Valors reflexiona sobre les conseqüències dels atemptats de 17-A - Valors\nValors reflexiona sobre les conseqüències dels atemptats de 17-A\nJoan Salicrú| 17/10/2017 |Actualitat|\nDos mesos després dels atemptats que va viure Catalunya, Valors dedica el monogràfic del seu número d’octubre a reflexionar sobre les conseqüències d’aquells fets. Ho fa de la mà de Jordi Hereu, exalcalde de la capital catalana, que assenyala en l’entrevista que li fa Maria Coll: “Hem de reafirmar i qüestionar-nos alguns valors“.\nEl monogràfic el completen articles de Manel Vila, Director General de Cooperació al Desenvolupament de la Generalitat; i Francesc-Xavier Marín, doctor en Filosofia, diplomat en Ciències de la Religió i expert en cultura, civilització i religió islàmiques. També s’hi inclou una entrevista a Eva Bach, pedagoga i escriptora, responsable conjuntament amb Montserrat Jiménez, professora de Ripoll, del projecte Des del bressol al cor. 17 per capgirar el 17. També sobre aquesta qüestió, a les Cartes Creuades, Jordi Cussó i Cinto Amat admeten No tinc respostes.\nFora del monogràfic, el Pòrtic de la revista es dedica a criticar l’indiscriminat ús de la força per part de les forces de seguretat de l’Estat de l’1 d’octubre. El límit, els drets fonamentals, es titula. A l’entrevista inicial parlem amb Arcadi Oliveres, economista i exdirector de Justícia i Pau, en motiu de la celebració dels 5oè aniversari del naixement de Justícia i Pau, entitat de la qual va ser director durant tretze anys. A més, l’històric activista també acaba de ser reconegut amb el Premi ICIP Constructors de Pau del 2017.\nA la part final de la revista, el professor d’Ètica a la UAB Àngel Puyol publica un provocador I si dopar-se fos ètic?, a la secció L’altra cara de la ciència Núria Radó aborda la situació del Tractat de París sobre el Canvi Climàtic i a la secció de Propostes Lucia Montobbio recomana visitar l’interior de la Presó Model de Barcelona.\n←Narrar contes per imaginar un nou país i un món millor\n→Després dels atemptats


El Mediterrani és un mar peculiar: al costat dels grans oceans és un mar molt petit, però comparat amb els altres mars tancats que hi ha al planeta, resulta que és el més gran. Està situat en una zona temperada, tirant a càlida i poc plujosa, de manera que és superior l’aigua que s’evapora per l’acció del Sol que no pas la que rep de les precipitacions i dels rius que hi desemboquen. Aquest balanç_hídric negatiu és compensat per l’aportació d’aigua de l’Atlàntic que entra per l’estret de Gibraltar.\nL’àrea mediterrània, poblada des de molt antiga a causa de la benignitat del seu clima, ha estat el principal focus configurador del món occidental. El pensament grec, l’organització romana i el cristianisme s’estengueren des de les seves ribes a tot Europa i a altres parts del món. Ben a prop s’hi originà l’islam, expandit ràpidament pel Mediterrani i avui ben present a la seves ribes orientals i meridionals. Religions, lleis, llengües, ètnies, costums, tradicions ben diferents configuren aquest espai que, tanmateix, té uns trets comuns inconfusibles: les vinyes i les oliveres, els pins i les alzines, l’ase i la cabra, el lluç i la sardina, i la gent, i el paisatge, i la llum...


Carmen Jaime, Biografia, galeria i obres | BCulture\nCarmen Jaime és una cantant consolidada que du uns 26 anys al món de la música. Ha viatjat a Barcelona, Berlín, París, Viena i Formentera. Al llarg de la seva carrera, ha experimentat els camins del rock, del blues, del soul, del jazz, del gòspel i del sabor mediterrani.\nLa inquietud l'ha menat des que va començar a experimentar amb la seva veu a través de camins musicals tan variats com suggeridors. El directe és el seu fort i es mou a plaer sobre grans i petits escenaris. Des de Mallorca, passant per Barcelona, arriba a Berlín, que s'ha convertit en la seva llar alternativa actuant amb la seva banda berlinesa. A París col·labora amb el compositor jazz-electrònic Jean de Aguiar. Formentera és un altre escenari habitual per a ella. Funk, soul i jazz en clubs i festivals. El rock i el blues segueixen sent cavalls de batalla per a ella. El gospel és també un gènere que conrea habitualment.\nLa música tradicional mallorquina és un terreny de la seva recerca de les arrels. Cultiva la poesia en el muntatge poètic-musical Et vull per al meu sol per a tota la mort, interpretat per Caterina Alorda/Margalida Grimalt, al teclat Franco Bombelli, que es va representar a la Casa-Museu Llorenç Vilallonga, al Teatre del Mar i en un circuit d’instituts de Mallorca. Ha col·laborat com a compositora i cantant amb performances de dansa contemporània de M. Antonia Oliver i Resu Ragel. El 2003, el duet amb el cantant i compositor austríac Reinhard Fendrich, cançó single de la seva cd AUF LEBEN, arriba al doble platí ja en la seva fase promocional. Espectacles de tv i concerts amb la seva banda a Viena, Munich, Berlin i altres ciutats alemanyes i austríaques. Ha participat en els enregistraments de discos de: Golgotha, Daniel i la quartet de banyo band, Víctor Uris, Riki López, Antònia Font, BSO de la pel·lícula El robo más grande jamás contado, Sal de Cocó, Música Nostra, un recopilatori de versions de la Sibil.la, For Once in your Life per al productor parisenc Jean de Aguiar, Electro Jazzy Lounge per Biyi Amez, L'Abella Maya, Dunebase... Des de 2008 desenvolupa una posada en escena del Cant de la Sibil·la, peça reconeguda per la UNESCO com a Patrimoni Immaterial de la Humanitat.\nUna illenca pel món


Per què no volen que participem? – Compromís per Picanya\nPer què no volen que participem?\nPublicat el 20 novembre 2016 en General\nA la premsa ja s’ha anunciat l’obertura de la segona fase d’enquestes per a la participació dels veïns i veïnes de Picanya, Paiporta i Benetússer.\nEn el primer taller realitzat conjuntament per als distints agents socials, realitzat a Paiporta, gran nombre de representants d’entitats de Paiporta i Benetússer, participaren. Sorprenentment, del municipi de Picanya, alguns representants polítics (PSOE i Compromís), treballadors/es de l’ajuntament i poc més.\nSi ja denunciàvem anteriorment que l’ajuntament de Picanya no promovia la participació, l’assistència al taller, ens fa sospitar que al contrari dels altres ajuntaments, el de Picanya, o no comunicà a les distintes entitats i associacions (i sols informà a la resta de partits i feu anar a treballadors/es) o, comunicat, no feu res per promoure l’assistència.\nAra s’ha obert la segona fase amb una nova enquesta. A les webs de Paiporta i Benetússer (imatges del final) podeu vore com en portada, els ajuntaments informen i faciliten les enquestes.\nA la web de Picanya, a data de hui, no està i la única referència, està en un lateral que et remet a notícies anteriors, sense possibilitat de poder emplenar i participar en la segona fase.\nSi ja en eleccions fèiem constar la manca d’interès del PSOE amb el seu alcalde al front, per implicar a la ciutadania en la participació de les decisions i la gestió, els fets continuen donant-nos la raó, fins i tot, quan, la normativa els obliga, com en aquest cas.\nWeb Ajt. Benetússer\nWeb Ajt. Paiporta\n← La diversitat cultural i religiosa a l’escola: reptes i futur\nAltres temes, altres debats. →\n20 novembre 2016 a les 14:46\nDoncs, molta forçapel Colectiu de Compromís Picanya perquè es puga difondre!!\nSols la veritat i l’informació ens faran ciutadanes i ciutadans lliures i compromesos.\n24 gener 2017 a les 1:50\nEl proper divendres, 27 de gener, es trobem amb una experiència enriquidora molt intensa, no sols per les diverses experiències que es viuran, sinò per la qualitat dels ponents.\nconfie en que el poble de Picanya i el seu voltant puga gaudir d’aquesta xerrada que, segur, no deixarà a ningú indiferent!\nRetroenllaç: Best Writing Service\n2018 - Compromís per Picanya - Espai Web de Compromís per Picanya\ncompromis.picanya@gmail.com 96 070 56 13 Grup Municipal: Plaça de l\_'Ajuntament 2 (oficialment d\_'Espanya) Seu: C/ Verge del Pilar, 22


