hi ha la crítica mordaç de Mamá... però es deixa respirar l'aire desenfadat i provocador de Cómeme, el coco, Negro (que farien, com a reposició pels seus 25 anys al Coliseum). Si els temps fossin normals podrien presentar-la durant tres temporades. Aquest privilegi, avui, sembla condemnat per culpa de les restriccions en les programacions municipals. Però el Tívoli, amb 1.100 convidats, ha de ser el temple de La Cubana els pròxims mesos. La Cubana no ha abandonat l'humor, ni la velocitat a l'hora de transformar espais ni la rigorositat a quadrar músiques, ja sigui en directe o en diferit.\nEl Punt Avui. Nacional 15-03-2012, Pàgina 37


Xavier Florencio – Mountainlikers\nXavier Florencio, és originari de Mont-roig del Camp (Tarragona), i actualment resideix al Principat d’Andorra.\nEs va aficionar al ciclisme des de ben petit, ja que tota la seva família practica aquest esport, i als 18 anys es va convertir en ciclista professional.\nHa format part d’equips de renom com ONCE, Relax-Bodysol, Bouygues Telecom, Cervelo, GEOX i Katusha, participant en tres ocasions al Tour de France, vuit a la Vuelta a España, i a dos campionats del món absoluts, entre altres moltes competicions internacionals. L’any 2006 va guanyar la Clasika San Sebastián (equivalent a la copa del món de ciclisme).\nL’any 2013, arrel d’una lesió a la artèria ilíaca va haver d’abandonar la pràctica professional d’aquest esport, i en l’actualitat és el director esportiu de l’equip Katusha.\nAl seu bagatge de formació i experiència professional se suma un ampli coneixement sobre mercats internacionals i el domini de 8 idiomes.


Grup Belles Arts Museu de Badalona: d’octubre 2012\nExposició col·lectiva "Mostra d'art de Tardor" 2012\nEl passat diumenge dia 16 d’aquest mes de setembre, a la sala El Refugi de Badalona, es va procedir a la inauguració de la “MOSTRA D’ART DE TARDOR” que com cada any per aquestes mateixes dates organitza la nostra entitat, aquesta és ja la 138a exposició col·lectiva del nostre Grup, en aquesta ocasió dedicada als vint socis que van sortir seleccionats en la votació que es va portar a terme durant l’anterior exposició d’Hivern, i en la que van poder votar, tots els socis que van voler. Hem de fer notar, que durant l’escrutini del vots, que es va fer al mateix Refugi i al que estaven convidats tots el socis, només hi va assistir una persona, preguem que en un altre ocasió, hi hagi més participació, tenint en compta que si es fa davant del públic és per evitar que hi hagin crítiques o suspicàcies posteriors.\nLa inauguració, va ser tot un èxit, va començar a parlar, el nostre ex president i ara vicepresident Josep Rodríguez, atès que el president Rafael Pujals, ja havia avisat de que per motius personals el més probable era que no pogués assistir, no obstant tot i que una mica tard, va arribar a temps de poder dir també unes paraules i donar per inaugurada l’exposició. Va haver-hi força assistència, però no tanta com en les mostres en que hi exposen tots els socis. Ens farem una mica pesats i repetirem que tot i que no es participi en l’exposició, per solidaritat amb els companys i pel bé de l’entitat tothom que pugui hauria de assistir als actes socials de l’entitat.\nPublicat per rafael pujals a 12:07 Cap comentari:\nExposició Col·lectiva "Mostra de Primavera" 2012\nAmb una nombrosa assistència de socis i simpatitzants, el matí del diumenge dia tres de juny, es va fer la inauguració de la “MOSTRA D’ART DE PRIMAVERA”, és la 137ª Exposició col·lectiva de la nostra entitat. Ens van visitar la Sra. Rosa Bertran, regidora de cultura i la Sra Naomí Daniels, Coordinadora de l’àrea de Cultura de l’Ajuntament de Badalona, a les quals des d’aquí agraïm sincerament l’atenció mostrada per la nostra Entitat.\nAprofitant l’esdeveniment, es va fer entrega d’un obsequi als senyors Francesc Bueno i Diego Arias, tresorer i vocal, respectivament, de la junta, que aquest any han deixat el càrrec.\nAcompanyem algunes fotografies de l’acte i de l’ambient que hi havia a la sala.\nPublicat per rafael pujals a 9:51 Cap comentari:


· Marta Montserrat Areny Guerrero. Advocada i vocal de la Secció de Dret de Consum de l'ICAB\n· Isabel Viola Demestre. Professora titular de Dret Civil de la Universitat de Barcelona\n· Verónica López Yagües. Professora titular de la Universitat d'Alacant\n· Vanesa Fernández Escudero. Advocada i vocal de la Secció de Dret de Consum de l'ICAB\nDe 13.00 a 14.30 hores\nOrganitza Il·lustre Col·legi de l'Advocacia de Barcelona