Estava enamorada, i trastornada (I) – La Lectora\n(Apunts sobre l’amor, la bellesa, el sexe i l’escriptura)\nAquest títol pertany a una frase d’Alda Merini del llibre La pazza della porta accanto (La boja de la porta del costat). Sí, un altre llibre sobre amor i follia, com Delirio d’amore (Deliri d’amor), traduït al català per Meritxell Cucurella-Jorba. Potser la fatal associació entre amor i follia no només la devem a Plató i la seva coneguda bogeria amorosa, una de les quatre formes d’alienació mental o espiritual conegudes, tot i que no cal haver-lo llegit per intuir que hi ha en l’amor un arravatament que sovint condueix a la transgressió, a la violència. Dic violència, però també podria dir guerra. Amor, guerra i bellesa, tres de les formes agermanades de la passió. I la passió de mort, la passió de morir-se, tot i que no sigui una mort real, sinó simbòlica. L’escriptura signada per dones no està feta d’amor fàcil, d’amor amable. No hauria de parlar en termes generals, perquè en realitat estic pensant no només en Alda Merini, sinó també en Marguerite Duras, Anne Carson, Annie Ernaux i Angélica Liddell, entre d’altres. Aquesta darrera escriu sobre l’amor que beu de les fonts místiques i religioses, però no per això els seus texts no inclouen menys violència, menys èpica que els de les altres escriptores. També escriu Merini a La pazza della porta accanto: «Mai no he estat una dona d’amor i tampoc una dona inútil, sinó una dona d’acció que ha escrit sobre l’amor a la força, com un crit de venjança. Perquè l’amor incita a la venjança. Sofrir és un art. Cal aprendre a sofrir. I sobretot sofrir sense redimir-se». Terribles paraules de la qui va ser durant un temps considerada la poeta de l’amor —etiquetada així pels companys escriptors (homes) de generació—, qualificatiu al qual ella s’oposa rotundament, i a mi em fa pensar que potser no hi hauria una escriptura específica de dones sobre l’amor si la dona, en general, hagués tingut el domini sobre el seu desig. Potser no hi hauria una reivindicació d’un plaer prohibit, d’un crit exsangüe, d’una sexualitat barroera i cristal·lina, si hagués hagut opció a canalitzar-la —socialment, conjugalment, històricament— d’una altra manera. L’amor de Merini és un amor que no s’entén sense la salut mental i la institució psiquiàtrica. L’exercici de poder que el sistema psiquiàtric, inclús amb el beneplàcit del seu estimat marit, va sotmetre la poeta al llarg de la seva vida, va determinant un impuls de conservació de l’amor que és la reivindicació del desig propi i de la passió pròpia de qui n’està farmacològicament desposseït, sotragada la libido, l’individu desconnectat del seu cos per aquella urgència estructural de dominar el boig, reconduir-lo i reintegrar-lo en una societat de la qual és sistemàticament marginat.\nEl seu amor és un amor que s’aferra amb urpes i dents en l’arrencament, a l’oblit. Acusada de promiscuïtat i de nimfomania —la por de l’home front a la passió i la sexualitat femenines— en una època difícil, per massa conservadora, per al desenvolupament del desig femení, l’obligatorietat de l’absència de l’objecte de desig es converteix en una afecció religiosa, tot i que també cal dir que el context en què va viure, la Itàlia del segle XX després de les grans guerres, ho afavoria. La relació religiosa —religare—, permeteu-me l’abús, estableix un vincle amb un objecte absent que mai no podrà correspondre als nostres desitjos amorosos, sublimats en la fe. La fe, per tant, té molt de passió. La fe hauria de ser una passió. El sentiment de fe descarrega de connotacions sexuals allò que és eminentment pecaminós: et necessito, et desitjo i no voldria perdre’t, he convertit el teu rostre en l’element prodigiós de la meva mancança. Convertit el subjecte en la titella histèrica de la demanda d’amor —intento parlar en termes psicoanalítics—, el desig apareix subtilment transformat: com que no soc digna de l’objecte d’amor, perquè és la mateixa divinitat, en perpetuo l’absència —de Déu—, i me n’enamoro. Tanmateix, no volia parlar de fe ni de religió en el cas d’Alda Merini, sinó centrar-me en la reivindicació de l’amor femení, i de l’escriptura del desig femení. És evident que la passió fa por, i vull pensar que Merini va sentir molta por —i molta buidor— amb la mort del seu marit, uns quants anys més grans que ella, a qui va estimar de veritat malgrat les dificultats econòmiques, familiars i psíquiques que va haver de travessar. Delirio d’amore i La pazza della porta accanto —aquest darrer amb una estructura de tant en tant desorganitzada són relats autobiogràfics del dolor i del sofriment, de l’abandó d’algú travessat per l’estigma de la malaltia mental. Veig en aquesta escriptura valenta el crit de qui reivindica el seu desig, el cos que li pertany. Veig aquí l’escriptura com a facilitadora del relat sobre si mateixa i que la institució sanitària prohibeix per erigir-se ella amb la universalitat del coneixement i de la història dels símptomes i patiments d’altri. La boja està malalta d’amor, i l’escriptura n’és el canal.\nI què hi ha amb les altres escriptores? M’agrada que l’escriptura autobiogràfica sigui el canal del desencant i del dolor, del desig que esdevé imperatiu. Una escriptura que desitja, una escriptura carnal, de vegades impúdica —sobretot la de l’Annie Ernaux— es fa necessària per posar de manifest la invisibilització del desig de la dona, del sexe de la dona, el desig de la dona explicat des de la dona. L’arravatament i la follia tenen a veure amb allò que escriuen, una follia amorosa o desitjant. Per a Marguerite Duras, no hi ha desig sense escriptura, i no hi ha escriptura sense desig, i el desig és inesgotable per natura. La trobada amb l’altre inaugura el desastre, ja sigui una trobada en el pla físic o una trobada en el pla simbòlic, trobada que pot ser també destrucció de la identitat individual per formular una identitat d’alteritat, com ocorre d’una forma ben palesa a llibres com ara Détruire, dit-elle (Destruir, diu ella), o bé La maladie de la mort (La malaltia de la mort). L’Anne Carson , amb el seu meravellós i formalment exquisit Beauty of the Husband (La bellesa del marit), necessita extasiar-se en la bellesa per vincular-la a l’amor, però en realitat aquesta bellesa allò que inaugura o posa de manifest és l’esquerda bogíssima del desig glatint el desesper. L’actualitat de l’Anne Carson és l’aplicació de la teoria platònica de les idees, l’ideal de bellesa quasi neoplatònic o renaixentista que desplega al llarg del llibre des de l’òptica de la dona que reivindica la seva posició de sotmetiment a l’home a causa del seu desig, i escriu, sense vergonya, aquest llibre des de la més àcida ironia i desencant: «La bellesa. No té gaire secret. No em fa vergonya dir | que el vaig estimar per la seva bellesa | Com tornaria a fer-ho | si s’acostés. La bellesa convenç. Ja saps que la bellesa | fa possible el sexe».\nDe vegades tinc la sensació que tot en la vida de l’escriptora es conjura perquè pugui escriure-la. Profecies autoacomplides? Viure en el tauler d’escacs en què l’única mà que juga és la de l’escriptura: tot és estratègia i torsió de la veritat històrica perquè pugui escriure, perquè la vida se’n va darrere del desig d’escriure. Dono fe que la follia amorosa de Plató és real així com la carn ho és. Hi ha una escriptura que, així com es fa catarsi de la dolorosa bellesa de qui és estimat però no estima, de qui maltracta i al qual restem enganxades, s’alimenta de la mecànica sexual. En aquest sentit, Ernaux i Merini s’assemblen. Ambdues s’enamoren —o creuen haver-se enamorat, perquè, com diria el meu analista, quina és la relació que estableix el subjecte amb el significant amor?— i tenen sexe per poder-ho, després, escriure. El desig d’Ernaux és volcànic, és el més sever deliri que he llegit mai. El de la Merini, com hem vist, raja la follia, la follia real: o l’amor o el manicomi.\nEscriure, també, a causa de l’impacte d’una mort per amor. Marguerite Duras explica a Xavière Gauthier com va quedar fascinada pel fet que la dona del vicecònsol, tan discreta i elegant, hagi pogut ser la causant del suïcidi d’un jove per desamor. Entengui’s això que acabo d’escriure: ella no n’és la causant directa, però el noi es va suïcidar per amor d’ella, i el fet que aquesta dona, tan elegant i discreta, hagi estat el detonant d’un acte tan extrem per desig, per amor, i que tota aquesta història fos inesperada i secreta fins la mort del jove, atrapa per sempre més Marguerite Duras, fins al punt d’afirmar que si no fos per la història d’ella, de l’Anne Marie Stretter, potser mai no hauria escrit.\nDubto si l’escriptura algun dia podrà ocupar el lloc de l’amor. Estimar l’amor —potser confonem l’amor amb la demanda— i estar trencada, estimar l’amor i venir aquí a expressar aquesta marca sense que la idea se’m quedi fluixa, sense que les paraules no tinguin el regust de l’estultícia que rebutjo. D’alguna forma, també quan escric conjuro la por —sense referir-me a quan escriure fa por, talment escriu Roland Barthes a Le plaisir du texte—, i també, potser, estic escrivint per perversió. Amb perversió no em refereixo a cometre actes èticament reprobables, sinó a, senzillament, demanar —suplicar, suggerir mitjançant l’extorsió o la seducció, encara que sigui en el pla imaginari i amb enginys simbòlics— amor. De vegades penso, després de llegir-les, que la seva escriptura és una demanda d’amor, tot i que, en realitat, caldria preguntar-se: quina escriptura no és una demanda d’amor, una demanda a l’Altre o una defensa contra el desig de l’Altre? L’escriptura esdevé perversa quan, d’una forma més o menys evident, ens diu: vull una prova d’amor, vull que, llegint-me, em desitgis, m’estimis. Però escriure des d’aquest punt de vista no és conscient. La petició amorosa és subjacent al sentit del text —a la seva estructura— com un pòsit que espera l’ull que en destriï el fat. La meva petició d’amor es troba en la manera com es configuren les imatges poètiques, com conjuro, amb la forma, els dimonis interiors. Si hi ha una forma, si hi ha un fil que enllaci els poemes de tal manera que l’estructura de l’obra queda ben falcada, ben travada, sembla que el buit és menys profund, la súplica, fins i tot, queda justificada. L’escriptura també és aquest embolcall amb què la passió tracta de convèncer la raó. La raó no vol embrancar-se en els designis amorosos, però les passions són industrioses, emmetzinen la raó i la confonen. Aquesta perversió textual la trobo en els llibres d’Annie Ernaux, en què, d’alguna manera, ella alimenta el dolor de l’absència, el fiçó en què es converteix el desig constant que troba de manera intermitent el seu objecte. El seu desig es dol i alhora s’alimenta de la capriciosa absència de l’home que desitja. D’això Freud en deia, ai las, neurosi histèrica. Fins on som culpables (responsables) de no poder fugir d’aquesta atracció fatal de la carn, de l’atracció fatal, millor dit —perquè si no semblaria un comentari massa purista— d’un desig que excava el dolor, que ens desvetlla el seu rostre més tenebrós?\nEl dolor justifica la bona escriptura? L’Ernaux és capaç d’introduir elements sucosos des del punt de vista de la psicoanàlisi, sobretot els referits a l’escissió psíquica en relació amb la realitat, la corporalitat i el desig. No defuig presentar (i representar) el dolor que no deixa que s’esmunyi entre les imatges, sinó que el prem contra si i l’acull entre els seus braços. D’una banda, m’encantaria poder exposar així les misèries, perquè això significa que no tem els seu interior convuls, que no tem l’explosió de plaer i desig que, se suposa, no li correspondria a una dona amb la seva edat. Aquest acte de valor i transgressió em fascina, intento prendre com a model aquest parlar del desig de la dona des d’una posició quasi reivindicativa. Però d’altra banda, em neguiteja aquesta vinculació perversa amb l’escriptura d’un desig dolorós convertit en cadena simbòlica, en llenguatge de l’amor que forneix les bastides d’un relat coherent d’amor i despassió.\nEn canvi, Marguerite Duras, malgrat que segurament hi ha qui no en veu distinció, trobo que escriu perquè per a ella escriptura i desig, desig i escriptura, sigui un o l’altre el sentit de la fletxa, són indestriables, però també per trobar resposta a una pregunta, encara que ho ignori. Escriu per exposar uns fets determinants en què reincideix al llarg de la seva vida —reincideix en el text—, i tracta de fer-ne un exorcisme, d’expulsar-los de la memòria. Però és aquest un bucle fatal, un laberint d’imatges que apareixen desenganxades de la persona que les viu per esdevenir història sense història, despossessió, fulguració de la imatge sense contingut. I si l’escriptura no resol res sinó que encara ens confon, ens situa en el cor del problema i ens fa produir una fantasia d’acabament i redempció? Duras escriu per salvar-se de la mort i la follia que ha travessat la seva biografia; Ernaux escriu per posseir l’amor, per accentuar el desig i que mancança de l’objecte retroalimenti aquesta escriptura. Ernaux escriu per l’obsessió d’acabar el llibre, per poder dir que fa l’amor i escriu amb el mateix desig de perfecció. Si la perversió travessa l’escriptura en tant que petició o súplica d’amor, de culminar un desig d’amor, de materialitzar una il·lusió, a què juguem? No serà que l’escriptura ens posa de manifest allò que hi ha al nostre interior, que l’extreu, que el fa visible?\nEtiquetes: Alda MerniAngélica LiddellAnne CarsonAnnie ErnauxEstevan MurilloMargarite DurasRoland BarthesXavière Gauthier