2n repte. punt i seguit.\nJa ens hem entès, doncs. Una base formativa adient en aspectes filosòfic, psicològics i pedagògics, perquè? Anem primer a l’aparent dicotomia, ensenyar/educar. Ara ens hi posem. Anem a pams:\nAlguns diuen que educar es fa a casa, i a l’escola, ensenyem. Fals, per mi. No es pot ensenyar sense fer, no es pot ensenyar sense ser. Ensenyar és una paraula que vol dir moltes coses, i moltes d’elles, allunyades de l’educació.\nMés aviat, quan es pensa en aquesta alternativa, al darrera hi ha el concepte d’instruir. I aquest sóna una mica fora d’allò que és bo i desitjable per una persona.\nSi ens limitem a la instrucció, què obtenim? Instruir obtè, en el millor dels casos, una conducta observable, sovint invariable i repetida, que ofereixen davant determinades situacions les persones. Aquest tipus de respostes “encotillades”, quan no són les adequades, provoquen sentiment de fracàs i indefensió. No sabem què ha fallat.\nPerquè, qui ens garanteix que aquestes conductes són veritables comportaments que es transferiran a d’altres àmbits, a d’altres situacions, descontextualitzades de l’espai classe?\nVegem, aquí podem trobar el primer lligam amb allò que ara ens proposen quan parlen de competències, i també ambla nostra formació personal.\nSegur que des d’aquesta premisa s’entén molt clar.\nUna persona competent sap respondre de manera efectiva als canvis i a les situacions en el context que toqui, més enllà de les parets de l’escola. Posem un exemple. Treball de llengua, qualsevol. Una instrucció va adreçada a resoldre una tasca, en un determinat context, ens diu i demana de fer quelcom, però no sol explicar gaire res més (omple els buits, posa-hi el que falta, escriu ...) Tampoc ens sol explicar el perquè, la utilitat, la raó de fer.\nSi el mateix es fa des de la perspectiva de la competència lingüística i comunicativa, haurem de tenir present la meta final, (què volem aconseguir).\nPer això, haurem de saber molt bé quins són els processos que intervenen en aquest aprenentatge, què pot fer cadascun dels nostres nanos (què sap i què sap fer), la manera d’anar adquirint les eines i estratègies per fer-la, (com ho ha de fer per fer-ho bé), els recursos personals i propis de la matèria que la persona necessita saber i saber fer per dur-ho a terme (com i quan l’hem d’ajudar)... Ara sí, que podrem triar tasques adreçades a desenvolupar tot el procés per tal que, finalment, el noi o la noia segueixin el camí d’allò que han de resoldre sols, amb prou seguretat i autonomia. I si no és així, sabrem on es talla el procés i on hem d’intervenir d’una altra manera.\nCom l’eduquem fent això? Aquí ve allò relacionat amb la pròpia formació del mestre. Si sabem quines dificultats pot trobar, si esbrinem quin és el seu estil d’aprendre, el seu tarannà personal (seguretat, autocontrol, autoestima, capacitats...), si entenem fins quan i com oferir ajuts, si sabem finalment deixar que s’enfronti als reptes quan estem segurs que té les eines per fer-ho, l’hem ajudat a adquirir competència, i segurament, podrà aplicar els pasos que ha fet a d’altres situacions.\nAquesta és la filosofia de fons a la base de la llei d’educació i dels nous currículums. Fer bastides ancorades en sabers primerencs, senzills, que vagin ampliant els horitzons dels infants, que els ofereixin reptes amb una variabilitat creixent de camps d’aplicació que els faci segurs i alhora versàtils en les respostes, flexibles, que busquin i trobin alternatives, i sobretot que sàpiguen explicar i explicar-se què fan, com ho fan, perquè ho fan, què han après. En resum se’ns proposa que deixem de ser “conductistes” per ser “constructivistes”.\nEtiquetes de comentaris: bases formatives, competència\n5 d’agost de 2008 a les 19:24\nAquí sí que discrepo totalment, educar ho fa la família, és intrínsec al model de ser, de pensar, de reaccionar, del que està bé i malament. L'escola dóna un model que moltes vegades xoca amb el model familiar. Qui té el poder per dir que el millor és aquest model i no un altre?\nLes dictadures sí donen un model, els estats llibertaris no... Hi ha molta filosofia a discutir, penso.\n7 d’agost de 2008 a les 20:42


espeleobloc: Micro campanya de cap de setmana al Montsec d’Ares (1)\nMicro campanya de cap de setmana al Montsec d’Ares (1)\nEns agrada molt anar a Àger. Es una zona on sembla que les activitats que s’hi desenvolupen agafen un caire mes transcendent. Sembla que el temps transcorre pausadament, igual que el vol de les ales delta i els parapents.\nAl tindre uns avencs tant importants com la grallera del Corralot i la del Boixaguer, els altres que hi ha, queden injustament en un segon terme, per tant, dediquem un cap de setmana, (10 i 11 de maig) als tres avencs:\n- El Graller del Clot del Pou\n- La Grallera de Picon Bernat\n- L'Avenc del Cingle de Roca Alta\nEl Picon i la Roca Alta ens han deixat molt bones sensacions, son avencs amb grans boques, pous amples. El del Picon, és aeri, nius amb gralles, restes d’ossos de bestiar i racons molt fotogènics.\nCom a nota negativa, trobem unes instal.lacions una mica deficients i manca de reinstal.lacions als pous. Cal preveure portar algun protector de corda.\n1.- Graller del Clot del Pou\nED50 X 315701 Y 4657639 SNM 1493\nAgafem la pista que va a Sant Alís i just aparquem al costat de la tanca de fusta on surt un camí que descendeix fins a una zona plana, el Pla del Coll, llavors trenquem a la dreta seguin el curs de la riera i a uns 300 m. trobem la cavitat. En total hem caminat uns 30 minuts, per sort tot en baixada.\nÉs una boca de 8x2 amb un parell spits, que ens porta a un primer pou de 17 m.. i a un costat, hi ha un altre pou petit de -7 m..\nTrobem moltes restes d’ossos de cabres, ovelles, gralles… i moltíssimes mosques, però d’una espècie estranya ja que quan ens acostem no fan cap moviment per marxar.\nEn quant a formacions, hi ha uns regalims d’aigua i unes colades on han aprofitat les gralles per fer-hi els nius, i donat que la boca es força ample i la cota és de 17 m. hi ha moltes restes vegetals.


Accions del comitè verd. | APINAS\n2458 Vista 08-04-2019 CAP COMENTARI\tCoses que es fan a l'Escola Àuria, El més recent, Escola Àuria apinas\nEls alumnes del comitè han penjat a la cartellera de l’escola les reflexions sobre el canvi climàtic.\nDesprès de conèixer la protesta de la Greta Thunberg, i les mobilitzacions dutes a terme per nens i nenes i adolescents de tot el món, els alumnes han decidit sumar-se a la protesta contra la destrucció del planeta i reclamar mesures per el canvi climàtic.\nHo han fet a partir del treball d’aula i algunes de les seves reflexions i protestes són les que s’exposen a la cartellera.\nEls Grocs ens coneixem!!\nTVA de colònies!!!!\nHola a tothom, som RÀDIO TVA


