Categoria: Humanitat — Autor: El Pitiflí @ 6:10 pm\nUn any després, dues Ricken-BBQs seguides. La primera en motiu de l’estiu, i la segona en motiu de l’aniversari de Ricken. Carn a la brasa, botifarres, snacks amb la forma de hello-kitty i pandilla drakis.\nCal destacar la presencia del nou veïnat del Ricken, amb un avi que amenaça de trucar a la policia en nom d’altres veïns, i d’un detectiu paquistanés que ens observava desde la seva finestra amb persiana.\nAquí, unes quantes fotos preses amb la instant-fuji de Mike:\nEl Samoan, “to sessi”\nCarn a la brasa i Rickenbacker\nGuille as “Popeye”\nRomà a la melódica\nCobla GuilleMod: Havaneres de CalaGorguina\nEn acabat, partides a l’UNO amb les normes del Will (es pot tirar el que sigui, quan sigui, no importa res més).\nAtlanta Philadelphia 2010, dia 5\nCategoria: Humanitat — Autor: El Pitiflí @ 11:46 am\nDiumenge 25, addendum\nEl vol cap a Philadelphia es retrassa 2 hores per mal temps, i perdo el vol cap a Barcelona. La companyia US Airways es nega a pagar-me un hotel i el sopar, i diuen que com és culpa del temps ells es renten les mans.\nDilluns 26, dia 5\nJa que estic atrapat un dia a Filadèlfia, aprofito per a visitar la ciutat. Detalls de Filadèlfia:\nEs pot veure el saló de la Independència i la campana de la Llibertat (i tot de coses relacionades amb la revolució americana).\nTret dels edificis històrics, és una ciutat molt americànament normal. No hi ha molt a veure.\nDimarts 27, dia 6\nJa he arribat a casa…\nAtlanta 2010, Dia 4\nCategoria: Humanitat — Autor: El Pitiflí @ 2:59 pm\nCoses de ser català\nBaixo al bar de l’hotel i em demano un cafè un una cookie. Un cop em dona la cambrera el cafè i la cookie, al treure els diners em diu que no, que “ja està ot fet”. Suposo que cal pagar després o que em passarà la factura, i vaig a una taula a prendre’m el cafè i la galeta.\nAl acaba, vaig a la barra a pagar i em pregunten:\n– Vols pagar?\n– Mmmm… si?\n– I com és que vols pagar?\n– … … m’he pres un cafè i una cookie, i no ho he pagat.\n– I dius que ho vols pagar?\n– … suposo. M’he pres unes coses i bé he de pagar-les, no?\n– Però no ho has de pagar!\n– ¿?¿?¿? I això?\n– La primera vegada és de franc. Ja pagaràs la propera vegada!\n– Ah! Així que aquest cop tot és de franc, llavors. Puc marxar així, entenc.\n– Si. Tu ets feliç?\n– Si, soc feliç!\n– Doncs ja està!\nCatalanitat numero 1: No som garrepes, sinó justos en tots els pagaments.\nCatalanitat numero 2: …hi haurà una segona vegada?\nDiumenge 25, dia 4\nAvui és dia de tornada a Barcelona. Preparo l’equipatge centrant-me en que l’ampolla promocional de Coca-Cola que hi ha dins no es trenqui, s’obri, o li passi res (Putes restriccions de seguretat per a l’equipatge de mà…).\nA veure quines noves aventures passo en els security checks aquest cop…\nAtlanta 2010, Dia 3\nCategoria: Humanitat — Autor: El Pitiflí @ 9:18 pm\nDissabte 24, dia 3\nAvuí, que ja s’ha acabat el congrés, és dia de visites per Atlanta (Tot i que plou i està tot molt tapat). Marxo primer a la casa de la Coca-Cola:\nDetalls de la casa de la Coca-Cola:\nEt posen tots els vídeos i spots de Coca-Cola més importants.\nPots tastar de gratis els productes Coca-Cola del mon.\nEt pots fer una foto amb l’ós de la Coca-Cola (o d’un home disfressat de Ós de la Coca-Cola).\nLa tenda de merchanidising és quasi tan gran com el museu.\nPer dinar recorro el downtown i tot és del mateix pal. Finalment trio un lloc perque al apropar-me a la porta sento que dins està sonant Rick Astley “Never Gonna Give You Up”. Després de dies menjant només plats de carn, la Caesar Salad entra sola.\nVaig a recórrer Atlanta, tot i estar plovent a tope. Hi ha varis centres comercials a la zona amb una mica de vida:\nDetalls del Peachtree Center (Mall):\nQuan arribo està tot el centre ocupat per una convenció de dones negres americanes.\nÉs com un Mall però aigualit. No és tan gran com semblava. HI ha quatre botigues típiques de centre comercial ianqui.\nDetalls del Underground:\nÉs un centre comercial sota terra, que té la pinta de old town del sud d’estats units. Molt del pal “Siren’s Alley” de Bioshock 2.\nHi ha un Burger King que serveix Coca-cola i no Pepsi.\nAtlanta 2010, Dia 1-2\nCategoria: Humanitat — Autor: El Pitiflí @ 11:59 pm\nDijous 22, Dia 1\nDia de congrés, moltes sessions concurrents i masses poques presentacions per sessió (i per tant també molt poca gent per cada sessió).\nA l’esmorzar tasto un nou cafè d’Starbucks hipercalòric i hiperglucós. Si t’apropes 5 metres a la tassa et pots tornar diabètic.\nDesprés de dinar marxo a donar una volta a peu per Atlanta. Detalls:\n– La gent no passeja pels carrers. Tothom va en cotxe.\n– Això fa que no hi hagi botigues tret del pròpi centre de la ciutat (plaça de l’ajuntament i voltants).\n– És tan extrany el paesejar pels carrers que no és estrany saludar-se quan et creues amb un altre vianant.\n– Al centre de la ciutat hi ha la Georgia State i la Georgia Tech. Al voltant dels edificis és plè de restaurants, bars, botigues vàries, … gran diferència amb el Campus Nord.\n– Al carrer hi ha estudiants demanant diners per a finançar les gamberrades de la seva fraternitat.\nDivendres 23, Dia 2\nDia de workshops. Presento la feina en el moment de màxima afluència (10 persones), i per cada presentació marxa una persona. A la darrera presentació estem el speaker, el session chair i jo sols. En acabat ens anem de birres.\nSopo al Hard Rock cafè, que és lo més barat de la ciutat per a sopar.


Sitges Capaç: Suport a Òscar Pistorius\nÒscar Pistorius és un atleta sudafricà que va nèixer sense peronés. Quan tenia 11 anys la seva familia va decidir amputar-li les cames però gràcies a la seva tenacitat i el suport familiar l'Òscar ha aconseguit unes cames de fibra carboni que l'han permés competir amb els millors atletes.\nPerò ara el Comité Olímpic Internacional i l'Associació Internacional de Federacions d'Atletisme (IAAF) li han desmuntat els seus somnis. Després de diversos estudis fets a Roma i a la Universitat de Cologna en que l'Òscar va competir amb atletes sense discapacitat han arribat a la conclusió que la seva discapacitat li suposa un avantatge respecte els seus competidors sense discapacitat. I per aquest motiu l'han condemnat a continuar competint als Paralímpics.\nDes del nostre modest blog volem donar-li suport a l'Òscar i a la seva lluita per fer una vida el més normalitzada possible.\nposted by Sitges Capaç at 10:10


Caprabo i l’Ajuntament de Calafell reuneixen 5.000 euros per l’Associació Espanyola contra el Càncer\nCalafell, 18 de juny de 2014.- Caprabo i l’Ajuntament de Calafell han entregat aquest matí a l’Associació Espanyola contra el Càncer 5.000 euros recollits gràcies a l’èxit de la cursa i marxa popular que es va celebrar el passat 11 de maig a la localitat de Calafell, que amb el lema “No t’aturis contra el càncer” pretenia recollir fons per a l’Associació Espanyola Contra el Càncer (AECC) a Tarragona.\nl’AECC destinarà els 5.000 euros a la subvenció dels programes de formació, prevenció, recerca oncològica i ajudes socials i econòmiques dels malalts de càncer.\nL’entrega ha estat efectiva avui al Supermercat Caprabo de Calafell en un acte amb l’Alcalde de Calafell, Joan Olivella, la Presidenta de l’Associació Espanyola Contra el Càncer de la Junta Provincial de Tarragona, Ana Vilallonga, el Delegat de Zona de Caprabo, Ramon Aguilera i la responsable del supermercat Caprabo de Calafell, Marytxón Serrano.\nEls beneficis que s’ha obtingut d’aquesta cursa es destinaran a la subvenció dels diferents programes ja en funcionament, com són la prevenció a través de xerrades, cursos de deshabituació del tabac, rehabilitació, a la recerca oncològica i a les ajudes socials i econòmiques dels afectats.\nCaprabo va néixer a la ciutat de Barcelona l’any 1959. És l’empresa de supermercats més antiga i té en la seva xarxa el supermercat més antic d’Espanya que encara avui està obert. Al 2013, Caprabo va tancar l’exercici amb una xarxa de 364 botigues als mercats estratègics de Catalunya, Madrid i Navarra. El supermercat online de Caprabo, que té més de deu anys d’història, compta amb més de 150.000 clients. La Targeta de Fidelització de Caprabo va ser pionera al sector l’any 1996 i compta amb 1,3 milions de clients actius. Més de 300.000 persones compren a Caprabo cada dia. Caprabo compta amb 26 botigues franquiciades a Catalunya i Andorra. És propietat de Grup Eroski, del qual representa el 20% del negoci.


Editorial núm. 32 - Revista (Pausa.) Quadern de teatre contemporani\nPodem considerar que un creador fa teatre contemporani atenent bàsicament a dos paràmetres:\n1) si la seva obra presenta un cert decalatge, una certa intempestivitat, en relació amb l’època que l’acull.\n2) si aquesta mateixa obra neix d’un (i expressa un) profund sentiment del contrari, una enorme perplexitat.\nEl teatre contemporani, diu Howard Barker, mai no hauria de ser un art «de la demostració o de l’aclariment». Els creadors que s’acoblen bé al seu segle no ho són, de contemporanis. Segons el filòsof Agamben, pel fet d’encaixar en el seu temps no aconsegueixen veure’l ni detectar-ne les foscors, «no poden fixar-hi l’esguard». L’individu contemporani és un individu que posa tot el que l’envolta en qüestió. El dubte, i la incertesa, per tant, són categories del contemporani.\nCalen formes noves per mesurar el pols de l’època, per expressar-ne les contradiccions, per furgar en la provisionalitat dels seus valors i dels seus principis. I així, el creador teatral, com més es desconnecta de la norma, com més es desfasa del costum admès, més a prop és de copsar l’essència del seu temps. És comprensible, doncs, que el contemporani es fonamenti en una ètica i una estètica de la contradicció i del contrast. Pirandello assegurava que la percepció d’una «contradicció fonamental» comportava una consciència inquieta i moderna. Ell ho anomenava sentiment del contrari i, més endavant, perplexitat. La perplexitat és una altra de les categories fonamentals del contemporani.\nAls dos dossiers d’enguany, tractem d’obres i propostes teatrals contemporànies: d’Alemanya, del Quebec i de Catalunya. Són productes i artistes —autors, directors i companyies— que ens han interessat pel seu caràcter perplex, per la seva consciència adolorida, sobtada, per la seva recerca de noves vies d’expressió, per no deixarse seduir pel camí més ample i fressat.\nPel que fa als autors, n’hi ha que, superant l’àmbit de la revista, la Sala Beckett ha abordat en lectures dramatitzades, o n’ha produït escenificacions, o ha convidat a dirigir seminaris (com ara Klaus, Chenelière, Tremblay, Bouchard o Nolla). Al primer dossier, proposem mirades sobre aspectes concrets de la seva producció, però també aportem alguna visió més històrica i de conjunt. A destacar, en aquest sentit, l’article sobre la nova dramatúrgia del Quebec redactat per Marie-Christine Lesage, on podrem descobrir infinitat de paral·lelismes i coincidències amb el procés i la composició de l’escriptura dramàtica de casa nostra.\nCreiem, d’altra banda, que és responsabilitat de les publicacions catalanes triar, valorar, analitzar i difondre l’obra dels creadors autòctons més rellevants. No fos cas que el nostre habitual autoodi ens impedís descobrir que no només a fora proposen una estètica agosarada, moderna, trencadora. Dediquem, en aquest sentit, tot el segon dossier a Ramon Simó, i també un entranyable record a Jaume Melendres, mestre i dramaturg i antic membre del consell de redacció de Pausa, recentment traspassat, a més d’oferir una visió d’Enric Nolla, autor polièdric, inquiet i poc acomodatici, vinculat a la Sala des de l’inici de la seva trajectòria.\nEl dossier «Simó» és un monogràfic que va néixer de la voluntat d’aprofundir veritablement en l’ànima i l’obra d’un creador català. No es tracta d’hagiografia, sinó de proporcionar una visió de conjunt (a partir de testimoniatges particulars) i algunes claus de lectura de qui encara ofereix una de les poètiques més coherents del nostre panorama teatral. De Simó, ens agrada la constància, la reflexió, la insubornabilitat, la independència, la coherència, la voluntat de construir un món propi i d’anar a contracorrent, la seva visió transversal de l’ofici, la seva capacitat d’integrar la creativitat dels altres, la necessitat de fer-se preguntes… En definitiva, la seva contemporaneïtat.\nGràcies, un cop més, per la vostra complicitat.\n Els articles i materials d’aquest anuari són una selecció dels produïts per Pausa al llarg de l’any 2010. Podeu trobar altres aportacions a la nostra pàgina web: www.salabeckett.cat.\nEntrada anteriorQui sempre té esperança mor cantant. (Aparença i realitat al teatre contemporani) Entrada posteriorCarlos Be, un beletrista en tota regla