Sonio Beach Apartments Illa de Creta Grècia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nSonio Beach ApartmentsPlatanias, Platanias, Illa de Creta, Grècia, 73014 - Veure al mapaExcel·lent8,9Basada en24comentarisSonio Beach ApartmentsVeure més fotos"The location was perfect\nI..."AnaIsraelVestíbulVeure més fotosVeure totes les 50 fotosExcel·lent ubicació 9,7Veure al mapa9,7UbicacióParticularitats que li encantaranWi-Fi gratuït en totes les habitacionsaire condicionatbalcó/terrassabartransport hotel/aeroportjardí\nSobre l'allotjamentDescripcióDissenyat tant per oci com per negoci, Sonio Beach Apartments està situat idealment a Platanias; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Per aquells de vosaltres que vulguin aventurar-se Golf de Chania, Parc Platia Talo, Sinagoga Etz Hayyim són només algunes de les atraccions disponibles per als visitants. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Illa de Creta. Els clients de l'hotel poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, magatzem d'equipatge, aparcament de cotxes, transport hotel/aeroport, habitació familiar. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, calefacció, balcó/terrassa, caixa forta a l'habitació, cuina americana per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent piscina exterior, buceig, equitació, jardí, esports d'aigua (no motoritzats). Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Sonio Beach Apartments no troba competidors en cap categoria.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacionsZones públiques amb Wi-Fi Desplaçamentaparcament de cotxesLloguer de cotxes lloguer de bicicletestransport hotel/aeroport Coses a fer, maneres de relaxar-sebuceigesports d'aigua (no motoritzats)piscina [exterior]equitaciójardívisites turístiquesÀpats, begudes i refrigeribarRestaurants Serveis i comoditatsbibliotecamagatzem d'equipatgeservei de bugaderiacaixa fortaneteja en seczona de fumadorsPer als nenshabitació familiar Accésentrada/sortida [exprés]s'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsempolles d'aigua de cortesia Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantCal que informeu el Sonio Beach Apartments de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.


Citroën C5 Aircross Puretech 130 EAT8 - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nCitroën C5 Aircross Puretech 130 EAT8, aposta pel confort\nEL MOTOR GASOLINA PURETECH 130 JA ESTÀ DISPONIBLE AMB EL CANVI AUTOMÀTIC EAT 8\nvicente montoro | madrid 19.07.2020 | 01:44\nCitroën C5 Aircross Puretech 130 EAT8 Citroën\nEl motor gasolina d'accés a la gamma del Citroën C5 Aircross, el PureTech 130, ja està disponible amb el canvi automàtic EAT8 per augmentar encara més el seu confort. La gamma del Citroën C5 Aircross incorpora el canvi automàtic EAT8 al motor PureTech 130, fent més accessible aquesta tecnologia. Es tracta d'un propulsor gasolina d'1.2 litres i 130 CV amb un excepcional canvi de marxes automàtic de convertidor de parell amb vuit relacions que destaca per la seva suavitat de funcionament.\nEl C5 Aircross s'ofereix amb motors de 130 i 180 CV tant en gasolina com en dièsel, i fins avui tots podien equipar el canvi automàtic a excepció del propulsor gasolina menys potent. Amb aquesta nova variant s'ofereix la possibilitat de gaudir de tots els avantatges d'aquesta tecnologia a aquells usuaris que prefereixin un motor menys enèrgic.\nUn posicionament lògic si tenim en compte que d'ençà la demonització del dièsel la demanda de motoritzacions gasolina ha crescut de forma exponencial, i que amb la crisi que s'acosta a causa del coronavirus els automobilistes segurament preferiran els models de baixa cilindrada per reduir despeses.\nEl canvi automàtic EAT8 està disponible per al Citroën C5 Aircross PureTech 130 des de l'acabat Feel amb una gran dotació tecnològica de sèrie, i evidentment disposa dels últims sistemes d'infoentreteniment, connectivitat, seguretat i ajudes a la conducció.\nEn el cas d'aquesta versió de gasolina aporta, sobretot, confort. Sens dubte, el més destacable és la suavitat amb que realitza les transicions entre marxes, ja que són silencioses i gairebé inapreciables a un règim mitjà de revolucions. A més, són prou ràpides com per arribar a ser inapreciables a un ritme normal. No és tan ràpid com un sistema de doble embragatge, però per a la conducció habitual a la qual està destinat aquest SUV familiar és molt més que acceptable. I si volem circular una mica més ràpd per trams revirats sempre podem recórrer a les lleves que hi ha darrere del volant i que són de sèrie amb el canvi EAT8.\nEl preu del C5 Aircross PureTech 130 S&S EAT8 Feel és de 26.450 euros, un preu més que raonable per a un model de les seves característiques amb canvi automàtic. Això sí, s'allunya força de l'excepcional preu de partida del SUV francès, que es situa en uns insuperables 20.650 euros en el cas de la versió PureTech 130 S & S 6V LIVE.\nJeep Compass 2020, fet per i per a Europa.


L’atur baixa a l’Alt Penedès i segueix pujant al Baix Penedès i Garraf, tot i que a un ritme molt menor | lafura.cat\nL’atur baixa a l’Alt Penedès i segueix pujant al Baix Penedès i Garraf, tot i que a un ritme molt menor\n11/12/2014 - 11:39\nEl mes de novembre ha tancat al Penedès amb un total de 31.732 persones inscrites a les oficines del Servei d’Ocupació de Catalunya (SOC). L’Alt Penedès, amb una taxa d’atur registrat al voltant del 16%, ha estat l’única comarca que ha experimentat un comportament intermensual positiu. Al novembre el número d’apuntats a les llistes d’ocupació ha estat de 8.369 persones, 92 menys que el mes anterior. Es tracta d’una dada molt positiva després d’un octubre en què l’atur s’havia incrementat en 332 persones.\nAl Baix Penedès i Garraf l’atur ha tornat a pujar, per tercer i quart mes consecutiu, respectivament, després d’uns mesos d’estiu en què les contractacions vinculades al sector serveis havien donat un respir. En ambdós casos, però, la destrucció d’ocupació ha estat a un ritme molt menor que en els darrers mesos.\nAl Baix Penedès, el penúltim mes de l’any ha finalitzat amb 10.958 desocupats, 18 més que l’octubre. Un increment que es pot qualificar d’imperceptible, sobretot si es compara amb els registrats els mesos d’octubre (+386) i setembre (+551). Tanmateix, la comarca segueix sent la que presenta una taxa d’atur més elevada de tot Catalunya. Gairebé un 26% de la població està sense feina, un percentatge molt superior al que presenten les tres comarques que la segueixen en el rànquing: Montsià (22,55%), Anoia (21,34%) i Baix Ebre (21,04%).\nEl Garraf, per la seva part, l’atur s’ha incrementat en 52 persones respecte a l’octubre i se situa ara en 12.405 parats. La comarca, amb una taxa d’atur registrat propera al 20%, també ha experimentat una desacceleració de l’augment de l’atur després d’un octubre molt preocupant, en què el nombre de desocupats havia crescut en 377 persones.\nLa lectura més positiva de les dades és que l’atur interanual continua mostrant xifres positives a les tres comarques. A finals de novembre de 2014, a l’Alt Penedès hi ha 734 persones sense feina menys que el mateix període de 2013. Al Baix Penedès, 844 menys, i al Garraf, 1.412. Val a dir, però, que les dades només recullen l’atur registrat i, per tant, no contemplen totes aquells parats que busquen feina però que no estan inscrits als serveis d’ocupació.\nMés enllà de les dades al Penedès, al conjunt de Catalunya l’atur ha caigut en 5.481 persones i el total de desocupats se situa ara en els 581.652. Són, segons fonts oficials, les millors xifres registrades un mes de novembre en 18 anys. En termes anuals, l’atur s’ha reduït en 56.692 persones, gairebé un 9% menys, essent la comunitat autònoma on més baixa. Tot i que alguns qualifiquen aquestes dades de brots verds, el sindicat CCOO assegura que la reducció de l’atur no es tradueix en més afiliació a la Seguretat Social ni en més contractació laboral.\nEl personal de l'IMET de Vilanova s'abaixa el sou\nL’atur baixa per tercer mes consecutiu al Baix Penedès i per segon a l’Alt Penedès\nEls Monjos assessora els emprenedors\nVilafranca recolza prioritzar l’ocupació als centres de treball especial\nEl Servei de Foment de l’Ocupació de Vilafranca va atendre l’any passat 3.328 persones\nSet colles castelleres del Penedès seran l’11 de setembre a la “V”\nEl Calafell es proclama subcampió de la Copa EsportsPenedès.cat\nLa UEP distingeix 15 iniciatives empresarials del Penedès\nLa Generalitat comença la redacció d’un pla urbanístic d’enoturisme a Catalunya\nVint alumnes seran distingits dilluns per haver tret una nota igual o superior a 9 a la selectivitat