LA VELLETA VERDA: BRUIXERIA. CONCEPTES I\nLa majoria dels estudis s'han centrat en la persecució de la bruixeria. Alguns pocs mostren una actitud de solidaritat pòstuma amb les víctimes, però continuen afirmant la tosquedat cultural de les bruixes (C. Larner, Enemies of God: The Witch-Hunt in Scotland, Londres, 1981) L'estudiós basc Julio Caro Baroja, influenciat per les explicacions psicosocials de Jules Michelet, pensava que les bruixotes eren dones velles que vivien al marge de la societat, en un entorn rural, menyspreades pels seus veïns, aïllades, i tenien uns coneixements de curanderisme que exercien mitjançant l' utilització de plantes medicinals. Aquestes velles no gaudien de companyia masculina, ni de l'amor d'uns fills, és a dir, mancaven d'una família, per la qual cosa buscaven consol a la seva solitud en els paradisos artificials que la flora europea els podia subministrar, com les solanàcies, entre les quals destaca el tabac bord (cast. Belladona, el principi actiu de la Atropa belladona és la atropina, aïllada per Mein en 1831; encara que també presenta concentracions menors de escopolamina), el Tabac de paret (el beleño, Hyoscyamus niger) i el estramoni (Datura stramonium), sense oblidar la mandrágora (Mandragora officinalis) en la part mediterrània. Aquests al·lucinògens els proporcionaven visions estranyes, el que actualment anomenaríem un "viatge dolent".\nUlrich Molitor, Cologne 1489. Un bruixot acudeix al aquellarre muntat en una ovella\nMichelet, al principi creia que la bruixeria suposava la reaparició de l'orgia pagana en un poble de serfs. Certament, per aquí anava millor encaminat. Després va pensar que era la rebel·lió de la naturalesa humana contra la religió del terror i de la inquisició, la protesta de llibertat contra el principi de mort i d'opressió catòlics, la primera manifestació moderna de l'esperit de la naturalesa que havia engendrat al paganisme, i que el cristianisme creia mort.\nLa humil camperola de l'Edat Mitjana, que tem i respecta al seu marit, ha conservat el record i el culte dels antics déus de la comarca i de la família. Ella s’apiada d'ells i va de nit a l'alzina que els alberga, amb la finalitat de consolar-los. La pobra serva de la gleva, ultratjada per la gent del castell, per patges i escuders, abandonada, acaba lliurant-se en cos i ànima a Satanàs. Orgullosa dels seus coneixements ancestrals, troba en ells i en la seva religió un refugi davant el món cruel que la turmenta. Ara ella és la sacerdotessa de la gran naturalesa, el metge d'aquesta societat que l'ha proscrita. Aquesta és la seva glòria. I fins al gran Paracelso arriba a declarar, segles més tard, que els seus coneixements profunds del cos humà els ha adquirit en el contacte amb la "bella donna", “la bona senyora”, “la llevadora” o matrae, per a ell afectuosos sinònims populars de la bruixota-mèdica-remeiera que posa fi al dolor. No obstant això, com veurem més endavant, aquesta dona a la qual segueixen les bruixotes resultés ser la Gran Deessa de la prehistòria.\nJules Michelet. Història del Satanismo i la Bruixeria. Edicions Segle Vint, Buenos Aires, 1.965, 299 pàgines\nAquesta descripció d'una dona estranya, que exigeix l'atenció dels altres per a pal·liar la seva solitud, i demana la comprensió de les persones que l'envolten, és la imatge tradicional que correspondria a la bruixota rural, la qual ha perdurat durant segles des de l'Edat Mitjana en l'ambients de la cultura europea. No obstant això, la seva existència ens planteja el problema de com una dona tan inculta, una aldeana analfabeta, va conèixer l'existència de la bruixeria i com va arribar a saber qui eren les bruixotes que la van antecedir.\nJulio Caro Baroja ridiculitzava a Margaret Murray i els seus estudis sobre l'origen de la bruixeria, la qual afirmava que es basava en ritus d'èpoques prehistòriques, doncs l'antropòleg basc creia fermament en la bruixeria com un fenomen d'origen medieval, basat en el temor al dimoni propagat pel catolicisme. Ginzburg creu que els processos de bruixeria celebrats per tota Europa, des de començaments del segle XV fins a finals del XVII, i dels tractats de demonología, van cristal·litzar la imatge del aquelarre. No obstant això, els autèntics orígens de la bruixeria els troba en la pervivència de tradicions folklòriques que vénen d'una antiguíssima religió d'extensió mundial que es remunta fins al Paleolític.\nEls homes dels segles XVI i XVII van arribar a creure que els aquelarres se celebraven físicament, que realment existia una autèntica secta de bruixotes i bruixots, molt més perillosa que les figures aïllades conegudes des de feia segles dels fetillers o dels encantadors. Ginzburg va demostrar que l'adoració al dimoni, els assassinats de nens… és a dir, la part negativa d'aquestes creences, van ser elaborades en un complot de la classe dominant, que en el transcurs de mig segle, va dur de la persecució dels leprosos i dels jueus, als primers processos referents al aquelarre diabòlic. En el segle XIV el complot contra els jueus i els leprosos va triomfar per la inseguretat nascuda d'una profunda crisi econòmica, social, política i religiosa, que va desencadenar una hostilitat creixent cap als grups marginats i la recerca convulsiva d'un boc expiatori.\nAlbrecht Durer. Les quatre bruixes. c. 1500\n2. Alguns estudiosos del tema i les seves equivocacions\nL'aristòcrata H. R. Trevor-Roper ("La caza de brujas en Europa en los siglos XVI y XVII", en su Religión, Reforma y cambio social y otros ensayos Barcelona, 1985) gairebé no arriba a comprendre com una societat culta i progressista com l'europea desencadenés una persecució basada, segons ell, en una idea delirant de la bruixeria, fruit de la reelaboració sistemàtica, efectuada pels clergues de l'Edat Mitjana tardana, a partir d'una sèrie de creences populars. Aquestes últimes les despatxa amb paraules despectives: “extravagàncies i supersticions”, “desordres de naturalesa psicopàtica”, “fantasies de muntanyesos”, “idees absurdes, nascudes de la credulitat camperola i de la histèria femenina”. Per altra banda, Trevor-Roper també va proposar veure en les bruixotes i en els jueus els bocs expiatoris de les tensions socials que es van manifestar en hostilitat camperola i antisemitisme popular.\nAlgunes investigacions recorren al mètode de les ciències socials, com l'obra de A. Macfarlane sobre la bruixeria en Essex (Witchcraft in Tudor and Stuart England, 1970) que es centra amb l'estudi del mecanisme que alimentava l'acusació de bruixeria en el si de la comunitat, examinant el sexe i l'edat dels acusats, els motius de l'acusació i les seves relacions amb els veïns de la comunitat. Mai es detenia en el que aquests homes i dones deien creure, no li interessaven les idees religioses, ni les creences dels acusats. Ginzbugr afirma que Macfarlane mai es va interessar per la dimensió simbòlica de les creences que contaven els acusats de bruixeria, pel que ho encasellà dintre de la historiografia influïda pel funcionalisme antropològic.\nDe la mateixa manera classifica la imponent investigació de K. Thomas, Religion and the Declini of Magic (1971). Estudia la psicologia dels acusats de bruixeria, persones –segons K. Thomas- necessitades de reafirmació, de sentir-se algú o de formar part de la societat que els envoltava; per altra banda, afirma que les tensions del veïnat esclataven en acusacions de bruixeria. També A. Macfarlane és dels estudiosos que afirmen que la bruixeria cobra importància en les èpoques de crisis i carestia, en les quals es produïx una lluita pels escassos recursos disponibles, que es tradueix en acusacions per suposades venjances personals entre clans enfrontats. Afirma que darrere de les persecucions es trobaven rancúnies locals, conflictes per controlar la propietat. Aquest fenomen també es dóna més entre els protestants que entre catòlics.\nUna crítica severa del reduccionisme psicològic i del funcionalisme sociològic de Religion and the Declini of Magic la va formular Helen Geertz, ("An Anthropology of Religion and Magic, I", Journal of Interdisciplinary History, VI,1, 1975) i Thomas va haver de reconèixer que no havia parat esment als significats simbòlics i poètics dels ritus màgics: el vol nocturn, la foscor, la metamorfosi en animals, la sexualitat femenina… Afirmava que tampoc es podia arribar a el significat de les estructures mentals invisibles estudiant el aquelarre, perquè aquest és un producte cultural de l'estrat social dominant, dels inquisidores i els jutges. Per a ells el aquelarre era una manera de formular, en sentit negatiu, els seus propis valors socials. La foscor que embolicava les reunions de bruixotes i bruixots expressava una exaltació de la llum; l'explosió de la sexualitat femenina en les orgies diabòliques, una exhortació a la castedat; les metamorfosis animalesques, un límit fermament traçat entre l'animal i l'humà.\nN. Cohn (Europe’s Inner Demons, 1975) també pensava que la imatge del aquelarre recollia un estereotip negatiu, més que mil·lenari, fixat en l'orgia sexual, el canibalisme ritual i l'adoració d'una divinitat de forma animal. Aquesta imatge expressava una sèrie d'obsessions i pors antiguíssimes de la societat, llargament inconscients. Aquesta acusació, després d'haver estat llançada contra els jueus, els primers cristians i els heretges medievals, s'hauria collat per fi entorn de les bruixotes i els bruixots.\nDibuixos del llibre de Pierre de Lancré el Tableau de l'inconstance donis mauvais anges et demons (1612), lliurament d'un nen al Dimoni, les bruixotes ballarines , el banquet caníbal d’un infant.\nSegons el parer de Ginzburg la seqüència que va dur a la cristal·lització de la imatge del aquelarre elaborada per jutges i inquisidores és altra i, en ella, van irrompre elements d'origen folklòric aliens a l'estereotip analitzat per Cohn. En el capítol que aquest li dedica a la bruixota nocturna en la imaginació popular, afirma que l'explicació d'aquestes fantasies no ha de buscar-se en la farmacologia, això és, en l'ús de substàncies psicotròpiques per part de les bruixotes, sinó en l'antropologia, doncs també troba bruixotes africanes que afirmen haver practicat canibalisme nocturn, i, segons Cohn, això no són més que esdeveniment purament onírics, i no, com havia sostingut Margaret Murray, reals. L'home planteja un problema (buscar en l'antropologia) sense resoldre'l, i la solució “onírica” que proposa sembla més del camp del psicoanàlisi.\nMargaret Murray en El culto de la brujería en Europa occidental (Barcelona, Labor, 1978) es basava en els supòsits aquelarres celebrats en Essex el 1645, dels quals va fer meravelloses descripcions, per a afirmar que el aquelarre era la cerimònia central d'un culte organitzat, relacionat amb una religió precristiana de la fertilitat difosa per tota Europa. Macfarlane va encertar en una de les seves crítiques a M. Murray, a la qual acusava d'haver llegit erròniament les confessions dels acusats en els processos per bruixeria, com si fossin informes de fets reals en comptes de creences. Macfarlane també va dir que la documentació de Essex no proporcionava prova alguna de l'existència d'un culte organitzat com el descrit per ella.\nMargaret Murray, deixeble de Frazer, sostenia que la descripció del aquelarre continguda en els processos per bruixeria no eren faules arrencades per força pels jutges ni informes d'experiències interior de caràcter més o menys al·lucinatori, sinó descripcions exactes de ritus efectivament celebrats. Que aquests ritus van ser deformats pels jutges en sentit diabòlic, però que en realitat, estaven relacionats amb un culte precristià de la fertilitat, procedent de la Prehistòria. Autors com Gustav Henningsen (El abogado de las brujas. Brujería vasca e Inquisición española. Autors: Gustav Henningsen, Marisa Rey-Henningsen; Publicaciò: Madrid, Alianza Editorial, 1983) van dir que el seu llibre era propi d'una afeccionada, absurd i mancat de qualsevol valor científic. Ginzburg, encara que creu que el que succeïa en els aquelarres era imaginació dels inquisidores, dels jutges i de les pròpies bruixotes, no exclou la possibilitat que en algun cas homes i dones dedicats a pràctiques màgiques es reunissin per a celebrar ritus, en els quals cabessin, per exemple, orgies sexuals. Però en realitat, gairebé totes les descripcions dels aquelarres, el que documenten són mites, no ritus. Els mites que tenien els jutges, les seves supersticions i obsessions, les quals arrencaven a les bruixotes mitjançant tortures i pressions psicològiques\nTots aquests estudiosos van constatar que en els testimoniatges sobre la bruixeria europea se superposen estrats culturals heterogenis, cults i populars. L'estereotip del aquelarre va sorgir a mitjan segle XIV en els Alps occidentals, però els seus elements folklòrics -aliens a la imatge inquisitorial- estaven difosos en una àrea molt més vasta que abastava gairebé totes les parts del món, la qual cosa delatava els seus orígens remots en el temps. En realitat, en l'estereotip del aquelarre confluïen idees de la classe dominant i elements folklòrics del poble. Ginzburg va buscar aquestes arrels històriques i les va trobar, entre uns altres, en els xamans siberians de l'antiguitat.\nEls perseguidores, amb els seus instruments de tortura, imposaven el seu estereotip hostil sobre les seves víctimes -les dones de Caro Baroja- i aquestes acabaven perdent la seva identitat cultural i confessaven relacions diabòliques. Però Ginzburg, en els processos de Friul, va demostrar que en les creences de les dones i homes acusats de bruixeria havia altres temes diferents als del aquelarre: les processons dels difunts en les quals deien participar les dones, i les batalles per la fertilitat, en les quals participaven homes, ambdós en estat d'èxtasi: se'ls coneixia com benandanti. Ells afirmaven que, a l'haver nascut amb “la camisa” (el amnios), es veien obligats a anar quatre vegades a l'any, a la nit, a combatre “en esperit”, armats de feixos de fonoll, contra bruixotes i bruixots armats de canyes de canyet, dacsa de bou o melca (cast: sorgo, Sorghum vulgare Pers): el que estava en joc en la batalla nocturna era la fertilitat dels camps.\nSobre la possibilitat que els benandanti es reunissin periòdicament abans d'afrontar l'experiència al·lucinadora, totalment individual, Ginzburg diu que no pot provar-se de manera definitiva. No obstant això, tergiversant les seves conclusions, historiadors com J. B. Russell (Witchcraft in the Middle Ages, Ithaca,Nova York, 1972) diuen que els benandanti són la prova més sòlida mai adduïda de l'existència de bruixeria; H.C.I. Midelfort (“Were There Really Witches?”, en Transition and Revolution: Problems and Issues of European Renaissance and Reformation History, a cura de R. M- Kingdon, Minneapolis, 1974) diuen que és l'únic culte bruixesc documentat fins a avui a Europa. Aquests historiadors confonen entre mites i ritus, és a dir, entre un complex coherent i difós de creences i un grup organitzat de persones que les haguessin practicat.\nSobre la bruixeria només disposem de testimoniatges hostils, procedents de demonòlegs, inquisidores i jutges. Les veus dels acusats ens arriben sufocades i alterades. Els primers van aconseguir introduir un model cultural hostil –el aquelarre- com pretext per a perseguir a persones que tenien creences diferents a les de la societat dominant. Ginzburg diu que el fenomen de la bruixeria no ha de ser entès literalment com la prova de l'existència d'una cultura femenina separada, doncs així acaba ignorant el seu dens contingut mític, que arrenca de l'època prehistòrica, de les creences i pràctiques xamàniques.