La ruta en bici per Copenhague | Biciland\nLa ruta en bicicleta per Copenhaguen és una proposta pensada per a aquells que disposen de poc temps per fer les seves vacances. L'hem dissenyat perquè es pugui fer en 5 dies (4 nits). Per optimitzar el temps, totes les rutes surten i acaben al mateix hotel en el qual us allotgeu, ja que tots els itineraris de la ruta en bici per Copenhaguen tenen com a punt d'inici la mateixa ciutat. D'aquesta manera, el teu viatge serà més tranquil, ja que no t'hauràs de preocupar d'anar fent i desfent les maletes diàriament.\nAquesta ruta complementa altres com la ruta per l'illa de Fiònia, unes alternatives que permeten conèixer a fons un país tan ple de matisos com Dinamarca.\nEl perfil de desnivell de les diferents etapes és força planer i les rutes estan molt ben senyalitzades. A més a més, es passa per carrils bici o per carreteres secundàries amb molt poc trànsit. Aquesta ruta en bicicleta per Copenhaguen és ideal per fer-la en família amb nens que els hi agradi anar sobre dues rodes.\nUna de les etapes d'aquesta ruta de cicloturisme, us portarà a la ciutat medieval de Koge, que té el mercat més gran de la regió, i a visitar Kirkestræde, la casa més antiga de fusta de Dinamarca, construïda en 1527.\nUn altre dels punts que podràs visitar, és el castell de Kronborg, al qual hi arribaràs després de pedalar per entremig de boscos i paisatges que semblen sortits d'un conte de fades.\nUn altre punt del viatge que cal destacar, és la visita a la ciutat de Roskilde, que té una catedral que forma part del Patrimoni de la Humanitat de la Unesco.\nLA CIUTAT DE COPENHAGUEN AMB BICICLETA\nLa nostra ruta en bici per Copenhaguen et permetrà conèixer a fons una de les ciutats més amiga de les bicicletes: ha estat escollida en diferents ocasions com la millor ciutat del món per als ciclistes, segons experts nord-americans. Un de cada tres habitants de Copenhaguen va a la feina amb bicicleta. La ciutat té habilitats un total de 350 km de carrils bici, perfectament senyalitzats i separats dels cotxes.\n4 nits al cèntric Hotel Absalon 4 *\nEsmorzar diari de bufet.\nSi es reserva la mitja pensió: 4 sopars amb 4 plats inclosos.\nMaterial i mapes amb descripció de la ruta.\nLloguer d'assegurança de bicicleta.\nTracks GPS disponibles sota petció\nDIA 1: ARRIBADA A COPENHAGUE\nCopenhaguen és una de les ciutats amb més ambient ciclista en general. Aquí és on la història de segles d'antiguitat i modernitat es reuneix. La ciutat té molt a oferir i val la pena passar més d'un sol dia.\nDIA 2: COPENHAGUE - KØGE (APROX. 55 KM)\nAvui aniràs cap al sud. Per camins bonics, sobretot al llarg de la badia, fins a arribar a Køge. La ciutat medieval té el mercat més gran de la regió. A Kirkestræde es troba la casa més antiga d'entramat de fusta de Dinamarca, que va ser construïda en 1527. Gaudeix de la teva estada, la ciutat té un bon ambient i s'utilitza sovint com un teló de fons per a pel·lícules. Podràs tornar fàcilment amb tren a Copenhaguen.\nDIA 3: COPENHAGUE - ROSKILDE (APROX. 35 KM)\nAvui el tour amb bicicleta et portarà a Roskilde. Continuaràs al llarg de la badia i per l'interior. Un carril bici completament lliure de trànsit et portarà a la històrica Roskilde, la catedral és visible des de lluny i va ser reconeguda com a Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO des de 1995. Els sarcòfags i tombes fan de l'església un lloc especial, 38 reis i reines daneses van trobar el seu últim estatge aquí. A continuació una extensa xarxa de carrils bici et portarà de tornada a Copenhaguen. Alternativament, pots fàcilment agafar el tren de tornada.\nDIA 4: COPENHAGUE - HELSINGØR (APROX. 50 KM)\nSe surt de Copenhaguen cap al nord. L'etapa d'avui et portarà al llarg del Öresund, l'estret entre Zelanda a Dinamarca i schönen a Suècia. Sempre amb unes magnífiques vistes del Mar Bàltic, arribaràs ràpidament a la famosa platja de Bellevue. En Helsingør val la pena visitar el castell de Kronborg, o prendre el ferri per a un ràpid viatge a Helsingborg, situat en terres sueques. Tornaràs còmodament en tren.\nDIA 5: SORTIDA INDIVIDUAL O NITS EXTRA\nDesprés de l'esmorzar seves vacances en bicicleta per Copenhaguen acaben. Estem encantats de reservar dies extra per a tu.\nPreus especials per a nens i grups. Consulteu preus.\n05/06/2020 - 23/08/2020\nPreu per persona en habitació doble 569 €\nSuplement hab. individual 385 €\nMitja pensió 239 €\nLloguer bicicleta elèctrica 167 €


La Casa Batlló oferirà entrades a 1 euro durant el Nadal\nLa campanya rep el nom de «Fes el turista» i la recaptació íntegra anirà destinada a la Fundació Banc dels Aliments\nper Alba Francín dimecres, 12 de desembre 2018 - 09:57h | Actualitzat a 12/12/2018 11:34h\nLa Casa Batlló posarà a la venda 100.000 entrades a un euro | CatalunyaDiari.cat\nLa Casa Batlló dona el tret de sortida a la campanya de Nadal amb una oferta insuperable. Des d’ahir, es poden adquirir entrades per visitar aquest edifici modernista per l’irrisori preu d’un euro, una oferta que s’allargarà durant tot el període nadalenc i que de ben segur serà tot un èxit, tant entre els residents de la ciutat comtal com també entre la resta d’habitants de Catalunya.\nOferiran 100.000 entrades a un euro\nAixí les coses, la Casa Batlló està d’enhorabona, ja que acaba d’engegar la seva nova campanya nadalenca i tot apunta que acollirà un gran èxit. Al cap i a la fi, no sempre és possible visitar aquest edifici de disseny biomimètic per un preu tan baix, i és que fins i tot un cafè és més car avui dia.\nAmb el nom «Fes el turista», la promoció comptarà amb 100.000 entrades que es posaran a la venda i es podran adquirir per un euro, i l’inici d’aquesta classe de visites tindrà lloc el pròxim 24 de desembre. És evident que la campanya es configura com una oferta insuperable, però la finalitat d’aquesta encara té molt més valor, ja que està previst que tota la recaptació sigui donada de manera altruista a la Fundació Banc dels Aliments.\nPer adquirir les entrades, tan sols caldrà omplir un formulari i bescanviar un codi -que serà enviat al correu electrònic- a un enllaç prèviament indicat per la fundació. Les normes marquen que cadascú podrà comprar un total de dues entrades, si bé és veritat que, amb cada entrada, es podran afegir de manera gratuïta fins a tres nens que siguin menors de 16 anys.\nTambé es podrà veure el procés de restauració\nD’aquesta manera, queda a l’abast de qualsevol la possibilitat de submergir-se en aquesta meravellosa obra arquitectònica creada per Antoni Gaudí, una iniciativa dirigida sobretot a aquelles persones que encara no hagin pogut gaudir en primera persona del revestiment original de les parets de la Planta Noble.\nI és que el valor d’aquesta oportunitat no sol recau en la part econòmica, sinó també en el fet que es podrà presenciar com restauren aquesta obra d’art modernista, quelcom que normalment no es pot fer, ja que aquesta part acostuma a estar tancada al públic en general.\nBarcelona Ofertes Festes de Nadal


OtrantoHolidays Giurdignano Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nvia Kennedy, 40, Giurdignano, Giurdignano, Itàlia, 73020 - Veure al mapa\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Giurdignano, OtrantoHolidays és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix OtrantoHolidays asseguren una estada plaentera als seus clients. Els clients de l'hotel poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, àrea de fumadors, cuina compartida.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, calefacció, escriptori, balcó/terrassa, aparell de televisió per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, OtrantoHolidays és una selecció idònia per a la vostra estada a Giurdignano.


La Dona de la Llum: Florence Nightingale #MusesHistòria | Muses amb traça\nLa Dona de la Llum: Florence Nightingale #MusesHistòria\nInfermera, escriptora i estadística britànica, és considerada la mare de la infermeria moderna. Des de molt jove, va destacar en l’àmbit de les matemàtiques i l’estadística, tot aplicant els seus coneixements a la epidemiologia.\nFlorence Nightingale amb ferits a la Guerra de Crimea. Font: Enfeps\nL’any 1860, Nightingale va professionalitzar la infermeria amb la fundació de la primera escola laica d’infermeria del món, a l’Hospital Saint Thomas a Londres. Ben aviat, va ser reconeguda mundialment pels seus treballs pioners d’infermeria en l’assistència als soldats durant la Guerra de Crimea, on va disminuir l’índex de mortalitat per ferides del 42% al 2%.\nFlorence també va aconseguir crear un servei d’infermeres a domicili a Anglaterra i a Irlanda. Això va significar que les persones més pobres poguessin accedir a personal capacitat medicament amb els coneixements i recursos necessaris.\nFlorence Nightingale va ser la primera dona a ser admesa a la Royal Statistical Society britànica i l’any 1907 es va convertir en la primera dona en rebre l’Ordre del Mèrit del Regne Unit. El Jurament Nightingale efectuat per les infermeres en graduar-se, va ser creat en el seu honor l’any 1893 i el Dia Internacional de la Infermeria se celebra a la data del seu aniversari.\n#MusesHistòria, Florence, Florence Nightingale, Guerra de Crimea, Hospital Saint Thomas, Infermeria, Jurament Nightingale, La Dona de la Llum, Londres, Nightingale, Notes per la Infermeria, Ordre al Merit Britànic, Royal Statistical Society\tDeixa un comentari\n« Fi de la 1a temporada però… les Muses NO marxem de vacances!\n#MusesRecomanació: exposició “Dones del món, llar i feina a Barcelona” »


Arran torna a actuar contra un bus turístic a Barcelona | Ràdio Barcelona | Cadena SER\nArran torna a actuar contra un bus turístic a Barcelona\nL'organització juvenil propera a la CUP ha desplegat una pancarta i han encès dos pots de fum per denunciar la massificació turística\nLa imatge que Arran ha publicat al seu compte de Twitter / Arran\n09/07/2018 - 13:00 h. CEST\nL'organització juvenil Arran ha tornat a actuar en un autobús turístic aquest matí. Ha passat poc abans de les 10 del matí quan el vehicle de TMB s'ha aturat a la parada Port Olímpic. Segons fonts de la companyia, dos membres d'aquest grup, que viatjaven al pis de dalt, han despenjat una pancarta i han encès dos pots de fum per denunciar la massificació turística. L'incident ha agafat per sorpresa els turistes que estaven al bus però no hi ha hagut ferits ni danys al vehicle.\nArran ha reivindicat aquesta acció a les xarxes socials amb una fotografia del bus turístic. En la imatge es veu una pancarta amb la inscripció "Aturem la massificació turística als països catalans" i també fum al pis superior de l'autobús.\nTMB assegura que denunciarà aquesta acció que no és la primera que fa aquesta organització juvenil propera a la CUP contra un bus turístic.\nEl govern li treu importància\nEl primer tinent d'alcalde, Gerardo Pisarello, considera que es tracta d'una acció "simbòlica, que no ha generat incidents, com tantes que es produeixen a la ciutat". Pisarello ha afegit que la ciutat el que necessita és un debat ciutadà sobre el model de turisme.\nEl president del grup socialista, Jaume Collboni, ha criticat la resposta de Pisarello. Creu que és un greu error perquè aquests missatges "disculpen actuacions que no s'han de permetre a la ciutat".\nMolt crític ha estat també el portaveu del grup Demòcrata, Jaume Ciurana, que ho considera "inadmissible". I ha afegit que "la política existeix per plantejar les coses de forma civilitzada" i no posant en risc la seguretat dels turistes.