Plats tradicionals: sang amb ceba i els esclata-sangs a punt de sortir - Fora Vila Verd\nPlats tradicionals: sang amb ceba i els esclata-sangs a punt de sortir\nUn tapís natural, el tap de cortí mallorquí\nLa festa i el bon menjar habitualment no tenen perquè contraposar-se a la feina, al treball o a les rutines, a pesar que, com cal, certs esdeveniments festius acostumen a estar marcats pel consum cerimonial i ritual d’aliments, quasi sempre en majors quantitats i de major qualitat que els altres.\nAl camp no tot ha de ser cavar, regar, abonar, podar, empeltar, tomar ametlles, tomar garroves, treure fems, arreglar eines, collir, fer herba, preparar compost, fer embrivada…\nEl menjar i la cuina tradicional també formen part, i no es poden deslligar de la cultura popular, i com ja vàrem anunciar al primer comentari d’aquesta nova època del Fora Vila Verd, de tant en tant parlarem d’alguns dels plats tradicionals de la nostra cuina illenca.\nLa sang amb ceba, menjar tradicional i pràcticament oblidat d’aquestes contrades i de tota la Conca Mediterrània, tot un clàssic a recuperar, perfecte contra la crisis i molt recomanable si necessites un aportament extra de ferro, és un dels plats habituals dels nostres avis, que solien preparar especialment durant dues èpoques ben diferenciades: per Pasqua, per aprofitar la sang dels mèns, i a final i començament d’any amb la matança dels porcs.\nDins una greixonera s’hi posaven un parell d’alls esclafats, unes fulles de llorer, un poc d’oli d’oliva de Sóller, un poc de sal i la preuada sang. Una vegada cuita fregien la ceba i els grells, i quan aquests estaven al punt hi posaven la sang, dins el mateix calderó, o l’afegien a la freixura. A més per les matances, que pràcticament ja estan a punt d’arribar, en guardaven de crua per posar als botifarrons i a la vària.\nAquest dijous, el bon amic Toni Vallcaneras, ens preparà aquest deliciós, econòmic i fi plat, assortit a més amb una quantitat d’extres de la seva pròpia collita (patata fregida, pebres vermells, fonoll picat ben fi, xampinyons, xitxols, pèsols i colflori), tot ben mesclat dins una greixonera, servit tebi, acompanyat amb uns bons vins del Pla i Llevant de Mallorca, com el Mont Ferrutx i l’Arxiduc.\nEls esclata-sangs a punt d’arribar\nEls entesos pronostiquen que ben aviat, probablement d’aquí un parell de setmanes, ja es podran començar a recollir els primers esclata-sangs, rovellons o pinetells, l’espècia comestible més apreciada i coneguda gastronòmicament a les Balears i Pitiüses, ja que aquests dies hem disposat de tots els ingredients necessaris pel seu naixement: pluges i calor; algunes d’elles ben generoses, però suaus, sense fer molt de mal, i amb tronada incorporada que, a més de netejar les teulades, canals i conductes, han començat a omplir generosament les nostres cisternes, que pràcticament estaven buides, i que amb aquestes primeres envestides ja han superat més de la meitat de la seva capacitat total.\nÉs bo recordar que segons la saviesa popular, els mesos bons per girar l’aigua cap a la cisterna son tots els que tenen R (gener, febrer, març, abril, setembre, octubre, novembre i desembre).\nMolta atenció els que aneu les primeres vegades a cercar esclata-sangs. Hem de tenir molt present que quan els tallem treuen un poquet de llet de color taronja, o vermell fosc. Si les gotes de suc son blanques o d’altres colors, millor no agafar-los. Millor anar-hi acompanyats d’un bon cercador, que ens mostri els secrets d’aquesta ancestral i meravellosa tasca que ens connecta tan directament amb la natura, rodejats de mata, estepa, ullastres, oliveres, càrritx, fenàs, pins, alzines, murteres (els aromàtics i afrodisíacs murtons, que contenen tanins, resines, oli essencial, aigua, sals minerals, sucres, àcid màlic i cítric, començaran aviat ha estar al seu punt, a pesar que no és aconsellable menjar-ne molts, ja que, com deien els nostres padrins, restrenyen).\nHabitualment els esclata-sangs, segons el temps, es poden trobar entre començaments d’octubre i desembre però, si fa bon temps i pluja, inclòs dins els primers mesos d’any nou.\nEl que no vos revelarà mai un bon cercador son els indrets per on va, i especialment aquí on els sol trobar. El que no farà mai tampoc un bon cercador es rompre i destruir els altres bolets, un bon cercador respecta l’entorn, i no es notarà el seu pas per dins la natura, entre altres coses per confondre a altres de que aquell redol ja ha estat recollit.\nUn bon cercador d’esclata-sangs no farà mai mal als arbres ni als animals, ni deixarà fems al seu pas, sinó és un intrús i un indesitjable, que no estima aquest privilegiat entorn del que encara podem gaudir diàriament.\nD’aquí a tres setmanes està previst que ja poguem trobar els primers esclata-sangs (Foto Joan Oliver)\nFesols de fava.\nEls fesols de fava (Phaseolus coccineus) del nostre petit hortet, una de les varietats antigues de mongeta que es cultiven a la Vall de Sóller.estan a las seva plenitud.\nEls fesols o mongetes (Phaseolus vulgaris) son la llavor de les fesoleres, que recollim de dins les bajoques, que es poden menjar verds, amb les beines, o només les llavors (el propi fesol de fava) tant verds com secs, i contenen un 20% de proteïna i menys del 2% de greixos.\nDesgraciadament avui en dia s’està reduint molt considerablement el consum de tot tipus de llegums i verdures, que fins ara havien tingut un paper essencial en l’alimentació humana arreu del món, per la seva riquesa proteínica, i especialment per ajudar a suplir els dèficits de carn.\nLa majoria de persones ja no menja com els nostres avantpassats, passant de la insuperable i completa dieta mediterrània, i els problemes alimentaris i excés de quilos van augmentant dia a dia, i com menciona perfectament Andreu Manresa, parlant de les fruites i verdures de les grans superfícies, provinents de llocs molts allunyats al punt de venda: “Accelerades amb química de disseny, farcides d’hormones i additius, es recol·lecten verdes, prematures, i maduren en càmeres de fred o gas: no tenen gust, ni fan olor”.\nEls fesols de fava de Sóller, ja únics al camp mallorquí. (Foto Joan Oliver)\nRecomanació de cada setmana: Consumiu productes locals o de proximitat. Els beneficis d’adquirir aliments i un altre tipus de mercaderies en botigues o cooperatives que treballen amb proveïdors de zones properes repercuteixen directament en aspectes socials i mediambientals, a més de que milloren la nostra pròpia salut!\nJoan Oliver 13 setembre 2020


estatge - De paraules per Context\nFosquejava quan arribaren al mas: una gran casa de pagès amb porta adovellada, dues finestres ogivals i rellotge de sol. La cort de l'egua era a dintre, a peu pla, al costat de l'entrada, sota mateix de la cambra de l'amo, enfront de la cuina: estatge distingit, que la separava del proletariat de les bèsties d'engreix i de treball.\nI mentre la Malena es perdia, fosca enllà, pel camí del poble, en Biel s'entaforava per les foscors dels alzinars, fent via cap al seu estatge. Estava alegre, amb una alegria com mai de la vida l'hagués sentit d'altra, ni el dia en que per primera vegada s'havien contat, amb la Malena, llur estimació.\nL'ocell artificial tenia son estatge damunt un coixí de seda, vora del llit de l'emperador. Tots els presents d'or i pedres precioses que havia rebut eren al seu voltant. Son títol havia ascendit a ésser el de Cantaire Imperial en Cap de l'Alcova, en el primer lloc de la seva categoria, a m


15/08/2018 - 21:12h\nPressupost 2018 aprovat\nSant Climent incrementa la despesa en serveis a les persones per al 2018\nEls pressupostos municipals aprovats ahir, incideixen en les polítiques de joventut, culturals, la formació o les subvencions a les entitats\nL’Ajuntament de Sant Climent de Llobregat aprovava en ple municipal ahir els seus comptes públics per a l’any vinent amb els vots de tots els representants municipals a excepció de l’abstenció del regidor d’AESC-Entesa i el vot en contra d’un regidor de SOM-AM. En total el pressupost per al 2018 ascendeix a 4.300.000 € i incideix, pel que fa a la despesa, en els serveis a les persones i les polítiques socials. Entre les partides més destacades, trobem els 15.000 € que es dedicaran a les polítiques de joventut i que inclouen la posada en marxa d’un nou projecte de dinamització d’aquest segment de la població. Aquesta xifra és especialment destacable si es valora que només dos anys enrere es destinaven 2.000 € a les actuacions de joventut.\nLa cultura prendrà també un paper destacat al llarg de l’any vinent amb activitats relacionades amb la música, el teatre o celebracions populars a les que se sumarà en aquesta ocasió l’organització de la Ciutat Gegantera 2018. Aquest treball es veurà acompanyat d’un creixement en les inversions relacionades amb educació i que se centraran en activitats com ara els cursos per a la gent gran o en el suport a la sala de lectura.\nLes associacions i entitats també veuran créixer en el seu conjunt les aportacions que reben des de l’Ajuntament de Sant Climent de Llobregat. El consistori estableix un increment que se situa en una mitjana del 10%.\nPel que fa a la via pública i als serveis que s’hi relacionen, els pressupostos municipals per a l’any vinent contemplen despeses com els 48.000 € que es destinaran a la instal·lació de tecnologia LED a l’enllumenat públic, l’increment en el servei de neteja amb un nou servei per a tardes i festius i la instal·lació d’un desfibril·lador exterior per a avançar com a municipi cardioprotegit.\nDe la mateixa manera, i encara en matèria d’espais públics, cal destacar les diferents inversions establertes i que suposaran millores a la piscina municipal, la licitació i instal·lació d’un sistema de videovigilància, la realització projecte de la nova plaça i dels jardins de Ca l'Altisent o les millores projectades al poliesportiu.\nUn cop aprovats els pressupostos, l’alcalde, Isidre Sierra, definia els comptes públics com “uns comptes que volen continuar incidint en la seva vessant més social. Volem continuar millorant els serveis a les persones i en aquesta línia van tant els increments de partides pressupostàries o les inversions previstes. Pensem que, després d’uns anys difícils, les administracions hem de posar tot el nostre esforç a fer més fàcil el dia a dia dels veïns i de les veïnes. I en aquesta línia treballem”.\nDe la mateixa manera Sierra també destacava el treball per incorporar el major nombre d’opinions i sensibilitats possible a la redacció dels comptes públics. En aquest sentit s’han dut a terme trobades amb els diferents departaments de l’Ajuntament i amb els seus responsables polítics així com amb els regidors a l’oposició.\nFinalment, i pel que fa als ingressos, cal destacar com la congelació dels impostos establerta per a l’any vinent i les inversions previstes per a l’any passat que encara no s’han dut a terme han suposat una baixada respecte a aquest 2017. Així s’espera que siguin al voltant de 700.000 € menys els que tindrà a la seva disposició el consistori.\n-El servei d’escola bressol torna a congelar el seu preu per al curs vinent\nDarrera modificació: 01-12-17 a les 10:47\n2017-11 ple pressupostos\npoliesportiu amb tancament\narranjament tanques fusta\nEntrada Edifici Esplai


Observatori de l'Ebre (CSIC-URL)\nMés informació Observatori de l'Ebre (CSIC-URL)\nOn es celebra Observatori de l'Ebre\nC/Horta Alta, 38, 43520, Roquetes\nPonents - D. Altadill, E. Blanch, A. Segarra\nIntentarem explicar que la Ionosfera terrestre és una part de la Atmosfera que té la peculiaritat de modificar la propagació dels senyals radio-elèctrics. Aquesta singularitat fa que la ionosfera es comporte, a la vegada, com una ferramenta que permet las comunicacions terrestres a llarga distància via radio, i com un obstacle per als sistemes de radiocomunicació entre la Terra i l'espai.\nLa ionosfera és un medi dinàmic, on es manifesten pertorbacions itinerants que distorsionen la propagació regular dels senyals radio-elèctrics. Aquestes pertorbacions, que es generen per l'activitat solar, fenòmens meteorològics, terratrémols i grans explosions, causen múltiples efectes al funcionament de les infraestructures aeroespacials i terrestres, especialment als serveis de geolocalització, navegació i comunicació basats en senyals radio-elèctrics.\nAquesta conferència pretén explicar las pertorbacions ionosfèriques itinerants, el seu origen i efectes sobre els sistemes tecnològics, i com el coneixement actual pot aplicar-se per a mitigar el seu impacte perjudicial sobre aquest sistemes i en beneficio dels seus usuaris. A més a més, també vos contarem com el grup de recerca de l'Observatori de l'Ebre contribueix a un projecte Europeu amb l'objectiu de mitigar els efectes distorsionadors de la Ionosfera sobre aquests sistemes de radiocomunicació.