dimarts, 11 d’agost de 2020\nEIXAMPLANT L’ESQUERDA, de Josep Costa\nLa lectura d’aquest llibre, amb una exposició del procés que no amaga les errades, els desacords i fins i tot algunes mal dissimulades traïcions, ha reforçat el meu convenciment que el camí cap a la independència és esperançador i segur, com ho manifesta amb un insinuador sots títol: HI GUANYARÀ LA INDEPENDÈNCIA. I l’argument d’aquesta certesa no es fonamenta en la capacitat dels polítics sinó en el voler de la gent. No ignora la força amb que l’estat espanyol amenaça i actua sembrant la por a la ciutadania però la resposta a cada atac de l’estat creix l‘independentisme. No es cap secret que l’estat té por a Catalunya, por basada en un desconeixement de la seva veritat que durant els tres cents anys d’un veritable esclavatge no ha entès mai la resposta democràtica de l’independentisme. La política desenvolupada en el procés es fonamenta en un odi que prioritza l’espai a les persones. Sincerament una política de descrèdit del ser humà, duta a terme embolicats amb el seu ADN que creuen infal·lible i es permeten ironitzar els avisos que reben d’Europa. I és precisament aquesta política de la seva prioritat davant dels altres que soscava la credibilitat de l’estat espanyol i porta a la seva Espanya al descrèdit i al fracàs. El treball dels polítics catalans refugiats a Europa, molt ben assessorats pels seus advocats, han fet i continuen desenvolupant una campanya de la credibilitat democràtica d’una nació que vol recuperar el seu status polític tan o més antic que l’espanyol. I Josep Costa, ciutadà de les Illes Balears, independentista i defensor d’una Catalunya formada pel Principat, les Illes i el País Valencià acaba el seu llibre convençut que Catalunya serà un nou estat europeu. Un llibre que haurien de llegir tots els catalans demòcrates.\nPublicat per Joan Sala Vila a 11:31 1 comentari:


Societat Catalana de Geografia : miscel·lània : ICC (2012) : Atles topogràfic-històric de Catalunya 1:50 000 : 2\nquines dificultats van tenir i com i en quina mesura les van superar. L’estudi de Nadal i Urteaga també aprofundeix els aspectes de la toponímia i de l’edició, els quals no poden destriar-se de la publicació del mapa. De tot plegat, els dos autors poden estar temptats, ben legítimament, a considerar aquesta obra com “un dels seus llibres”. “El llibre” vindrà amb la publicació de la història del Mapa Topogràfico Nacional complet, el de tot Espanya. Confiem en què ja hi estiguin treballant.\nÉs clar, la joia de l’obra és la reproducció facsímil dels vuitanta-cinc fulls “catalans” del MTN, més el full de l’aglomeració de Barcelona, el qual, amb un tall de meridians i paral·lels especial però amb quadrangle normatiu, va ser publicat en ocasió de l’Exposició Universal de 1929. Els facsímils es presenten a doble plana, sense que el séc de l’enquadernació dificulti gaire la seva contemplació completa i còmoda. La uniformitat cromàtica de la impressió ha estat molt ben aconseguida, potser massa i tot, eliminant les petites diferències existents en els originals, d’un full a altre. Durant els vint-i-set anys transcorreguts entre la publicació del primer i el darrer, les qualitats i tonalitats dels papers emprats, així com de les tintes aplicades, no van ser pas les mateixes! A més a més, la trinxadissa i l’esmicolament d’exemplars efectuada per les mans d’enginyers, polítics i excursionistes, per no parlar de militars, funcionaris i altres usuaris\nfreturosos per conèixer i posseir el territori, ha estat enorme. Val a dir que els editors del llibre han tingut la sort de poder disposar de la col·lecció, gairebé verge, subsistent a la biblioteca de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona. Amb aquest material, Jaume Massó, Isabel Ticó i M. Carme Montaner han excel·lit en dirigir una publicació que honora l’Institut Cartogràfic de Catalunya i el Departament de Territori i Sostenibilitat de la Generalitat de Catalunya, així com a l’Obra Social de la Caixa, la qual ha col·laborat decisivament per tal que l’obra vegi la llum.\nTot amb tot, la contemplació atenta dels fulls de l’Atles topogràfic-històric de Catalunya 1:50 000 és un exercici apassionant de geografia històrica, en la mesura com els mapes, els topogràfics inclosos, sense parar-nos en les meravelles i complicacions tècniques de la seva confecció, no són altra cosa que interpretacions de distribucions geogràfiques, dirigides, en cada cas, a un ventall d’usuaris específic, el qual, en aquest cas, era i és molt ampli. En efecte, com bé diu el conseller Lluís Recoder al pròleg, la Catalunya de l’Atles era “un model de país de dos milions d’habitants, que ha quedat molt enrere, però que entronca directament amb la nostra realitat actual i n’és referent”. I ho rebla el director Jaume Miranda en cloure la seva presentació, de manera que, “mercès a tots, aquestes obres complexes són pròpies de nacions amb consciència pròpia i futur garantit.” [Pau Alegre, febrer de 2013]


biografia de jane lynch, vida, fets interessants - Actriu, Agost 2020\nJane Lynch Biografia, vida, fets interessants - Agost 2020\n14 de juliol de 1960\nEvergreen Park, Illinois, Estats Units d'Amèrica\nJane Lynch Va néixer el 14 de juliol de 1960. És una actriu i ha participat en nombroses sitcoms i drames de televisió, entre els quals destaquen Glee i A dos i mig jo. El seu paper de Glee com a Sue Sylvester li ha permès guanyar nombrosos premis i nominacions.\nJane Lynch va néixer el 14 de juliol de 1960, a Evergreen Park, Illinois. Frank Lynch, un banquer, va ser el seu pare que es va casar amb la seva mare, Eileen, mestressa de casa i secretària. El seu interès per actuar va sorgir després que actués com a espelma en una obra de teatre durant el tercer grau. També va ser cantant en participar en la coral de la seva escola secundària & rsquo; s.\nJane Lynch va estudiar a la secundària Thornridge i després va anar a la Universitat Estatal d'Illinois per obtenir el títol de llicenciat i llicenciat. Va continuar perfeccionant el seu interès a la Universitat Cornell, on va cursar el Màster de Belles Arts en teatre.\nbiografia de racquel welch\nA Chicago, Jane Lynch vaig participar amb Steppenwolf Theatre Company i Second City Touring Company durant gairebé quinze anys. El seu debut teatral va ser Tell real Live Brady Bunch. El 1988 va ser la seva pel·lícula de debut Viceversa que era una comèdia. El 1993, va actuar amb Harrison Ford en la pel·lícula, El Fugitiu.\nJane va assumir algunes funcions comercials que li van permetre obtenir un paper a la pel·lícula del 2000 El millor de l’espectacle gràcies a Christopher Guest, que va ser la seva directora de programes comercials. La seva sèrie de TV debut va ser MDs, que va aparèixer el 2002. L’any 2003 va actuar a Un poderós vent allò era una pel·lícula de música folk. El 2005 va prendre el paper principal La Verge de 40 anys. El 2006 hi va participar Per la seva consideració.\nDesprés, Jane Lynch Va prendre molts papers de suport en moltes pel·lícules com Alvin i els xips, una altra història de la Ventafocs i Talladega Nights: The Ballad of Ricky Bobby. També va aparèixer en programes de televisió com Boston Legal, Desperate Housewives, Gilmore Girls, Dawson's Creek, A jutjar a Amy, i Els fitxers X entre altres.\nEl 2009, Jane apareixia regularment a la sèrie, Glee, així va guanyar molts premis i nominacions pel seu paper. Lynch també va participar en un paper Dos homes i mig. El 2010, Lynch va ser la presentadora Dissabte nit en directe. El 2013, Lynch va acollir el centre Nit de jocs de Hollywood. El 2013 va ser co-presentadora de la directora Cap d'Any amb Carson Daly.\nEl 2003, Jane Lynch va prendre un paper en Un poderós vent. El 2010, també va actuar en la pel·lícula Glee: The Music, The Power of Madonna i Glee: The Music, volum 3 Showstoppers.\nAniversari de Danny Devito\nJane Lynch ha guanyat el Premi Primetime Emmy per a la destacada actriu secundària en un premi de la sèrie de comèdia els anys 2010, 2011, 2014 i 2015. El 2011, va guanyar el Golden Globe Award. Ha guanyat el Screen Actors Guild Award durant els anys 2009 i 2010. Lynch ha rebut altres nominacions i premis també.\nA causa d'un dany nerviós, Jane Lynch se li va diagnosticar sordesa parcial a l'orella dreta.\nJane Lynch casat Lara Embry el 2010, i ha estat lesbiana sense amagar-se del públic. Es van divorciar el 2014.


Valencià a distància – Preparació proves de la Junta Qualificadora – CENTRE ESPECÍFIC D'EDUCACIÓ A DISTÀNCIA CEED\nVALENCIÀ – PREPARACIÓ PROVES DE LA JUNTA QUALIFICADORA\nAquests cursos s'emmarquen com un programa C dins de la Llei 1/95 i del Decret 220/1999. El seu objectiu és promoure el coneixement de la realitat valenciana en tots els seus aspectes i, de manera específica, en tot allò que es relaciona amb la llengua i la cultura. En concret, preparen per a la superació dels exàmens oficials en els diferents nivells de la Junta Qualificadora de Coneixements de Valencià (JQCV), que és l'organisme que té la funció d'establir i efectuar les proves per a l'acreditació de coneixements en valencià.\n• Per als cursos dels nivells Usuari independent (B1 i B2) i Usuari competent (C1 i C2), s'ha de justificar tindre aprovat el nivell anterior o estudis equivalents.\nEn el moment en què s'òbriga el termini, solament cal seguir les indicacions del botó «Admissió i matrícula».\nEn la pàgina web de la Junta Qualificadora de Coneixements de Valencià. En concret, sobre les noves proves (A2, B1, B2, C1, C2). I en la Conselleria d’Educació: Direcció General de Política Lingüística i Gestió del Multilingüisme que a més ofereix material per a a aprender valencia.


L’INTERNET Blanca Figueres 2.\nÍndex

Historia de l’Internet ...................3

Els navegadors.......................6 i 7

Utilitats......................................8

· El correu electrònic........9

· Fòrums.......................10

06/06/09 3.\nHistoria de l’internet

Estats units crea una red exclusivament militar, amb l’objectiu de que és pogués tenir accés a l’ informació militar des de qualsevol punt del país.

Aquesta xarxa va ser creada l’any 1969 am el nom d’ ARPANET . Al començament la xarxa estava formada per dos ordenadors distribuïts en diferents universitats del país. Dos anys més tard, la xarxa ja contava am 40 ordenadors. El creixement de la xarxa va ser tant, que dos investigadors van crear el protocol TPC/IP, que es va convertir en l’ estàndard de comunicacions dins de les xarxes informàtiques .

06/06/09 4.\n

Anys més tard les funcions

militars van deixar ARPANET

i van anar a MILNET una

nova xarxa creada pels

Estats Units. La NSF

(National Science Fundation)

crea la seva pròpia xarxa

informàtica anomenada NSFNET ,

que més tard absorbeix a ARPANET , creant així una gran xarxa amb propòsits científics i acadèmics. El desenvolupament de les xarxes va ser tant gran que es van crear noves xarxes de lliure accés que més tard es van unir a NSFNET , formant l’ embrió del que avui coneixem com INTERNET .

06/06/09 5.\n

Al 1990 Tim Berners-Lee va idear l'hipertext per crear la World Wide Web (www) una nova manera d'interactuar amb Internet. El seu sistema va fer molt més fàcil compartir dades per Internet. En Berners-Lee també va crear les bases del protocol de transmissió d'hipertext HTTP, el llenguatge de documents HTML i el concepte de les URLs.

