#OpinióAP La Consagració de Josep Vicent, per Joan Borja (@joanborj) - Alicanteplaza\nLa Consagració de Josep Vicent\nLa cosa va començar amb un parell de vídeos de menys d’un minut. Trenta-vuit segons, el primer; cinquanta-nou clavats, el segon: vídeos d’aquells expressament pensats per a circular per WhatsApp i xarxes socials. Era Josep Vicent, el director de l’ADDA —el director titular de orquestra ADDA Simfònica— qui me’ls enviava. Amb un reclam no poc suggeridor: «Mira! Consagració de la Primavera... Primer assaig ahir! Has de vindre a veure aquesta BURRADA d’orquestra! Divendres a la nit. Si voleu i podeu...»\nEls divendres són, per a mi, dies complicats: laboralment i en la logística familiar. Però la música poderosa d’Ígor Stravinsky em va fer un efecte incitant, estimulant, inesquivable: talment com els sabuts colpets de bastó amb què el malvat jutge Doom temptava Roger Rabbit en Who FramedRoger Rabbit, quan el volia fer eixir de l’amagatall secret.\n«Shave and a haircut...» «Two bits!» «Pa pa-pa-pam-pa...» «Tat-xan!» I el cas és que, després d’un parell de consultes i gestions ràpides, m’hi vaig decidir. I li vaig poder confirmar, a Josep Vicent: «Ei! Sí, sí, sí. Anirem divendres, a l’ADDA... Una mar de gràcies, crac!»\nM’estic referint, per descomptat, al concert que l’ADDA Simfònica fa oferir el divendres de la setmana passada amb el títol Memòries des d’un núvol. Vam arribar a l’ADDA a hora horada, perquè l’aparcament no és que estava imposible: és que era literalment impossible. Que el pàrquing més pròxim a un auditori com l’ADDA es trobe —si no m’equivoque— a la plaça d’Amèrica significa que, al bell centre d’Alacant, en un radi de prop d’un quilòmetre al voltant de l’ADDA, no hi ha hagut mai la previsió de construir un aparcament públic en condicions. I això —em sembla— diu molt de la planificació urbanística de la ciutat.\nPerò no és d’això que volia parlar ara, sinó d’açò altre: de les sensacions viscudes a l’interior de la Sala Simfònica de l’ADDA. Maria Santíssima —efectivament—, quina «burrada» d’orquestra! I quina habilitat, la de Josep Vicent, a l’hora de dissenyar-ne el programa. Primer, Candide, la cèlebre i espectacular obertura de Leonard Bernstein: breu, lluïdora, còmplice, efectista, refulgent. A continuació, l’obra que donava títol al concert, Memòries des d’un núvol, del trombonista suec Christian Lindberg: una obra contemporània, difícil, delicada, exigent —que feia cosa de no creure el virtuosisme dels cinc solistes del quintet de metalls Spanish Brass, la qualitat tècnica dels músics de l’orquestra i, sobretot, l’equilibri sonor del conjunt: la delicada sensibilitat, l’exquisida precisió, el viu dinamisme, l’harmònica compensació en els timbres i els colors de la música.\nPerò el plat fort quedava encara reservat per a la segona part: La consagració de la primavera. Són paraules majors. No sabria explicar per què, però la de La consagració és una música que m’arriba a l’esperit amb una vigoria difícil d’adjectivar. Ja ho sé, ja ho sé, que Stravinsky, a pesar de nacionalitzar-se francés —i , posteriorment, nord-americà— era d’origen rus. Però l’energia de La consagració de la primavera (o, simplement, la Sagrada primavera, si volíem traduir el títol de l’obra des del rus i no des del francés) em colpeix a l’ànima amb un efecte sorprenentment directe. Immediat. Pròxim, familiar, propi, recognoscible. Mediterrani i tot, m’atreviria a dir. Molt del gust d’una cultura com la valenciana que, si fem cas dels tòpics, se suposa propensa a la vitalitat, la joia, la lluminositat; l’excés, la jovialitat, l’enginy; l’alegria, la dansa, la passió.\nM’és un misteri comprendre quin en pot ser l’origen, d’aquestes personals sensacions de proximitat amb la música d’Ígor Stravinsky. No sé si l’atmosfera musical mamada durant tota la vida a l’empara de la tradició de les bandes de música hi pot haver influït d’alguna manera. I desconec, igualment, quins punts culturals ocults deuen haver fet que, en el sentit contrari, el mateix Stravinsky reconeguera, en la melodia d’una nadala medieval nostrada com és El cant dels ocells: «La melodia popular més bella que he escoltat mai».\nHi insistisc: no en sé d’on em ve la debilitat per Stravinsky, ni quins ressorts emocionals ignots me’l fan sentir d’una manera tan especial pell endins. Sé només que, com a consumidor d’art, sovint on no m’arriben el coneixement i la consciència cada volta m’agrada més deixar volar lliures els instints i els sentiments. Per això, uterinament arrecerat a la butaca de l’ADDA, em vaig deixar endur, expeditament, per La Consagració de Josep Vicent. Quin tsunami de música! L’orquestra penetrava fins a les entranyes de l’ànima de cada espectador. L’agarrava per dins i el conduïa fins al cel d’una nova primavera sagrada: per ballar la prodigiosa dansa que precedeix la mort. «Flipant!», em deia el músic adolescent que sempre m’acompanya als concerts. I mentre l’orquestra dansava Stravinsky em van venir, de sobte, unes inopinades ganes de plorar: per la bellesa desbordant, sí; però també per una inevitable —i inefable— sensació d’orgull privat.\nOrgull, sí. Perquè ningú no s’hi hauria d’equivocar: de cap de les maneres no puc (ni vull) semblar objectiu en l’estimació del treball exhibit per Josep Vicent al capdavant de l’ADDA —i de l’orquestra ADDA Simfònica. Josep Vicent és —heus-ne ací l’orgull— un dels amics més antics, còmplices i estimats de què dispose: això que se’n podria dir un amic gran reserva. Encara no havíem debutat en l’adolescència cap dels dos, i ja compartíem jocs, quimeres, pors, passions, festes i alegries en els camins tendres i incerts de la vida —i de la música. Admirar-lo seduint el públic en aquest escenari o aquell altre és cosa que sempre m’ha propiciat una satisfacció i una felicitat enormes. Però l’altre dia, a l’ADDA, la sensació va ser diferent. Perquè satisfacció i felicitat s’havien trasmudat en orgull incontinent.\nPerquè els fets són els fets: mai abans la ciutat d’Alacant no havia viscut res semblant al que ara és possible de viure amb l’orquestra ADDA Simfònica de la mà de Josep Vicent. Mai. Mai, mai, mai. I l’alquímia d’emocions que es va produir el passat 31 de gener durant La consagració de la primavera no és sinó un fenomen deutor de l’excel·lència i la genialitat del mestre Josep Vicent en molts fronts simultanis. És a saber: com a gestor, en la direcció de l’ADDA; com a negociador, a l’hora de convéncer la classe política de la bondat i l’oportunitat del projecte ADDA Simfònica; com a relacions públiques, amb la capacitat de generar confiança i atraure inversions públiques i privades; com a comunicador, transmetent intuïcions, idees i sentits amb les mans, el cos i les paraules; com a músic, capaç de vivificar i fer sentir la música més enllà de la música; com a seductor impenitent, que encativa i fa vibrar els músics de l’orquestra, i hi desperta sinèrgies òptimes (sembla que se’l beurien d’admiració i afecte, mentre toquen, els músics de l’ADDA Simfònica!); com a líder amb capacitat per a la dinamització d’equips artístics i tècnics; i, finalment, i sobretot, com a director d’orquestra genial, amb capacitat per a transportar músics, espectadors i auditori més enllà de la dansa de la vida i de la mort.\nInsistisc. No ho sé: és només una sensació subjectiva, probablement condicionada per una debilitat personal —la debilitat d’una amistat gran reserva com la de Josep Vicent. Però l’altre dia, a l’ADDA, l’èxit, l’eufòria i la bellesa em van sadollar d’orgull, admiració i complaença com mai no havia experimentat abans. I és que —això, en definitiva, volia dir-los— en vaig ser plenament conscient: La consagració de Josep Vicent va ser, també, la consagració de Josep Vicent: amb tot el pes dels fenòmens que, en la història cultural i musical d’una ciutat, marquen la fita entre un abans i un després.\nTots els crítics musicals han posat aquesta setmana pels núvols el treball de Josep Vicent al capdavant de l’ADDA Simfònica. Per això, quan m’he tornar a escriure amb ell, li he volgut apuntar: «Deus anar quatre pams damunt de terra, bandarra! Em fan ganes de dir-te: “Memento mori! Memento mori!” Com als generals que desfilaven victoriosos pels carrers de Roma. Enhorabona —grossíssima—, crac!» M’ha contestat de seguida: «Ha, ha, ha. Que va, col·lega! D’això res! La veritat és que ací estic estudiant com un cabró a altes hores, perquè me’n vaig a dirigir la WDR Alemanya demà. Res de desfilar: toca pencar, pencar, pencar...»\nAixò: la consagració de Josep Vicent.


Busquen a Màlaga un home per tirar àcid a dues dones, una d’elles, la seua parella - À Punt\nBusquen a Màlaga un home per tirar àcid a dues dones, una d’elles, la seua parella\nL’agressor, amb nombrosos antecedents, té una orde d'allunyament d'una altra dona.\nImatge d'arxiu d'un vehicle de la Guàrdia Civil\n12 de gener 2021 - 20:56\nLa Guàrdia Civil busca un home de 26 anys com a presumpte agressor de dues dones a les quals ha llançat un líquid, suposadament un àcid, a la localitat de Cártama, a Màlaga. Una de les víctimes, la que està més greu, és la seua parella sentimental i té la mateixa edat.\nL'home, amb nombrosos antecedents, té una orde d'allunyament d'una altra dona, segons indiquen les fonts policials.\nLes dues víctimes, que es trobaven en un vehicle, han resultat ferides de gravetat amb cremades. En patir l'agressió, ambdues han eixit del vehicle, i aquest ha circulat sense control fins que ha col·lidit amb un fanal, mentre que l'agressor ha emprés la fugida.\nUna de les dones, la que patia ferides de major gravetat, ha hagut de ser traslladada a l'Hospital Virgen del Rosario de Sevilla, i l'altra, a l'Hospital Regional de Màlaga.


El Consell del PP va contractar almenys 38 milions amb empreses de 'Taula' - Diari La Veu\nEscriba el número 903540\n23 abril 2017 01:00h\nL\_'expresident de la Diputació de València Alfonso Rus amb el llavors gerent d\_'Imelsa, Marcos Benavent, en una imatge d\_'arxiu.\nQuan l'exgerent d'Imelsa, Marcos Benavent, va declarar davant del jutge que els diners que comptava al cotxe en companyia d'Alfonso Rus eren "el famós 2 o 3 per cent de comissions de tothom" va llançar una ombra de sospita sobre tots els contractes que les empreses implicades en el 'cas Taula' havien signat no només amb l'Ajuntament de València, sinó amb qualsevol administració pública.\nAquesta lògica del suborn que va permetre al propietari principal del grup Engloba de comunicació, José Adolfo Vedri, endur-se els contractes municipals de la Mostra de Cinema i de la construcció del centre cultural La Rambleta obliguen a investigar els encara més sucosos contractes amb molts departaments de la Generalitat.\nEl treball el porta la Unitat de Recuperació d'Actius, dependent del director general de Relacions amb les Corts, Antonio Torres. La principal dificultat és que es tracta de molt de temps, moltes conselleries, moltes empreses i molts contractes. Una quinzena de societats propietat de Vedri i del seu soci, José Martí Almenar, o de tots dos alhora, van facturar almenys 38 milions d'euros entre 1999 i 2014 a 11 conselleries i algunes empreses del sector públic empresarial de la Generalitat.\nEngloba va ser proveïdor de la Generalitat durant els mandats d'Eduardo Zaplana, José Luis Olivas, Francisco Camps i Alberto Fabra. L'esclat del 'cas Taula' va revelar els detalls de les relacions entre Vedri, Benavent, la regidora María José Alcón i el seu exmarit i president de la Fundació Jaume II el Just, Vicente Burgos. Però, ja Álvaro Pérez, 'El Bigotes', havia advertit en una de les trucades telefòniques que el van catapultar a la banqueta dels acusats que la trama Gürtel només s'enduia "les molles" dels contractes de comunicació del Consell i que era Engloba la perceptora del pa sencer.\nEl gerent de la Fundació Jaume II el Just, Vicente Burgos, compareix davant dels mitjans després de prestar declaració a la Ciutat de la Justícia de València\nEngloba 38-'Gürtel' 7\nLes xifres detectades fins ara per la Unitat de Recuperació confirmen la percepció del lloctinent de Francisco Corea a València, "amic de l'ànima" de Francisco Camps. Els 38 milions d'Engloba contrasten amb els poc més de 7 recaptats pel 'Bigotes' durant la seua llarga temporada de recol·lecció per les conselleries i la seu del PPCV. 'Gürtel' es va estrenar amb un mos important amb el contracte de FITUR de 2005, renovat els tres anys següents, i va arribar al cim amb l'exacció de Canal 9 amb la visita del Papa. Però, els contractes menors i fraccionats, la pluja fina i contínua de petites adjudicacions a penes va sumar 1,1 milions.\nSi els recuperadors de diners públics de la Generalitat poden demostrar que els 38 milions d'Engloba suportaven el 2 o el 3% de suborn, la quantitat mínima reemborsable pot anar dels 760.000 euros fins a 1.140.000. La unitat dirigida per Antonio Torres aportarà tota la documentació al jutjat, però cada departament i empresa pública afectada haurà d'estudiar l'estratègia de rescabalament, que podria suposar fins i tot la personació de cada conselleria en el procés judicial.\nEl 'cas Taula' és un més de la trentena de processos judicials per corrupció on la Unitat de Recuperació d'Actius ha posat la lupa. Emarsa, la compra de Valmor i el Palau de les Arts hi destaquen en una tasca que aspira a la recuperació de 50 milions d'euros. La preocupació principal i un dels motius de l'existència de l'òrgan és que la durada i la varietat dels processos puguen produir oblits i que no es demane a temps l'execució de sentències i la investigació patrimonial dels condemnats a tornar els diners públics.\nUnitat de Recuperació dActius\nEscriba el número 664621