Detenen un home relacionat amb la troballa d'un cos amb signes de violència al barri de la Concòrdia | NacióSabadell\nDetenen un home relacionat amb la troballa d'un cos amb signes de violència al barri de la Concòrdia\nDesprés de prestar declaració va ingressar a presó\nper NacióDigital, 23 de juny de 2020 a les 18:32 |\nEls Mossos d'Esquadra van detenir, fa uns dies, el presumpte autor d'un apunyalament que es va produir el passat 29 de gener al carrer Doctor Balcells, al barri de la Concòrdia, a tocar de la plaça Espanya. Així ho ha avançat El Periódico i ho han confirmat a l'ACN fonts policials.\nEs tracta d'un home de 32 anys i que la setmana passada va passar a disposició judicial. El jutge que instrueix la causa va ordenar el seu ingrés a presó provisional. Segons ha detallat el rotatiu, l'agressor era la parella sentimental d'una dona que, alhora, havia estat companya de pis de la víctima. Una discussió estre ells hauria desencadenat els fets.\nEls fets van tenir lloc la nit del 29 de gener, a pocs minuts de la mitjanit. La policia catalana va rebre l'avís que hi havia una persona greument ferida a la via pública, quan van arribar al lloc, inclòs el metge forense, van constatar que l'home havia mort i que presentava signes de violència, que s'haurien produït per arma blanca.\nSocietat, mort, barri de la Concòrdia, investigació, Mossos d'Esquadra, Sabadell, violència


Habiliten un pas de formigó que connecta el pas de vianants elevat amb el parc infantil de la Plaça del Camp | Nació Solsona\nHabiliten un pas de formigó que connecta el pas de vianants elevat amb el parc infantil de la Plaça del Camp\nLa brigada municipal de Solsona suprimeix barreres arquitectòniques a la plaça del Camp i millorarà un dels parcs infantils amb l’estesa de sauló\nper Redacció , Solsona, 12 de febrer de 2020 a les 15:57 |\nAquesta setmana la brigada municipal de Solsona ha començat els treballs d’una nova obra de supressió de barreres arquitectòniques a la plaça del Camp. S’està habilitant un pas amb peces de formigó que connecta el pas de vianants elevat amb el parc infantil de la dreta del monument i la pròpia plaça. Al mateix temps, s’aprofitarà aquesta intervenció per millorar aquesta zona de joc amb una estesa de sauló.\nEs tracta d’una actuació complementària a la construcció del pas de vianants elevat, completada recentment, i es finança amb pressupost d’obres d’aquest any. Aquest matí l’alcalde, David Rodríguez, ha comprovat l’estat dels treballs amb el cap de la brigada, Jaume Núñez. Tal com explica Rodríguez, “calia donar continuïtat a l’obra sorgida del pressupost participatiu i arranjar definitivament aquest punt”. La passarel·la tindrà l’amplada reglamentària d’1,20 metres.\nD’altra banda, per evitar que els usuaris del parc es facin mal amb rocs del paviment, s’hi aplicarà una capa de sauló. Tot el condicionament es preveu enllestir la setmana vinent abans que comenci el Carnaval.\nEls imperdibles, Municipis, Plaça del Camp, parc infantil, pas de vianants


Eleccions a delegat/da: Participeu! - Facultat de Dret - UAB Barcelona\nEleccions a delegat/da: Participeu!\nDes de la Unitat de Dinamització Comunitària, com cada curs, han donat el tret de sortida a les eleccions de delegats i delegades de la UAB\nEl procés d’eleccions finalitza a mitjans de novembre, quan esperem tenir tots els delegats i delegades inscrits al Cens de delegats.\nAquest curs hem habilitat una apartat al web sobre el procés d’eleccions de cada Facultat.\nLa unitat de Dinamització Comunitària es la encarregada d'aquest procés. Aquesta Unitat es troba a l'Àgora (Edifici R), juntament amb Cultura en Viu, la Fundació Autònoma Solidària i l’Observatori per a la igualtat.\nPodeu trobar tota la informació a uab.cat/comunitat.\nEl Grup d'Argumentació i Debat obre inscripcions per al nou curs\nEl Grup d’Argumentació i Debat de la Facultat de Dret reprèn la seva activitat obrint noves inscripcions


Era el 1977 i jo en plena joventut ja feia un temps havia entrat en el món de la música, primer de la mà de The Beatles i després de la de les grans bandes del rock (Pink Floyd, Kim Crimson, Van der Graaf Generator...). Aquell any Talking Heads publicava el seu primer àlbum, Talking Heads 77, amb nous sons i formats que deixaven enrere l'època gloriosa de les grans bandes i naixia la "New Wave". Però l'època que vivíem a casa nostra no em passava desapercebuda. Tarradelles tornaria aquell any com a President de la Generalitat, i la transició tot just acabava de començar ( si és que mai ha acabat). L'herència del dictador mort dos anys abans eren ben palesa. Feia ja alguns anys sonaven aquells primers cantautors que varen sentir la necessitat d'utilitzar el que millor sabien fer com a protesta: Lluís Llach o Quico Pi de la Serra per dir-ne un parell.\nI aquell estiu del 77 vaig conèixer una nova proposta musical. Als concerts que en aquella època freqüentàvem es sentia amb força el crit de Via fora ! Eren els Coses, que l'any anterior havien editat el seu primer àlbum amb aquest mateix títol. Recordo que em va sorprendre la força de les seves veus, del seu missatge, de les seves desacomplexades lletres, i un canvi en el format de les propostes folk d'aleshores, ja que el ritme contenia una barreja de folk i rock que era una novetat en aquell moment. Era evident que el grup Coses tenia moltes coses a dir, i la seva trajectòria, tot i que curta, va deixar petjada. Difícilment coneixies algú que no sabés la lletra de la "Nova Oració del Pare Nostre" Per diverses circumstàncies, l'any 1979 el grup es va dissoldre, però segurament perquè encara queden coses a dir, coses a reivindicar, i coses a recordar, el grup va tornar a aparèixer el 2013, i avui tindrem l'oportunitat d'escoltar-los per segona vegada a El Club de la cançó.\nMestre.Membre d'El Club de la Cançó\nEls antecedents del grup Coses cal situar-los a mitjans dels anys seixanta, a Manresa. En aquell temps a la capital del Bages hi havia un col·lectiu de cançó i poesia que es deia La Roda i que es movia majoritàriament per la comarca, actuant a l'estil dels Setze Jutges en molts dels festivals que llavors estaven tan en boga. Entre els integrants de La Roda hi havia el Jordi Fàbregas (1951), de Sallent i el Miquel Estrada (1949) i el Ton Rulló (1948) de la colònia de Viladomiu Nou, de Gironella. Llavors el Miquel i el Ton formaven un duet (Miquel i Ton) i el Jordi es va ajuntar amb ells i van formar un trio que es diria La Tecla. Però La Tecla va durar poc perquè va arribar el temps de fer la mili. Donanda la diferència d'edat entre ells, es van presentar voluntaris per fer-la coincidir en el temps, però no va ser possible i la mili del grup va ser llarga. Al 1973, amb els tres ja llicenciats i vivint a Barcelona, van decidir tornar-hi i van formar el grup Coses. Els Coses es van decantar per musicar poemes amb un estil entre la cançó i el rock, per a la qual cosa es feien acompanyar per altres músics, conjugant el ritme amb els jocs de veus. Moltes d'aquelles primeres cançons van néixer inspirades en un llibre del Joaquim Marco, "Poesia popular política del s.XIX" que havien conegut quan estaven integrats al col·lectiu La Roda. Pel contingut i l'estil musical de les seves cançons, Coses trencava amb la resta de cantants i grups del panorama català. L'any 1976 van gravar el seu primer disc, "Via Fora!", on hi apareixia la cançó que es convertiria en el seu emblema, "Au, jovent". A l'any següent publicarien "Ara és demà", amb cançons sobre poemes de Miquel Martí i Pol i de Miquel Desclot i també algunes de pròpies, així com un poema anònim recollit pel Joaquim Marco, "Goigs en llaor de Felip V·" Coses s'havia convertit en un grup reconegut per un públic compromès i activista, i les seves aparicions en actes reivindicatius eren sovintejades. I així va arribar el seu tercer i últim disc, "Perquè no s'apagui l'aire" (1978) amb influències de la música tradicional popular. Després, "per cansament general i per ganes d'experimentar nous camins", com reconeix el Jordi Fàbregas, el grup es va dissoldre. Era l'any 1979. Durant els seu temps d'activitat, Coses van presentar-se acompanyats per un bon grapat de músics del Bages i el Berguedà, com ara el Josep Pons, de Puigreig, actual director musical del Liceu; el compositor Carles Casas i, esporàdicament, la seva germana Dolors Casas, de Sallent, i els manresans Ramon Llatjós i Lluís Masdeu, aquest últim, bateria durant molt temps del grup Lone Star. En alguns concerts els Coses van tenir de telonera una noia de la Gornal que es diu Marina Rossell i que llavors tot just començava la seva carrera. Quan Coses van plegar, el Miquel Estrada va deixar la música, el Ton Rulló va compartir la seva feina amb algunes aventures musicals com el grup T.R. i, més recentment, Ton Rulló i la Pegebanda i el Jordi Fàbregas es va quedar en el món del folk, amb grups com La Murga, L'Harmònica Brava, Primera Nota, El Pont d'Arcalís... i també com a director del Festival Tradicionàrius i del C.A.T. Centre Artesà Tradicionàriues. Fa uns anys els va temptar la idea de tornar i el 2013 van reaparèixer; El Club de la Cançó -llavors a El Sielu- va ser a un dels primers llocs on van tocar. I en fa poc més d'un, a l'octubre del 2016, van ser de nou a Manresa, al Teatre Conservatori, formant part de la programació de la Fira Mediterrània, presentant el seu nou disc "Així s'encenen al vent", acompanyats per la Cobla Sant Jordi, que també és present en aquella gravació. Avui tornen al Club, en format acústic, els tres membres originals de Coses, el Miquel Estrada, el Jordi Fàgregas i el Ton Rulló, acompanyats pel músic Joan Aguiar, "Juanche".


Titanic Live inaugura el cicle OBCinema dedicat a les grans bandes sonores - L'Auditori\nTitanic Live inaugura el cicle OBCinema dedicat a les grans bandes sonores\nLa producció compta amb la participació del director Ernst van Tiel, la soprano Clara Sanabras, el solista Eric Rigler i el Cor Infantil Amics de la Unió\nDesprés dels èxits aconseguits en les dues passades edicions, un any més l’OBC ofereix el seu aclamat cicle dedicat a les grans bandes sonores del cinema. La primera gran cita d’aquesta temporada és l’aclamada producció Titanic Live que farà sonar a L’Auditori la inoblidable banda sonora de James Horner interpretada en directe per l’Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya mentre el públic gaudeix de la pel·lícula en pantalla gegant. Titanic és una de les pel·lícules més vistes en la història del cinema i aquest concert servirà també per homenatjar el compositor James Horner, desaparegut el 2015. Per la seva posada en escena a L’Auditori comptarem amb la direcció d’Ernst van Tiel, les veus de la soprano Clara Sanabras i del Cor Infantil Amics de la Unió i el solista Eric Rigler a la gaita i la flauta irlandesa.\nJames Horner és autor de més de 100 bandes sonores cinematogràfiques, incloent les dues més taquilleres de la història: Avatar i Titanic. El tàndem que va formar amb el director James Cameron va donar altres fruits, com Aliens, però James Horner també és responsable de la música de pel·lícules com El nom de la rosa, Willow, Cocoon, Apollo 13, Braveheart o El noi del pijama de ratlles. La partitura de Titanic destaca en la història del cinema per la seva capacitat de fer que el públic sigui còmplice directe de l'amor entre Rose i Jack, de l'orgull de l'enginyer Andrews pel seu vaixell, de l'alegria de les festes irlandeses en tercera classe i de la nostàlgia d'una centenària Rose quan recorda aquesta irrepetible història. Titanic Live és una producció d'Avex Classics International.\nEl cicle de cinema tindrà aquesta temporada una visita molt especial. Alexander Desplat vindrà al desembre a L’Auditori a dirigir l’OBC interpretant una selecció dels millors fragments de les seves bandes sonores com La Noia de la Perla, Gran Hotel Budapest o El discurs del rei entre d’altres. Durant els darrers deu anys, Alexandre Desplat ha estat nominat vuit vegades als premis Oscar, en va guanyar un per Gran Hotel Budapest i continua treballant en una mitjana de sis pel·lícules cada any.\nL’última proposta de L’OBCinema d’aquesta temporada serà El Senyor dels Anells. Les dues torres. La música d’aquesta grandiosa pel·lícula destaca per la força dels fragments corals, que acompanyen de forma intensa cadascuna de les aventures de Frodo, Gollum-Sméagol, Gàndalf el Blanc, els Ents, pastors d’arbres, i la irrepetible batalla de la Gorja d’en Helm. Després d’una primera part que va apassionar el públic de l’OBC, l’aventura continua amb aquesta segona entrega que va ser mereixedora de 17 premis Oscar incloent-n’hi dos per la música i un per la millor cançó. La partitura de Howard Shore té, sens dubte, una gran part de responsabilitat en l’èxit d’aquesta producció. I sentir-la en directe, mentre es projecta la pel·lícula, és la millor manera de viatjar als escenaris de Tolkien.\nDescarrega’t el trailer del concert aquí\nDescarrega’t fotografies de Titanic aquí


Quim Torra, negatiu en la prova del coronavirus, rep l'alta mèdica\nQuim Torra, negatiu en la prova del coronavirus, rep l’alta mèdica\nEl president continuarà a la Casa dels Canonges en situació de confinament\nEl president de la Generalitat, Quim Torra, ha obtingut un resultat negatiu en la prova corresponent als quinze dies posteriors a la infecció de la Covid-19. És per això que ha rebut l’alta mèdica. Segons que informa el servei de premsa de la Generalitat, el president continuarà a la Casa dels Canonges en situació de confinament. ‘La seva activitat de govern, que no ha deixat de fer durant aquest període, continuarà vehiculant-se per mitjans telemàtics com fins ara’, diu el comunicat.\nTorra també ha traslladat el condol a tots els familiars i amics de les víctimes del coronavirus que no han tingut la sort de superar-lo. ‘Els tinc presents cada dia i cada hora i són la principal motivació per continuar treballant sense descans per derrotar la pandèmia’, ha dit el cap del govern.