Al 1996 Es va crear l'Internet2, més ràpid que l'Internet original, el qual permet el maneig d'arxius molt grans i aplicacions en videoconferències, telemedecina i moltes altres coses impossibles per Internet 1. Va ser el resultat de la unió de 34 de les principals universitats dels Estats Units.

Al 2005 Els usuaris d'Internet amb connexió de banda ampla superen als que utilitzen mòdem a la majoria dels països desenvolupats.

06/06/09 6.\nEls navegadors

Internet Explorer - 75.47%

Mozilla Firefox - 16.98%

Safari - 5.82%

Opera - 0.62%

Netscape - 0.61%

Opera Mini - 0.32%

Mozilla - 0.17%

06/06/09 7.\n

La funció bàsica d'un navegador web és mostrar documents de text, segurament amb recursos multimèdia incrustats. Els documents poden estar ubicats a l'ordinador de l'usuari, però també poden ser a qualsevol altre dispositiu que hi estigui connectat (a traves d'internet, per exemple) i que tingui els recursos necessaris per a la transmissió (un programari de servidor web). Aquests documents, habitualment anomenats pàgines web, tenen hipervincles que enllacen una porció de text o una imatge amb un altre document.

06/06/09 8.\nURL

L'URL (de l'anglès, Uniform Resource Locator) és una cadena de caràcters que informa al navegador de:

La màquina on està el recurs a què fa referència.

El protocol que ha d'utilitzar per obtenir aquest recurs.

La manera com el servidor web trobarà quin és el recurs ..

IP

Una adreça IP és un nombre que identifica inequívocament un dispositiu lògic connectat a la xarxa. Dins d'una mateixa xarxa, cada adreça IP que s'utilitzi ha de ser única.

06/06/09 9.\nHTML

és un llenguatge de marcat que deriva de l'SGML dissenyat per estructurar textos i relacionar-los en forma d'hipertext. Gràcies a Internet i als navegadors web, s'ha convertit en un dels formats més populars que existeixen per a la construcció de documents.

En el seu origen, l'HTML era un llenguatge dissenyat per compartir informació científica entre científics de tot el món. Era purament un llenguatge estructural, en què no hi havia forma de descriure l'aparença de les pàgines (ni tan sols la possibilitat de posar un text en negreta o cursiva). Més endavant s'hi van afegir nombroses opcions per formatar i presentar text i gràfics

06/06/09 10.\nUtilitats

Podem utilitzar l’Internet, ja sigui per la recerca d’informació com per la recerca d’imatges. Podem descarregar-nos tant música com vídeos, pel·lícules i programes.

Cerquem l’informació amb la Viquipèdia o el buscador del Google entre molts altres.

Podem connectar-nos a Xats, enviar correus amb el correu electrònic, parlar a través del Messenger. Comentar o deixar opinions als fòrums.

Consultar pàgines web de diaris, programes de televisió o radio.

06/06/09 11.\n

Al 1971 Es va crear el primer programa per enviar correu electrònic. Fou Ray Tomlinson, del BBN, i combinava un programa intern de correu electrònic i un programa de transferència de fitxers. També aquest any un grup d'investigadors del MIT van presentar la proposta del primer "Protocol per a la transmissió d'arxius a Internet". Era un protocol molt senzill basat en el sistema de correu electrònic però va establir les bases per al futur protocol de transmissió de fitxers (FTP).

El correu electrònic 06/06/09 12.\nFòrums

La funció fonamental dels fòrums és el debat i l'intercanvi d'opinions, encara que poden tenir altres possibilitats com per exemple servir per presentar-se i preguntar dubtes, facilitar la conmunicació entre professors i alumnes en un curs virtual, anunciar canvis en jocs i pàgines web o acumular enllaços recomanats sobre un tema.

06/06/09 13.\nFi 06/06/09 Recommended


'Com brillar i influir a LinkedIn', a càrrec d'Inma Peñaranda | ESADE Alumni\n'Com brillar i influir a LinkedIn', a càrrec d'Inma Peñaranda\n22novembre 2016 de 19:00h a 21:00h\nGijón Cámara de comercio de Gijón. Paseo del Doctor Fleming, 481. 33203.\nEl Club Astúries ESADE Alumni es complau a convidar-vos a la sessió ''Com brillar i influir a LinkedIn'', a càrrec d’Inma Peñaranda, coach líder, storyteller i awakener digital, cofundadora de Link In Talent y fundadora de Musarión.\nT’atreveixes a fer brillar el teu talent a la xarxa? En aquesta sessió, aprendràs a:\n- Validar el més essencial i el millor de la teva identitat professional, com a definició del teu perfil digital a LinkedIn.\n- Descobrir la importància de tenir visibilitat i un gran impacte a LinkedIn, creant confiança per tal d’optimitzar les relacions professionals i de negoci.\n- Com fer brillar del teu talent com a networker a LinkedIn (social selling)\n- Conèixer els consells bàsics que t’ajudaran a moure’t amb agilitat.\nA través de tècniques avançades de coaching, storytelling i formació digital, aprendràs a posar en valor el teu perfil professional i les teves aptituds bàsiques per al social selling. Aprèn a aconseguir nous contactes d’alt nivell, a gestionar la teva xarxa i a posar-la a treballar a favor dels teus objectius.\nVa estudiar Filosofia a la UB i Psicologia a la UOC. Ha dedicat més de 20 anys a desenvolupar la seva intuïció i l’espontaneïtat creativa com a alta directiva en l’àmbit corporatiu, dins el sector del màrqueting i la comunicació. El seu lema és ''Sigues l’exemple del que dius i fas.''\nL’any 2007, va fundar Musarión i, des de llavors, es dedica a inspirar líders. Té més de 5.400 hores com a coach líder. És storyteller en gestió del canvi de cultura i en salut organitzacional, liderant programes molt exitosos de coaching, equips de lideratge cohesiu i d’alt rendiment.\nActualment, està llançant el seu nou projecte de brand talent i employee branding amb Link In Talent per tal de liderar la identitat digital i el networking a les xarxes professionals, adreçat als CEO i als seus col·laboradors directes en grans organitzacions.\nClients: Nestlé Espanya, Booking, Nestlé Helados, Nespresso, ''la Caixa'', Beiersdorf Nivea, TechData, Vueling, Nutrexpa, Reckitt Benckiser, Banc Sabadell, New Look, Colt Telecom, Xtreem Sport, Afflelou, Affinity, EDP, Microsoft, Fox TV Channels, Grupo Bolívar, Jerónimo Martins, etc.\nEl seu repte per a aquest 2016 és posar-se al servei de la innovació social per tal de passar de l’ego a l’eco, per tal de deixar un món més amable per a tothom.


La policia constata que CDC es va finançar il·legalment\nUn informe apunta al Palau de la Música i Ferrovial\nUn informe de la Policia Nacional espanyola conclou que Ferrovial va finançar de manera irregular CDC a través de la fundació Trias Fargas. El Palau de la Música hauria actuat com a intermediari.\nLAURA DÍAZ-ROIG BARCELONA. 02/06/2012 00:00\n260x366 L'informe corrobora els indicis que ja havia assenyalat la fiscalia i el jutge del cas Palau. / F. FORNÉ L'informe corrobora els indicis que ja havia assenyalat la fiscalia i el jutge del cas Palau. / F. FORNÉ\nLa policia espanyola veu "vincles ferris" que demostren que fons de Ferrovial van acabar en mans de CDC a través del Palau de la Música. Un informe de la Brigada de Blanqueig de Capitals del Cos Nacional de Policia (CNP) encarregat pel jutge que investiga el cas Palau conclou que la constructora va realitzar una sèrie de donacions que van acabar en mans de CDC a través de la seva fundació -la Trias Fargas, actual CatDem- a canvi de "concessions administratives favorables" d'obra pública. En aquest procés, s'haurien utilitzat com a intermediaris el Palau de la Música; el seu expresident, Fèlix Millet, i la seva mà dreta, Jordi Montull. De fet, l'informe corrobora els indicis que ja havien apuntat la fiscalia i el jutge de la peça separada del cas Palau sobre el suposat finançament irregular de CDC.\nL'anàlisi exhaustiva realitzada per la policia de la documentació decomissada -entre la qual hi ha notes manuscrites d'una de les imputades, Gemma Montull- ha pogut reconstruir el procés triangular a través del qual una sèrie d'empreses emetien factures que serien "meres simulacions" per "dissimular transferències de fons que acabaven en poder de CDC". Els investigadors destaquen que moltes de les aportacions del Palau a la fundació de Convergència coincidien amb factures que altres empreses havien fet a la institució musical, "deduint-se que es tractava de compensacions". Segons la mateixa versió, amb aquest procés despistaven les institucions fiscalitzadores.\nSimples "retalla i enganxa"\nLa policia creu que els convenis del Palau amb l'antiga Trias Fargas eren "extraordinàriament sospitosos" d'emparar pagaments "que no semblaven correspondre's amb la realitat". "Els convenis van ser simples retalla i enganxa, canviant escassament durant diversos anys, repetint conceptes, alguns d'extraordinària inconcreció", diu l'informe.\nÉs més, de la versió policial s'extreu com es dotava patrimonialment CDC: no només amb els fons directes del Palau, sinó que també es beneficiaven de la posició financera de la fundació "aprofitant la fiscalització més reduïda a la qual estava sotmesa" per derivar importants quantitats, algunes vinculades a negocis en què intervenia el Palau, fent servir diverses societats "per fingir realitats comercials inexistents".\nL'informe diu que "els diferents ens" que graviten al voltant de CDC funcionen "sota el principi d'unitat de caixa", cosa que explicaria la freqüent concessió de préstecs entre ells, molts dels quals s'emparen en una suposada prestació de serveis per justificar les creixents partides financeres rebudes. També insinua que Ferrovial podria no ser l'única empresa en la qual "s'intueix" un desviament de fons, sinó que les investigacions assenyalen la vinculació d'altres empreses "de rellevància".\nCDC va dir ahir que les "insinuacions" de la Policia Nacional no tenen "base jurídica" i estan "fora de lloc, perquè no arriben a demostrar res". Precisament ahir va declarar com a imputat davant el jutge Juan Antonio M., administrador de la societat Mail Rent, matriu de les empreses de bustiada New Letter i Letter Graphic, que se sospita que van servir per emmascarar aquests pagaments de comissions de la constructora Ferrovial a CDC. Va afirmar que havia entregat 775.000 euros en donacions a aquesta formació política per fidelitzar-la com a client.