Macaco, Txarango, Els Catarres i Els Amics de les Arts, caps de cartell del Canet Rock - Diari de Girona\nMacaco, Txarango, Els Catarres i Els Amics de les Arts, caps de cartell del Canet Rock\nLa cinquena edició del festival incorporarà a les bandes emergents Sense sal, Pupil·les i la Sra. Tomasa\nacn | barcelona 20.02.2018 | 12:28\nImatge dels Amics de les Arts Arxiu\nEl Canet Rock ha fet públiques les principals bandes que actuaran a la cinquena edició del festival el proper 7 de juliol. Macaco, La Raíz, Els Catarres, Els Amics de les Arts i Txarango ja han anunciat la seva presència al certamen. S'estrenaran a l'escenari del Canet Rock les bandes emergents Sense Sal i Pupil·les que aportaran el toc femení a la jornada i repetiran al Pla d'en Sala els grups Animal, Zoo i Doctor Prats. Enguany, s'oferirà una actuació que combina la música i el ball a càrrec de La Soul Machine i els Brodas Bros. Macaco s'estrenarà al festival amb les cançons del nou àlbum que publicaran aquest any així com els seus grans èxits. Per la seva banda, els valencians La Raíz oferiran una de les darreres actuacions abans d'acomiadar-se dels escenaris. Txarango, Els Catarres i els Amics de les Arts apostaran pels seus últims àlbums.\nEl festival supera enguany el número d'edicions dels anys 70, el mític certamen que el va veure néixer sorgit de la protesta i a la conquesta de llibertats. Al marge del cartell que ja s'ha fet públic, l'organització anunciarà altres formacions més endavant.\nPel que fa a les bandes emergents, Sense Sal i Pupil·les són dues propostes que van, des del pop-folc amb sons provinents de l'electrònica de les terrassenques Sense Sal, fins a la base més 'reggaetonera' mesclada amb reggae, hip-hop i electrònica de les valencianes Pupil·les. D'altra banda, La Sra. Tomasa, que s'estrena al Canet Rock, aterrarà en plena gira del segon àlbum, 'Nuestra Clave', amb el seu mestissatge i els ritmes festius.\nTambé hi haurà lloc per tres bandes joves però consolidades en el panorama musical que repeteixen al Canet Rock amb la presentació dels seus nous discs. Animal presentarà en exclusiva el seu segon disc, Zoo tocarà els temes del també segon treball 'Raval', mentre que Doctor Prats pujarà a l'escenari amb el mestissatge musical del tercer compacte 'Aham Sigah'. Entre concert i concert, Miquel del Roig, DJ Ernest Codina i PD Busquets oferiran versions i música de festa.\nPer cinquè any consecutiu, el Pla d'en Sala de Canet de Mar (El Maresme), acollirà el mític festival. Obrirà les seves portes a les 16h i des de les 18h oferirà un sol escenari amb música ininterrompuda i en directe fins les 6 del matí. En l'edició de 2017 es van registrar més de 22.000 espectadors, per això el Canet Rock habilitarà més passarel·les d'entrada i més personal de control, amb l'objectiu d'aconseguir una millor gestió de les cues.\nEl Llagostera empata a Eivissa i l'eliminatòria es decidirà al partit de tornada\nEl número més musical de «Revista de Girona»\nProfessionals socials denuncien un doble circuit de protecció, diferent per als joves immigrants


Guerra Successió Espanyola (1701-15). Catalunya.\nSegona meitat del s.XVII: el rei espanyol Carles II,\nmalalt, ja es veu que morirà sense descendència. Això desperta\nla cobejança de les principals potències europees que\nesperaven a beneficiar-se de la crisi i decadència de la\nmonarquia hispànica. En aquest període, guerres constants\nenfronten els estats francès i espanyol. Apareix un seguit de\ntractats i projectes de partició de l’Imperi Hispànic que anuncien\nels interessos internacionals. El 1668 es projecta un tractat\nsecret entre França i l’Imperi.\nEs força al rei a decantar-se cap a algun candidat i ho fa a favor\nde Felip d’Anjou, nét de Lluís XIV. El 1701 entra a Madrid com a\nFelip V, el qual genera la resistència de la Gran Bretanya,\nHolanda i l’Imperi Habsburg, que creen la Gran Aliança. El 1702\nes declara la guerra i el 1703 Portugal s’afegeix a l’Aliança i l’\nemperador austríac proclama l’arxiduc Carles com a rei d’\nEspanya a Viena. Comença la Guerra de Successió a la corona\nLa Corona de Castella es mostra fidel a Felip V, tot i que no tots\nels estaments, com ara l’alta noblesa. La Corona d’Aragó –\nsobretot Catalunya-, es decanten cap a l’arxiduc Carles d’\nÀustria i els aliats. A la guerra internacional s’hi suma una\nguerra civil interior.\nCauses per les quals Catalunya abraça el bàndol austriacista:\n.La francofòbia sobretot durant la Guerra de Secessió (s.XVII), pels estralls\ncomesos pels francesos i per la pèrdua de territori català al nord dels Pirineus.\n.La inflació i el col·lapse econòmic per la competència dels productes francesos\n.La prosperitat a final s.XVII es fonamentava en l’establiment de barreres\nduaneres artificials entre França i Catalunya.\n.Felip V introdueix a Espanya l’unitarisme i el centralisme francès, que es contradeia\namb la tradició política i l’ordenament institucional català.\nAl principi, Catalunya accepta el testament de Carles II i acull Felip V a Barcelona. El\nrei convoca corts catalanes a cavall de 1701-02 (Carles II, mai); es mostra generós\namb les peticions dels braços i “atorga les constitucions més favorables que havia\nobtingut la província” (diu Feliu de la Penya). Entre elles, cal destacar aquelles que\nresumien prou bé les aspiracions econòmiques de la burgesia mercantil catalana\n(port franc, creació d’una companyia nàutica, permís de comerciar amb Amèrica via\nSevilla). El rei també aprova l’edició de les Constitucions i altres drets de Catalunya\n(impresa el 1704). Malgrat trobar molt arrogants les exigències dels braços, supedita\nel seu autoritarisme reial a la necessitat d’aconseguir diners i a l’intent d’evitar un\nQuan l’esclat de la Guerra, els aliats utilitzen hàbilment el particularisme català per a\ncrear un focus de rebel·lió interna a Espanya. A més de la pressió internacional,\nreforcen el sentiment antiborbònic del Principat:\n.El cobrament dels serveis votats a les corts de 1701-02 pressiona damunt l’\n.El nomenament del virrei Fdez.de Velasco i la seva política repressiva.\n.Grups de descontents (com a la Plana de Vic, 1705) comencen a conspirar i\nenceten els primers brots de rebel·lió.\nCatalunya creu veure en l’arxiduc la garantia del manteniment\ndel neoforalisme de Carles II, que permet la realització de les\naspiracions econòmiques dels grups socials mercantils amb\ndesig d’intervenir a Espanya, d’accedir al comerç amb Amèrica i\nde protegir-se de la competència dels productes francesos.\nMalgrat les escaramusses dels ‘vigatans’, el 1704 ningú no es mobilitza per a lliurar\nBarcelona als aliats. Caldrà el Pacte de Gènova (1705) entre representants catalans i\nanglesos: En canvi de passar-se a l’arxiduc contra Felip V, Catalunya rebrà ajut militar\nanglès i el compromís de defensar els privilegis i l’ordenament polític del Principat. Un\nestol aliat arriba a Barcelona, té lloc la batalla de Montjuïc. Els barcelonins es\nrendeixen i l’arxiduc és proclamat Carles III. Ells i la major part dels catalans s’hi\nadhereixen a la seva causa i contra els filipistes. El nou rei convoca les corts\ncatalanes (a cavall de 1705-06). Barcelona és assetjada pels borbònics però s’han de\nLa proposició reial a les corts, a més de tractar el tema de la successió, els drets del\nrei i la preparació de la guerra, busca obtenir un donatiu per a finançar la guerra, la\nqual cosa fa que els catalans vegin canviar el destinatari de les seves contribucions\nfiscals. En contrapartida, accepta la majoria de les peticions que les corts li formulen i\nque coincideixen amb les concessions que havia fet Felip V. També, doblen el número\nde vaixells que poden comerciar anualment amb Amèrica sense passar per Sevilla, i s’\nocupen del foment de l’activitat econòmica (redreçar els gremis, millora de les\ncomunicacions, foment de la indústria amb la introducció d’experts estrangers).\nEls aliats ocupen Saragossa i Madrid (1706), però per poc temps ja que l’ofensiva filipista venç a AlmansaMúrcia (1707) i desintegra l’exèrcit austriacista i força la seva retirada. València i Aragó cauen en poder del\nBorbó i perden les seves constitucions. Hi seguiran Tortosa i Lleida el 1708 on s’imposen nous tributs de\nguerra i encomanen la direcció de la vida local a filipistes (“botiflers”). El 1710 els aliats poden reconquerir\nterritori castellà, fins i tot Madrid, però també per poc temps. El setge i capitulació de Girona el 1711 obrí el\ncamí de la Plana de Vic, quedant la resistència de Catalunya localitzada. L’abril mor l’emperador Josep I i l’\nherència austríaca passa al seu germà l’arxiduc Carles. Se’n va d’Espanya i deixa a la seva esposa Elisabet\ncom a lloctinent i capità general de Catalunya, amb autoritat també sobre la resta d’Espanya. De sobte, es tem\nuna gran potència austríaca i els aliats volen acabar ràpidament la guerra per a evitar la reconstrucció del vell\nimperi de Carles V. Els interessos internacionals prevalen per sobre dels interns.\nEl 1711 Gran Bretanya i França inicien converses secretes de pau (“preliminars de\nLondres”) que desemboquen el 1713-14 en el Congrés d’Utrecht, que suposa el\ndesmembrament de la part europea de l’imperi espanyol. S’hi signa l’acord d’\nevacuació de Catalunya; fins i tot l’emperadriu se n’anirà. El 1713 França signa la pau\namb les potències aliades, llevat de l’Imperi, tot i reconeixent-lo rei d’Espanya. El\n1714 la Pau de Rastatt signa la pau dels Àustria amb el Borbó i la pau separada d’\nEspanya amb totes les potències. Anglaterra s’incorpora Gibraltar i Menorca.\nCatalunya és abandonada de tothom, desapareix l’ajut internacional i Felip V exigeix\nla rendició incondicional.\nLa resta de Catalunya va sent ocupada militarment pels filipistes i s’invoca el dret de\nconquesta per a desmembrar les constitucions i privilegis. Sense ajuts, la resistència\ncontinua tot i que es va reduint a Barcelona i Cardona. El 1713 França envia un\nexèrcit de 20 mil homes comandats pel duc de Berwick. El juliol es reuneix a\nBarcelona la Junta de Braços, on cadascun per separat discuteix i vota l’alternativa\nde rendir-se o prosseguir la guerra. El braç reial o popular es decanta per la\nresistència, i és secundat pel braç militar. I els eclesiàstics (l’alta jerarquia) s’\ninhibeixen desvinculant-se dels afers polítics. La guerra dinàstica continuarà, també\nper a defensar les pròpies institucions i l’estructuració de la resta d’Espanya, en què\nuna classe mitjana dinàmica vol intervenir en el destí espanyol. El 23 de juliol s’inicia\nel setge de Barcelona.\nA la primeria de 1714, a la resta del Principat és sotmesa i dominada la rebrotada de\nrebel·lió contra les noves i dures pressions fiscals en un territori empobrit per la\nguerra i no tant per la resistència. El setge de Barcelona s’intensifica, també amb\nhomes (40 mil) enfront els 5000 defensors barcelonins, encapçalats pel conseller en\ncap Rafael Casanova i pel general Antonio de Villarroel, comandant suprem. L’onze\nde setembre, cau la ciutat. Es decreta l’extinció del Consell de Cent i de la\nEls Comuns resolgueren fer una nova convocatòria als civils promulgant el següent pregó:\n“Ara ojats, se fa saber á tots generalment, de part dels tres Excms. Comuns, pres lo parer dels Senyors de la Junta de Govern,\npersonas asociadas, nobles, ciutadans y oficials de guerra, que separadament estan impedint lo internarse los enemics en la\nciutat; atés que la deplorable infelicitat de esta ciutat, en què avuy resideix la llibertat de tot lo Principal y de toda Espanya, está\nesposada al ultim extrem, de sujectarse á una entera esclavitud. Notifican, amonestan y exhortan, representant pares de la\npatria que se afligiesen de la desgracia irreparable que amenaza lo favor e injust encono de las armas gali-spanas, feta séria\nreflexió del estat en què los enemichs del Rey N.S., de nostra libertat y patria, estant apostats ocupant todas las bretxas,\ncortaduras, baluarts del Portal Nou, Sta. Clara, Llevant y Sta. Eulalia. Se fa á saber, que si luego, inmediatament de ohit lo\npresent pregó, tots los naturals, habitans y demés gents habils per las armas no se presentan en las plassas de Junqueras,\nBorn y Plassa de Palacio, á de què unidament ab tots los Senyors que representan los Comuns, se poden retxassar los\nenemichs, fen lo ultim esfors, esperant que Deu misericordias millorará la sort. Se fa també á saber, que essent la esclavitud\ncerta y forzosa, en obligació de sos empleos, explican, declaran y protestan als presents, y donan testimoni als veniders, de què\nhan executat las últimas eshortacions y esforsos, protestant de tots los mals, ruinas y desolacions que sobrevinguen á nostra\ncomuna y afligida patria, y extermini de tots los honors y privilegis, quedant esclaus amb los demés enganyats espanyols y tots\nen esclavitud del domini francés; pero com tot se confía, que tots com verdaders fills de la patria, amants de la llibertat, acudirán\nals llochs senyalats á fi de derramar gloriosament seva sang y vida, per son Rey, per son honor, per la patria y per la llibertat de\ntota Espanya, y finalment los diu y fan saber, que si despres de una hora de publicat lo pregó, no compareixen gent suficient per\nejecutar la ideada empresa, es forsós precis y necessari fer llamada y demanar capitulació als enemics, antes de venir la nit,\nper no esposar á la mes lamentable ruina de la Ciutat, per no esposarla a un saco general, profanació dels Sants Temples, y\nsacrifici de noys, donas y personas religiosas. Y pera que á tots sia generalment notori, que ab veu alta, clara e intelligible sia\npublicat per tots los carrers de la present ciutat. Donat en la casa del la Excma. Ciutat, residint en lo portal de S. Antoni,\npresents los dits senyors Excms. Y personas asociadas, a 11 de Setembre, á las 3 de la tarde, de 1714”.\nDel 1714-16 les autoritats filipistes defineixen la nova ordenació del Principat a través\ndel decret de Nova Planta (1716). Les tropes de Felip V s’estableixen a Catalunya\ncom a exèrcit d’ocupació, i com a instrument de control i repressió per tal d’imposar\nun model polític i administratiu a l’estil de les lleis de Castella, tal i com perseguia mig\nsegle abans el ‘conde-duque de Olivares’. Amb la desaparició de les corts catalanes,\nla relació entre governants i governats passa exclusivament pel control de la voluntat\ndel rei i els seus ministres.\nSistema de govern borbònic basat en tres institucions polítiques:\nLa nova Reial Audiència per fer complir les noves lleis, el Capità\ngeneral que regia sobre el nombrós exèrcit que garantia\nl'ocupació, i el Superintendent que cobrava la gravosa fiscalitat\nque es va imposar als vençuts. Fins i tot els nomenaments més\nlocals depenien directament de la monarquia.\nUna de les mostres del caràcter repressiu del nou règim és la construcció a Barcelona de la fortalesa de la\nEl tresor públic passa a ser administrat per una superintendència de l’exèrcit. Aquesta comença a\nconfiscar totes les propietats dels anteriors organismes de govern de Catalunya, així com dels particulars\nque havien donat suport la causa austriacista. Posteriorment, l’intendent J.Patiño estableix un nou\nimpost, el cadastre, que grava en funció de les propietats de cadascú i tributen els beneficis del treball, el\ncomerç i la indústria.\nEl Decret de Nova Planta imposa que a la Reial Audiència de Catalunya, l'única institució de govern i de\njustícia, exclusivament s'hi utilitzaria com a llengua el castellà: "Las causas en la Real Audiencia se\nsustanciarán en lengua castellana". Instrucció secreta redactada per l'Abad de Vivanco, secretari del Consejo\nde Castilla, adreçada als corregidors de Catalunya: «Pondrá los mayores esfuerzos para introducir la lengua\nCastellana, con el fin de dar las providencias más templadas, y disimuladas para que se consiga el efecto sin\nque se noten los esfuerzos.» Les cinc universitats catalanes havien estat suprimides com una mesura de\ncàstig doncs la demanda d'universitats de proximitat era molt forta i tot allunyament un càstig durament sentit i\nes va formar la nova Universitat de Cervera.\nL'Estat Central s’organitza en Províncies governades per un Capità General i una audiència, que s’\nencarrega de l'administració.\nPARC CIUTADELLA BARCELONA 19 PRESENTACIÓN Manel Cantos