La lògica és revolucionària - Mèdia.cat - Observatori Crític dels Mitjans La lògica és revolucionària - Mèdia.cat - Observatori Crític dels Mitjans\n6 gener 1986\nRamon Barnils, núm. 81, 6-12 de gener de 1986\nEn la petita història contemporània de les traduccions al català hi ha hagut dues etapes i ara encetem la tercera que, si tot va bé, serà la definitiva.\nEn una primera etapa no hi havia problemes: si un editor ens volia traduir qualsevol obra, en comprava els drets i en pau, ja que els editors dominants, espanyols, no coneixien l’existència de lectors catalans normals, és a dir de lector en la pròpia llengua. Cas que s’ocupessin de la llengua catalana, comprenien que era un simple dialecte, de manera que quan adquirien drets de traducció a l’espanyol, es pensaven adquirir-los per a tots els súbdits de l’estat. Per la seva banda, quan a un editor extraestatal li demanaven els drets al català, els podia vendre tranquil·lament, perquè cap editor espanyol no havia pensat la impropietat de comprar-los.\nEn una segona etapa, que és la que encara cueja, els editors espanyols ja havien après per força que dins del seu mateix acotat de casa hi havia una llengua que no era l’espanyola, i que una part substancial dels seus suposats clients naturals s’estimaven més de llegir traduccions en la seva llengua que no en l’espanyola. Després d’uns moments de perplexitat i d’incredulitat, se’ls va imposar el seu concepte de negoci: com que traduir a dues llengües és més car que no pas traduir a una de sola, els editors espanyols, emparats en la unitat de mercat estatal, adquirien els drets de traducció a l’espanyol i al català, traduïen a l’espanyol i congelaven els drets nostres.\nLa tercera, i esperem que darrere etapa, d’aquesta història contemporània de traduccions al català comença ara: editors catalans amb dos dits de front comercial han explicat als editors extraestatals la importància, relativa però certa, del mercat català: uns i altres han arribat a la conclusió que els és mal negoci de vendre drets de traducció al català a editors que no en faran l’edició, que és un mal negoci passar drets de traducció al català a editors incompetents.\nAquesta tercera etapa és presidida per idees perfectament normals i corrents: els editors extraestatals vendran els drets de traducció al català a editors que publiquin la traducció i no els vendran a editors que no la publiquin. Es veu que alguns editors europeus s’han posat les mans al cap i no entenen com fins ara hi havia editors que pagaven per uns drets que després no exercien.\nSi n’arriba a ser, de senzill, això d’Europa, per a nosaltres, per a ells: si n’arriba a ser, de senzill, per als nostres conciutadans europeus això de considerar-nos a nosaltres com a ciutadans seus, una vegada s’imposen per damunt d’Espanya la força de les coses, la realitat més habitual i l’obvietat més mercantil. Això de les traduccions és només un indici, només un començament.