La repoblació catalana d’Andalusia - Institut Nova Història\nARTICLES » 25-10-2019 | PROJECTE DE MEMòRIA HISTòRICA\nLa repoblació catalana d’Andalusia\n“Sense els catalans la història d’Andalusia no quedaria mai completa, i sense els andalusos, la història de Catalunya és senzillament incomprensible”. Article d’En Manuel Peña Díaz a ‘Crónica Global-El Español’ de l’1 d’abril del 2018.\nEl segle XIII va ser un període d’expansió de Catalunya per la Mediterrània i el nord d’Àfrica. Quan a mitjan d’aquesta centúria la vall del Guadalquivir va ser conquerida per les tropes castellanes, és comprensible que hi hagués catalans que decidissin de participar en la repoblació cristiana d’aquestes terres. En les donacions i privilegis reials, Alfons X i Sanç IV van insistir que s’havien d’aplicar les mateixes normes als catalans que a la resta de repobladors castellans. Durant la primera onada, els catalans repobladors no eren comerciants, com tants cops s’ha repetit, sinó soldats, artesans i petits propietaris.\nEn el repartiment de la ciutat de Sevilla hi trobem catalans com Guillem, Delmàs, Fillol o Arnau, fins i tot un “rico ome” de nom Guillem de Monsalve, que donaria lloc a uns dels llinatges més importants de l’època medieval. A més a més, hom pot assegurar que el lloc sevillà de Camas va ser ocupat quasi completament pels conqueridors catalans, que procedien de Tarragona, Tortosa o Cardona. Pels estudis d’En Julio González se sap també que del repartiment de les terres de Coria del Río se’n van beneficiar “500 omes buenos de Cataluña”. Pel que sembla, ballesters que havien format part de les tropes enviades per Jaume I el Conqueridor. Un dels projectes que En Ferran III va aplicar a Sevilla el 1250 va ser afavorir l’arribada de comerciants i mariners que li asseguressin la disponibilitat de galeres al seu servei. Entre els beneficiats per aquesta mesura, hi van destacar sobretot catalans, com els Malgraner, Çinca, Arnau o Pelegrín.\nD’Alfons X a Carles III\nDesprés de la conquesta de Sevilla, van caure Xerès i Cadis, i, encara que la repoblació en aquestes terres va ser més lenta, els catalans van continuar interessats a ocupar-les. En els estudis d’En Manuel González Jiménez sobre el repartiment de Xerès, s’hi registren cognoms tan catalans com Agramunt, Berenguer, Descoll, Castells, Lleida, Figueres, Cruïa, Riquer, Vidal, etc. No ha de ser estrany que al 1262, quan Alfons X va ordenar el repartiment de Cadis, hi posés al capdavant un tal Guillem Berga. Aquest primer assentament a Cadis no va reeixir a causa de la revolta mudèjar i dels saquejos benimerins. En els successius repartiments, s’hi registren —juntament amb nombrosos bascos, càntabres i castellans— també catalans, entre els quals van sovintejar noms de font com Guillem, Bernat o Guiral.\nEstàtua d’Alfons X el Savi davant la Biblioteca Nacional, a Madrid (cliqueu-hi per ampliar la imatge).\nVa ser l’Antoni de Capmany el primer qui, en les seves Memorias históricas sobre la marina, comercio y artes de la antigua ciudad de Barcelona (1779), va cridar l’atenció sobre la presència de conqueridors i repobladors catalans en terres andaluses, i va ser també el primer editor dels privilegis que Alfons X va concedir als mercaders catalans per protegir el seu comerç. Al seu extraordinari coneixement sobre les històriques relacions econòmiques entre Catalunya i Andalusia, s’hi van afegir els estrets vincles que va mantenir amb reformistes il·lustrats del sud.\nUna de les reformes iniciades i recolzades per Carles III va ser la colonització de terres eixorques. La proposta va partir de l’alemany Gaspar de Thurriegel, qui al 1766 va proposar al rei de dur paisans seus per poblar terres verges de Puerto Rico i d’altres enclavaments del continent americà. La intervenció de Pablo de Olavide va traslladar l’interès d’aquest projecte a zones despoblades d’Andalusia: Sierra Morena i part del camí de Còrdova a Sevilla. D’aquesta manera, no només s’assegurava la comunicació de Madrid amb Andalusia, també es podia intentar construir una nova societat. A aquest projecte reformista s’hi va vincular En Capmany i va ser gràcies a la seva intermediació que els catalans van tornar a participar en la repoblació de terres andaluses.\nDel nord al sud i del sud al nord\nNo obstant això, la primera onada va ser espontània, segons que explica el comptador Míguez quan assegurava que solament amb els rumors “n’hi ha prou per atreure nombrosos paisans espanyols, especialment catalans i valencians, que, quasi inundant la serra en grans colles, han vingut i vénen suplicant de ser-hi admesos”. Va ser a finals del 1773 quan Olavide i Capmany van quedar entesos per posar ordre i concert a l’arribada de repobladors catalans a La Carolina, a Jaén. Les primeres dotze famílies van sortir el 9 de març del 1774 des d’Argentona, Terrassa, Esparraguera, Barcelona, etc. I en successius viatges s’hi van incorporar catalans dels bisbats de Girona, Vic i la Seu d’Urgell, entre els quals hi havia manobres, ferrers, fusters, pagesos o terrissaires. Una de les operacions més interessants va ser l’establiment de fabricants tèxtils. Malgrat el pessimisme d’En Capmany, l’Olavide va aconseguir que els germans Borrull, igualadins, hi fecin cap amb els seus operaris i la resta de forniments i hi aixequessin una factoria que va estar funcionant fins a la invasió napoleònica al 1811.\nTot i que mai hi va haver colonitzadors que anessin del sud al nord, sí que n’hi va haver que van davallar del nord al sud. Però no van ser els repobladors de terres els únics catalans que van veure Andalusia com una terra d’oportunitats. Des del segle XIII fins als nostres dies, són innumerables les històries de catalans que van trobar al sud un espai obert per als seus negocis i noves vides per a les seves famílies. Ras i curt, sense els catalans la història d’Andalusia no restaria mai completa, i sense els andalusos la història de Catalunya és senzillament incomprensible.\n01.04.2018 00:00 h.\nAlgunes consideracions sobre La Gioconda d'El Prado\nUn cop feta pública la restauració de la Gioconda del Museu del Prado, l'Albert Fortuny ens dóna el seu punt de...[+]\nL'origen nostrat de Santa Claus\nEn Pau Tobar relaciona Santa Klaus o Sant Nikolaus, que prové de València i porta taronges i d'altres regals...[+]


Els sindicats mantindran l'avís de vaga amb només 24 hores d'antelació | Andorra Difusió\nNoticies » Política 08 de febrer, 2018\nEls sindicats justifiquen l'avís del dia de vaga amb 24 hores d'antelació en la necessitat d'aconseguir repercussió social i mantenen la decisió. Creuen que ja han donat un preavís i que el Govern ha tingut temps suficient per establir les mesures escaients. Pel que fa als serveis mínims, al programa "Ara i Aquí" de Ràdio Nacional, els portaveus de la plataforma de funcionaris han explicat que esperaran les propostes del Govern per veure si s'ajusten al que es fa als estats veïns.\nEls sindicats es mantenen en la decisió d'avisar quan faran vaga amb només 24 hores d'antelació. Expliquen que han mirat les regulacions dels estats veïns per veure com s'ha de procedir i diuen que així ho estableixen sempre que hi hagi un preavís, que ells ja han donat en informar que les accions de protesta es faran entre el 19 de febrer i el 19 de març. L'objectiu, segons el portaveu de la plataforma de funcionaris, és "fer sentir les nostres reivindicacions". Explica que no volen "perjudicar la gent del país" però que aquesta és l'única manera de fer-se sentir "davant un Govern que no ha volgut negociar res".\nPel que fa als serveis mínims, diuen que ha de ser el Govern qui els estableixi i que ells analitzaran si s'ajusten al que es fa als estats veïns. En aquest sentit, Ubach ha ironitzat sobre la negociació. Ha dit que "si segons DA han arribat a acords amb nosaltres els darrers quatre mesos, amb aquest tarannà negociador tindrem acordats els serveis mínims en mitja hora".\nEls sindicats han explicat que tots els funcionaris faran vaga el mateix dia, però pot ser que no tothom faci la mateixa acció. Els portaveus dels funcionaris han reiterat la seva oferta de diàleg amb el Consell General, partint de zero i sense línies vermelles per les dues bandes. Continuen negant que amb el Govern s'hagi arribat a cap acord.\nEntrevista completa a Gabriel Ubach, portaveu de la Plataforma sindical i secretari general de l'USDA, i a la representant del CFPA, la Lara Vilamala, a l'Ara i Aquí:


L’excavació d’enguany del Camp dels Ninots aporta gran quantitat de restes esquelètiques de fa 3,1 milions d’anys - RÀDIO MARINA 100.3 | RÀDIO MARINA, sempre al teu costat\nLa 18a campanya d’excavació que des del 14 de setembre i fins el pròxim divendres 2 d’octubre porta a terme l’IPHES (Institut Català de Paleoecologia Humana i Evolució Social) en el jaciment del Camp dels Ninots (Caldes de Malavella, Girona) ha aportat gran quantitat de restes esquelètiques d’amfibis, rèptils i peixos que fa 3,1 milions d’anys van quedar atrapats en un volcà.\nL’objectiu d’aquesta campanya s’ha concentrat en l’excavació de la cala 9/10 del sector de Ca n’Argilera que tan bons resultats ha donat en els darrers anys. Principalment, en el desmuntatge horitzontal dels nivells 11 i 10, ambdós de 3,1 milions d’any d’antiguitat. El nivell 11 és el més ric des del punt de vista paleontològic i en el qual s’ha localitzat la major part d’esquelets de macrovertebrats recuperats fins ara. Amb tot, però, no es coneixia amb profunditat què hi havia a la base d’aquest nivell i és en aquest punt on s’ha actuat. En els nivells lacustres, molt laminats, d’aquesta àrea de treball s’ha recuperat gran quantitat de restes de petits vertebrats, especialment peixos, rèptils i amfibis, en un estat de conservació excepcional, preservant-se en alguns casos restes de possible matèria orgànica.\nLa conservació excepcional d’esquelets complets i en connexió anatòmica de grans i petits vertebrats, corresponents a espècies molt poc representades en el registre fòssil internacional, fan del Camp dels Ninots un patrimoni singular i únic en el país, el qual cal conservar, conèixer i difondre.\nLa campanya s’ha desenvolupat sota la direcció dels Drs. Jordi Agustí, Gerard Campeny i Bruno Gómez, tots tres investigadors de l’IPHES. Hi ha participat una dotzena de persones, entre professionals de l’arqueologia, la paleontologia, la biologia, la geologia i la restauració, principalment d’aquest centre de recerca, però també de la Universitat Rovira i Virgili (URV), de l’Institut Català de Paleontologia (ICP), del Research Centre in Applied Geosciences (ICRAG), de la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) i de la Universitat de Barcelona (UB). També hi ha pres part alumnat del Màster Erasmus Mundus en Arqueologia del Quaternari i Evolució Humana de la URV.\nTritons difícils de localitzar\nEl grup dels amfibis és abundant en el registre fòssil del Camp dels Ninots, tot i que la diversitat d’espècies representada és baixa. Hi destaquen els ordres dels anurs (gripaus i granotes) i dels caudats (tritons), amb esquelets sencers i en connexió anatòmica d’exemplars de totes les edats.\nEl cas dels tritons és especialment rellevant, ja que són animals molt difícils de localitzar en el registre paleontològic. Els esquelets documentats corresponen a dos tipus diferents de tritons: l’ofegabous (cf. Pleurodeles) i el tritó palmat (Lissotriton aff. helveticus).\nLa presència de granotes verdes i de dues formes de tritons són representants d’un medi aquàtic estable, ja que es tracta d’espècies que no s’allunyen gaire de l’aigua al llarg de l’any. A més, el tritó prefereix, durant la seva fase aquàtica, les aigües poc profundes, molt tranquil·les i generalment amb presència d’una vegetació aquàticaabundant.\nTortugues aquàtiques molt completes\nLes restes de peixos recuperades són molt abundants. Corresponen, majoritàriament, a esquelets complets i en connexió anatòmica, però també s’han trobat, en garbellar el sediment, restes aïllades de vèrtebres i dents. En tots els casos es tracta de peixos d’aigua dolça, i hi està àmpliament representada la família dels ciprínids: les restes més abundants pertanyen als gèneres Leuciscus i Luciobarbus.\nTambé s’han recuperat nombroses restes pertanyents a tortugues aquàtiques, la majoria molt completes i en connexió anatòmica. S’ha descrit dues espècies diferents: Mauremysleprosa i Chelydropsis cf. pontica. Aquesta última, coneguda com la tortuga caiman, és molt escassa en el registre paleontològic i excepcional en aquestes cronologies, ja que es considerava que, a Europa, s’havia extingit al voltant de fa 3,5 milions d’anys, si bé les restes trobades al Camp dels Ninots demostren que va desaparèixer 400.000 anys més tard. Passa el mateix amb l’altra espècie identificada, però en relació a la seva aparició a Europa, la Mauremys leprosa, coneguda popularment com a tortuga de rierol, ja que fins que no va aparèixer al Camp dels Ninots i al jaciment de Las Higueruelas(Ciudad Real) s’associava als inicis del quaternari.\nEnguany ha estat una campanya en la qual s’ha incidit dràsticament en les mesures de seguretat per part de tots els participants. En aquest sentit, l’emergència sanitària causada per la Covid-19 ha provocat una reducció del nombre de participants i s’ha ampliat la superfície d’excavació per tal de garantir el distanciament social. Tampoc s’ha organitzat per diferents torns de participants, generant un equip estable el qual ha conviscut durant les tres setmanes que ha durat l’excavació.\nRecerca, socialització i educació\nHa estat la primera campanya que es du a terme amb el centre d’interpretació Espai Aquae obert, doncs es va inaugurat l’agost del 2019, quan ja s’havia dut a terme l’excavació anual. Ubicat a l’antic castell de Caldes de Malavella, és un recinte d’uns 400 m² on es combina la recerca, la didàctica i la socialització del patrimoni. Hi ha materials originals del Camp dels Ninots de 3,1 milions d’anys i es proposa un recorregut per conèixer el llegat natural i cultural del municipi, forjat al llarg del temps gràcies a la particularitat de les seves aigües.\nAlberg i laboratori de restauració\nUna part de l’Espai Aquae està dedicat a la recerca, ja que la planta superior de l’edifici està destinada a l’alberg i treball de l’equip del jaciment del Camp dels Ninots. Compta amb diferents zones per tal d’allotjar-lo durant les campanyes d’excavació, com una sala diàfana i un laboratori de restauració i conservació amb els mitjans adients. Aquesta últim és una infraestructura especialment important pel projecte ja que permet desenvolupar tasques de restauració durant la campanya i fer els tractaments previs alseu transport a la seu de l’IPHES, a Tarragona. Entre d’altres elements, aquest any s’ha treballat en la restauració i consolidació de l’esquelet de bòvid de l’espècie Alephistigneresi recuperat durant la campanya anterior.\nEls treballs d’intervenció i investigació arqueològica en el Camp dels Ninots estan subvencionats per l’Ajuntament de Caldes de Malavella, la Generalitat de Catalunya amb el projecte concedit per Departament de Cultura El Plio-pleistocè del Camp dels Ninots i la depressió prelitoral: evolució paleoclimàtica, dispersions faunístiques i humanes II CLT009/18/00052 i el grup de recerca consolidat de l’AGAUR Paleoecologia Humana del Plio-Pleistocè 2017SGR859.


Els serveis no sanitaris en un hospital als anys 50 | 30 anys, 30 veus\n← 23 de febrer de 2009: Vint-i-cinc anys del primer trasplantament hepàtic a l’Estat, realitzat a Bellvitge\nPosted on 14 Mai 2014\tby icscat\nLa Residencia General Moscardó, l’actual Hospital Arnau de Vilanova, disposava d’una sèrie de serveis que completaven i milloraven el funcionament del centre sanitari.\nEn primer lloc, es trobaven els serveis subalterns, on destacaven el conserge (actualment, aquesta categoria ha desaparegut), els zeladors i el personal del servei de neteja. En segon lloc, hi havia els anomenats serveis especials, entre els quals es trobaven els auxiliars d’assistència, les telefonistes, el xofer, el grum (més conegut popularment com a “botones”) i els serveis de cuina i de llenceria.\nFinalment, l’últim grup estava format pel personal d’ofici, constituït pels calefactors, electricistes, mecànics, llauners, paletes i fusters. (actualment, de tot aquest personal d’ofici, només queda un fuster). Tots aquests grups estaven dirigits i gestionats per la figura de l’administrador de la residència sanitària.\nEl personal subaltern\nEl conserge, a qui també s’anomenava “jefe de personal subalterno”, era la persona més coneguda de tota la Residencia. El conserge va viure amb la seva família a la sisena planta del centre sanitari fins que es jubilà a principis dels anys vuitanta. El fet que a la residència sanitària hi visquessin els metges residents i les infermeres internes juntament amb la família del conserge provocava que es forgessin uns lligams més estrets entre ells. Això s’evidenciava quan, després de sopar, els metges i les infermeres residents anaven a casa del conserge a mirar la televisió.\nEl conserge anava uniformat amb una vestimenta de tonalitat grisosa, que el caracteritzava; es dedicava a controlar l’entrada de la porta principal i també dirigia l’organització de les tasques dels zeladors. Un cop es remodelà la Residencia i es construí el nou Hospital Arnau de Vilanova, aquesta figura va desaparèixer.\nTambé formaven part del grup de personal subaltern els zeladors i un servei de neteja, que era reduït i el gestionava una religiosa.\nFinalment, hi havia el servei de cuina. Situat a la planta baixa, estava format per unes 10 persones, totes elles en règim intern, entre les quals hi havia els cuiners, les cambreres de planta, conegudes també amb el nom de “marmitones”. El menjar diari que es cuinava a la residència era casolà. Normalment, els dijous era el dia en què s’acostumava a cuinar paella. Quan era l’hora dels àpats, les cambreres s’encarregaven de repartir per les diferents plantes els àpats als malalts amb l’ajuda d’un petit carretó de tres safates. Resulta curiós recordar, per exemple, que a les dones que havien donat a llum se’ls preparava, expressament, un caldo. La tasca de les “marmitones” també consistia a tenir cura de la roba neta i de la bruta, ja que cada dia es comptaven totes les peces per tal de fer-ne el control.\nEl servei de llenceria, també situat a la planta baixa, estava format per les cosidores, les planxadores i les bugaderes. Les seves tasques eren confeccionar i assegurar el bon manteniment de la roba i dels materials utilitzats per equipar adequadament la Residencia. Aquest servei cosia tot tipus de roba com, per exemple, llençols, uniformes de tot el personal, cortines i, fins i tot, una vegada van fer els vestits dels reis mags. L’any 1971 es van confeccionar les primeres bates de “premamà”, amb un teixit còmode i suau. També cal destacar, dins d’aquest grup de serveis especials, el grum, el xofer i les telefonistes. La feina del grum consistia a atendre les persones que arribaven a l’Hospital, fossin pacients o no.\nEl xofer era l’encarregat de conduir l’única ambulància disponible a la Residencia durant els primers anys. S`aparcava al garatge, on no acostumaven a estacionar gaires vehicles, ja que la gran majoria del personal anava a treballar a peu o amb bicicleta i, més endavant, amb autobús.\nLes telefonistes van marcar un abans i un després a l’hospital, per les possibilitats que l’atenció telefònica oferia al centre.\nEl personal d’ofici, als anys seixanta, estava coordinat per un cap de personal d’ofici que dirigia els mecànics, calefactors, fusters, electricistes, paletes i llauners. La seva tasca es basava a controlar periòdicament el manteniment de les instal·lacions de la Residencia i a reparar, quan era necessari, qualsevol desperfecte.\nAquesta entrada s'ha publicat en Anecdotari, Aniversari ICS, Arxiu fotogràfic, Els professionals en marxa i etiquetada amb Hospital Arnau de Vilanova, Lleida, Residencia General Moscardó, serveis no sanitaris. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\nSi has de contactar amb el teu CAP, pots fer-ho: 📲 Per internet: bit.ly/2FhkNZV o per #LaMevaSalut 📞 Per… twitter.com/i/web/status/1… 3 minutes ago


L’experiència d’Arrogante Albino amb #PerformersMirando | Nau Ivanow\nL’experiència d’Arrogante Albino amb #PerformersMirando\nFent turisme per Barcelona\nEscola de l’Espectador amb Arrogante Albino\nRoda de premsa Beca DespertaLab\nEl gener del 2018 anunciàvem els guanyadors d’una nova edició de la Beca de Creació Escènica DespertaLab, convocada amb la Sala Atrium. La novetat d’enguany la difoníem al febrer, ja que per primer cop teníem un intercanvi entre Jalisco (Mèxic) i Catalunya, gràcies a Cultura Jalisco i a l’espai Foro Periplo. El primer intercanvi està a punt de finalitzar quan ja falta poc per estrenar la seva creació a Sala Atrium. Aquí us parlarem d’Arrogante Albino, la companyia tapatía que ha guanyat el Premi Internacional DespertaLab 2018 i la seva experiència amb nosaltres.\nLa companyia Arrogante Albino aterra a Barcelona a meitat abril i ja des del començament aprofiten totes les eines que la Nau Ivanow posa al seu abast, com la possibilitat de treballar amb l’Escola de l’Espectador de la Sagrera, el nostre projecte de territori i d’acostament al teatre. També coneixeran les diverses companyies guanyadores de la Beca DespertaLab, la companyia resident a la Nau Projecte Ingenu i el projecte compartit d’Entrenaments Actorals i la companyia Fundación Agrupación Colectiva – FAC, que farà la mateixa residència que Arrogante Albino però a la inversa, viatjant a Mèxic.\nUn grupo de perfomers mira hacia el oriente tracta sobre la pràctica artística, sobre les oportunitats i les experiències. Vol ser un híbrid entre pel·lícula i obra de teatre i alhora reflexionar sobre el procés de creació. Això ha suposat una residència que ha evolucionat a la vegada que ho feien els seus protagonistes a Barcelona. Un passeig per les Rambles, una escapada a Montserrat o una visita als Búnquers del Carmel, han significat una font d’inspiració en cada moment.