Notícies | TORNAM - Pla de Retorn del Talent de les Illes Balears\nEl 3 de novembre es va publicar al BOIB la convocatòria dels ajuts\nPublicada la convocatòria dels ajuts per al foment del retorn juvenil a les Illes Balears\nPer a consultar la informació relativa als tràmits administratius i sol·licitar aquests ajuts, accedeix al tràmit telemàtic de la convocatòria.\nSegueix llegint sobre Publicada la convocatòria dels ajuts per al foment del retorn juvenil a les Illes Balears\nRepresentants del Govern han participat a una trobada amb els joves on els hi ha explicat les principals mesures del Pla i com aquesta iniciativa els pot ajudar a tornar a les Illes\nTornam arriba als joves balears residents a Londres\nLa presidenta del Govern de les Illes Balears, Francina Armengol, juntament amb la vicepresidenta del Govern, Bel Busquets, i el conseller de Treball, Comerç i Indústria, Iago Negueruela, s’han reunit a Londres amb joves balears emigrats al Regne Unit. Durant la trobada la presidenta els ha explicat les principals mesures del Pla i com aquesta iniciativa els pot ajudar a tornar a les illes amb una feina assegurada.\nSegueix llegint sobre Tornam arriba als joves balears residents a Londres\nEl 4 de novembre a las 16:00 estarem a la vostra disposició per a informar-vos del pla i de com participar-hi\nPresentam TORNAM a Londres\nEl compromís de TORNAM és oferir les oportunitats necessàries per al retorn de professionals balears a les illes.\nAquest propòsit ha motivat la presentació del Pla de Retorn del Talent de les Illes Balears al Regne Unit. Serà a Londres, el proper 4 de novembre, i esteu tots convidats.\nSegueix llegint sobre Presentam TORNAM a Londres\nEl Pla inicia al setembre i pretén atreure el talent balear emigrat durant la crisi\nEl Govern de Illes Balears posa en marxa TORNAM, el Pla de Retorn del Talent\nEl Govern de Illes Balears és conscient que la crisi econòmica va suposar l'emigració forçada de molts joves balears que no van trobar oportunitats laborals a la seva terra i van haver d'emigrar a altres països per desenvolupar les seves carreres professionals.\nSegueix llegint sobre El Govern de Illes Balears posa en marxa TORNAM, el Pla de Retorn del Talent\nUn pla per oferir oportunitats de retorn a joves balears a l’estranger\nPer què un Pla de Retorn del Talent de les Illes Balears?\nEl Govern dels Illes Balears ha posat en marxa TORNAM, el Pla de Retorn del Talent de les Illes Balears per promoure condicions favorables per al desenvolupament econòmic, la progressió social i el foment de la qualitat en l’ocupació a les Balears, oferint així oportunitats de tornada als joves balears a l'estranger.\nSegueix llegint sobre Per què un Pla de Retorn del Talent de les Illes Balears?\nRevisam la metodologia per adaptar-nos a les necessitats dels emigrades que volen tornar\nJornada de formació per al personal de mediació del Pla\nEl Servei d'Ocupació de les Illes Balears (SOIB) ha organitzat una jornada de treball amb el personal de mediació del Pla de Retorn del Talent de les Illes Balears coincidint amb el llançament de la plataforma digital per conèixer les necessitats dels emigrades que volen tornar a les Balears i la metodologia pròpia que s’utilitzarà.\nSegueix llegint sobre Jornada de formació per al personal de mediació del Pla