Dissabte, 11 Octubre 2014 00:00\nDimarts, 16 Setembre 2014 02:00\nTarragona tanca la temporada d’estiu amb un increment del 6% de visitants\nEl mercat francès encapçala el rànquing de Tarragona i el rus es manté a l'alça\nL'ocupació turística a Tarragona durant el període de juny a agost ha obtingut un total de 172.600 visites. És a dir, 586.000 pernoctacions a hotels i càmpings de la ciutat amb una mitjana de 1,7 dies d'estada en hotels i 5 dies als càmpings. Respecte l'any passat, s'ha produït un increment de visites de turistes que se situa al 6%. La procedència dels turistes als hotels és d'un 48% nacional i un 52% internacional. Pel que fa a la procedència dels turistes als càmpings és d'un 63% nacional i un 37% internacional.\nEl mercat amb més representació ha estat el francès, seguit del rus. Una dada que contrasta amb la resta de Catalunya, on el turista procedent de Rússia ha baixat, mentre que a Tarragona s'ha mantingut. En concret, el primer mercat, el francès, ha experimentat un nou increment respecte a l'any passat. Es tracta d'un 13,96%, mentre que el rus també va en línia creixent, un 15,78%. Altres mercats importants que han triat Tarragona com a primera opció de destí turístic és el Regne Unit amb un creixement del 24,66%, Itàlia amb un 35,84%, Alemanya amb un 6,92% i Països Nòrdics amb un augment del 16,63%.\nRespecte al total de visitants, un 22% són d'origen català, un 20% de la resta de l'Estat espanyol i un 58% són provinents del mercat internacional. Durant aquest estiu, s'aprecia un augment dels turistes, tant nacionals (17,65%) com internacionals (16,29%) respecte al mateix període de l'any anterior. També s'acumula un increment en les consultes ateses per les oficines i punts d'informació turística del Patronat Municipal de Turisme. És a dir, l'increment de consultes se situa en un 11,87% respecte a 2013.\nA Tarragona, 'les pedres parlen'\nLa temporada turística d'aquest estiu es tanca amb un balanç de xifres molt positiu. L'alcalde de Tarragona, Josep Fèlix Ballesteros, s'hi ha referit com ''un fet que demostra l'èxit de l'estratègia turística que s'ha vingut desenvolupant els darrers set anys i mig". Productes com Tarragona ciutat de castells, el Tarraco Talgo o Història Viva ''demostren una vegada més que oferim una singularitat basada en el que som, una destinació turística potent en cultura i patrimoni" afegeix la regidora de Turisme, Patrícia Anton.\nSegons l'alcalde, una de les claus d'aquest creixement progressiu de visitants és que ''sabem explicar millor que altres el patrimoni que tenim, encara que no sigui tant potent com el que tenen ciutats com Roma''. Ballesteros recorda ''és com allò que diuen que a Tarragona les pedres parlen, i en això, ens hem convertit en uns experts''.\nRoda de Berà recupera la Pedrera de l’Elies\nEl projecte ha permès rehabilitar la pedrera romana com a espai cultural, lúdic i visitable\nL'Ajuntament de Roda de Berà inaugurarà el proper dissabte 27 de setembre un projecte en el qual la regidoria de Cultura i Patrimoni ha estat treballant durant els últims mesos. L'objectiu del regidor de Cultura i Patrimoni, Llorenç Miró, era recuperar la Pedrera de l'Elies com a espai cultural i lúdic, augmentar el seu valor patrimonial i potenciar l'àrea monumental convertint-la en una zona visitable. D'aquesta manera, la zona de la pedrera es podrà apropar millor a la ciutadania mitjançant un itinerari d'interpretació de les diverses àrees que composen aquesta explotació lapídica.\nA més, s'ha habilitat una zona d'esbarjo i picnic amb la instal·lació de taules, bancs i papereres. Amb aquest objectiu s'han efectuat un seguit d'actuacions de neteja, arranjament i museïtzació de l'àrea. Entre elles es troben el desbrossament i neteja del recorregut senyalitzat, l'arranjament de l'espai polivalent per a activitats artístiques i culturals i la instal·lació de panells informatius en diversos punts significatius del recorregut.\nPel que fa a l'itinerari marcat, és una ruta a peu al llarg del sector meridional de la pedrera amb la senyalització de vuit punts diferents que inclouen la presentació de la Pedrera de l'Elies i la seva contextualització acompanyada de tres mapes, un itinerari per l'àrea, les pedreres de Roda de Berà i les pedreres de la Tarraco.\nTambé s'han ubicat diversos panells amb informació i dibuixos sobre el funcionament d'elements com el forn de calç de la pedrera, el procés tradicional d'extracció de la pedra, la intervenció arqueològica efectuada durant l'any 2012, les eines d'extracció i de tall emprades en una pedrera o sobre el transport de la pedra un cop ha estat extreta.\nFinalment ,s'ha inclòs també a l'itinerari un panell amb una panoràmica de l'entorn, situat en un lloc que esdevé un mirador des d'on es té una bona visió de la zona intervinguda arqueològicament i de diversos indrets significatius del terme municipal i de la rodalia.\nPer al desenvolupament d'aquest projecte, l'Ajuntament ha rebut el suport de la Diputació de Tarragona, mitjançant una subvenció per dur a terme actuacions de millora d'espais municipals de valor cultural i patrimonial, i l'assessorament del Museu Nacional Arqueològic de Tarragona (MNAT) en l'elaboració dels panells informatius del recorregut didàctic.\nEls hotels i càmpings de Tarragona registren la plena ocupació pel pont del 15 d’agost\nEl mercat francès es consolida com el de més pes a la ciutat\nEl Patronat Municipal de Turisme de Tarragona ha valorat molt positivament els resultats obtinguts durant aquest pont, tant en l'ocupació als càmpings com als hotels. Pel que fa als càmpings, s'ha aconseguit el 100% d'ocupació en bungalows, mentre s'ha arribat a un 85% de parcel·les. Quant a l'ocupació hotelera a Tarragona, s'ha arribat al màxim, és a dir un 100%.\nLa regidora de Turisme, Patrícia Anton ha afirmat que aquestes dades "demostren que els turistes consoliden la nostra ciutat com a destí preferent en les seves vacances''. Anton destaca que ''és el resultat de la bona feina del sector privat i els productes que hem consolidat des del Patronat de Turisme per donar una oferta de qualitat i que combina història i tradició, com són Tarragona Ciutat de Castells i Història Viva". Més de 3.000 persones han participat des de 2013 al programa d'Història Viva, mentre que 200 han estat les que han gaudit enguany del Tarragona Ciutat de Castells.\nReferent a l'atenció al públic en les Oficines de Turisme municipals, s'ha detectat un increment respecte al mateix període de l'any passat del 2% del mercat de Catalunya i l'Estat espanyol, mentre que l'internacional es manté. En aquest sentit, el mercat amb més representació ha estat el francès, amb 1.917 consultes als punts d'informació de turisme, seguit dels turistes russos amb 950 consultes, els britànics amb 310 i, en quarta posició, els italians, amb 248. Pel que fa al mercat estatal, el català ha estat el més nombrós, amb 1.262 consultes, seguit de turistes provinents de Madrid amb 284 consultes, País Basc amb 254 i Aragó amb 228.\nEl Circ Romà de Tarragona serà més entenedor pels visitants\nLa recreació de la porta triomfal, la recuperació de la graderia del nord i un nou mirador han estat les principals millores\nLes darreres intervencions a la capçalera i a les grades del Circ Romà dirigides pel Museu d'Història de Tarragona han possibilitat recuperar i integrar el monument dins el teixit urbà. El procés ha culminat enguany amb la recreació de la Porta Triumphalis, la recuperació de la graderia nord i les obres al carrer Enrajolat i Trinquet Vell, que han millorat la vialitat i potencialitat arqueològica i museogràfica. El director del Museu d'Història, Lluís Balart, ha explicat que la majoria d'aquestes millores faran que el visitant entengui millor com era el circ abans.\nEl projecte s'ha centrat en recrear l'àrea pertanyent, al que en època romana va ser la Porta Triumphalis del circ, per on sortien els vencedors de les curses de carros. Una bona part de la zona va ser destruïda l'any 1813 per part de les tropes franceses. En concret, s'han recuperat els límits de la volta que uniria la volta de la porta triomfal amb les escales d'accés al visorium (o part més alta) del circ situades al peu de l'actual Pretori. Els treballs arqueològics també han permès documentar el tancament d'aquesta volta pel costat nord de la porta triomfal.\nRemodelació del Trinquet Vell i de la graderia\nDurant l'actuació, també s'han renovat els paviments, s'han suprimit les voreres per donar continuïtat i potenciar l'espai per als vianants i s'han arranjat les escales d'accés a la baixada de les Peixateries Velles. Per posar en valor les restes de la graderia i la sorra del circ, s'ha creat un fossat per arribar a la cota original de l'antiga arena del Circ, que permet la visió dels prop de tres metres d'alçada del podi a l'arena.\nAixò ha permès protegir l'àrea del fossat i la claveguera romana. S'ha substituït la porta de l'antiga sala Tàrraco per fer-ne una sortida a mode de mirador sobre la graderia. Les grades compten ara amb quatre plafons informatius fixes amb imatges de realitat augmentada de recreació històrica que es corresponen amb els punts visuals dels vestigis del circ en l'actualitat.\nFinalment, s'ha urbanitzat el carrer Enrajolat amb la instal·lació de nous serveis i paviments i la recuperació de nous trams de graderia del Circ, a més de la col·locació d'elements que permeten la visibilitat del monument. El projecte ha estat guardonat amb el premi 'Catalunya Construcció 2014'. Sobre el futur, la regidora de Partimoni de Tarragona, Carme Crespo, ha anunciat que 'un cop finalitzades les millores de la part interna, a partir d'ara les actuacions se centraran en la part exterior del Circ'.\nDescobrir el Pont del Diable acompanyats d’un bon vi\nLimonium organitza una visita al Parc Ecohistòric del Pont del Diable on es fusiona patrimoni i natura a través d'un tast de vins DO Catalunya\nEl passat dissabte, 26 de juliol, Limonium va oferir una experiència enoturística diferent. Es tracta d'una visita guiada al Parc Ecohistòric del Pont del Diable de Tarragona, a través d'un tast guiat de vins i most de cellers de la DO Catalunya. Tot passejant, el visitant coneix la finca que va ser propietat dels germans Puig i Valls i descobreix racons que ens van deixar com el Jardí Romàntic.\nDurant el recorregut, l'educador de Limonium, Edu Soler, va donar detalls d'aquest bosc mediterrani que envolta la ciutat, on s'hi pot trobar una immensa biodiversitat amb un conjunt d'espècies vegetals i animals adaptades al clima mediterrani. Després de descobrir aquest entorn natural, apareix l'aqüeducte de les Ferreres, més conegut com el Pont del Diable. Un monument de més de 2.000 anys que ens connecta amb el passat a través del camí de l'aigua. La visita també ens ofereix proves palpables de les restes de pedrera que els romans van excavar i utilitzar per construir l'aqüeducte, un fet que hi ha gent que ignora ja que la majoria de la Tàrraco Romana es va construir amb el material de la pedrera del Mèdol.\nDurant el recorregut, els visitants van fer tres aturades per tastar vins de la DO Catalunya. I és que la tradició vinícola i la cultura del vi no estan gens allunyades del patrimoni i el món romà. De vi se'n feia i se n'exportava molt des del port de Tàrraco. La DO Catalunya va triar tres vins de cellers del Perelló i del viver 'Concavins' de Barberà de la Conca. Al darrera de cada vi i de cada celler, hi ha un pagès i la seva història. Aquests cellers tenen en comú la seva exclusivitat en l'elaboració, que dóna com a resultat la qualitat pel paladar de qualsevol.\nLa visita va finalitzar al costat del Pont del Diable. I mentre els adults encara saborejaven el darrer vi rosat del vespre, els sommeliers oferien un most de la Conca ideal perquè els més petits també puguin gaudir de la dolçor i de la imaginació que deixa aquesta ampolleta sense alcohol.\nVisites guiades diàries\nAquest estiu, l'equip d'educació ambiental de Limonium ofereix visites guiades al Pont del Diable de dilluns a divendres, de 10:00 h a 12:00 h, per conèixer l'entorn del Parc Ecohistòric del Pont del Diable. El recorregut, que permet descobrir els seus racons més emblemàtics, s'inicia a l'entrada del parc. El preu de la visita és de 5 euros/ persona (nens i nenes a partir de 10 anys). Per reservar o demanar informació sobre la visita, cal trucar al 655603021.\n‘Romanorum Vita’ convida a viatjar en el temps d’un dia qualsevol d’una ciutat romana\nLa innovadora exposició de 'la Caixa' instal·lada a La Pineda recrea els personatges, sorolls i olors d'una ciutat romana\nViatjar en el temps, conèixer com vivien els homes i les dones d'altres èpoques, i saber quines eren les seves activitats i rituals, ha estat una fantasia recurrent en la història de la humanitat. L'Imperi romà és un dels destins preferits d'aquesta mena de viatges, un període fascinador que ha inspirat novel·les, pel·lícules i sèries de televisió.\nD'una banda, ens entusiasmen la grandesa i l'opulència de la vida imperial. De l'altra, ens commouen els petits detalls que aproximen la vida romana a la nostra pròpia realitat i ens fan sentir hereus d'una cultura mil•lenària. La nova exposició de l'Obra Social 'la Caixa', organitzada en col•laboració amb l'Ajuntament de Vila-seca, convida els visitants a passejar per una ciutat romana reconstruïda a partir de descripcions literàries i testimonis arqueològics de fa 2000 anys per descobrir que els romans no són tan lluny de nosaltres.\nRomanorum Vita pretén ser un nou concepte d'exposició de divulgació històrica pensada per a tots els públics. La mostra trasllada els visitants a un passeig per una ciutat romana poc abans de la destrucció de Pompeia, l'any 79 dC, en plena època imperial, i ens transporta als seus carrers en un dia qualsevol: els negocis, la importància de l'aigua, les olors, les formes d'expressió i la religiositat popular, entre d'altres, tot el que formiguejava entorn dels grans escenaris del senat, el fòrum, els teatres i el circ.\nA Romanorum Vita, els visitants descobriran que els artesans i els comerciants desenvolupaven tota mena d'activitats als carrers de la ciutat, i com aquests s'omplien de gent. Passejant per un carrer qualsevol o per davant del fòrum d'una ciutat romana, els espectadors comprovaran com eren les latrines i quina olor desprenien, o com eren els comerços i que ja existia el que podríem considerar el precedent dels locals de menjar ràpid.\nUna exposició innovadora\nLa mostra fa un ús innovador de diferents elements —des de la inclusió de sorolls i olors que són característics de l'època fins a la interacció entre l'espai escenogràfic i un gran audiovisual— per aconseguir que els espectadors se submergeixin en la ciutat i en descobreixin les similituds amb la vida quotidiana actual. Un d'aquests muntatges audiovisuals es projecta sobre la façana de la domus, de 12 metres d'amplada, i s'hi poden veure els personatges clau de la ciutat romana gràcies a un rodatge realitzat amb més de 30 figurants.\nLa mostra, que ocupa 400 m2, dóna la benvinguda als visitants a una ciutat arquetípica de l'Imperi romà i presenta un dia qualsevol d'aquesta ciutat, 24 hores en què descobriran com era la vida al carrer i a l'interior d'una casa d'una família que podríem considerar de classe mitjana-alta.\nLa mostra, ideada pels tarragonins Enric Seritjol i Magí Seritjol, està comissariada per Isabel Rodà de Llanza, catedràtica d'arqueologia i exdirectora de l'Institut Català d'Arqueologia Clàssica. Romanorum Vita es podrà veure, del 22 de juliol al 31 d'agost, de dilluns a diumenge, de les 11:00h a les 23:00h, al passeig Pau Casals de La Pineda (Vila-seca).\nDivendres, 27 Juny 2014 02:00\n‘Tarragona, història viva’ incorpora actes especials amb motiu dels 2.000 anys de la mort d’August\nEl programa de recreació històrica, que se celebrarà del 12 de juliol al 6 de setembre, passa de 19 a 40 activitats\nEl dissabte 12 de juliol arrencarà la tercera edició de 'Tarragona, Història Viva', un nou viatge a través del túnel del temps, que fins al 6 de setembre ens posarà en la pell dels habitants de Tàrraco de fa més de 2000 anys. De la mà de la reconstrucció històrica, cada cap de setmana hi haurà una proposta diferent en els diversos monuments i espais de la ciutat romana que es conserven: l'amfiteatre, el circ, les muralles, el Pretori, el Fòrum de la Colònia...\nAquells que s'apuntin a les activitats podran descobrir com i per què es va construir l'aqüeducte romà; quin paper va jugar el Fòrum provincial en el marc de l'imperi romà; com s'organitzaven i es vivien uns jocs al circ romà o com era la nit abans d'una lluita de gladiadors a l'amfiteatre. A les muralles, s'explicarà els usos que van tenir els murs, més enllà del purament defensiu.\nL'Any August i la Guerra del Francès, principals novetats\nPer primera vegada, al marge d'explicar la Tàrraco romana, es recrearà la defensa de Tarragona l'any 1811 amb motiu de la Guerra del Francès. Diversos personatges ens explicaran la vida a la ciutat abans de l'arribada de les tropes napoleòniques i també durant el setge.\nD'altra banda, i seguint el fil del bimil•lenari d'August, del 15 al 24 d'agost, hi haurà un seguit d'activitats relacionades amb la figura del gran emperador. Així, els que es van perdre la visita d'August de Prima Porta durant el festival 'Tarraco Viva', ara tindran una nova oportunitat d'apuntar-se a les visites comentades a l'escultura policromada. Donat l'èxit dels monòlegs –durant el festival romà– d'alguns personatges històrics coetanis d'August, també es repetiran les narracions de Mecenes, Octàvia, Marc Antoni, Lívia, Horaci i Júlia.\nUna altra activitat complementària és el Gastromusicae, sopars amenitzats amb música medieval a càrrec d'Emilio Villalba, un prestigiós músic i luthier especialitzat en època medieval, que es faran a l'Antic Ajuntament, a 25 euros.\nFinalment, l'edició d'enguany arriba amb un seguit d'activitats dirigides al públic familiar. A l'Antic Ajuntament, per exemple, es recrearà la cuina de CaiusApici, i a la Part Alta es farà un itinerari per a descobrir, com si fos un joc, com era la gent que va viure a Tàrraco fa 2000 anys.\nLa venda d'entrades es podrà fer a través de la web www.tarragonaturisme.cat o de les oficines municipals de Turisme (carrer Major, 39; Rambla Nova cantonada amb carrer Unió; i Camp de Mart), o als llocs de les activitats una hora abans que comencin, si les entrades no estan exhaurides.\nLa remodelada pedrera romana del Mèdol s’obre al públic\nEl visitant també pot gaudir d'un centre d'interpretació i divulgació situat a l'àrea de servei de l'autopista\nLa Fundació Abertis ha obert al públic aquest dimecres, 18 de juny, la remodelada cantera del Mèdol. El projecte ha inclòs la conservació i millora arqueològica i geològica de l'antiga zona d'extracció de pedra i un centre d'interpretació i divulgació. En total, Abertis ha invertit 1,5 milions d'euros, a través de l'1% cultural de l'Estat. El Mèdol de Tarragona estarà obert al públic de dilluns a diumenge, de 09:00 h a 16:00 h.\nEn l'espai d'interpretació de l'àrea de servei es detalla l'ús de la pedrera romana, des del procés d'extracció de la pedra fins al seu ús final en monuments destacats de Tàrraco. També s'explica les eines utilitzades, les tècniques d'extracció i transport i la relació amb altres pedreres romanes. La zona s'ha museïtzat per facilitar la visita i donar a conèixer les funcions del monument i la seva riquesa històrica i mediambiental.\nL'Institut Català d'Arqueologia Clàssica (ICAC) s'ha encarregat de les tasques arqueològiques que han permès estudiar l'evolució del jaciment. L'incendi de juliol de 2010, que va cremar part del terreny al voltant del Mèdol, va fer aflorar noves zones, fins llavors desconegudes, on s'havien conservat evidències clares dels treballs d'extracció de la pedra. Un cop neta i explorada, aquesta zona s'ha incorporat al recorregut de la visita.\nLa pedrera romana del Mèdol, que ocupa una superfície d'11 hectàrees, és un dels tretze monuments que conformen el conjunt arquitectònic de la Tàrraco romana, declarat Patrimoni Mundial de la Humanitat per la Unesco. El projecte ha estat impulsat per la Fundació Abertis amb la col•laboració del s ministeris de Foment i Cultura, la Generalitat, la Diputació i l'Ajuntament de Tarragona.\nRepsol patrocinarà Tarraco Viva, el Concurs de Castells i Santa Tecla\nEl conveni contempla que l'empresa renovarà el patrocini amb una aportació de 125.000 euros