Conclouen les esperades festes de Bufalà – Avv Bufalà\nPágina de inicio Notícies Bufalà Conclouen les esperades festes de Bufalà\nactualizado el junio 7, 2016 junio 7, 2016 por Comunicació AVVDeja un comentario en Conclouen les esperades festes de Bufalà\nUn cop més a Bufalà s’han viscut uns dies molt intensos. Les festes d’enguany van començar el passat dia 20 i van acabar el dia 29 de maig. La Comissió de Festes ha estat treballant aquests darrers mesos per poder oferir un programa ben variat i extens.\nEl tret de sortida va ser una novetat al barri. El mercat de Bufalà va oferir al públic més petit uns tallerets de manualitats. Van poder veure com els infants feien collarets de macarrons, van pintar i, fins i tot, van fer brotxetes de fruita amb xocolata. El mercat es va omplir de gent menuda acompanyada de pares i mares o avis i àvies. Van participar uns 30 infants. Un cop finalitzaven els tallers, a l’Institut Pompeu Fabra l’Orquestra Juvenil de Flautes de Bec del Conservatori de Música de Badalona es preparava per oferir un concert. El concert va ser fantàstic, tot i que l’assistència no va ser gaire.\nEl dissabte 21 a la plaça Antònia Boada es va dur a terme una altra edició de les «Botigues al carrer», aquest cop acompanyada per una fira d’entitats del barri. Al matí s’hi va apropar gent, i la tarda va ser encara més moguda. A més, el gimnàs 7 de Fitness va oferir unes classes de steps i kangoo power perquè la gent participés i va atraure molts veïns. I el gimnàs Badalona Fitness va fer una demostració d’un circuit de manteniment que va deixar la gent sense alè. En acabar, el gimnàs 7 de Fitness havia preparat una coreografia per a una flash mob que vam ballar tots a la plaça. Va ser ben divertit.\nEl diumenge 22 li tocava al parc del Torrent de la Font. Allà vam continuar la tasca que a l’abril vam començar. Primer, Aloc Natura va oferir una activitat d’anellament d’ocells que va agradar moltíssim. Els nens van poder col·locar les caixes niu que havien confeccionat ells mateixos amb l’ajuda dels alumnes del Pompeu Fabra. Es van instal·lar els cartells indicadors al parc i es va fer una altra sortida al turó de l’Enric. Hi havia un taller per fer colònia i jocs per a nens. Va ser un matí ple de sorpreses i va fer goig veure com se li va donar vida a aquest parc tan magnífic que tenim. Podeu llegir més sobre com va anar la segona Festa de Torrent de la Font a la crònica que va fer la comissió que treballa per acondicionar el parc.\nEl dijous 26 algunes mares amb nadons van participar en una classe d’estiraments que es va fer al gimnàs 7 de Fitness. Va ser molt divertit veure les cares dels petits mentre les mares patien fent abdominals i «sentadetes».\nEl divendres 27 la residència Parc Serentill va oferir el seu tradicional torneig de dòmino, on els seus residents juguen amb altres persones del barri. A la tarda, la gent es va acostar a la plaça Antònia Boada, on s’estava fent la xocolatada que havien preparat les dones de l’Associació de Veïns de Bufalà. La xocolatada es va poder fer gràcies a la col·laboració de Condis, que ens va oferir els deliciosos melindros, i Sorli Dicau, que ens va donar la llet. A més, vam poder gaudir de l’espectacle de màgia que ens va oferir el mag Àlvaro Cortés, un jove del barri que va a l’institut i que domina a la perfecció les tècniques més innovadores de l’art de la màgia. Ens va sorprendre amb el seu número i ens ho vam passar molt bé. La plaça feia goig de tanta gent que hi havia i la xocolata estava ben bona.\nEn acabar l’espectacle, a la parròquia de Sant Francesc d’Assís ens esperava el concert solidari que organitzem cada any. El concert era gratuït, però es demanava que tothom portés algun aliment per a Càritas del barri. Van actuar Rincón del Arte, que va omplir l’església de gom a gom i, a continuació, Frank, un veí del barri que ens va delectar amb el seu espectacle «The original salsa top», una barreja de percussió, salsa i claqué. Es va fer curt però va agradar molt.\nEl dissabte 28 hi havia un torneig de 3 x 3 de bàsquet, organitzat per l’Associació Bàsquet Badalona de Bufalà, al poliesportiu del carrer Campoamor. El club va disposar d’un total de vuit pistes farcides de partits. El Torneig va tenir una durada de tres hores. En les dues primeres van participar petits i grans, els primers a mode d’exhibició mentre que els segons competien per arribar a les semifinals i final. A darrera hora, i ja amb tothom dins del propi Poliesportiu, es va disputar la ronda final. Els equips Sèniors/Veterans Bufalà-Bulls i Vikings es van classificar per la gran final, guanyada pels segons amb un estret marge de punts. Tots els participants, al voltant de 100 en 25 equips, van poder gaudir d’una jornada festiva practicant l’esport que més els agrada acompanyats dels seus amics.\nD’altra banda, hi havia gent visitant la masia de Can Banús, que enguany va oferir com a novetat al barri unes portes obertes per tal que la gent pogués conèixer de prop el projecte i la tasca que s’hi desenvolupa diàriament. A les 12 h va començar una classe de ioga que ens va preparar l’Enric del Secret del Benestar, a l’avinguda Bufalà. Al voltant d’unes 20 persones van poder relaxar-se durant una hora al pati de la masia. Amb els ulls tancats, només podien sentir el cant dels ocells.\nDurant tot el dia, el Centro Aragonés, que enguany ha participat en l’organització de les festes, va preparar un concurs de curts. Tot i la magnífica idea i que estava molt ben estructurat, no hi va participar gaire gent. Però va ser molt divertit!!\nEl diumenge 29 vam fer la ja tradicional festa infantil al parc de Can Barriga. Ens ho vam passar molt bé. El parc es va omplir d’activitats molt divertides. Mentre uns s’entretenien amb els jocs del Centro Aragonés —molt bons, per cert—, altres feien la gimcana que va preparar l’esplai del MIJAC de la parròquia del barri.\nA les 12 ens van visitar els Bufons del Foc i ens van explicar el conte que han escrit ells mateixos, «En Llufa i els Bufons de Badalona». Els nens van poder emprovar-se les seves robes.\nI a la tarda a la plaça Antònia Boada vam poder menjar botifarra. La botifarrada popular va ser ben rebuda. La plaça es va omplir. Vam fer l’entrega de premis del torneig de tennis taula que durant tot el mes de maig s’havia estat celebrant al local de l’Associació de Veïns, i més tard va començar el ball de final de festa del duo Baila Conmigo, à carrec de Bufalà Comerç.\nDes de la Comissió de Festes estem molt satisfets dels resultats. El temps ha anat aguantant i els veïns i veïnes, tot i la diversa oferta d’activitats que hi havia per tota la ciutat, ens van acompanyar en tot moment.\nVolem agrair a tots aquells que han fet possible aquesta edició de les festes: mercat de Bufalà, Institut Pompeu Fabra, Conservatori de Música de Badalona, gimnàs 7 de Fitness, gimnàs Badalona Fitness, Aloc Natura, Institut Isaac Albéniz, AMPA Escola Bufalà, mag Àlvaro Cortés, Rincón del Arte, Frank y Yor, Can Banús, El Secret del Benestar, Òmnium Cultural, Bufons del Foc, Decathlon, Sorli Discau, Condis.\nTambé a tots aquells veïns i veïnes que sempre estan al nostre costat, que hi són quan se’ls necessita. I a la Vocalia de Dones de l’AVV de Bufalà. Podeu veure més fotos a la secció d’imatges d’aquest web.\nI des d’aquí us animem a posar-vos en contacte amb nosaltres (avvbufala@gmail.com) si voleu participar, col·laborar o oferir alguna activitat.\nAVV de Bufalà, Parròquia de Sant Francesc d’Assís, MIJAC, Residència Parc Serentill, 7 de Fitness, ABB, Centro Aragonés i Bufalà Comerç.


Coronavirus | Covid-19: noticies i última hora en directe a Barcelona, Catalunya i Espanya\nEl ministeri de Sanitat no descarta incrementar fins a deu les reunions durant el Nadal\nN. Segura Insa, A.Rovira, L. Cercós i M.CerdansDimarts, 1 de desembre de 2020\nEl comitè clínic que assessora la Xunta en la gestió de la pandèmia ha decidit alleujar les restriccions en les denominades 'ametlles perimetrals' de Santiago de Compostel·la i Ourense, amb la qual cosa passen al nivell dos perquè la situació epidemiològica així ho permet. Amb això, aquestes dues ciutats surten del nivell màxim d'alerta i restriccions.\nEl ministeri de Sanitat no descarta augmentar de sis a deu el nombre màxim de persones que podrien reunir-se a les pròximes festes nadalenques, tal com li han demanat algunes comunitats autònomes en el marc de les mesures, que es preveuen posar en marxa per evitar els contagis per coronavirus.\nEl Govern Basc ha ampliat fins a les nou de la nit l'hora límit perquè es pugui comprar begudes alcohòliques en botigues i supermercats, una hora més tard que la vigent fins ara.\nLa incidència acumulada de la Covid-19 a la Comunitat de Madrid s'ha vist reduïda a 222 casos per cada 100.000 habitants durant els últims catorze dies, segons es detalla a l'últim informe epidemiològic setmanal publicat per la Conselleria de Sanitat.\nEl primer secretari del PSC, Miquel Iceta, ha reclamat aquest dimarts que en un termini màxim de sis mesos s'hagi establert "un pacte de salut" a Catalunya per als propers "cinc o deu anys", que permeti pensar "a mitjà termini" i que tingui "un contingut econòmic". De l'actual pandèmia, ha dit Miquel Iceta, se'n poden extreure diverses lliçons, entre elles que "retallar en sanitat és el pitjor que es pot fer", però també que la Covid ha servit per "sensibilitzar el conjunt de la població" sobre la importància de la sanitat pública.\nEl departament de Salut preveu realitzar 2.000 proves al dia en els cribratges de Barcelona.\n📡 #Consellera @albaverges: "A Barcelona preveiem fer com a mínim 2.000 proves diàries en els cribratges entre la població, amb un franja prioritària dels 18 als 59 anys, per trobar aquells asimptomàtics que puguin transmetre el virus"\n🔗 https://t.co/ZV2sh54LD0 pic.twitter.com/OrQHYmf8qS\nLa Direcció General de l'Autonomia Personal i la Discapacitat ha signat aquest dimarts el final de la intervenció de la residència Ítaca Fortuny de Reus. El centre , que va ser intervingut l'1 de novembre en el marc de la crisi originada per la pandèmia de la covid-19, es troba actualment, segons el Govern, en les condicions adequades per retornar la gestió a l'empresa que se'n cuidava, després de la intervenció temporal gestionada per STS Serveis Socio Sanitaris.\nLa tendència dels contagis de coronavirus a Espanya va a la baixa, tot i que continuen sent xifres molt elevades per ser optimistes. Aquest dimarts, el ministeri de Sanitat ha sumat 8.257 nous casos, 3.841 dels quals detectats en les darreres 24 hores, i 442 noves morts.\nEl Ministeri de Sanitat buscarà demà el consens autonòmic a les seves recomanacions per a aquest Nadal i evitar així 17 festes diferents, si bé hi ha comunitats que ja han avançat que aposten per alleugerir les restriccions, mentre que d'altres prefereixen endurir-les per intentar evitar una tercera ona.\nManlleu comptarà aquestes festes de Nadal amb dues pistes de gel. Així ho ha anunciat l'Ajuntament, que ha previst un protocol específic per mantenir "la seguretat" pels patinadors, adaptat a les restriccions sanitàries. Així, a banda d'optar per posar en marxa dues infraestructures de 400m2 en lloc d'una, cada pista de gel disposarà de dos espais d'accés separats i reservats, per tal que els patinadors es puguin preparar i calçar els patins.\nEl ministre d'Interior, Fernando Grande-Marlaska, ha reconegut avui dimarts al Senat la "urgència" que les comarques de Lleida i Tarragona afectades per la Dana d'octubre de 2019 rebin les subvencions sol·licitades fa més d'un any i ha atribuït a la pandèmia els retards en la seva concessió.\nL'alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, ha advertit que "la sanitat pública no se sosté només amb aplaudiments" durant el lliurament de les medalles d'Honor de Barcelona. "Hem de reivindicar que totes les administracions amb competències posin els recursos sanitaris i personal suficient perquè els nostres professionals estan esgotats i al límit", ha exposat.\nEl Primavera Sound, la Fundació Lluita contra la Sida i les Malalties Infeccioses i l'Hospital Universitari Germans Trias i Pujol (Can Ruti) ja han posat data per tornar a posar en marxa l'assaig clínic d'un cribratge massiu en un concert, que estava previst a l'octubre i es va ajornar per l'agreujament de la situació epidemiològica. La nova data per a la prova és el 12 de desembre.\nLa fira de Reis de Barcelona enguany 157 parades, un 40% menys de l’habitual, per evitar la propagació de la Covid-19. A més, la Fira, que cobrirà el tram de la Gran Via entre els carrers Muntaner i Rocafort i estarà oberta entre els dies 18 de desembre i el 6 de gener de 2021, comptarà amb mesures per garantir que s’adapta a l’actual situació sanitària com distàncies entre grup d’estands, s’instal·laran barreres per les persones (tipus catenària) de separació per garantir distàncies i s’habilitaran sentits únics de circulació de les persones.\nEls nous casos de coronavirus s'han multiplicat per cinc a la Comunitat de Madrid dels 288 contagis notificats ahir als 1.453 d'aquest dimarts, dels quals 579 corresponen a les últimes 24 hores, i els morts s'eleven de 14 a 20, segons l'informe epidemiològic diari de la Conselleria de Sanitat.\nEl País Valencià ha comptabilitzat 45 morts per coronavirus en l'última jornada, la segona xifra més alta de la segona onada amb què se superen les 2.400 morts, i suma 1.815 nous contagis i 55 brots més.\nEl Govern de Cantàbria prorroga, a partir d'aquest dimecres, durant deu dies naturals -fins al 12 de desembre-, la limitació d'entrada i sortida de persones al territori de la comunitat autònoma i dels municipis en els que tinguin fixada la seva residència.\nEl Govern ha advertit que si "s'abusa en excés" dels desplaçaments a segones residències pel pont de la Constitució i no es respecten les restriccions el repunt del coronavirus podria impedir avançar a la fase dos de la reobertura, pel que ha cridat a extremar la precaució.\nAlmenys 47 residents i treballadors del Centre Palamós Gent Gran s'han infectat de coronavirus en un brot detectat al centre ara fa una setmana. Els primers casos de Covid-19 es van detectar durant els cribratges periòdics que es fan al centre, gestionat pels Serveis de Salut Integrats del Baix Empordà (SSIBE), i la setmana passada quinze professionals van donar positiu.\nEls gestors de cases de colònies, albergs, granges-escola, aules de natura i campaments podran demanar a partir d'aquest dimecres i fins al pròxim 10 de desembre les ajudes econòmiques de la Generalitat per fer front a les pèrdues causades per l'aturada de l'activitat sobrevinguda per la pandèmia.