Pa amb oli i sucre: d’abril 2012\nPublicat per Anirac a 12:11 2 comentaris:\nUn clàssic entre els clàssics que no podia faltar: el bacallà a la llauna! Una altra de les receptes que no podem deixar de fer a casa, i és que ens encanta el bacallà i amb aquesta recepta queda exquisit!\n4 o5 grans d'alls\nvi blanc (1 cullerada)\nPrimer de tot, ens caldrà posar a dessalar el bacallà, per tant, 3 dies abans posarem els talls en remull amb la pell cap amunt en un bol ple d'aigua. Durant aquests dies, canviarem l'aigua un parell de cops.\nEl dia que haguem de cuinar-los, els treiem de l'aigua, els escorrem, i els enfarinem. Un cop ben enfarinats, els posem en una paella amb oli calent. Els anem tombant perquè es facin per tots costats, però no cal que estiguin molt de temps al foc, si no s'assequen excessivament. Els traiem i els reservem.\nEn el mateix oli del bacallà, hi afegim una cullerada de vi blanc i el tomàquet ratllat. ho deixem coure una mica i llavors hi afegim el julivert trinxat i els alls pelats i també tallats ben petits, hi dónem un parell de tombs. Immediatament, hi afegim el pebre vermell. Ho retirem del foc.\nEn una llauna que pugui anar al forn, posem els talls de bacallà i pel damunt, la salsa. Hi tirem una mica de pa ratllat i un raig d'oli i ho posem al forn uns minutets. Ja està llest per servir. Ho podem acompanyar de mongetes seques cuites.\nPublicat per Anirac a 19:16 4 comentaris:\nPublicat per Anirac a 9:33 3 comentaris:\nUnes postres típiques de la cuina grega, però també de la libanesa: els pastissets farcits de fruita seca i xaropats de mel i sucre! Aprofitant que teníem encara una mica de pasta filo, ens vam decidir a fer-los; vam buscar per internet la recepta i la manera de manipular la pasta i el problema principal que vam trobar va ser la composició exacte del líquid que xopa completament les pastetes i fa que ens quedin els dits absolutament llefiscosos, però que és alhora un punt molt important de la recepta, com (malauradament) vam poder comprovar....i és que vam ser massa rancis amb les proporcions i les pastes no ens van quedar ni tan enganxifoses com les originals, ni tan dolces. Per aquest motiu, no posem les dosis del xarop, perquè haurien de ser unes proporcions que en realitat no vam fer servir, ni estarien provar, i per tant preferim no posar-me cap. La propera vegada, esperem tenir més sort i encertar les proporcions, llavors ja les penjarem...\n1/2 paquet de pasta filo\n250 g de festucs naturals triturats grollerament\n1 cullerada grossa de sucre\nmantega per untar la pasta\nun raig de llimona (perquè no se'ns cremi el caramel)\nAmb el sucre, l'aigua i el raig de llimona, caldrà que fem un xarop dens i en quantitat suficient perquè quedi xopada tota la safata de les baclava. Reservarem calent (o el prepararem a l'últim moment).\nTriturarem els festucs de manera que quedin a trossos no gaire petits. Barrejarem el sucre, el clau d'olor picat al morter i la canyella. Reservarem.\nTraurem la pasta filo de la nevera i la tindrem tapada perquè no s'assequi. Fondre'm la mantega al bany maria o al microones. Amb un pinzell, pintarem amb mantega la superfície de la plata on farem les baclaves. Posarem una capa de pasta filo i tornarem a untar. Repetirem 4 cops. Untarem i tirarem pel damunt una part dels festucs. Taparem amb una altra pasta filo, untarem de mantega i tornarem a repetir 4 cops l'operació. Acabarem amb una pizellada de mantega fosa. Abocarem els festucs pel damunt (reservem una petita quantitat per a decorar). Tornem a posar 4 capes de pasta filo, sempre untant amb mantega entre capa i capa. Acabarem amb una capa de pasta filo i hi tirarem els festucs de decoració pel damunt.\nMentrestant encenem el forn a 180 º.\nAra amb un ganivet marquem les porcions de les pastes, fent els quadradets típics abans ja d'enfornar la plàtera, així evitarem que un cop cuites haguem de tallar les pastes i que se'ns trenquin totes.\nEnfornem fins que les baclaves siguin dauradetes. Traiem del forn, i immediatament, hi tirem pel damunt el xarop calent. Deixem que es refredin. Són més bones d'un dia per l'altra i es conserven uns quants dies.\nEtiquetes de comentaris: filo, Grècia, pastes i galetes, postres\nBacallà amb truita d'espinacs a la manera de les Garrigues\nUna recepta típica de les Garrigues amb el bacallà com a plat principal...tot i que ja hagi passat la Quaresma, seguim aprofitant per a provar diferents receptes amb aquest peix que ens agrada tant i tant! En aquest cas, l'hem treta del llibre de receptes tradicionals de les Garrigues. Les proporcions estan fetes una mica a ull! El suc (a la foto) va quedar força fosquet perquè varem fer servir fesols de cella negra de Banyoles, que queden fosquets i enfosqueixen força el brou.\n100 g de mongetes seques cuites (veure com) o fesols\n300-400 g d'espinacs frescos\nComençarem per a dessalar el bacallà 3 dies abans; per això el posarem en remull amb la pell cap amunt. Canviarem l'aigua un parell de cops durant aquest dies.\nCourem les mongetes tal i com expliquem aquí. Reservarem part del suc de coure-les.\nFem una truita amb els ous, els espinacs i els fesols. La tallem a triangles i la reservem.\nEnfarinem els talls de bacallà un cop trets de l'aigua i assecats amb un drap fi. Fregim en una cassola de fang. quan comencin a tenir coloret, els retirem i reservem.\nEn el mateix oli, hi tirem els alls tallats ben fins i quan comencin a agafar coloret ros, hi tirem el pebre vermell i immediatament (per evitar que se'ns cremi) una part del brou de les mongetes. Dissoldrem ,mentrestant, una mica de farina en una mica del brou i quan estigui ben desfet, ho afegim, Deixem que cogui i que la salsa s'espesseeixi una mica. Tornem a ficar-hi els talls de bacallà, el suc que hagin fet mentre els teníem a part, i la truita a trossos, deixem que faci xup-xup una estona i ja ho tindrem.\nPublicat per Anirac a 9:17 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: bacallà, espinacs, peixos, truita\nHem aprofitat la combinació de la temporada de faves i bon temps per a fer aquesta amanida deliciosa. Naturalment, si ho preferim o estem fora d'època es pot fer també amb faves congelades.\n1kg de faves amb tavella per persona o 700g de faves desgranades\n300 g de calamarsets petits i nets\n2 grans d'all pelats i picats amb julivert\n16 cullerades soperes d'oli\n1 ou dur pelat i picat\n3 cullerades de vinagre (millor si és de xerès)\n3 o 4 fulles de menta fresca netes i picades\nEs desgranen les faves i es fan bullir en aigua salada fins que siguin cuites. S'escorren, es passen per aigua freda i es reserven.\nEn una paella es posen a coure els calamarsets ben nets i escorreguts. Si fossin massa grossos, els tallem a trossets (com a la foto). Quan l'aigua que fan es comenci a evaporar, hi afegim l'all i el julivert picats, es remena una mica, se li tira un raig d'oli i es deixa coure. Es retira del foc i es reserva.\nMentrestant, farem la vinagreta barrejant bé tots els ingredients i amanint-ho amb sal i pebre negre al gust.\nBarregem faves i calamarsets o escampem les faves damunt una plàtera i posem els calamarsets al centre, com vulguem o ens sembli millor. Tirem la salsa pel damunt i barregem o servim la salsa a part.\nAvís! la vinagreta aquesta ens port servir també per amanides de verdures, de pasta, d'arròs o carns i peixos freds.\nPublicat per Anirac a 20:00 3 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: amanides, faves, llegums, salses, verdures, vinagreta\nPublicat per Anirac a 8:19 1 comentari:\nUn bon dia, ens vam adonar que en una coneguda cadena de supermercats venien llet de cabra..i ens va venir la idea de provar de fer-ne formatge! Ens vem decidir per la forma més senzilla, però alhora vam decidir (tenint en ment els formatges salats sicilians) fer la prova d'afegir-hi sal .\n1 litre de llet de cabra\nel suc de mitja llimona (per fer de quall)\nun drap fi i net\nPosem a bullir la llet en un cassó. Quan estigui a punt de bullir, li tirem el suc de llimona. Fem que bulli tres cops. Veurem que la llet es "talla" (si bé no és molt evident), ja tenim el quallat i el xerigot.\nPosem el drap al colador, fent que les puntes pengin pels costats i colem el líquid (xerigot) a través d'ell. Retindrem el quallat que salarem al gust amb la sal fina. Tanquem el drap donant.li forma de bola i premsem el formatge o bé "escanyem" el drap per que deixi anar el líquid. Arrebossem la part externa del drap amb sal gruixuda.Millor si fiquem tot el formatge encara embolicat amb el drap en contacte amb sal gruixuda, deixem reposar com a mínim una nit. Quan més temps estigui, més sec quedarà i més fort de sal! comte!\nNosaltres el vàrem tenir tota una nit. A l'endemà desemboliquem el formatge del drap i ja el podem consumir. Queda una textura sequeta, tirant a formatge de rulo i un gust potent.\nPublicat per Anirac a 9:47 2 comentaris:\nPublicat per Anirac a 8:06 1 comentari:


Ezra Miller a protagonitzar Mia Wasikowska a 'Madame Bovary', 'The Double' de Richard Ayoade acaba amb l'elaboració - Notícies | Abril 2021\nDesprés de sortir amb la seva actuació debutant a 'Després de l'escola, ' Ezra Miller va refer el seu talent amb el món del cinema l'any passat Lynne RamseyÉs 'Hem de parlar sobre Kevin'On va anar a parar amb els peus Tilda Swinton. Mentre que es va relacionar breument amb el blockbuster fallit “Akira'Projecte', Miller continua triant interessants, que ara forma un paper protagonista en una adaptació de Gustave FlaubertÉs 'Madame Bovary”Enfront Mia Wasikowska, amb Paul Giamatti també confirmat. Actualització 30/09/13: Logan Marshall-Green ( 'Prometeu'), Olivier Gourmet ( 'El fill“) I Laura Carmichael (“;centre de l'Abadia”;) s’han unit al repartiment.\nAjudat per 'Ànimes fredes'director Sophie Barthes d'un guió de Rose BarrenecheLa pel·lícula se centra en la dona d'un metge, Emma Bovary, que té afers adulteros i viu fora dels seus mitjans per escapar de les banalitats i el buit de la vida provincial. Miller farà un amant del Bovary de Wasikowska amb el paper desconegut de Giamatti. Informes anteriors van revelar que la presa de Barthes serà una 'nova revelació destacant els temes més joves i contemporanis', que hi havia una mena de filosofia similar darrere Cary FukunagaÉs 'Jane eyre'Tot i que encara no estem segurs de si Barthes optarà per aquest enfocament o simplement per adoptar una matèria moderna.\nMentrestant, és un altre estil de Wasikowska que inclou ficció clàssica Richard AyoadeÉs 'El Doble'Que ha completat el seu repartiment amb'Submarí”Senyora líder Yasmin Pàgina, coprotagonista Noah Taylor així com James Fox i Cigne de Wallace tots saltant a bord de la presa moderna DostoievskiÉs la novel·la doppelganger.\nJesse Eisenberg suposadament va Armie Hammer interpretant dos papers separats per a la història d'un secretari ineficaç que es veu amenaçat per la introducció d'un doppelganger intensament carismàtic. Anteriorment, es va assenyalar que la pel·lícula transplantava la història a un entorn americà contemporani (tot i que, a Londres, es fa objectiu de lents) i, en contraposició a una adaptació directa, se centraria en la 'baixada a la bogeria'.\nLa combinació de Ayoade, Eisenberg i Wasikowska és suficient per vendre el nostre bitllet i molt menys. El rodatge comença el 20 de maig. [Data límit]\n'Mindhunter': el repartiment dels assassins classificat per les seves representacions seriosament esgarrifoses\nJerome Flynn parla de 'Ripper Street', com 'Game of Thrones' va canviar la seva vida i la seva era com a estrella pop accidental\nChloe Sevigny a l'escena nua 'carnal' del tot inesperada al seu drama Lizzie Borden - Sundance 2018\nEl dissenyador de producció J. Michael Riva va morir després d'un ictus ACTUALITZACIÓ\nRessenya de 'Touch Me Not': la guanyadora de Berlinale d'Adina Pintilie és una odissea sexual enclavada entre la puresa i la prosperitat\nRevisió de 'noies': finalment Hannah afronta el seu futur mentre esborra el seu passat\nEl director de 'No respirem', Fede Alvarez, no juga a les regles de Hollywood\nTrailers From Hell: Meryl Streep té un desglossament a 'Postals des de la vora'\n'SNL': el Boseman de Chadwick porta TChalla a 'Black Jeopardy' i és Gloriós: Mira\nRessenya: Documental “Desigualtat per a tothom”, esperançador i inspirador, amb Robert Reich campió de la classe mitjana\n'La cursa d'arrossegament de RuPaul': Recapitulació de la temporada 7, episodi 11: 'Hello Kitty Girls'\nLa idea de Robert Englund per a una nova seqüela de 'Nightmare on Elm Street' és millor que la majoria dels segells actuals\n'L'irlandès': La innovadora vela de la llum i la màgia industrials VFX va rescatar la mob èpica de Martin Scorsese


Els seminaristes de la nostra diòcesi comparteixen un dies de convivència - Diòcesi de Menorca\nIniciant el mes d’agost els seminaristes ens hem trobat per a compartir un dies, en clau de convivència i aprofundir en el ministeri sacerdotal.\nEl primer dia, ens vérem amb Mn. Josep Manguàn, qui ens va ajudar a endinsar-nos en la importància de la litúrgia de les hores i així prendre consciència que les tasques pastorals han d’estar en profunda compenetració amb la pregària personal diària. També vàrem tenir ocasió de reflexionar sobre els Salms i com introduir-los dins de la nostra vida quotidiana, açò a càrrec de Mn. Joan Febrer. Ens va fer bé, especialment, el dia de recés que ens va impartir el Senyor Bisbe, Francesc Conesa, qui ens introduí en l’espiritualitat de Sant Joan d’Àvila i en el seu estil de ministeri sacerdotal el qual destacà per la seva tasca evangelitzadora i el seu esperit de servei desinteressat als altres. A més d’aquestes activitats vàrem compartir espais de tertúlia amb un grup de joves i matrimonis dels EMD per tal de dialogar constructivament sobre la missió que ha d’assolir el prevere en la comunitat parroquial i els reptes que té en aquest moment de la història. Finalment, per concloure la trobada vàrem participar a la pregària missionera al Santuari del Toro, la qual ens va moure a tenir un esperit obert a la missió que el Senyor ens encomani en el futur ministeri presbiteral, ja sigui en una porció del Poble de Déu de la nostra diòcesi de Menorca o en un altre indret del món.\nToni Salord Camps, seminarista\nPrevious Post:L’Estiu Solidari de Càritas Menorca\nNext Post:Pregària missionera 2020: “Ell ha volgut que tinguéssim una esperança ben viva”