Hola, Garbi. Això és sempre d'aquesta manera. Tothom aprofita de les coses, fins i tot de les desgràcies de les altres persones. No trigarà gaire que organitzaran uns viatges turístics als llocs destruïts per el tsunami a Japó per treure diners.\nAlguns diran que saben estar al lloc indicat, en el moment indicat. És cert, sempre que puguin treure alguna cosa a canvi.\n21 de març de 2011 a les 17:03\nMalauradament, això passa molt sovint.\nno he vist aquesta falca publicitaria, pero de fet no se de que t'extranyas, voltors mirant de truere una mica mes de suc de la carronya...\n21 de març de 2011 a les 18:58\nSempre els mateixos voltors o els mateixos aprofitats...\nTot això es una mandanga!!! Com tot el que fan aquestes companyies, uns lladres!!!\n21 de març de 2011 a les 21:49\nNo en tenia ni idea de tot plegat. Però si, sempre hi ha qui es beneficia de les desgràcies dels altres.\nCom no sóc de Movistar no estava al cas. Vergonyós!\n21 de març de 2011 a les 23:43\nÉs fastigós, però vivim en aquest tipus de realitat macabra!\n22 de març de 2011 a les 0:57\nTotalment d'acord... tampoc sabia d'aquesta campanya, però és una indecència més.\n22 de març de 2011 a les 1:04\nNo només això sinó q es veu q han sortit alguns estafadors q deien recollir diners xl Japó i era fals!!!\n22 de març de 2011 a les 3:22\nLa veritat és que mai sabem on va a parar aquesta solidaritat...\nPerò ho fem doncs creiem que és per un bé...\n22 de març de 2011 a les 7:42\nQuantaq raó hi ha a les teves paraules...\n22 de març de 2011 a les 16:50\nNo he vist aquesta publicitat, pero es vergoyos que aprofitin les desgracies per guayar diners.\nNo estic al cas d'això que expliques (jo sóc d'Orange). Però sempre hi ha gent que es vol aprofitar de les desgràcies dels altres, és una pena.\n22 de març de 2011 a les 21:14\njo no en sabia res d'aquesta campanya, però estic totalment d'acord amb tot el que dius!\n24 de març de 2011 a les 8:06


Hubert Védrine Guillaume Georges / LP\nEn molt poques ocasions la humanitat té por de la mateixa cosa, sent el mateix i es posa a lluitar unida per un objectiu comú. Avui estem vivint un d'aquests moments excepcionals, i la causa és la pandèmia de covid-19. Amb aquesta idea, el polític Hubert Védrine aborda l'entrada que porta per títol Ère numérique [Era digital] al seu recent llibre Dictionnaire amoureux de la géopolitique (Plon-Fayard, 2021). Però també dedica una entrada pròpia a l'esmentat coronavirus, després del qual, diu, res no serà exactament igual que abans.\nL'autor va ser home de confiança del darrer faraó socialista, François Mitterrand (aquests dies a França han commemorat el 40 aniversari de la seva arribada al poder), i a continuació va exercir com a ministre d'Exteriors de Lionel Jospin. La seva geopolítica és més política que geogràfica, al revés de la que trobem al famós llibre de l'analista i viatger Robert D. Kaplan, La venganza de la geografía (RBA, 2017), on la geopolítica és abans que res geogràfica. El diccionari de Védrine no inclou Kaplan, però hi surt Kipling (com a exponent de l'imperialisme britànic).\nQuè més hi ha en aquest llibre? Doncs un cúmul de bones recomanacions lectores (gairebé tot assaig), les quals encalcen una majestuosa cercavila d'experiències vitals (les de l'autor) arreu del món (el nostre). Conté observacions personals a propòsit de les més destacades figures de la política internacional, des de Jimmy Carter fins a Xi Jinping, i també sobre les guerres, crisis i conflictes que han conegut els segles XX i XXI. Dibuixa tot el contrari d'un mapa mut; més aviat és un mapa polític i geogràfic on els noms dels llocs es converteixin en noms de persones. Quan parla dels espies de ficció diu que "Daniel Craig té la mirada de Putin".\n¿Aquestes pàgines assenten una gran idea principal? Sí. Que, de la mateixa manera que es va industrialitzar el món, ara toca ecologitzar la vida, el planeta (també l'escalada demogràfica hi és un tema recurrent). No es tracta de l'únic polític pro sistema que fa un discurs verd: abans ho va fer Al Gore. I què diu del futur polític? Que l'obscurantisme el tenim a tocar. Com és el món on vivim? L'entrada que segueix a covid-19 és cynisme.


Gran ressò de la protesta de Gavà contra el Pla de Ponent – SOS Baix Llobregat i l'Hospitalet\nPublicat persosbaixilh 5 Octubre, 2020 Publicat enSin categoríaEtiquetes:Àrea Metropolitana de Barcelona, Baix Llobregat, Bruna Casas, Delta del Llobregat, Gava, Parc natural del Garraf, Pla de Ponent, Pla Director Urbanístic Metropolità, Salvem el Calamot\nLa manifestació de dissabte passat a Gavà (foto Bruna Casas).\nLa concentració de dissabte passat contra el Pla de Ponent a Gavà va resultar un èxit de convocatòria de la plataforma Salvem el Calamot-Aturem el Pla de Ponent i va aconseguir un gran ressò en els mitjans de comunicació.\nAquesta mobilització ja estava prevista per al mes de març, però l’estat d’alarma per la COVID-19 va obligar a ajornar-la. Per això, els organitzadors van insistir en tot moment a les persones convocades que fessin ús de les mascaretes, que mantinguessin entre elles la distància de seguretat de metro i mig i també els van proporcionar gel protector per rentar-se les mans.\nEls càlculs sobre el nombre de manifestants oscil·len al voltant de les 700 persones, cent amunt cent avall, però l’important va ser la resposta ciutadana activa a la convocatòria de protesta per un pla que preveu la construcció d’uns 5.000 pisos en un indret que és el darrer connector verd entre el parc natural del Garraf i el delta del Llobregat.\nAquesta oferta d’habitatge nou a Gavà, a més, permetria un augment potencial d’uns 12.000 habitants, en uns moments que ni la demanda i ni les previsions d’evolució de la població justifiquen una operació d’aquestes característiques.\nCom és sabut, el manifest SOS Baix Llobregat i l’Hospitalet demana l’aturada de tots els plans urbanístics que representen una ampliació del sòl urbà i una moratòria de dos anys per reflexionar de manera democràtica i participativa sobre el model territorial i urbà al Baix Llobregat. A més a més, en aquests moments l’Àrea Metropolitana de Barcelona debat el futur Pla Director Urbanístic (PDU), que permetria superar el planejament vigent, aprovat abans dels ajuntaments democràtics, a finals dels anys 70 del segle passat.\nEn la concentració de dissabte a Gavà, els manifestants van reclamar que els ajuntaments afectats prioritzin les millores dels sectors urbans, en lloc de la seva expansió, i van anunciar que impulsaran una consulta ciutadana perquè la població opini sobre el Pla de Ponent.\nOne thought on “Gran ressò de la protesta de Gavà contra el Pla de Ponent”\nMarga aguila ha dit:\n10 Octubre, 2020 a les 16:17\nLa trobada estaba molt ben organitzada. Hagues estat be que tothom hagues vist la zona del calamot, i la riera de canyars. Per saber lo que volem preservar.


Descompte Carnet de Família Nombrosa o Targeta càmping Key EU en parcel·la Premium - Camping La Pineda de Salou\nDescompte Carnet de Família Nombrosa o Targeta càmping Key EU en parcel·la Premium\nOFERTA ONLINE per a titulars de el Carnet de Família Nombrosa o Targeta Càmping Key EU d'una parcel·la Premium de 70 m2, delimitada per diversos arbres i vegetació mediterrània, des de 25 € per a una estada mínima de 2 nits en temporada Baixa i de 3/4 nits en temporada Mitja i Alta. Al juny i juliol gaudi de 2 hores gratis de Kart Berg.\nEl preu inclou 2 Adults + dos accessos WiFi i electricitat 220 V - 5 Amp.\nImprescindible indicar a l'apartat de comentaris de la reserva online el nom i número de la targeta CKE / Carnet família nombrosa vigent a nom de titular de la factura que es presentarà juntament amb la confirmació de la reserva el dia d'arribada.\nLa ruta dels paisatges de Tarragona que han inspirat els artista universals: Antoni Gaudí (Reus i Riudoms), Pau Casals (El Vendrell - Platja Sant Salvador), Joan Miró (Mont-roig de Camp) i Pablo Picasso (Horta de Sant Joan) a través de la TARGETA GENIAL per realitzar la Ruta dels Genis. Pot adquirir la multi-entrada a l'oficina de Recepció amb reserva prèvia i en els Centres Culturals i Museus adherits a la ruta.\nPassejar pel camí de ronda de Cap Salou, gaudir d'unes espectaculars vistes i posta de sol a la «Punta de l'Cavall», o visitar el Far de Salou, l'aqüeducte romà «Pont de l'Diable» a Tarragona o el museu de l'vermut a Reus.


Paula Blasco -CAI-, sots campiona d’Espanya Juvenil de Cros a Burgos, amb Catalunya – Club Atlètic Igualada\nPaula Blasco -CAI-, sots campiona d’Espanya Juvenil de Cros a Burgos, amb Catalunya\nL’atleta Juvenil del C.A. Igualada Petromiralles Paula Blasco, va assolir el sots campionat d’Espanya de Cros CSD per Seleccions Autonòmiques amb Catalunya, en la seva participació al Campionat d’Espanya de Cros Cadet – Juvenil disputat diumenge passat a Burgos, amb una gran actuació global de les diferents seleccions catalanes.\nPaula Blasco entrava en 5ª posició general i primera atleta catalana, amb 13 m. 43 seg., en la cursa Juvenil sobre 4 km. dominada per l’atleta de Castella – LLeó Carla Gallardo.\nLes components de l’equip català Juvenil assoliren les següents posicions: 5- Paula Blasco, 13- Laura Rodríguez – 15- Laia Casajoana, 17- Anna Mestres, 23- Elia Saura i 36- Jana Aguilar.\nCatalunya va assolir la 2ª posició -Argent – amb 50 punts, darrera de la selecció de Castella – LLeó, guanyadores amb 20 punts i per davant del País Basc, 3eres amb 69 punts, i fins a 17 seleccions autonòmiques participants.


2013/2013_05_14_Plasa_Andre_Malraux_encallada.jpg dimarts, 14 de maig de 2013\nPersonatges Joaquim Mallén, president de l’AV Fort Pienc\nEls espais de trobada són importants als barris, especialment quan hi ha zones amb un trànsit dens de persones. Aquest és l’argument d’uns veïns de l’Eixample, que tenen una plaça pendent d’urbanitzar prop d’una estació d’autobusos. En el resum informatiu del districte coneixerem els terminis previstos per acabar aquesta obra.\nLa plaça d’André Malraux fa de barrera entre el passeig de Sant Joan i l’Estació del Nord. Els veïns volen que l’obra es desencalli perquè consideren que és un espai vital per a la vida del barri i l’endarreriment és excessiu.\nJoaquim Mallén, president de l’AV Fort Pienc\n“Des de l’any 2007, que ens van ensenyar el projecte d’arranjament de la plaça, amb el qual hi havia l’intercanviador, i després s’acabava d’acabar tot el que és la plaça. I estem a 2013 i la plaça encara està sense solucionar.”\nL’intercanviador d’Arc de Triomf està en funcionament des de l’octubre passat. La plaça ha quedat més elevada, i el condicionament, que és complementari a l’actuació dels vestíbuls del metro i renfe, està aturat. Ara és una gran esplanada tancada que, amb poca llum als voltants, es va degradant. Després de més de cinc anys d’obres, els veïns volen una solució.\n“Hem parlat amb districte, amb gerència, i ens diuen que això ho ha d’arreglar GISA, que és una empresa de la Generalitat, i que GISA en aquests moments no té diners per arreglar-ho, i així està.”\nGisa està ara integrada a la marca infraestructures.cat de la Generalitat. L’administració catalana preveu adjudicar aviat les obres, i ja estan en licitació. Els treballs, que tenen un pressupost de 1.500.000 euros, podrien començar aquest estiu. L’actuació inclou zones d’esbarjo, enllumenat, jardineria i mobiliari urbà.