divendres, 20 de desembre de 2013 09:05\nEls serveis mínims garanteixen en el servei de Rodalies la circulació de dos de cada tres trens a les hores punta.\nEls serveis mínims garanteixen en el servei de Rodalies la circulació de dos de cada tres trens a les hores punta\nAquest divendres hi ha vaga als trens de Rodalies de Renfe i als recorreguts de llarga distància. Fins ara no hi ha problemes destacats a Rodalies. En canvi hi ha més incidències als serveis de llarga distància, perquè l'anul·lació d'una quarta part dels trens obliga a haver d'esperar hores o a recuperar el preu del bitllet per a buscar-se un viatge alternatiu.\nEls sindicats minoritaris, la CGT i el Sindicat Ferroviari, convoquen aquesta vaga de 24 hores en protesta per la segregació de l'empresa en quatre societats. Els serveis mínims garanteixen en el servei de Rodalies la circulació de dos de cada tres trens a les hores punta. Això vol dir entre les sis del matí i dos quarts de deu, i entre les cinc de la tarda i dos quarts de nou del vespre. La resta del dia, estarà operatiu un terç dels trens de rodalies.\nDarrera actualització de divendres, 20 de desembre de 2013 09:21


Palace Guesthouse Barcelona Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nAmple 24, Principal 2, Gòtic, Barcelona, Espanya, 08002 - Veure al mapa\n"A great location, very close to the city attractions and a g..."\nBarri Gòtic Gòtic Gràcia El Poblenou Eixample Eixample La Rambla Eixample Eixample La Rambla\nEl Palace Guesthouse ofereix WiFi gratuïta i es troba a 500 metres de la Rambla, a 6 minuts a peu de la zona animada del Port Vell i les platges de Barcelona. Les habitacions privades del Palace Guesthouse tenen llit doble i els dormitoris compartits, lliteres. Totes les habitacions estan equipades amb un ventilador i un bany compartit i algunes tenen un pati privat. Als voltants de l'establiment hi ha un gran ventall de bars, restaurants tradicionals i botigues. A 2 minuts a peu hi ha molts bars de tapes. L'hostal està situat al cor del Barri Gòtic de Barcelona, a 450 m de la plaça Reial i a 5 minuts a peu de la catedral de Barcelona. A 1 km hi ha el port de Barcelona, que enllaça amb les illes Balears i Roma.\nEls clients han de presentar un document d’identitat amb fotografia i una targeta de crèdit durant el registre d’entrada. Les peticions especials són segons disponibilitat i poden comportar suplements. Cal que informeu el Palace Guesthouse de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.\nTots els tipus de viatgers (463) Parelles (151) Viatgers en solitari (52) Famílies amb infants petits (50) Famílies amb infants grans (25) Grups (181)


Diari de l'estudi d'un cas: Tasques noves i eines noves... dificultats assegurades\nTasques noves i eines noves... dificultats assegurades\nEl passat cap de setmana, com aquest, per cert, va ser un altre cap de setmana intens en la realització del treball de fi de màster, però el vull destacar especialment per dos aspectes, una reflexió que he fet i una nova activitat entorn al projecte.\nEstava fent la introducció teòrica en el treball sobre els eportafolis,i llegint a na Helen Barrett vaig descobrir una altra de les frases que he vist que també és molt recorrent en ella i en molts de documents seus i que tanmateix no havia descobert fins ara.\nEn la defensa de la seva tesi va argumentar que per a noves tasques, eines velles i per a eines noves, tasques velles, i francament, ho vaig trobar tan oportú pel nostre projecte que no puc més que donar-li raó i fer-ne la transferència a l’experiència que estam vivint.\nAplicant aquest criteri, es fàcilment observable que el nostre projecte no tenia moltes possibilitats de ser empresa fàcil perquè és pels alumnes i tot a la vegada, una tasca nova amb eines noves.\nDes de què he fet aquesta reflexió em sorgeix una pregunta important: hauria d’haver pautat l’experiència de manera, que no s’introdueixen les dues vessant noves a la vegada?, és adir, tal vegada, iniciar als alumnes en la metodologia del eportafoli i després, iniciar-los en la seva vessant electrónica. És una opció, hi era i no la vàrem contemplar, això és evident, i segurament, és una opció menys arriscada i més prudent. Però així i tot, segueix tenint el mateix dubte: era per totes aquestes raons més adient?\nIdò, a pesar de les dificultats del procés que estam vivint, de les resistències al canvi i els qüestionaments continus que si no veig al menys percep, a pesar de tot, no, no crec que hagués estat més oportú. Era hora d’arriscar-se, de plantejar projectes novedosos encaminats a canviar la manera d’aprendre i per tant, d’alguna manera, la futura manera d’ensenyar de l’alumnat dels estudis de mestre i quin millor moment, que des del bon començament.\nDes de l’any passat, molt s’ha fet, algunes petites passes que són, esperem, l’inici d’un camí molt llarg per recórrer en el qual l’alumnat construirà una identitat professional amb més possibilitats de ser crítica, reflexiva i coherent entre la teoria i la pràctica i de ben segur que algun dia tendrà el reflex en una transformació de les metodologies actuals.\nPublicat per Gemma Tur Ferrer a 23:27\nEtiquetes de comentaris: Barrett, reflexió