DA, Liberals i SDP s'oposen a la legalització de la doble nacionalitat\nEls partits, en contra de la doble nacionalitat\nDA, Ld’A i SDP creuen que amb un bon encaix a la UE no caldrà tenir dos passaports\nTots els partits estan en contra de la proposta de legalitzar la doble nacionalitat que el PS va aprovar al congrés de dissabte passat. DA, Ld’A i SDP opinen que no és un debat que toqui tenir ara i afirmen que molts dels greuges que hi ha a causa de la nacionalitat única quedaran resolts quan hi hagi acord d’associació amb la Unió Europea (UE). El secretari general de DA, Èric Jover, reconeix que la nacionalitat andorrana té associades “dificultats per bellugar-se o anar a treballar a fora” que amb una nacionalitat de la UE no tindria, però considera que\nA tots els països del mon es pot tindre dos passaports, i per norma un espanyol segon la constitució mai deixa de ser espanyol, encara que renunciï. Els estudiants andorrans, per ajudar-se a un salari extra per dur a termini els estudis a Espanya, s'han de fer el passaport espanyol o no els hi donen treball ni de cambrers, el trilateral no el tenen en compte per a res, els Andorrans a Espanya i d'altres països europeus per tindre treball, fan cues amb els immigrants, per recollir una herència el espanyols andorrans, tornen a renovar el passaport espanyol per evitar problemes. Per fer intercanvis a d'altres països de treball els estudiants o que han acabat els estudis han de fer-se espanyol o no poden accedir-hi. Jo sols tinc el andorrà de naixement, però m'han tingut en mes d'un aeroport en una habitació en espera. En canvi a Andorra treballen espanyols inclòs a Govern, passaport espanyol.\n#12 Joan C.\nAnna R.B. va dir..totes aquelles persones de nacionalitat ARGENTINA que han pogut obtenir també la ANDORRANA ja tenen doble nacionalitat. La Constitució Argentina no permet que un argentí pugui renunciar MAI a la nacionalitat d'aquell país. El que resulta irrisori es que Andorra atorgui la nacionalitat als argentins que la sol•liciten amb el requisit de que presentin una carta de l'ambaixada o consolat del seu país on s'expliqui que la nacionalitat argentina es irrenunciable per motiu constitucional. Fet aquest tràmit a govern, problema resolt i doble passaport. Per tant, Andorra considera la constitució argentina una llei de rang superior a la constitució andorrana al permetre que la del país sud americà modifiqui la norma andorrana i la incompleixi. Aquest fet també provoca un greuge comparatiu gravíssim en relació als andorrans que estan en inferioritat de condicions respecte aquets sub americans al veure com un argentí pot optar a la nacionalitat andorrana sense perdre la seva.\nPer fi, algú ho ha dit!\n#11 Anna R.B.\nLa doble (o triple) hipocresia va dir..El partit del PS no podria presentar una proposta de llei on tots els consellers i ministres facin una declaració jurada de que no tenen doble o triple nacionalitat ??. Em sembla que més de dos, i de tres, i quatre, i de cinc...fotarien el crit al cel !!!\nPerqué us penseu que hi ha aquestes preses,més de la meitat de politics si el Govern apliqués la llei,hauries de tocar el dos,i dic politics,(Govern,Consell i Comuns)llavors si que hauriem de fer eleccions i ràpid.\n#9 De La Ribera Forcada\nEl sol interés que hi ha per legalitzar la doble nacionalitat,son els vots que guanyaria el PS,però no cal que us amoineu dins de poc tots tindrem el passaport comunitari,quan entrem de ple a la UE.I ara el que ha de fer el govern es fer cumplir la llei i si hi ha algún politic (que n'hi ha) amb un altre passaport,a la rue.\n#8 La doble (o triple) hipocresia\nEl partit del PS no podria presentar una proposta de llei on tots els consellers i ministres facin una declaració jurada de que no tenen doble o triple nacionalitat ??. Em sembla que més de dos, i de tres, i quatre, i de cinc...fotarien el crit al cel !!!\nLegalitzar la doble nacionalitat és del tot necessari. molta gent no es fa andorrà per dificultats a l'hora de renunciar a la seva nacionalitat d'origen. A més a més no és lògic que a aquestes persones se les obligui a renunciar al seu origen, ningú té la culpa d'haver nascut en un lloc o altre i la nacionalitat, arreu del mon, s'adquireix també per residència, matrimoni, etc. És simplement adaptar Andorra a la legislació de la resta de països. Totalment necessari. Crec que cambiaré el meu vot si DA Liberals i Cia. continuen sense abordar temes molt importants i claus per Andorra.\n#6 No i punt\nTots els conservadors (da, lib i sdp) units contra el no\n#5 Quo vadis\nEl problema no és passaport si o no, doble, dret de vot,..... es lo diluïda que ha quedat la nacionalitat andorrana i el poc que suposa "sentimentalment" per la gent ...ara ja s'ha fet tard... Black Friday de la nacionalitat!!!! L'any que vé ja podrem demanar ser una comarca catalana per anar més ràpid a la plata...\nUn debat estèril, una pèrdua de temps i una hipocresía mayúscula.Tot el peix estava venut abans d'arribar a port, perquè en el fons no interessa canviar res.Seguirem amb dos passaports, com s'ha fet tota la vida.


"Entenem el mecenatge i la filantropia com una eina de creació de capital i riquesa social" – A*Desk\n“Entenem el mecenatge i la filantropia com una eina de creació de capital i riquesa social” Entrevista a Maite Esteve\nMare de tres fills, llicenciada en Dret i especialitzada en Direcció i Gestió d’Associacions i Fundacions i també en economia social i solidària i cooperatives, Maite Esteve és la directora de la Fundació Catalunya Cultura i Patrona de la Fundació Amics del MNAC.Ha dut a terme tota la seva carrera professional a diferents Fundacions liderant projectes vinculats a l’àmbit de l’emprenedoria, l’educació i l’economia social. Una de les línies de treball clau de la Fundació Catalunya Cultura gira a l’entorn de la Llei de Mecenatge i d’aquest tema hem volgut parlar amb ella.\nMontse Badia – Dirigeixes una fundació que té com a missió “impulsar un nou marc de col·laboració entre el sector privat, la societat civil i la cultura, amb l’objectiu de promoure la creació de nous instruments de finançament que permetin desenvolupar i mantenir els projectes i activitats d’àmbit cultural” i sovint insisteixes en el fet que la cultura no és una despesa, sinó una inversió en talent i creativitat, un motor econòmic i social. Creus que a poc a poc aquest missatge es va interioritzant o encara falta molt?\nMaite Esteve – La pandèmia ha estat clau per a adonar-nos-en de que la cultura és una necessitat vital que tenim com a éssers humans, per a relacionar-nos i mantenir-nos connectats i feliços. Durant el confinament els sanitaris en han salvat la salut però la cultura ha estat la que ha cuidat, sens dubte, les nostres ànimes. Tot i amb això aquests missatges encara són molt necessaris per a conscienciar a la societat també del seu poder de transformador social, econòmic, territorial i intel·lectual ja que a països com el nostre es reconeix poc, a diferència de països i cultures com les anglosaxones o del nord d’Europa on la cultura és considerada, sens cap mena de dubte com un bé essencial.\nTot i amb això aquests missatges cada vegada més gent i més empreses els tenen interioritzats: les empreses que formen part del nostre patronat i consell de mecenatge, per exemple, ho tenen molt clar. Treballem amb el convenciment que un país culte és un país més fort, més solidari i socialment més avançat i més ric. I totes les empreses i institucions que formen part de la nostra Fundació treballen amb aquest propòsit: donar a la cultura el valor que es mereix ajudant a fer més sòlides les iniciatives culturals, tot promovent la mirada del món empresarial cap al món cultural i impulsant una millora legislativa que incentivi la inversió privada en la cultura.\nMB- Una de les principals activitats de la Fundació que dirigeixes és la d’impulsar una llei de mecenatge. Quina llei tenim i quina volem aconseguir? Com treballeu des de la Fundació per aconseguir aquesta fita?\nME – Una de les línies de treball de la FCC des de la seva creació és promoure i fomentar un nou marc legal i fiscal de mecenatge tant a Catalunya com a l’Estat espanyol que afavoreixi el compromís ciutadà i empresarial amb la cultura. I és fonamental que els governs, tant estatal com autonòmic, destinin un pressupost públic a la cultura i als sectors social, mediambiental i de la recerca, a més a més del suport que en pugui donar l’àmbit privat.\nEntenem el mecenatge i la filantropia com una eina de creació de capital i riquesa social. Com una eina que empodera al ciutadà permetent-lo participar activament d’iniciatives comunitàries del seu interès que beneficien a la societat en general. Una societat i ciutadania compromeses amb la cultura del seu país és una societat més civilitzada, més cohesionada socialment i més democràtica.\nVolem sumar totes aquelles veus interessades en l’impuls al mecenatge. Per això hem creat i liderem la Plataforma pel Mecenatge, que reuneix el consens i la implicació dels sectors cultural, social, d’investigació i recerca en el desenvolupament d’una llei d’incentius fiscals per a la participació de la societat civil en les activitats d’interès general. En formen part actualment més de 100 entitats que comparteixen una mateixa visió i estratègia pel que fa a la promoció del mecenatge. Perquè el marc legal/fiscal que sobre aquesta matèria regeix a Espanya és la Llei 49/2002 – més coneguda com a Llei de Mecenatge – i ha quedat obsoleta per les formes com es substancien les col·laboracions entre les corporacions i les entitats no lucratives com les fundacions o associacions. Els canvis socials i tecnològics d’aquests darrers gairebé 20 anys han provocat que aspectes concrets de la legislació vigent dificultin la constitució d’acords, convenis o aliances i són un llast per al desenvolupament i l’increment del mecenatge empresarial i de particulars.\nEl 2016 a la FCC ja vam elaborar una proposta de Llei de Mecenatge que vam presentar a entitats i institucions reconegudes – fundacions, federacions, associacions – dels sectors afectats més directament: el cultural, el social, el mediambiental i el de la recerca, tot buscant el consens i les aportacions que poguessin enriquir la proposta. Al llarg d’aquests darrers anys des de la FCC hem fet un treball d’incidència política amb tots els grups parlamentaris tant al Congreso de los Diputados com al Parlament de Catalunya per tal de presentar aquesta proposta d’aconseguir aquesta millora legislativa.\nActualment estem unint forces amb altres institucions de tot l’estat i de tots els àmbits implicats per a anar plegats amb una proposta que esperem puguem arribar a veure publicada al BOE.\nMB – Hi ha altres països que tenen més arrelat aquest aspecte de la legislació. Quins són els vostres models de referència?\nME – Sens dubte la legislació que regeix aquest aspecte a França, la coneguda com Llei Aillagon, ha estat des dels inicis la nostra referència. La FCC es basa en el model del país veí que històricament ha tingut un Estat omnipresent en l’àmbit de la cultura, però que des de l’impuls al mecenatge cultural de Jean Jacques Aillagon durant el seu mandat com a Ministre de Cultura i Comunicació, va permetre que la iniciativa privada donés un impuls al mecenatge que ha esdevingut un model de referència a seguir tant per a Espanya com per a Catalunya, lluny del model de filantropia anglosaxona d’USA i UK amb les que no ens hi podem identificar tant. L’any 2003 la cambra francesa va aprovar la Loi du Mécénat i va endegar un seguit de polítiques públiques de foment del mecenatge cultural, social, etc. El factor clau d’èxit per al desenvolupament de la filantropia i el mecenatge, més enllà dels tipus de deducció fiscal per a donacions d’empreses i particulars, sens dubte va ser la creació d’una Mission du Mécénat una institució encarregada de promoure i difondre informació sobre el sistema tributari del mecenatge, que interactua amb altres ministeris, que aconsella les institucions públiques, els líders de projectes, les empreses i els particulars en matèria de mecenatge. En definitiva una institució que promou el mecenatge i/o patrocini cultural i el dels seus actors explicant els avantatges del compromís a les empreses i la ciutadania relacionant-los amb les entitats i els projectes comunitaris del seu entorn, de manera que la motivació rau tant per la sensibilització amb la comunitat com per la visibilització de l’aportació i el benefici fiscal sent capaç d’arribar a tots els municipis, arreu del territori, i corresponsabilitzant a empreses i ciutadans amb el seu entorn i fent que s’hi impliquin.\nMB – La llei de mecenatge contempla no només la cultura, sinó les tasques socials i de recerca. Penses que és important que la cultura deixi de percebre’s com quelcom autònom i que estigui més interconnectada amb altres àmbits (el social, el científic o l’educatiu, entre d’altres)?\nME – Evidentment. I és que és així. La cultura, en qualsevol de les seves formes, sempre té un impacte o s’alimenta d’algun dels àmbits que menciones, és transversal i té multitud de punts en comú i maneres de fer amb la ciència, la recerca, l’educació…. i sens cap mena de dubte comporta sempre una millora en la qualitat de vida de les persones.\nDe fet, la Plataforma pel Mecenatge, compta amb el suport del sector cultural, però també del de la recerca i socials, entre altres. Fa quatre anys que destinem molts esforços per aconseguir una adequació del marc legal vigent a les demandes de participació dels diferents sectors de la societat civil, com l’educació, la recerca, la cultura o el social. Aquesta interconnexió la tenim molt present i no ens ho imaginem de cap altre manera.\nPresentació del Segell Empresa Compromesa o Entitat Compromesa amb la Cultura\nMB – Què és el Segell d’Empresa Compromesa amb la cultura i en quina mesura pot ajudar a que les empreses tinguin la seva responsabilitat envers la cultura en les seves agendes?\nME – El Segell d’Empresa Compromesa amb la Cultura és una distinció que neix en col·laboració amb la Càtedra de Responsabilitat Social i Sostenibilitat de la Universitat de Girona amb la voluntat de reconèixer les empreses que donen suport a la cultura.\nL’aliança estratègica entre cultura i empresa és garantia de la sostenibilitat del món de la cultura.\nÉs un segell pioner en el sector que dona la possibilitat a les empreses de formar part d’una iniciativa de foment de la Responsabilitat Cultural Corporativa (RCC) dins l’RSC de l’empresa en pro de la cultura, i que avala el seu lideratge, l’excel·lència i compromís.\nLes empreses poden recolzar la cultura de moltes maneres. La més fàcil, donant-hi suport. Però alhora participant d’accions culturals de proximitat en la mesura que ens sigui possible segons la capacitat i volum de la nostra organització. Incloent una part de RCC a la RSC de la nostra empresa on es tingui en compte el suport a la cultura com a canal i via de cohesió social i millora del bé comú. Propiciant bones pràctiques i fomentant el coneixement i l’estima de la cultura dins la mateixa empresa. I apropant i convidant a participar a gent del món de la cultura dins la mateixa empresa tant en l’àmbit d’organigrama com per mitjà d’accions culturals, o regalant i/o oferint participacions culturals als treballadors.\nConversa entre Pepe Zapata i Genís Roca en el context de les Jornades Impulsa Cultura. Juliol 2021\nMB – Un altre dels vostres programes és IMPULSA CULTURA amb el que contribuïu amb eines i formació a què els projectes culturals puguin ser econòmicament sostenibles. Aquest programa penso que us permet tenir una visió privilegiada del panorama de la creació cultural a Catalunya, de quin tipus de projectes, objectius, disciplines (o hibridacions entre disciplines), es donen. Que destacaries dels tipus de projecte que assessoreu? Quines són les inquietuds i objectius?\nME – El Programa IMPULSA CULTURA (PIC) de formació, acompanyament i acceleració de projectes culturals que treballa per a millorar la seva sostenibilitat és molt important per a la Fundació. A través del PIC pretenem vertebrar una xarxa de projectes culturals ferma que aporti riquesa i progrés al país.\nA la Fundació hi passen cada any desenes de projectes culturals que estan fent una feina excel·lent en el territori on incideixen i a més duen implícit un impacte social, constitutiu d’oportunitats i iniciatives però que van més coixos amb la gestió i organització del propi projecte, definir la seva proposta de valor, els públics, l’organigrama, el dossier de mecenatge…. a la Fundació els ajudem apropant-los a l’ús d’eines més conegudes i emprades en el món de la organització empresarial que potser no els són tan familiars però absolutament necessàries per a presentar el projecte a un futur mecenes o possible col·laborador i/o inversor.\nCal destacar de tots els projectes la seva qualitat en el fet cultural, la seva creativitat i innovació però sobretot la resiliència dels qui l’impulsen que lluiten per a sobreviure davant les adversitats, sobretot aquests darrers dos anys que les circumstàncies han estat tan adverses per al món cultural.\nTots els projectes que han passat per la Fundació conformen la Comunitat IMPULSA, gairebé 200 projectes de tot Catalunya que tenen un alt poder transformador econòmic, social i territorial. El fet de trobar-se i poder-se conèixer en una xarxa que emparem a la Fundació els permet trobar vies de col·laboració i treball que fins aleshores no s’havien ni tan sols plantejat. Per la Fundació és una de les línies d’actuació que ens fa sentir més orgullosos, veure com els projectes s’ajuden, col·laboren i creixen ampliant les seves possibilitats d’èxit.\nEls darrers anys hem tingut l’oportunitat d’establir relacions personals molt estretes amb els responsables d’aquests projectes i admirem el que fan i sobretot com ho fan. Quan inicien el PIC sempre els demanem que siguin generosos i deixin assessorar-se i estiguin oberts a noves propostes que els formadors i mentors els oferiran i proposaran des d’una mirada més enfocada en la sostenibilitat del seu projecte.\nL’èxit de tots i cada un dels projectes que passen per la Fundació és l’èxit de la pròpia Fundació i la nostra raó de ser. És per això que des de la Fundació estem contents i sentim orgull de poder ser altaveu de les seves activitats i propostes culturals.\nTrobada de clausura del PIC 2019