Més de 300 nadadors participen en la IX Travesia nadant en la Platja Casablanca d´Almenara\nQuico Hervás i Sonia Ruiz, tots dos del Vila-Swim guanyen en la categoria absoluta\nMés de 300 nadadors de totes les categories han participat en la IX edició de la Travesia nadant de la Platja Casablanca d'Almenara, organitzada des del Club Almenara Triatló i amb el patrocini de l'Ajuntament d'Almenara. La prova a més era valedora per al Circuit d'Aigües Obertes de la Diputació de Castelló i per al circuit de la Federació Valenciana de Natació. Els participants han nadat una distància de 1.500 metres en mar obert vorejant la línia de Costa de la Platja Casablanca.\nEn la categoria absoluta, la victòria de la prova ha sigut per a Quico Hervás del Vila-Swim amb un temps de 19.25, mentre que en xiques, va guanyar Sonia Ruiz, també del Vila-Swim, amb un crono de 21.42. Per equips, la victòria també va correspondre al Vila-Swim.\nEl podi absolut masculí l'han completat Miguel Bou amb 20.00, del Aquatic Marines, i Jesús Bergua amb 20.18 del CN Delfín. En xiques absoluta, la segona va ser Andrea Piqueras de CN Delfín, amb 22.23, i Yolanda Roig del CN Vila-real amb un temps de 22.58. Per equips el podi el van completar el CN Vinaròs i el CN Sueca.\nPer categories, en Aleví han guanyat Dylan Martín i Maitane Lacalle. En Infantil, la victòria ha correspost a Andrea Lucas i Santi Matamoros i en júnior, per a Andrea Piqueras i Miguel Bou. Pel que respecta a la categoria Sènior, els guanyadors han sigut Noelia Juan i Jordi Curto.\nQuant a les categories Màster, en l'A, la victòria ha sigut per a Sonia Ruiz i Jesús Bergua, mentre que en la B, han guanyat Carol de Miguel i Quico Hervás. En Màster C han travessat primer la meta Irene Granell i Juan Manuel Rovira, mentre que en Màster D, la victòria ha sigut per a Claudia Conrady i Frans Nebot. Finalment, en Màster E, ha guanyat Rafael Artero.\nPel que respecta al podi local, el van formar Andrea Catalán Fenollosa, Teresa Torres Jurado i Noelia Ferrer Peiró en xiques, David Catalán Fenollosa, Vicent Chulvi Mañez i Juan Gómez Pérez.\nFinalment, en la prova de 300 metres per a categories inferiors, la victòria en prebenjamines ha correspost a Carlota Pesudo i Milo Barabese , mentre que en benjamins han guanyat Carla Tella i Damián Burriel.


Sobre la participació pública\nAquest mes la pregunta que hem fet als consellers té a veure amb la participació. Hi ha tres òrgans de participació municipals principals, a partir dels quals la ciutadania pot fer propostes al govern municipal: el Plenari del Districte (on els partits polítics tenen el pes principal); les Audiències Públiques (on el ciutadà de forma individual pot fer arribar queixes o propostes al govern) i els Consells de Barri. Potser aquest darrer hauria de ser on els ciutadans i sobretot les associacions del barri tinguin més protagonisme, i on el govern hauria sobretot d’escoltar i respondre.\n– Penseu que l’actual format del Consell de Barri és satisfactori?- Què penseu què es pot millorar?\n– Han de tenir els vicepresidents un paper de moderador més actiu?\n– Quin ha de ser el rol dels ciutadans i de les associacions?\nMercè Escofet, C’s\nEl Consell de Barri és un dels òrgans de participació existents que tenen els veïns i veïnes i associacions per participar en els diferents barris del districte. Per a mi és un òrgan per a i pel ciutadà. És un espai de participació, d’escoltar i convivència; a més a més, de saber estar per part de tots els actors implicats. Malgrat això, hem pogut veure al nostre districte com algun regidor ha faltat al respecte i contestat als veïns sense educació. Per aquest motiu, m’agradaria recordar que hauríem de donar bon exemple sent sempre respectuosos. El districte és de tots i busquem la millora d’aquest en tots els àmbits: equipaments, reciclatge, neteja, civisme, seguretat…\nEl respecte és la base de confiança que la ciutadania ha de tenir en la classe política.\nÓscar Ramírez, PP\nDes del Partit Popular considerem que els Consells de Barri són una eina imprescindible pels barcelonins. Entenem que sempre hi ha coses a millorar com l’apartat de precs i preguntes, on moltes vegades els veïns marxen decebuts de no haver rebut resposta a la seva petició. L’administració s’ha d’encarregar de millorar els canals de comunicació per fer més productives les sessions dels consells de barri, ha d’obrir nous canals d’informació aprofitant les noves xarxes socials.\nEl paper dels vicepresidents ha de ser actiu en els consells de barri però qui ha de donar resposta als veïns i assumir les conseqüències és el regidor i el seu equip de govern. Els consells de barri han de representar la corretja de transmissió dels problemes i necessitats del barri amb el debat que s’ha d’originar durant la sessió. En cap cas s’ha de convertir en una eina propagandística del govern, sinó una eina útil per a veïns i entitats.\nJordi Martí, CiU\nEl format de Consell de Barri actual és apropiat, sempre que sigui un veritable òrgan de participació i serveixi pel propòsit pel qual es va crear: escoltar i donar resposta i solució a les qüestions que plantegen els veïns. Tot i així, creiem que s’ha de millorar la resposta que fa el govern i que sigui resolutiva i doni solucions. El govern s’ha de comprometre i ha de fer rendiment de comptes.\nAixí mateix, els vicepresidents haurien de poder moderar i alhora dinamitzar els consells de barri en el sentit d’apoderar la ciutadania en el plantejament de les propostes. Els ciutadans i les associacions haurien de tenir un rol més propositiu i presentar propostes alternatives. No quedar-se en la fase de la queixa només.\nEls Consells de Barri són un òrgan de participació imprescindible per a apropar la política a la ciutadania i viceversa. És necessari, però, que aquests no se sobreposin a nivell funcional amb altres òrgans. Hem d’aconseguir que en els consells de barri es debati una visió del barri, que es treballi de manera consensuada entre el teixit associatiu, veïnal i polític per tal de donar resposta a les diferents problemàtiques existents. No ha de ser un espai de queixa sinó de proposta, on govern ha d’aconseguir donar resposta però on el pes ha de raure en el veïnat, i on els vicepresidents prenguin més protagonisme en tant que representants veïnals i coneixedors de la realitat del barri.\nNomés així aconseguirem que siguin propositius i no un òrgan on es reiterin les mateixes queixes i on govern respongui que “ho estudiarà”.\nLa gent omplia la sala d’actes de la Biblioteca, en el darrer Consell de Barri de la Bonanova. A la imatge destacada, Alumnes de l’escola Projecte van participar en el mateix Consell de Barri.\nEstem treballant en el Reglament de participació per millorar els canals de participació, entre els quals, hi ha els òrgans de participació que són importants però no són l’únic mitjà. Hi ha també els processos participatius i els referèndums locals. Tots aquests canals s’han de poder promoure a iniciativa ciutadana. Calen espais de deliberació i de coproducció de polítiques per tal que entitats, veïns i veïnes i ajuntament col·laborin en plantejar propostes/solucions als problemes del barri.\nPel que fa als consells de barri, el format actual fa que sovint esdevinguin un recull de queixes puntuals repetint el model de les audiències públiques. Creiem que la millor manera de garantir el seu funcionament és amb una presència ciutadana més activa.\nLa vicepresidència pot tenir més funcions i les comissions de seguiment han de veure reforçat també el seu paper: preparació d’ordre del dia, organització dels debats… Optem per separar l’audiència publica del plenari de districte, com es fa a la majoria de districtes, per facilitar la feina i, sobretot, per respecte als veïns, que no s’haurien de quedar fins a mitjanit per conèixer què es fa al districte.\nLa participació ciutadana té una forta trajectòria, fruit de la implicació de la ciutadania i del sector associatiu, que, amb la institució, han anat construint i transformant espais, òrgans i processos pel debat i la presa de decisions compartida.\nTant els òrgans, consells i comissions, com els processos o la gestió cívica són exemples de la varietat existent. Els Consells de Barri són dels més recents i van néixer amb vocació d’apropar informació i debat, i compartir i fer el seguiment dels temes dels territoris. Es van concebre com un òrgan on les entitats haurien de tenir un pes específic, per això l’existència d’una vicepresidència associativa i d’una comissió de seguiment que fa l’ordre del dia. Com tot els espais participatius han estat útils, en aquest cas per generar proximitat, i alhora necessiten transformant-se. Avui estem en ple procés de debat sobre la participació a la ciutat, i és el moment per abordar entre tots i totes els canvis.


La Viquipèdia, l’enciclopèdia lliure i en català | Des de la Mediterrània\nPàgina d'inici › Ciència i Tecnologia › La Viquipèdia, l’enciclopèdia lliure i en català\nLa Viquipèdia, l’enciclopèdia lliure i en català\nPosted on 03/12/2010 by Oriol López\nLa Viquipèdia és una enciclopèdia elaborada per un cos de voluntaris, en català, gratuïta i accessible a través d’Internet.\nEs tracta d’una obra de consulta d’un gran valor. Els seus continguts es poden fer servir lliurement per a treballs derivats, sempre que se n’esmenti la font i que els treballs derivats mantinguin aquesta mateixa llibertat d’ús.\nVa començar en anglès, amb el nom de “wikipedia”, el 15 de gener de 2001; el 16 de març del mateix any en va aparèixer la primera versió en una llengua diferent de l’anglès, el català, que es coneix com a viquipèdia; actualment n’hi ha versions en més de 200 llengües.\nLa versió catalana ha superat ja els 250.000 articles. Tothom hi és convidat a afegir nous articles o a completar-ne els existents.\nPer saber-ne més, podeu llegir el llibre Viquipèdia. Descobrir, utilitzar, contribuir, que, a més a més d’explicar què és i com utilitzar i contribuir a la Viquipèdia, dedica diversos capítols a l’ús de la Viquipèdia a classe, com a recurs educatiu.\n‹ Carta a José Mourinho\nSón els americans uns carallots ? ›\nTagged with: enciclopèdia, Viquipèdia, wikipedia