residuonvas. Agència de Residus de Catalunya\nL'aplicació Residus i l'espai web residuonvas.cat permet conèixer de manera visual on s'ha de llençar cada residu per a reciclar-lo correctament. Fent-ho així, s'optimitza el procés de reciclatge i es millora el medi ambient.\nEl primer de tot un cop entrem a l'espai web o a l'aplicació, ens demanarà el municipi que volem consultar. Si hem entrat un municipi, ens mostrarà quin model de recollida té implementat.\nConsulta de totes les deixalleries, mitjançant un mapa si l'espai web té l'ubicació o llistat per municipi o codi postal. Per a cada deixalleria, ens mostrarà tota la informació: Adreça, horaris, telèfon, residus valoritzables i/o especials que hi podem dur.\nA l'espai web, a més, podrem trobar:\nPer què reciclar bé\nQue és el reciclatge\nFracció orgànica: com fer la separació, consells i beneficis\nAquesta eina es va desenvolupar per a la campanya "Envàs, on vas" de l'any 2013 i s'ha anat actualitzant i ampliant serveis fins data d'avui. És una eina on col·laboren els sistemes integrats de gestió Ecoembes i Ecovidrio.\nResidu, on vas? Descàrrega a l'App Store


Crítica: 'La necesidad del ateísmo y otros escritos de combate', P. B. Shelley\nL’editorial Pepitas de Calabaza publica el volum 'La necesidad del ateísmo y otros escritos de combate'\nPublicat per\tLlegir en cas d’incendi\t16/06/2015\nEn aquestes últimes setmanes he descobert en el poeta romàntic P.B. Shelley a tot un revolucionari. M’encantaria poder rescatar-lo del repòs etern per formular-li algunes preguntes sobre la seva filosofia de vida i, de passada, oferir-li la meva amistat sincera. Per exemple, m’agradaria saber si s’hauria unit a l’efervescència comunista del segle XX o la indignació d’aquests últims anys. M’encantaria saber què és el que ha de dir sobre com ha estat recordat. Casat amb Mary Shelley en segones núpcies i amic de Lord Byron, no podria resistir-me a interrogar-lo sobre aquella famosa soirée en què van néixer Frankenstein i el primer vampir de la literatura. Li preguntaria per què ell mai va voler o poder acabar la seva història. I li expressaria la meva sorpresa al descobrir que ja a principis de segle XIX sostingués que el matrimoni era una institució caduca que hauria de desaparèixer. També que adoptés la dieta vegetariana el 1812 i estigués en contra de la pena de mort, ja que l’Estat no havia de caure en la ignomínia de la venjança. Li retria homenatge per defensar amb tanta passió les seves idees republicanes i declarar-se ateu sense complexos en una època en què això es pagava amb l’ostracisme. Per moments, he sentit que érem ànimes bessones.\nGran part dels seus escrits versen sobre les injustícies socials, de tal manera que Shelley sembla voler provocar als seus compatriotes de forma constant. L’antologia de l’editorial Pepitas de Calabaza no podia tenir un títol més encertat: La necesidad del ateísmo y otros escritos de combate. Aquesta acurada edició va a càrrec de Julio Monteverde, que a més signa un magnífic pròleg, la traducció i les notes. S’aprèn molt sobre Shelley en escasses 300 pàgines que aconsello llegir a poc a poc, amb la màxima concentració. Vint textos que ens revelen el Shelley més polititzat. Part d’aquesta selecció mai s’havia editat en castellà, i encara que queda molt per descobrir del poeta, representa molt bé el seu esperit i ideals.\nS’inclouen assajos, poemes, escrits pamfletaris que Shelley ficava en ampolles i després llançava al mar (sent el seu favorit per a tal acció El paseo del Diablo). El que dóna títol a l’antologia, La necesidad del ateísmo, li va valer al costat de Hogg l’expulsió de la Universitat d’Oxford. Més tard renunciaria als títols nobiliaris i s’escaparia a Escòcia per casar-se amb Harriet, la seva primera dona, perquè era una unió totalment lliure. Com explica Monteverde, en essència, el Romanticisme va ser un moviment instigat pel rebuig a l’ordre social que neix amb la Revolució Industrial. Aquesta compilació reuneix tot allò injust que Shelley rebutjava: la monarquia i el deure dels súbdits de finançar-la; la religió com a explicació de tot el que l’home no pot comprendre, com a única salvació de l’ànima; enclaustrar l’amor lliure en vots que només la mort pot trencar, i totes aquestes calamitats modernes que tan bé es resumeixen amb el concepte “lluita de classes”.\nQue poc li agradaria a Shelley despertar al nostre segle i comprovar que la monarquia segueix aquí, exigint austeritat des d’un tron d’or. Per això, d’haver-se publicat avui, amb les degudes correccions, Aviso al pueblo sobre la muerte de la princesa Charlotte, un dels textos imprescindibles d’aquesta antologia, el missatge no hauria perdut gens de sentit, ni de perspicàcia. Imagino que Shelley s’alegraria de veure tot el que hem avançat respecte al que denuncia a Ensayo sobre el matrimonio. La majoria podem declarar ufanament que només estarem units a la persona estimada, legalment o no, fins que l’amor s’acabi. M’encantaria preguntar-li al poeta, però, quina solució pot donar-nos quan se li acabi només a una de les parts.\nTambé m’atreveixo a assegurar que es complauria al veure quants defensen la dieta natural, sobretot al seu país. Encara que potser no compartim amb el poeta la convicció que el vegetarianisme ens regalarà el privilegi d’una vida longeva. Imagino que igual que en el seu moment va donar suport als ludites que lluitaven contra el món mecanitzat, Shelley es posicionaria en contra de la sobreproducció i l’abús de la vida virtual. I fantasio pensant que seria molt probablement un ecologista afiliat a Greenpeace. Alegria màxima sentiria al veure com molts hem abandonat la recerca de la Divinitat per donar-li un altre sentit a les nostres vides. La cirereta d’aquesta antologia el posa el famós text En defensa de la poesía, que exposa una veritat que no hem d’oblidar pel bé de la nostra ànima: «La poesia és el testimoni dels millors i més feliços moments dels millors i més feliços esperits». Vaig més enllà i declaro: només la poesia pot salvar-nos de tanta infàmia. Deixeu als poetes legislar.\nA la Universitat Shelley es va guanyar el sobrenom Mad Shelley. L’adjectiu “boig”, en realitat, el va dur sempre a sobre, ja que la societat sempre ha considerat els lliures de pensament uns excèntrics als que millor observar i escoltar amb recel. Crec que Shelley miraria avui al seu voltant i somriuria davant algunes coses i algunes obres, per després arrufar el nas davant moltes altres. Conclouria -potser component algun poema genial- que el nostre progrés és massa lent. La lluita continua fins que alguna cosa l’aturi. Però res l’aturarà.\nEditorial Pepitas de CalabazaJennifer CamachoP. B. Shelley\nPublicat per\tLlegir en cas d’incendi\t- Jun 15, 2015\nPublicat per\tLlegir en cas d’incendi\t- Jun 17, 2015


Avui fem 6 mesos d’enbiciperlleida.cat !!!\nHome » General • Notícies » Avui fem 6 mesos d’enbiciperlleida.cat !!!\nIgnacio Terrado juny 13, 2016 General, Notícies 1 Comment\nSí, com ho sentiu! Fem sis mesets, ja! I qui ho diria, oi? En aquest temps ens han passat un munt de coses, hem conegut gent nova i molt bona, hem après, ens hem equivocat i ens ho hem passat molt i molt bé.\nDe vegades, algú que ens coneix i sap que anem en bicicleta ens comenta: “Saps que m’han recomanat un blog molt bo sobre bicicletes a Lleida? T’hi hauries de subscriure!”, i nosaltres, naturalment, no li diem que en som els administradors fins al cap d’una bona estona.\nTambé ens hem unit al grup del BACC de Lleida per tal de poder fer més bona feina junts. És per això que ara, en totes les nostres intervencions públiques, ens anomenem En bici per Lleida – BACC. En el futur és gairebé segur que el nom del lloc, i potser també l’adreça, canviaran. No patiu pas, però, que ja us avisarem.\nPer celebrar aquest mig any amb vosaltres, us deixem aquí una sel·lecció d’articles (i un enllaç) que usem per respondre a aquestes preguntes que sempre ens fa la gent. Gaudiu-ne!\nÉs obligatori circular pel carril bici?\nL’ordenança municipal de circulació de vianants i de vehicles al municipi de Lleida (aquest és l’enllaç)\nCom disminuir els accidents? Anant més en bicicleta\nI, finalment, la categoria de Rutes per Lleida\nDemà a les 18h a la plaça Sant Joan podeu parlar a...\nLoreto\t juny 13, 2016\nEnhorabona i gràcies, esteu fent una gran tasca !!\nAccidents Alcoletge Bicicleta Bicieconomia Boris Johnson carril bici cicloturisme Consells Consells per anar en bicicleta Copenhaguen Cotxes Cultura Eix Nord-Sud En bici per Lleida - BACC Feina fotodenúncia Guia humor informacions i queixes la Paeria Lleida Lluís Companys massa crítica Mecànica Mobilitat Mobilitat urbana Multes Notícies ocupació Opinió partits polítics política postureig ciclista PP Rambla d'Aragó rutes Rutes pel Segrià Rutes per Lleida Seguretat semàfors Senyalitzar Tipus de bicis vianants violència violència automobilística