cèdula + certificat — casaenforma\ncèdula d'habitabilitat sant feliu de guixols 60€, cèdula d'habitabilitat girona 60€, cèdula d'habitabilitat palamós 60€, cèdula d'habitabilitat palafrugell 60€, cèdula d'habitabilitat torroella de montgrí 60€, cèdula d'habitabilitat figueres 60€, cèdula d'habitabilitat platja d'aro 60€, cèdula d'habitabilitat calonge 60€, cèdula d'habitabilitat lloret de mar 60€, cèdula d'habitabilitat blanes 60€, cèdula d'habitabilitat tossa de mar 60€, cèdula d'habitabilitat bisbal d'emporda 60€, cèdula d'habitabilitat olot 60€, cèdula d'habitabilitat blanes 60€, cèdula d'habitabilitat l'escala 60€, cèdula d'habitabilitat roses 60€, cèdula d'habitabilitat llagostera 60€, cèdula d'habitabilitat begur 60€, cèdula d'habitabilitat salt 60€, cèdula d'habitabilitat fornells de la selva 60€, cèdula d'habitabilitat santa coloma de farners 60€\nel 5 d'abril de 2013 el consell de ministres aprova el real decret sobre certificació d'eficiència energètica en el qual s'estableix que a partir de l'1 de Juny de 2013 serà obligatori posar a disposició dels compradors o arrendadors d'edificis o part d'aquests, i per a lloguers amb una duració superior a quatre mesos, un certificat d'eficiència energètica.\n1 >>> inspecció de l' immoble: el tècnic visitarà l' immoble i farà una presa de dades i medicions.\n3 >>> elaboració de l'informe.\n5 >>> Un cop validada la documentació, l'ICAEN registrarà el certificat i enviarà l'etiqueta al propietari.\nDesenvolupem els 2 serveis per un sol preu de 150 € + IVA, que ja inclou taxes i desplaçaments.\nTruqui'ns al 652 74 60 52 i en unes hores farem la visita del seu habitatge.\nCèdula + certificat d'eficiència energètic per 150 € + IVA


Maria Carme Roca retrata el món del «glamur» a la Barcelona de postguerra | NacióDigital\nLa darrera novel·la de l'escriptora, "A punt d'estrena", posa el focus en l'ebullició de la moda a la capital catalana, de Can Jorba a Manuel Pertegaz\nper Esteve Plantada/E.P. , 23 de febrer de 2016 a les 16:20 |\nMaria-Carme Roca publica «A punt d'estrena» | Europa Press\nEl món del glamur de la postguerra barcelonina, aquell que va dels grans magatzems Can Jorba fins al dissenyador i modista Pertegaz, és el gran protagonista d'A punt d'estrena (Columna), la darrera novel·la de Maria Carme Roca. L'obra descobreix la recuperació de la capital catalana i el creixement del món de l'alta costura durant els anys 50, especialment centrat en Manuel Pertegaz: "Vaig parlar amb persones que el van conèixer, amb una maniquí, i vaig llegir totes les seves biografies", tal com ha apuntat Roca aquest dimarts en roda de premsa.\nEls dos principals eixos de la història es desenvolupen a Manresa i Barcelona, a través d'"un thriller costumista, ja que des que comença se sap que la protagonista té por de la persona amb qui s'ha casat", ha anotat Roca. A través d'establiments mítics de la Barcelona dels 50, anuncis, i altres elements propis de la cultura de l'època, Roca situa una història que barreja ficció amb realitat. "Tot el que explico m'ho he inventat, però, alhora, és l'obra més personal perquè em toca molt de prop", ha apuntat l'autora, que va néixer al barri del Call de Barcelona, on es troben els orígens de Can Jorba.\nL'arribada de l'èxit en un món molt exigent\nA punt d'estrena és la història del somni d'Eulàlia, "una noia jove que desitja ser maniquí, un ofici que estava mal vist durant els anys 40 i 50", ha manifestat Roca. "Si no hi ha un treball, l'èxit mai no arriba, sigui en l'època que sigui", ha detallat sobre la força dels personatges que lluiten pels seus objectius. "Pertegaz va complir el seu somni, i jo adoro les persones que lluiten per un somni", ha puntualitzat Roca. "En aquesta època eren maniquís anònimes, a diferència d'avui, en què les models són protagonistes. La maniquí estava al servei del creador, era com un penjador per lluir roba", ha reblat.\nPortada d'«A punt d'estrena», de Maria-Carme Roca Foto: Columna\nLa novel·la, que ha estat preparant durant els darrers cinc anys, té un títol amb diversos sentits: "D'una banda, el fet que la meva protagonista està a punt d'estrenar-se, ja que ha estat tres anys casada i encara continua verge; i d'altra banda, perquè ella està a punt de lluir-se en passarel·la". De pare mestre i mare modista, Maria Carme Roca (Barcelona, 1955) compta amb més de cinquanta títols publicats i és una autora experta a retratar personatges històrics impactants.\nHistoriadora i filòloga, Roca es dedica professionalment a l’escriptura des de l’any 1997. D’ençà d’aleshores ha publicat una cinquantena de llibres. La seva obra s’adreça tant al públic infantil i juvenil com a l’adult. La passió que sent per la literatura i la història fa que sovint les uneixi i escrigui novel·la històrica. L’any 2006 va guanyar el Premi Nèstor Luján amb Intrigues de palau. Algunes de les seves novel·les són El monestir proscrit (2008), Barcino (2009), Escollida pels déus (2011) o L’enigma Colom (2014).\nCultura i Mitjans, literatura, Maria-Carme Roca, Manuel Pertegaz, literatura catalana\nPer Per-Te-Gas el 23 de febrer de 2016 a les 18:50\nÉs conya, no, això del glamur de la postguerra? Deu ser pels falangistes que anaven vestits de blanc i podien menjar bé gràcies a l'estraperlo i als seus contactes amb el règim. Deu ser per la gent de peu pla que gràcies a les cartilles de racionament i a la gana i a la misèria lluïen un tipus magre i sense greix. Deu ser per les pallisses que fotien els germans Creix a Via Laietana o per la gent que estava en forma gràcies al treball esclau dels batallons de treballadors. Només cal llegir les pàgines més amargues de Pla per descobrir que aquells temps eren plens de lletjor, plens de gent fatxenda i inculta que es vantava de la seva posició dominant. Que no ens venguin sopars de duro, el glamur devia ser a un altre lloc però mai a l'Espanya feixista i violenta


Apartment Torrevieja 49 Torrevieja Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n-, Torrevieja, Torrevieja, Espanya - Veure al mapa\nAl visitar Torrevieja, vosté es sentirà com a casa a Apartment Torrevieja 49, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Apartment Torrevieja 49 asseguren una estada plaentera als seus clients. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos habitació familiar.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, ventilador, aparell de televisió, reproductor de DVD/CD, cuina americana per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com piscina exterior que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Torrevieja, faci de Apartment Torrevieja 49 la vostra llar.


Gelat de cireres – THERMOFACILIBO\n01/07/2018 12/08/2018 consol\nL’altre dia us comentava, que havia fet un munt de receptes amb cireres d’un cirerer que tinc al jardí. En el post d’avui, us porto una d’aquestes receptes, un gelat de cireres.\nDies com avui, que es necessita combatre la calor, és ideal tenir un gelat al congelador, i si és casolà, molt millor. Ens estalvien tots els conservants, potenciadors de gust, emulgents….. Que sovint porten els comercialitzats.\nAquesta tarda per berenar, me n’he menjat una ració doble, Mmm. Boníssim!!! Això sí, s’ha pensar a treure’l una estona abans del congelador, perquè quedi ben cremós i puguem assaborir tot el gust de la fruita.\n500 g de iogurt cremós (estil grec)\nPosar el sucre dins el got de la thermomix i polvoritzar 20 segons a velocitat progressiva 5-7-10. Reservar dins un bol.\nSense rentar el got, posar les cireres i triturar 20 segons a velocitat progressiva 5-7.\nAfegir el mascarpone, el iogurt, el sucre llustre reservat i el sucre invertit. Barrejar 1 minut a velocitat 3.\nPosar dins un recipient hermètic i reservar a la nevera un mínim de 5 hores.\nAbocar la mescla de la nevera dins la geladora i deixar durant 30-40 minuts o fins que quedi una textura cremosa.\nGuardar la mescla freda al congelador i cada 40-45 minuts (durant les primeres 4 hores) posar-lo dins el got de la thermomix a trossos i programar 20 segons a velocitat 6 (això ho fem per desfer els possibles cristalls de gel que pugui haver fet).\nUna vegada tinguem el gelat mantegós, tan si l’hem fet en la geladora com sense, el reservem dins el congelador en un recipient hermètic, amb paper de forn tocant el gelat i el deixem un mínim de 24 hores.\nPrevious Article Amanida de cuscús en cistell de parmesà\nNext Article Amanida lleugera de carbassó i mango


Diputació de Girona - Política de protecció de dades\nLa present política de protecció de dades fa referència al tractament que realitza la Diputació de Girona de les dades que pugui recollir en els seus portals web. El tractament s'efectua complint el Reglament General de Protecció de Dades (Reglament (UE) 2016/679 del Parlament Europeu i del Consell, de 27 d'abril de 2016) i la Llei Orgànica 3/2018, de 5 de desembre, de protecció de dades personal i garantia dels drets digitals.\nEl responsable del tractament de les dades personals recollides als webs corporatius és la Diputació de Girona, amb domicili a la pujada de Sant Martí, 4-5, 17004, de Girona, i amb el CIF P1700000A, tel. 972 18 50 00, suggeriments@ddgi.cat, www.ddgi.cat.\nEl Delegat de Protecció de Dades (DPD) és la persona que supervisa el compliment de la política de protecció de dades de la Diputació vetllant perquè es tractin adequadament les dades personals i es protegeixin els drets de les persones. Entre les seves funcions figura la d'atendre qualsevol dubte, suggeriment, queixa o reclamació de les persones de qui es tracten dades. Es pot contactar amb el Delegat de Protecció de Dades adreçant-se per escrit a la Pujada de Sant Martí, 4-5, 17004, de Girona tel. 972 18 50 00 o a l'adreça electrònica dpd@ddgi.cat.\n3.- Finalitat dels tractaments de dades.\nLes dades que subministra a la Diputació de Girona per diferents mitjans, formularis de contacte, enquestes o procediments utilitzats durant la recollida es realitza d'acord amb la legislació vigent en matèria de protecció de dades i amb l'única finalitat de lliurar-li el servei que ens sol·licita.\nEn cadascun d'aquests mitjans informem detalladament de la finalitat del tractament de les dades que es duen a terme en base a una o més de les bases legals que permeten efectuar aquest tractament.\nA continuació detallem finalitats per a les quals podem tractar les seves dades.\nTractarem la informació per a la gestió del tràmit que hagi sol·licitat. Les seves dades podran ser comunicades a tercers - especialment els ens municipals responsables - en el cas que el servei ho requereixi i per donar compliment a les competències.\nLes dades es conserven el temps establert al Quadre de Classificació Documental. El termini de conservació de les dades ve determinat per la classe de procediment i les obligacions legals que se'n deriven.\nLi remetrem informació dels serveis i activitats de la Diputació. Les seves dades no seran cedides a tercers.\nLes seves dades personals es conservaran fins al moment en què sol·liciti no rebre les nostres comunicacions, en el moment se suprimiran. Podrà sol·licitar la supressió en qualsevol moment mitjançant la informació que apareix en cada comunicat.\nTractarem les seves dades per a la gestió de les activitats, cursos i tallers organitzats per la Diputació. Les seves dades no seran cedides a tercers.\nLes dades es conserven el temps establert al Quadre de Classificació Documental. Les dades s'eliminen en els terminis previstos a les taules d'avaluació documental, aprovades per la Comissió Nacional d'Accés, Avaluació i Tria Documental i segons la normativa aplicable.\nLes dades es conserven el temps establert al Quadre de Classificació Documental. Les dades de les persones representants d'entitats públiques i privades es conserven de forma permanent. Les dades de les persones físiques que actuen en nom propi es poden eliminar en el termini de dos anys (DOGC 6627).\nTractarem les seves dades per a la gestió i resolució de les subvencions. Les dades es publicaran a la seu electrònica de la Diputació en compliment de les obligacions de publicitat i transparència establertes a la Llei 38/2003, general de subvencions, a la Llei 19/2013 i 19/2014 de transparència, accés a la informació pública i bon govern.\nLes dades es conserven el temps establert a les taules d'avaluació, aprovades per la Comissió Nacional d'Accés Avaluació i Tria Documental i segons la normativa específica.\nTractarem les seves dades per al processos de licitació als que es presentin. Les seves dades poden ser comunicades a les entitats a que es donarà servei i a altres administracions públiques per a la gestió de contractista.\nLes dades s'han de conservar mentre sigui vigent la relació comercial i posteriorment fins que no hagin prescrit les responsabilitats en matèria fiscal d'acord amb l'art. 66 de la Llei 58/2003, de 17 de desembre, general tributària. També s'apliquen les taules d'avaluació documental aprovades per la Comissió Nacional d'Accés, Avaluació i Tria Documental.\nÚnicament es tractaran les dades que hagi lliurat per a la finalitat que s'informa en el moment de la recollida.\nL'usuari ens subministra les seves dades essent informat de l'ús i el tractament que se'n fa. Tota la informació que facilita l'usuari ha de ser veraç. L'usuari és l'únic responsable de les manifestacions falses o inexactes que realitzi i del perjudicis que causi a la Diputació o a tercers. La Diputació es reserva el dret a excloure dels serveis a tot usuari que hagi facilitat dades falses, sense perjudici de les altres accions que procedeixin en Dret.\n4-. Legitimació per al tractament de les dades\nLa base legal principal per al tractament de les seves dades és l'execució de les competències de la Diputació i portar a terme els serveis que ens ha sol·licitat. No obstant, els tractaments de dades que portem a terme tenen diferents fonaments legals, segons la naturalesa de cada tractament.\n5.- Tractament de les dades per tercers\nLes dades poden ser tractades per tercers (proveïdors de serveis, concessionàries, etc.) per a portar a terme els serveis i competències de la Diputació. Aquesta gestió de les seves dades es realitza únicament i exclusivament per a garantir la realització dels serveis.\nLa Diputació ha establert les mesures necessàries per garantir la seguretat del tractament de les seves dades i que no siguin utilitzades per a cap altra finalitat.\n6.- Els seus drets en facilitar les seves dades\nEn qualsevol moment pot sol·licitar i obtenir informació de com i per a què estem tractant les seves dades. Les persones afectades pel tractament de les seves tenen els següents drets:\nSer informat en la recollida: quan les dades s'obtenen del mateix interessat, en el moment de proporcionar-les, s'ha d'informar de manera clara de les finalitats a les que es destinaran, qui és el responsable del tractament i dels principals aspectes derivats del tractament.\nAccedir a les seves dades: sol·licitar quines dades tenim seves i quin ús en fem i fins i tot a obtenir còpia.\nSuprimir les seves dades: en determinades circumstàncies, es pot sol·licitar que les seves dades siguin eliminades i no es faci tractament d'elles, fora del que la llei ens exigeixi conservar.\nLimitar el tractament: també, en determinades circumstàncies, es pot sol·licitar la limitació del tractament. En aquest cas deixaran de ser tractades i només seran per l'exercici o la defensa de reclamacions, d'acord el Reglament General de Protecció de Dades.\nOposar-se a un tractament: una persona pot adduir motius relacionats amb la seva situació particular, motius que comportaran que deixin de ser tractades les seves dades en el grau o mesura que li pugui comportar un perjudici, excepte per motius legítims o l'exercici o defensa davant reclamacions.\nPortabilitat de les dades: en els casos previstos a la normativa es reconeix el dret a que li lliurem les dades en un format estructurat d'ús comú llegible per màquina, i transmetre-les a un altre responsable si així ho decideix la persona interessada.\nNo rebre informació: s'atenen directament les peticions de no seguir reben informació de les nostres activitats i serveis, quan aquests enviament es fonamentaven únicament en el consentiment de la persona que n'és receptora.\nPer a això pot dirigir un escrit indicant quin dret vol exercir (Accés, Rectificació, Supressió, Oposició, Limitació del tractament o Portabilitat de les dades) per correu ordinari o comunicació adreçada al Delegat de Protecció de Dades, Diputació de Girona, amb domicili a la Pujada de Sant Martí, 4-5, 17004, de Girona o a dpd@ddgi.cat\nPer presentar reclamacions, demanar aclariments o fer arribar suggeriments, és possible adreçar-se al Delegat de Protecció de Dades a l'adreça dpd@ddgi.cat o per correu postal a l'atenció del Delegat de Protecció de Dades, Diputació de Girona, amb domicili a la Pujada de Sant Martí, 4-5, 17004, de Girona.\nL'Autoritat Catalana de Protecció de Dades (www.apdcat.cat) és l'Organisme Supervisor que vetlla pel compliment de la legislació de protecció de dades a l'Administració Pública Catalana. Si vostè considera que la Diputació de Girona ha incomplert algun dels preceptes establerts en aquesta normativa s'hi pot dirigir per tal d'interposar-hi una reclamació.


Celebració per tots els fidels difunts a la Catedral\nL’endemà de la solemnitat de Tots els Sants, l’Església prega per tots els fidels difunts, i especialment pels del darrer any. A la Catedral de Sta. Maria d’Urgell, l’Arquebisbe Joan-Enric va presidir una emotiva celebració exequial per tots els difunts de la Ciutat i de la Diòcesi d’Urgell.\nA l’inici de la celebració el Vicari general i Rector de la Parròquia de St. Ot, Mn. Ignasi Navarri, va anomenar tots i cadascun dels 124 difunts les exèquies dels quals s’havien anat celebrant al llarg de tot l’any. Per a tots van demanar pietat i misericòrdia els sacerdots i la comunitat reunida.\nA la seva homilia, l’Arquebisbe va glossar la lectura de la Carta als Corintis i l’Evangeli segons St. Joan. Predicà l’esperança que neix de la Resurrecció de Jesucrist, que ens dóna esperança per creure que també nosaltres ressuscitarem. I ens sosté la pregària eficaç del Fill de Déu, que en seu comiat dels apòstols (cf. Jo 17) pregà per aquells que el Pare li havia donat, i la seva pregària ens sosté i esdevé eficaç.\nI després glossà dues oracions de la Mare Església en acomiadar els seus fills el dia de les seves exèquies: “Ajudeu-lo sants de Déu, sortiu a rebre’l àngels dels Senyor... Acolliu la seva ànima i presenteu-la a l’Altíssim”, que ens dóna la confiança que tots els sants amb la Verge Maria vindran a rebre’ns, per acompanyar-nos fins a Déu. També llavores exerciran aquesta caritat envers nosaltres. I també es fixà en el Prefaci I dels difunts quan l’Església, en actitud de gran acció de gràcies, canta joiosa que “La mort no destrueix la vida dels qui creuen en Vós, tan sols la transforma. I si se’ns desfà la casa de l’estada terrenal, en troben una altra d’eterna al cel”.\nAnimà a recordar els difunts amb amor; i especialment a pregar per aquells que han traspassat en el darrer any, els qui moriren a causa de la pandèmia. Per a tots preguem, apliquem la indulgència plenària, i sentim-los propers, fins que tots ens reunirem i farem la festa eterna del cel, amb el Senyor. La vida té sentit i caminem vers la pàtria amb la promesa ue ens fou realitzada en el nostre baptisme, que “viurem!” per sempre.