Entrevista a Alain Aspect - Revista Mètode\nEntrevista a Alain Aspect\n«Una persona teletransportada, seria la mateixa?»\nAlain Aspect és director d’investigació en el CNRS, de l’Institut d’Optique (Orsay)\nEl 6 de gener de 1983, la revista londinenca New Scientist va informar de dos experiments duts a terme pel doctor Alain Aspect, de l’Institut d’Òptica Teòrica d’Orsay, que violaven les desigualtats de John Bell (una sèrie de càlculs que pretenien demostrar que les anomenades teories locals de variables ocultes eren incompatibles amb la mecànica quàntica i proposava que el que ocorre aquí i ara només hauria de dependre de coses pròximes en l’espai i en el temps). Aspect, contra tot pronòstic, va decantar la balança a favor de la mecànica quàntica; va confirmar la no localitat de l’univers, és a dir, que a nivell quàntic (de partícules subatòmiques), la realitat és no local i les partícules intercanvien informació a velocitats superiors a la de la llum a través de connexions misterioses. L’experiment d’Aspect consistia a mesurar la polarització, una propietat que posseeixen els fotons (dels quals es compon la llum), la imatge mental més clara de la qual és la de la fletxa que ix del fotó i apunta a una direcció determinada, tal com es mostra en la següent figura.\nCada polaritzador és atzarosament reorientat durant la propagació dels fotons entre la font i els polaritzadors. Cada un registra l’orientació del polaritzador, així com els resultats de la mesura de la polarització en funció del temps. Quan es completa una volta, els marcadors d’ambdós costats són atrets conjuntament i es pot determinar el valor de la correlació en funció de l’orientació relativa en el moment de la mesura; en altres paraules, la mecànica quàntica prediu fortes reciprocitats entre aquestes mesures.\nAspect va demostrar que aquesta polarització és paral·lela, és a dir, que quan es mesuren les polaritzacions d’un dels dos fotons emesos al mateix temps, s’obtenen les de l’altre, i aquestes resulten de signe contrari, independentment de la distància que hi haja entre elles. Aspect compara la misteriosa solidaritat o simpatia dels fotons amb la replicació de les cadenes de DNA, i això és important, no sols per les aplicacions que tenen avui en la tecnologia de la computació i de l’encriptació, sinó també perquè tanca la vella paradoxa d’Einstein, Podolsky i Rosen (EPR). Per a Aspect, dos fotons emesos al mateix temps han de considerar-se dos moments de la mateixa ona, o el que és el mateix, un únic estat quàntic.\nAspect durant la seua conferència “De les intuïcions d’Einstein als bits quàntics: una nova revolució quàntica?” impartida el 14 d’abril de 2005. / Fotos: R. Romero\nAlain Aspect és director d’investigació en el CNRS , de l’Institut d’Optique (Orsay) i professor en l’École Polytechnique (Palaiseau). Nascut el 1947, Aspect va estudiar en l’École Normale Supérieure i en la Université d’Orsay, a París, i va realitzar el seu servei militar en coopération com a mestre durant tres anys a Camerun (Àfrica). El 1974 va començar els seus “Experimental Tests of Bell’s Inequalities with Correlated Photons” a l’Institut d’Optique d’Orsay, que va ser la matèria que va desenvolupar en la seua tesi doctoral, un text considerat clàssic en la mecànica quàntica. Entre les seues investigacions més recents destaquen les dirigides a les condensacions de Bose-Einstein. Com a professor, ha creat escola; com a científic, ha rebut nombrosos guardons per les seues diferents investigacions, entre altres, el premi Max Born de l’Optical Society of América, l’Holweck, premi conjunt de l’Institute of Physics i de la Société Française de Physique, i el premi Von Humboldt a la investigació. Més enllà d’aquests guardons, Aspect ha estat considerat pels seus col·legues, juntament amb John Bell, com un possible candidat a premi Nobel. Alguns científics encara confien que puga rebre aquest reconeixement algun dia.\nLa següent entrevista és fruit de diverses fonts. La primera és la conferència que Aspect, sota el títol “De les intuïcions d’Einstein als bits quàntics: una nova revolució quàntica?”, va pronunciar el 14 d’abril davant alumnes i professors del campus de Ciències, organitzada per la Facultat de Física. La segona, una conversa de sobretaula sobre conviccions científiques, en la qual van participar dos físics teòrics, Carlos Ferreira (degà i catedràtic d’Òptica de la Facultat de Física de València), i Vicente Vento (catedràtic de Física Teòrica a la Universitat de València) i un físic experimental, Jorge Velasco, (professor d’Investigació del CSIC); el seu invitat d’honor (i personalitat híbrida, en ambdós camps de la física) va ser el mateix Aspect. Assistir d’oient a una conferència excepcional i al que podríem considerar una taula redona entre col·legues és una experiència si més no gratificant i instructiva per a una periodista inexperta. Si el lector pretén reconstruir mentalment els esforços d’interpretació, intel·ligents i genials, duts a terme per aquests físics, tal vegada, la seua força d’imaginació es veja recompensada amb les següents paraules d’Einstein: “L’estudi i, en general, la recerca de la veritat i la bellesa és un camp en què se’ns permet ser xiquets tota la vida.” Finalment, només va fer falta una breu entrevista amb el professor de l’Institut d’Optique Théorique et Appliquée, l’objectiu últim de la qual –més que incorporar nous continguts– va ser aclarir els ja introduïts. Com a resultat final, al lector se li presenta una entrevista ordenada per temes i amb comentaris intercalats, a fi de “traduir” una xarrada entre físics al llenguatge assequible de la divulgació científica.\nJoventut i carrera\nExplique’ns com va començar el seu interès per la ciència.\nVaig començar a entusiasmar-me per la ciència llegint novel·les de Jules Verne. Recorde amb especial plaer L’illa misteriosa, una novel·la que podríem considerar química. Després, amb els anys, per voluntat pròpia, vaig decidir decantar-me per la ciència; sentia una atracció especial per la física.\n«Vaig començar a entusiasmar-me per la ciència llegint novel·les de Jules Verne. Recorde amb especial plaer L’illa misteriosa, una novel·la que podríem considerar química»\nQuins professors van marcar la seua vida professional a la Universitat?\nEn realitat, els professors que van deixar una empremta profunda en la meua educació científica els vaig trobar a l’institut. Allí vaig tenir excel·lents mestres de física. Gaudia aprenent i llegint els llibres que em recomanaven. També vaig tenir bons professors a la Universitat. No obstant això, allí vaig aprendre pel meu propi interès, perquè m’agradava ser autodidacta. Era una espècie d’aventura intel·lectual. Llavors treballava molt, però per a mi treballar no era treballar; era més aviat un divertimento.\nPer què va migrar de l’òptica a la mecànica quàntica?\nEn els meus estudis inicials no existia la possibilitat d’estudiar mecànica quàntica, però oferien una bona preparació en física clàssica. En la física clàssica vaig trobar fascinant l’estudi de la llum i per això vaig triar l’especialitat d’òptica, però era conscient que si volia investigar la interacció entre la matèria i la llum –l’aspecte que més m’atreia–, hauria de dedicar-me a la mecànica quàntica. Quan vaig estar a Àfrica vaig tenir l’oportunitat de treballar per mi mateix en mecànica quàntica.\nHa esmentat Àfrica. Què va trobar a Camerun?\nCamerun va ser molt important en la meua vida, perquè vaig percebre que el món real no és tal com el mostren els mitjans de comunicació. Allí em vaig adonar de la importància del bagatge cultural de la població, el seu rerefons de creences, així com del paper que exerceixen els orígens ètnics en l’orientació científica dels estudiants.\nL’experiment de 1982\nEn la seua introducció al llibre Quantum Unspeakables: From Bell to Quantum Information (editat per Bertlmann i Zeilinger, Springer, 2002) narra que va conèixer per primera vegada John Bell el 1975, uns mesos després de la lectura del seu famós article, i com va ser aquesta trobada. Quin motiu li va portar a presentar-se davant John Bell i quina impressió li va causar la reunió que va mantenir amb ell?\nL’article de John Bell, que parlava de les seues conegudes desigualtats, va deixar una empremta profunda en mi. Vaig decidir canalitzar les meues impressions en la meua tesi i la vaig dedicar a aquest problema, que em semblava –i encara em sembla– fascinant. Vaig convèncer Christian Imbert, un professor jove de l’Institut d’Optique, perquè avalara el meu projecte i dirigira la meua tesi. Volia fer un nou experiment. Imbert em va aconsellar que abans anara a Ginebra i parlara de la meua proposta amb John Bell. Vaig aconseguir una cita i vaig acudir, enormement emocionat, a l’oficina de Bell al CERN. Ell es va quedar en silenci, escoltant, mentre jo explicava la meua planificació de l’experiment. El detall més curiós va ser que quan vaig deixar de parlar em va fer una pregunta que mai oblidaré i que sempre porte a col·lació quan em pregunten per aquesta anècdota: “La seua és una decisió irrevocable?” (“Have you a permanent position?”), em va interpel·lar. És clar que la seva pregunta feia referència a si jo tenia les espatles cobertes perquè l’experiment que jo propossava no estava de moda i podia no ser beneficiós per a la meua carrera científica. Li vaig contestar que sí, i quan es va assegurar que la cosa anava seriosament, em va animar i va canviar de tema. Tots dos vam començar a parlar de física.\nEl silenci de Bell és molt significatiu. Potser va intuir que l’experiment que vostè es proposava fer podia violar les seves conegudes desigualtats. Com va ser la següent trobada amb John Bell, esdevinguda anys després, quan vosté li comunicà personalment que aquestes sospites s’havien comprovat? Va guardar silenci de nou?\nRealment va ser molt incòmode; l’ambient era tens, però no va tenir més remei que acceptar els resultats i felicitar-me. En tot cas, m’incline a pensar que, com a físic, els apreciava, independentment que violaren les seves desigualtats.\nUn científic hauria d’estar sempre preparat per a un moment com aquest, no troba? El mateix Einstein pensava que les teories, en la ciència, existeixen només per a ser superades per altres teories. Recordem les seues pròpies paraules: “L’investigador teòric té poc d’envejable. Perquè la naturalesa, o millor dit l’experimentació, és jutgessa inexorable i poc amigable de la seua obra. No diu mai que ‘sí’ a una teoria. En el millor dels casos diu ‘potser’, i l’enorme majoria de les vegades diu simplement ‘no’. Si un experiment s’adiu amb una teoria, significa un ‘potser’, i si no s’hi adiu, és ‘no’. És probable que a tota teoria li arribe un dia el seu ‘no’, i per a la major part, molt prompte una vegada han estat concebudes”.\n«Els meus experiments, al demostrar que no complien les desigualtats de Bell, refutaren les teories de variables ocultes»\nSí, així és, encara que els meus experiments, al demostrar que no complien les desigualtats de Bell, refutaren les teories de variables ocultes, que es presentaven com alternativa a la mecànica quàntica. Hi ha que tenir en compte que les desigualtats de Bell són la conseqüència d’una sèrie de postulats molt generals; parlar de “Teories de Bell” és totalment incorrecte. Dit açò, durant molt de temps les desigualtats de John Bell van absorbir el meu pensament. Vaig dedicar vuit anys de la meua vida a l’estudi del seu treball i al meu propi projecte. Sent admiració per la seua teoria. Crec que no és una exageració dir que l’aclariment de la descripció quàntica d’objectes senzills ha estat l’arrel de la segona revolució quàntica, i que John Bell, tal com he assenyalat en diversos articles, va ser-ne el profeta. Encara que el meu experiment inclinava definitivament la balança cap a la mecànica quàntica, les desigualtats de John Bell són un capítol de la història d’aquesta disciplina que no podem ignorar. En el fons, devem a John Bell el rescat de l’antic debat Bohr-Einstein.\nEl debat Bohr-Einstein i el corol·lari de l’experiment d’Aspect\nLa disputa sobre la mecànica quàntica entre Niels Bohr i Albert Einstein es va prolongar de forma epistolar entre ambdós científics fins a la mort d’Einstein en 1955.\nLa mecànica quàntica ha revisat alguns dels conceptes clàssics de la física. Un dels més importants és el de la dualitat ona-partícula, és a dir, respondre a la pregunta de si la llum és formada per ones o per fotons. La mecànica quàntica va haver de renunciar a la noció clàssica de trajectòria d’una partícula amb una posició i una velocitat bé definides a cada instant. Werner Heisenberg va demostrar l’any 1927 amb la seua famosa llei física, coneguda amb el nom de principi d’incertesa, que és impossible determinar simultàniament la velocitat i la posició d’un electró, o el que és el mateix, asseverar que l’electró “està en aquest precís lloc” i es mou amb “tal i tal velocitat”, perquè el mer fet d’observar la seua posició ja fa que canvie de velocitat; i al revés, quan se’n sap la velocitat, tant més indefinida és la posició. Einstein no acceptava aquesta situació. Per a ell, la interpretació correcta d’aquest principi era que ni els experiments ni la teoria eren capaços de dir-nos per ara res més precís sobre el tema. Potser la física no fóra exacta, però la naturalesa sí que ho era. La polèmica va començar a l’octubre de 1927, arran del Cinquè Congrés Solvay a Brussel·les, al qual van assistir tots els fundadors de la teoria quàntica: Planck, Einstein, Bohr, Heisenberg, Born, De Broglie, Schrödinger, Dirac, Pauli, així com moltes de les grans figures de la física de l’època, com Madame Curie, Lorentz, Ehrenfest, W. L. Bragg, Debye, Compton, etc. Aquí Einstein assenyala públicament alguna objecció a la teoria acabada de proposar i fora de les ponències manté contínues discussions –particularment amb Bohr– que mostren la seua insatisfacció amb la teoria. Heisenberg ho recorda de la manera següent: “Einstein va intentar incansablement refutar durant el congrés les relacions d’incertesa basant-se en contraexemples, formulats en forma d’experiments mentals. Tots residíem en el mateix hotel, i no era rar que ja en el desdejuni Einstein ens portara una d’aquestes propostes, que calia passar a analitzar […]. Al llarg del dia discutíem Bohr, Pauli i jo l’exemple d’Einstein, amb la qual cosa a l’hora del sopar ja estàvem en condicions de demostrar que l’experiment teòric d’Einstein concordava amb les relacions d’incertesa i no podia ser utilitzat per a refutar-les.”\nEinstein acceptava expressament la consistència lògica de la mecànica quàntica, però no la seua necessitat lògica. La polèmica va continuar amb la publicació de la paradoxa EPR, un treball publicat en col·laboració amb Boris Podolsky i el seu jove assistent Nathan Rosen que demostrava que si s’adopta un punt de vista objectiu clarament definit sobre la realitat física, llavors la mecànica quàntica és una teoria física incompleta, perquè no pot contenir tots els elements de la realitat d’interès per a la descripció del sistema. Bohr va respondre a aquest embat. La disputa es va prolongar de forma epistolar entre ambdós científics fins a la mort d’Einstein en 1955. Per altra banda, en una de les cartes que, al setembre de 1944, Einstein va escriure a Max Born (íntim amic d’Einstein i autor de la interpretació de la funció d’ona com una probabilitat de presència de la partícula), diu: “Ens hem convertit en antípodes pel que fa a les nostres expectatives científiques. Tu creus en el Déu que juga als daus, jo en un ordre i una legalitat completes en un món que existeix objectivament, i que jo he tractat de capturar mitjançant recursos molt especulatius. Jo crec fermament, però espere que algú descobresca un camí més realista, o tal vegada una base més tangible que la que la sort m’ha permès trobar. Fins i tot el gran èxit inicial de la teoria quàntica no em fa creure en aquest joc de daus fonamental, encara que sóc perfectament conscient que els nostres joves col·legues ho interpreten com una conseqüència de la senilitat. Sens dubte, arribarà el dia en què sabrem quina d’aquestes actituds instintives va ser la correcta.”\nCongrés de Solvay, Brussel·les. D’esquerra a dreta, filera del davant: I. Langmuir, M. Planck, Mme. Curie, H. A. Lorentz, A. Einstein, P. Langevin, Ch. E. Guye, C. T. R. Wilson, O. W. Richardson. Filera del mig: P. Debye, M. Knudsen, W. L. Bragg, H. A. Kramers, P. A. M. Dirac, A.H. Compton, L. de Broglie, M. Born, N. Bohr. Filera de dalt: A. Piccard, E. Henriot, P. Ehrenfest, E. Herzen, Th. De Donder, E. Schrödinger, E. Verschaffelt, W. Pauli, W. Heisenberg, R. H. Fowler, L. Brillouin. / Institut Internacional de Física de Solvay, cortesia d’AIP Emili Segrè\nEinstein i els seus col·legues Podolsky i Rosen es negaven a acceptar la correlació misteriosa entre partícules. Pensaven que havien d’existir variables ocultes (encara no observades) que distingiren aquests sistemes aparentment idèntics. Els físics havien d’intentar trobar una resposta a aquest misteri per a completar-la. Açò és el que venia a dir el conegut article que van publicar el 1935, titulat “Can quantum mechanical description of physical reality be considered complete?”. Per la seua banda, Schrödinger es va alinear amb la posició adoptada per EPR i va encunyar el terme “emparellament” (entanglement) per a caracteritzar la falta de factorabilitat d’un estat EPR. Anys més tard, el 1964, John Bell demostraria científicament la paradoxa EPR. Sols faltava saber si les desigualtats de Bell es satisfeien. Si era així, guanyava el debat Einstein, sinò, ho guanyava Bohr, però en ambdós casos Bell tenia raó, perquè va mostrar el camí per a entendre si la descripció no determinista de la mecànica quàntica era, o no, correcta, és a dir, que les prediccions eren distintes. Va ser Alain Aspect qui en la dècada dels vuitanta tranformà les idees de Bell en un experiment realitzable, què mostrà que les prediccions correctes eren les de la mecànica quàntica. Per això, alguns científics encara pensen que si Bell no haguera mort tan jove, pot ser haguera sigut un Premi Nobel, y tal volta Aspect ho podria haber compartit amb ell.\nParle’ns del debat Bohr-Einstein. En quina mesura era conegut dins de la comunitat científica?\nExcepte Bohr i Schrödinger, molts físics ignoraven aquest debat, perquè els semblava molt acadèmic. Acceptar una o altra teoria era més aviat una qüestió de gust personal. Einstein mateix aparentment no va contestar a aquesta actitud i vam haver d’esperar trenta anys, fins que John Bell es va interessar novament per aquestes qüestions, perquè s’acceptara la paradoxa d’EPR com una realitat universal.\nEl 1980 vostè va ser el primer a dur a terme uns experiments que van obtenir resultats categòrics a favor de la teoria quàntica que rebatien les desigualtats de Bell usant dos polaritzadors connectats. Una altra generació d’experiments al començament dels anys noranta va confirmar els seus resultats. Què van demostrar definitivament aquestes seqüeles?\nQue ja no hi hauria cap dubte: dos fotons emparellats no són dos sistemes distints que transporten dues còpies idèntiques dels mateixos paràmetres. Un parell de fotons emparellat ha de ser considerat com un únic sistema inseparable, descrit en termes de funció d’ona global que no pot ser descompost en estats de simple fotó. La inseparabilitat de l’estat del fotó emparellat es manté fins i tot quan els fotons es troben distants, inclosa la separació espacial en sentit relativista, és a dir, en una separació tal que cap senyal que viatge a una velocitat inferior o igual a la velocitat de la llum pot connectar les dues mesures. Aquest és el cas dels experiments de 1982, en què hi havia una separació de dotze metres entre els fotons, en el moment del mesurament. A més, era possible canviar la posició dels polaritzadors durant el vol dels fotons entre la font i el detector. En experiments posteriors, on noves fonts han permès la injecció de fotons emparellats en dues fibres òptiques, es va observar una violació de les desigualtats de Bell a centenars de metres, i fins i tot més lluny, i resultava possible canviar a l’atzar la col·locació dels polaritzadors mentre es propagaven els fotons en les fibres. Els experiments assenyalen que tot ocorre com si les partícules emparellades encara estigueren en contacte i com si la mesura d’un fotó afectara immediatament l’altre.\nEls resultats dels seus experiments no sols suposen un avanç acadèmic o teòric; al mateix temps ens introdueixen en una nova revolució tecnològica. L’emparellament de les partícules ofereix noves possibilitats en el tractament de la informació i de la transmissió. Un exemple el trobem en la criptografia, és a dir, en la ciència que s’encarrega de “codificar i/o transmetre un missatge secret sense que siga llegit o entès per una tercera persona”. Quines aplicacions poden desenvolupar-se en encriptació gràcies als coneixements quàntics que ha aportat el seu experiment?\nUn camp tan recent com el de la informació quàntica promet sorprenents aplicacions, encara que hem de tenir en compte que el cas de la criptografia és un camp naixent. Tant els mètodes de codificació com els de descodificació han progressat gràcies als avanços en les matemàtiques i en la capacitat dels ordinadors. Contemplant aquest progrés continuat, sembla clar que la seguretat de la transmissió es garanteix per la hipòtesi que l’adversari no faça servir unes matemàtiques més avançades o ordinadors més potents que l’emissor i el receptor. En la criptografia clàssica, l’única transmissió completament segura és la que usa un mètode d’un sol ús en què emissor i receptor comparteixen dues claus idèntiques una sola vegada i llavors la distribució de les còpies de la clau és el moment crític, perquè implica canals secrets que podrien ser interceptats per un espia amb tecnologia més avançada. En canvi, en la criptografia quàntica la seguretat de la transmissió depèn de les lleis fonamentals de la física de la mecànica quàntica. En aquest cas, és possible descobrir l’espia seguint la pista que deixa necessàriament en efectuar aquests esforços, ja que en la física quàntica tots els mesuraments pertorben el sistema en certa manera. Si no hi ha una pista com aquesta, es pot estar segur que el missatge ha estat enviat amb plena garantia!\nQuè pot explicar-nos sobre la computació quàntica? Arribarem algun dia a fabricar ordinadors quàntics?\nLa computació quàntica no treballa basant-se en el clàssic codi binari que només pot prendre dos valors, 0 o 1. En compte del bit utilitza el seu equivalent quàntic, el qubit, que pot estar en qualsevol superposició dels dos estats. En això consisteix la capacitat potencial d’un ordinador quàntic i les poderoses possibilitats que brinda en comparació amb els algorismes clàssics. El futur del càlcul quàntic aplicat a la informàtica alberga molts dubtes, però la idea de la computació quàntica encara és un punt de referència de la investigació científica per a algunes comunitats de físics experts. Per exemple, els protocols d’encriptació usats actualment es basen en la dificultat de factoritzar grans nombres. Amb un ordinador quàntic el temps de factorització es reduiria notablement. Ara la factorització s’aconsegueix en un temps que creix exponencialment segons el nombre de dígits. Un ordinador quàntic ho faria en un temps que augmentaria també segons els dígits, però polinòmicament, és a dir, que podria factoritzar llargs nombres en intervals temporals molt més breus que els mètodes convencionals.\nPosats a parlar del futur, fem un poc de ciència-ficció. Vostè és un gran admirador i lector de Jules Verne. L’escriptor francès deia que “Tot allò que una persona puga imaginar, altres podran fer-ho realitat.” Verne ens va ensenyar millor que ningú que el passat en la ciència-ficció és sovint el futur anticipat. En aquest sentit, què pensa de la teletransportació? Sabem que dos fotons emparellats, enviats en direccions oposades, romanen comunicats entre si, que formen subsistemes que no poden representar-se separadament. Si el fenomen de l’emparellament (entanglement) fa que dues partícules subatòmiques romanguen mútuament relacionades –perquè han estat generades en un mateix procés– i quan una de les dues partícules pateix un canvi d’estat, repercuteix en l’altra, sense importar com de separades es troben, llavors, no seria possible la teleportació? Pensa que algun dia podrem viatjar a Mart –teleportar-nos instantàniament– a través d’una espècie de codificador/descodificador quàntic?\n«Hauríem de preguntar-nos si el resultat de la teleportació donarà lloc a la mateixa persona»\nLa matèria i l’energia no poden ser teletransportades, però l’entitat quàntica d’una partícula sí. Per això, en la teletransportació quàntica no es transfereixen les partícules mateixes; allò que es transmet són els seus estats quàntics, és a dir, informació que permet reconstruir-los quasi instantàniament en un altre lloc. En altres paraules, es tracta de prendre un objecte i aconseguir que en una altra part de l’univers aparega un objecte idèntic, en el mateix estat. Ja s’ha aconseguit teletransportar fotons a través d’un tub de fibra òptica de 600 metres de longitud, és a dir, que un raig de llum es produïra idènticament i instantàniament en dos llocs distints, separats per 600 metres. No obstant això, de moment, la teletransportació només és factible per a sistemes de comunicació digitals i de computació avançada. Teletransportar un ésser humà implicaria desarmar-lo àtom a àtom, per a després tornar-lo a muntar en una altra part. Tal vegada algun dia aconseguirem fer-ho, però abans hauríem de preguntar-nos si el resultat de la teleportació donarà lloc a la mateixa persona.\nTornem al present, per a acabar. Vostè ha creat una escola de seguidors. Breument, quines qualitats desitjaria que tingueren?\nLa qüestió més important, tal vegada l’única cosa important, és que siguen feliços dedicant-se a la investigació. L’entusiasme ha de donar fruit en la investigació. Si ets entusiasta i has fet un treball vàlid, llavors descobriràs, sens dubte, coses interessants.\nLlicenciada en Periodisme i Comunicació Audiovisual per la Universitat de València.\nEls perquès de Mètode Notícies Convocatòria\nCrisi climàtica: un dels majors reptes del nostre temps