Formigó armat – L'Acció Paral·lela\nL'Acció Paral·lela\tin Uncategorized\t Novembre 29, 2020 1,263 Words\nProbablement, ressenyar cada novel·la que llegim de Thomas Bernhard pot ser considerat un exercici sense gaire sentit, perquè la major part de narracions de l’austríac formen un bloc prou homogeni per afirmar que és un d’aquells autors que escriuen un i altre cop el mateix llibre. Una afirmació que, si goséssim fer-la, no tindria en aquest cas cap connotació pejorativa; ans al contrari, serviria més aviat per deixar clara la idea que l’obra de Bernhard és, no tan sols sòlida i contundent com un bloc de formigó armat, sinó també excepcionalment distingible i coherent d’una punta a l’altra.\nPerò no és del tot cert, esclar: Bernhard no escriu sempre el mateix llibre. Moltes de les seves narracions tenen sens dubte molts punts en comú: solen ser breus —Extinción és una excepció—, tenen per narrador un personatge malalt o pertorbat i estan escrites com a monòlegs asfixiants, vertiginosos, al llarg dels quals assistim a la confessió de totes les obsessions a què Bernhard ens té acostumats: la incapacitat d’actuar, la bogeria, la impossibilitat de relacionar-se amb altres persones, la putrefacció de la societat austríaca… Però cada obra planteja una situació determinada, presenta unes personatges i culmina amb un desenllaç propi; totes afegeixen matisos al compactíssim discurs bernhardià.\nAra acabem de llegir Formigó (traducció de Clara Formosa Plans, Quid Pro Quo, 2020), publicada el 1982. El narrador, Rudolf, està a punt començar un treball sobre Mendelssohn Bartholdy, per al qual fa deu anys que es prepara, però no se sent capaç d’asseure’s a escriure la primera frase, una decisió que ajorna indefinidament amb tota mena d’excuses. La principal és la presència, primer, i l’absència, després, de la seva germana, amb qui aparentment manté una relació molt complicada. N’hi ha d’altres, com el fet de viure a Àustria, ja sigui a Viena, ja sigui a la casa de camp que ocupa en el moment inicial del relat. Finalment pren la decisió de fer un viatge a Mallorca, una destinació que ha sovintejat al llarg de molts anys. Així doncs, s’instal·la en un hotel de Palma amb tot el material que necessita per començar a redactar l’estudi sobre el músic. Vagi on vagi, però, Rudolf no aconseguirà dur a terme el treball, de la mateixa manera que mai no ha aconseguit dur a terme res, fer realitat cap propòsit.\nUn fil ben prim, per tant, però suficient perquè Bernhard ens presenti un personatge transtornat, sumit en l’aïllament, queixós, rendista: un paràsit, i ens torni a parlar de tot allò que l’obsedeix. Totes les senyes d’identitat de l’autor són aquí presents, tant temàtiques com formals, com les repeticions i reiteracions contínues, la mescla de frases breus i tallants amb llargues oracions enrevessades i plenes d’incisos, l’absència de cap punt i apart. I l’hostilitat del món a què s’ha d’enfrontar algú tan fràgil com Rudolf. Una hostilitat que ha anat esdevenint cada cop més profètica. Si fa anys llegint una d’aquestes novel·les de Bernhard no podies evitar un somrís davant les exageracions, els exabruptes i la incontinència verbal de l’autor a l’hora de descriure la seva època, avui el somrís, si apareix, queda glaçat quan ens adonem que la distància entre el món que descriu i el món en què vivim s’ha escurçat pràcticament fins a desaparèixer.\nSi pogués no llegir més els diaris fastigosos que s’editen a casa nostra, que no són en absolut diaris, sinó només papers plens de brutícia, que són publicats per uns arribistes cobdiciosos, si pogués no veure més tot això que m’envolta!, vaig dir-me. Una falsedat, com ara veig, em seguia, mentre seia a la meva butaca esperant el moment de la partida, una altra. Deixo un país completament desfet, una forma d’estat repugnant, del qual un s’horroritza cada matí. Primer el van explotar i el van llançar els anomentats conservadors, ara els anomentas socialistes. (Pàg. 91)\nPotser aquesta constatació ens pot servir de consol fins a un cert punt; el consol que ens pot proporcionar comprovar novament que el món ja fa molt de temps que va a mal borràs —o, si més no, que ens ho sembla als qui l’habitem—, que Bernhard, com altres abans que ell, ja pensava el mateix: que el nostre món occidental no pot estar més en decadència, que la nostra societat supura per tot arreu, amb la massa d’individus irresponsables que la formen, amb els polítics corruptes i mediocres, amb la cultura relegada al fons de l’armari o convertida en tot menys en cultura, amb el sistema d’ensenyament desballestat, amb les relacions entre uns i altres pervertides o malsanes, etc. Sí, podem pensar que les coses estan molt malament avui: no serem els primers a fer-ho, ja ho sabem, ni serem gaire originals.\nAquesta és la grandesa dels escriptors canònics: que allò que escriuen respecte del seu temps serveix per a tots els temps. Per això la seva obra no passa mai de moda ni prescriu, no queda ultrapassada, i ens permet emmirallar-nos-hi per conèixer millor el món en què vivim i, quan cal, aprendre a treure ferro als discursos més desesperançats. I és que, en el fons, rere la desesperació bernhardiana sol haver-hi sempre algun lloc on aferrar-se per evitar ser arrossegats cap a l’abisme. Cert, n’hi ha pocs, d’agafadors, però n’hi ha algun. A Formigó, per exemple, trobem la figura de la Kienesberg, la dona que té cura de la casa de Rudolf, discreta i eficient, o també, al capdavall, la mateixa germana…\nLa traducció de Clara Formosa Plans és fluida, molt llegidora. Ara, al llarg del text hi ha diferents errades de llengua que una bona correcció hauria polit, un defecte que ja remarcàvem en parlar d’una altra traducció de Bernhard, la novel·la Sí. Aquí el problema és menor, però en un volum tan bonic ens agradaria que la correcció del text també fos òptima.\nDesenes de milers de vídues alemanyes troben cada any per Nadal sota l’arbre de Nadal, uns dels anomentats tiquets d’hivernada, una de les anomenades llargues estades, com ho ofereixen a grapats les agències de viatges a tots els hotels possibles entre els més abominables de Mallorca, i les envien de viatge a Mallorca, d’on, aquest és el desig secret dels seus fills i compradors dels bons de viatge, si és possible no tornaran mai més i si tornen, serà només com els anomenats joschi, que en l’argot de les agències de viatges vol dir com a cadàver embolicat en una bossa per a congelats. Naturalment jo també conec aquesta Mallorca i aquesta Palma. Viure al Zenith és la cosa més depriment, esmorzar al que en diuen un menjador, que és un soterrani fosc i sense aire, pudent, amb uns mobles de plàstic bruts i trencats i amb uns ancians i unes ancianes ja agonitzants que es mouen amb crosses a dures penes, i gaudir de les vistes al mar a través dels murs infranquejables de formigó de les altes cases de pisos de lloguer només a cinc o sis metres de la finestra. (Pàg. 118)\nEl formigó ens envolta a tots, és omnipresent en el nostre paisatge, i al final a tots ens espera el mateix destí: un forat de formigó. Mentrestant ens salva la literatura.\nQuè et demanem, poeta?\nOne thought on “Formigó armat”\nNovembre 29, 2020 a les 3:14 pm\n“Formigó” m’ha agradat molt. De Bernhard és una de les que més m’ha agradat. El conte, dintre de la novel•la, de la parella alemanya que s’instal•la a Mallorca i que acaba d’una manera tràgica és boníssim. Em faig creus que Bernhard m’agradi tant i que el pugui llegir sense entrebancs. Encara no m’ho explico.


Blog oficial de TurismeVallès: Més d'una quinzena d'empresaris turístics del Vallès Oriental han participat a la Descoberta de l'Entorn d'enguany\nMés d'una quinzena d'empresaris turístics del Vallès Oriental han participat a la Descoberta de l'Entorn d'enguany\nEls assistents han visitat diferents punts del Montseny, una de les zones turístiques de la comarca.\nEl Consell Comarcal del Vallès Oriental, com ens gestor del Sistema Integral de Qualitat Turística Espanyola en Destinació, a la comarca, va organitzar el passat dilluns dia 20 d’octubre la cinquena edició de la Descoberta de l’Entorn.\nLes empreses participants a la jornada de Descoberta de l’Entorn del Vallès Oriental 2014 van visitar diferents punts del Montseny, una de les zones turístiques del Vallès Oriental. Totes elles van conèixer de primera mà com altres empreses i ens turístics treballen i gestionen la qualitat en el seu dia a dia.\nLa visita es va iniciar a les 9.00 del matí rebent als participants a l’Oficina de Turisme de Sant Celoni. Posteriorment es va realitzar l’Itinerari Urbà de Sant Celoni, on tot passejant van anar resseguint la història de Sant Celoni a través de l’empremta que els habitants d’aquest municipi han llegat. Després van visitar l’Oficina de Turisme de Santa Maria de Palautordera, municipi que és una de les portes d’entrada al Montseny. Seguidament van visitar l’Aula d’Entorn Rural de Can Turró, que ofereix una gran varietat d’activitats per conèixer la natura i els animals de granja. Després van desplaçar-se cap al poble del Montseny on van visitar els apartaments turístics Cal Ferrer. La jornada va finalitzar amb un dinar a la Fonda del Montseny.\nL’objectiu d’aquesta acció és que els empresaris turístics de la comarca es coneguin entre ells i tinguin un intercanvi de bones pràctiques. Aquesta acció està emmarcada dins del programa SICTED (Sistema Integral de Qualitat Turística) i és un complement de la part de formació que es porta a terme al llarg de tot l’any.\nEl SICTED és un distintiu que treballa a partir d’un model participatiu que requereix que les empreses i serveis turístics adherits es comprometin amb la qualitat turística. Ofereix un pla formatiu, visites d'assistència tècnica per part d'assessors SICTED, tallers de dubtes i solucions, grups de treball que desenvolupen propostes de millora per a la destinació i avaluacions que contrasten l'adequació de l'empresa/servei als estàndards de qualitat.\nMés d'una quinzena d'empresaris turístics del Vall...


El projecte JUGUEM és un programa pioner en la INCLUSIÓ d’infants i joves amb PLURIDISCAPACITAT en activitats físiques i esportives fora de l’horari escolar. És un programa conjunt entre l’Institut Barcelona Esports (IBE), dins del programa “Barcelona Esport inclou”, l’Associació Esportiva l’Eixample, l’Associació de la Paràlisi Cerebral (ASPACE) i l’escola d’Educació Infantil i primària Els Llorers. Es compta amb la col·laboració de JOCVIU Associació i del Grup d'estudi d'Educació Física i la inclusió de l'alumnat amb discapacitat de l'Institut de Ciències de l 'Educació (ICE) de la Universitat de Barcelona (UB) per a fer el seguiment de l'experiència. Els membres actuals de l'equip d'Esport que participen directament al Projecte Juguem són Albert Tribó i Francisco Teijeiro. De fisioterapeuta, la Patricia Burgos, que fins al gener de 2018 era membre del servei d'esports.\nUN ANY MÉS PARTICIPEM A L'OPEN DAY DE LA FUNDACIÓ CRUYFF\nEl passat 26 de maig es va celebrar a les instal·lacions de la Mar Bella el ja conegut Open Day de la Fundació Cruyff. En aquesta edició va participar-hi la classe del B1. Ens vam reunir uns 700 nens i nenes de diferents escoles de Barcelona i rodalies.\nAquest cop era diferent. El passat mes de març ens va deixar l’entranyable Johan Cruyff, el pare de la fundació que durant anys ha estat treballant i donant suport perquè molts nens i nenes d’arreu del món puguin gaudir de l’esport d’una manera lúdica i educativa. Durant tot el dia vam poder practicar tot tipus d’esport adaptat, com boccia, eslàlom, ciclisme... vam participar també en un taller de pintar la cara i vam ballar amb molt de ritme amb les Cheers Leaders. Tota una experiència per als nens i nenes d’ASPACE. Finalment, després de la jornada esportiva van poder recollir les medalles de mans de grans personalitats vinculades a la Fundació Cruyff i al FC Barcelona. Un any més ha estat fantàstica la trobada, hem compartit moments molt divertits i l’esport ha estat el protagonista de la jornada. Esperem amb moltes ganes la propera edició per a que més nens d’ASPACE puguin gaudir-ne!!