El cap de premsa de Buch evoca conflictes bèl·lics per reivindicar la independència - Diari de Girona\nEl cap de premsa de Buch evoca conflictes bèl·lics per reivindicar la independència\nJoan Maria Piqué penja un cartell de la Guerra Civil, amb una arma, al Twitter i diu: «Potser és un enfoc que funcionaria»\nEl cap de premsa de Buch evoca conflictes bèl·lics per reivindicar la independència Diari de Girona\nEl cap de premsa del Departament d'Interior de la Generalitat, Joan Maria Piqué, va encendre ahir les xarxes socials després de publicar al seu Twitter un cartell de la Guerra Civil acompanyat d'un missatge polèmic: «Potser és un enfoc que encara no hem plantejat i funcionaria». Al cartell en qüestió, hi apareix una bandera republicana, unes mans empunyant una arma, dues dates significatives com ho són el 1808 i el 1936 i el lema «De nou per la nostra independència». Arran de les crítiques generades per evocar els conflictes bèl·lics com a via per aconseguir la independència de Catalunya, va esborrar la piulada posteriorment.\nAbans de ser cap de premsa del conseller Miquel Buch, Piqué va treballar per Artur Mas i també va col·laborar amb Carles Puigdemont. Després de ser qüestionat per diversos mitjans com El País, Piqué va respondre que només es tractava d'una al·lusió al fet que concedir la independència d'Espanya podria ser una manera d'obtenir la de Catalunya. També argumenta que va esborrar la piulada perquè era un comentari sense el menor sentit.\nAquesta piulada coincideix amb la celebració del 2 de maig, dia de la Comunitat de Madrid, que commemora l'aixecament popular contra les tropes de Napoleó l'any 1808. El cartell que va compartir Piqué va servir de propaganda pel bàndol republicà durant la Guerra Civil amb la intenció de fer una crida a les armes. Aleshores, es tractava d'anar en contra la sublevació militar encapçalada pel general Francisco Franco per posar fi al govern legítim de la Segona República.\nEl sindicat dels Mossos d'Esquadra, cos que depèn del Departament d'Interior, SICME va mostrar el seu mal estar amb el missatge de Piqué a través de Twitter. «Interior necessita gent al capdavant del departament de comunicació amb capacitat per donar missatges assenyats i de tranquil·litat. Aquest, no ens representa», assegurava el sindicat.\nDe la seva banda, la portaveu del PSC al Parlament, Eva Granados, va criticar que el Govern no inclogui els Mossos en la paga per la feina extra durant la pandèmia: «El Govern creu que els Mossos no s'han esforçat prou en la crisi de la covid-19? Els deixa sense retribució que si rebran altres col·lectius».\nEl Govern injectarà 6.000 milions immediatament a les comunitats autònomes.\nL'ús de la mascareta serà obligatori en el transport públic a partir de demà.