Indicadors i rànquings - Facultat d'Economia i Empresa - Universitat de Barcelona\nLa Facultat d’Economia i Empresa de la Universitat de Barcelona es posiciona, any rere any, entre les principals universitats del món en els principals rànquings disciplinaris. A continuació, podeu consultar els resultats publicats en els darrers anys pels comparadors internacionals més destacats. Aquesta informació ha estat actualitzada el novembre de 2018.\nEl Leiden Ranking està elaborat pel Centre d’Estudis de Ciència i Tecnologia (CWTS) de la Universitat de Leiden, i avalua el rendiment científic de les millors universitats del món. Es basa en un conjunt d’indicadors que analitzen la productivitat, l’impacte científic i el grau de col·laboració de cada centre universitari en publicacions de les bases de dades incloses al Web of Science de Clarivate Analytics durant el període 2008-2011.\nEn el rànquing 2018, la Facultat d'Economia i Empresa se situa entre les cent cinquanta millors universitats del món en aquest àmbit.\nL’URAP avalua l’impacte de l’activitat científica de les institucions amb indicadors bibliomètrics referents al nombre d’articles, citacions, publicacions, col·laboracions internacionals, etc.\nEn el rànquing 2017-2018, la Facultat es posiciona entre les dues-centes universitats més destacades a escala mundial en l'àmbit de l’economia, entre les quatre centes millors en l’àmbit de l’empresa, i entre les cent cinquanta millors en sociologia.\nLa Universitat de Tilburg publica anualment un rànquing de les universitats capdavanteres en recerca econòmica. La classificació es basa en el nombre de publicacions en les setanta-quatre principals publicacions internacionals dins aquest àmbit.\nLes dades del 2017 reflecteixen les publicacions durant el període 2013-2017 i situen la Facultat d’Economia i Empresa entre les dues-centes millors universitats en la recerca dels àmbits de l’econometria, l’economia i les finances.\nEl National Taiwan University Rànquing (NTU) és una continuació del treball dut a terme pel Consell d’Acreditació i Avaluació Superior de Taiwan (HEEACT) i és un dels primers rànquings internacionals que va optar per calcular posicions a partir d’una sèrie d’indicadors de publicacions científiques per disciplines.\nEn l’edició del 2017 la Facultat ocupa la posició cent cinquanta-quatre en l’àmbit de Ciències Socials, àrea a la qual s'adscriu la Facultat d'Economia i Empresa.\nLa RePEc/IDEAS és una de les principals bases de dades bibliogràfiques dedicada exclusivament a la recerca en Economia. La seva classificació es genera a partir de les dades registrades pels investigadors i autors al RePEc, les institucions que figuren en l'índex EDIRC, les estadístiques bibliogràfiques registrades pel RePEc, l'anàlisi de citacions al CITEC i les dades recopilades pel LogEc.\nLes darreres edicions del rànquing que s’actualitza mensualment situen a la Facultat d'Economia i Empresa dins el principal 5% mundial d’una llista que inclou gairebé vuit mil institucions amb més de cinqunata mil investigadors registrats. El maig de 2018 vam fer una anàlisi més exhaustiva d’aquest rànquing que podeu consultar en aquesta pàgina.\nL’Academic Ranking of World Universities (AWRU), també conegut com a rànquing de Xangai, analitza sis indicadors bibliomètrics per a les diferents disciplines. En concret, combina informació sobre el nombre de premis rellevants (Nobel, medalla Fields) que ha obtingut l’alumnat i el professorat de les universitats analitzades, els investigadors més citats en les vint-i-una àrees de recerca que determina Clarivate Analytics, els articles publicats a Nature i Science, els articles registrats al Science Citation Index-Expanded (SCIE) i al Social Science Citation Index (SSCI) del Journal Citation Reports i l’eficiència acadèmica segons les dimensions de la institució.\nEn el rànquing del 2017, la Facultat es posiciona entre les 151-200 millors del mon en l’àmbit de l’economia.\nElaborat per la revista US News, el Best Global Universities es basa en un conjunt d’indicadors que inclouen la reputació internacional de la recerca, la reputació regional, les publicacions científiques, les citacions totals, les conferències i col·laboracions internacionals, entre d’altres indicadors bibliomètrics.\nEn l’edició del 2018, la Facultat es posiciona entre les dues-centes universitats més destacades a nivell mundial en l'àmbit de l’economia i l’empresa.\nEl QS Ranking és un dels rànquings de referència que presenta dades en relació amb les disciplines a partir de tres criteris: la reputació acadèmica de la institució, la reputació entre els responsables de contractar titulats universitaris i les citacions en articles científics.\nEn el rànquing QS 2018, la Universitat de Barcelona se situa en la posició 110 en l’àrea de les ciències socials i la gestió d’empreses, àrea a la qual s'adscriu la Facultat d'Economia i Empresa. Pel que fa a les disciplines pròpies de la Facultat d’Economia i Empresa, en sociologia la UB se situa entre les 51-100 millors del món, en Economia i Econometria entre les 101-150 millors, en Comptabilitat i Finances entre les 101-150 millors, i en Estadística i Investigació Operativa entre les 51-100 millors.\nLa UB per matèries


Una marca és l’ADN d’una organització, producte o servei. La seva funció és acumular totes les accions bones o dolentes que es realitzen amb les persones que interactuen amb ella, acumulant o restant valor a cadascuna d’elles\nDefensem que el disseny ha d’estar des de l’inici en qualsevol projecte. Entenem el disseny com un procés que comença en el coneixement i comprensió profunds del negoci i del seu client / usuari.\nQuant més es vinculi el disseny amb el funcionament real de l’empresa, més impacte tindrà el producte o servei en el mercat. Per aconseguir-ho, el disseny ha de posicionar-se juntament amb l’estratègia empresarial.\nA través d’aquest procés crearem la idea que volem comunicar\nUn cop tenim la idea, avancem en el disseny gràfic, que és l’art i procés de combinar text i imatges (figures, fotografies, dibuixos …) per comunicar un missatge de forma efectiva.\nI això és el que fem, creem un pack d’eines per difondre la teva marca mitjançant la creació d’un logotip, una paleta de colors corporatius, una tipografia, …\nPer què els nostres clients ens contracten branding?\nTenen una marca que volen potenciar, acostumen a tenir diferents peces que han acumulat al llarg de el temps i es tracta de posar ordre i fer que tot tingui sentit\nCom serà el camí fins a tenir la teva identitat corporativa?\nAquestes seran les diferents etapes que seguirem fins a aconseguir la teva identitat\nEns reunim, veiem que tens, on vols arribar i en què formats voldràs aplicar el disseny\nFem diferents propostes perquè puguis triar la que més t’encaixa\nLi donem unes quantes voltes a la teva selecció perquè quedi perfecta\nApliquem el disseny als diferents formats acordats\nDependrà de l’abast de el projecte però generar les eines bàsiques pot requerir un mes\nExplica’ns com t’agradaria que fos la teva identitat corporativa i et donem la nostra opinió\nMarca a desenvolupar


Campanya contra l’abandonament de bosses de brossa i residus als carrers de Lleida — Regidories d’Urbanisme, Mobilitat, Vialitat, Trànsit i Horta i d’Habitatge i Transició Ecològica – La Paeria – Ajuntament de Lleida\nEt trobes a:Inici/Habitatge i Transició Ecològica/Notícies/Campanya contra l’abandonament de bosses de brossa i residus als carrers de Lleida\nL’Ajuntament de Lleida farà un seguiment de les bosses de residus abandonades a la via pública en tots els barris de la ciutat per localitzar els infractors i, si s’escau, iniciar procediments sancionadors. La iniciativa, que ja es fa des del passat mes de juliol en els barris de Pardinyes-Balàfia on hi ha la recollida de residus porta a porta, s’estendrà ara a tots els barris de Lleida.\nData publicació: Dimecres 15, desembre del 2021\nL’Ajuntament de Lleida vol acabar amb les bosses de residus abandonades a la via pública, una pràctica que embruta els carrers, proporciona una mala imatge de la ciutat, dificulta el reciclatge i fa augmentar el cost de la recollida de residus. Per aquest motiu, a partir d’ara realitzarà un seguiment de les bosses de brossa abandonades a la via pública en tots els barris de Lleida amb l’objectiu de localitzar els infractors i, si s’escau, iniciar els corresponents procediments sancionadors.\nEl seguiment de bosses de brossa i residus abandonats a la via pública ja s’està portant a terme des del passat mes de juliol en els barris de Pardinyes i Balàfia on hi ha la recollida porta a porta. Des del passat mes de juliol s’ha treballat intensament en els barris on hi ha recollida selectiva de residus porta a porta per identificar les persones que abandonen bosses de residus al carrer o que llencen els residus barrejats al contenidor d’orgànica.\nEls resultats de la recollida selectiva dels primers mesos a la zona del porta a porta del barri de Pardinyes-Balàfia s’han situat en un 70%, però la Paeria ha detectat que s’ha perpetuat l’abandonament de bosses a l’entorn dels contenidors d’orgànica i vidre i s’ha observat una sensible davallada en la qualitat de l’orgànica, ja que hi ha veïns i veïnes que hi llencen bosses amb residus barrejats, un fet que fa incrementar el volum d’impropis o residus que no pertoquen i empobreixen la qualitat de l'adob que es produeix en compostar-los.\nPer aquest motiu, la Paeria va decidir el passat mes de juliol revisar el contingut de les bosses abandonades i mal aportades i perseguir i sancionar els infractors que no compleixen adequadament amb la recollida selectiva de residus porta a porta, ja que les seves accions ocasionen un problema greu de salubritat i de falta de respecta a la resta de veïns i veïnes, a més a més de suposar un increment del cost de la recollida selectiva i un perjudici mediambiental que no permet reciclar els materials.\nEn aquest sentit, cal destacar que la Paeria ha enviat des del passat mes de juliol un total de 123 notificacions i avisos a persones que han abandonat bosses de residus al carrer o que han llençat la brossa amb residus barrejats o impropis. A més, s’han iniciat 9 procediments sancionadors. Cal recordar que les sancions per abandonar bosses de brossa i residus al carrer oscil·len entre 120 i 3.000 €.\nCom es realitza el seguiment dels presumptes infractors?\nPel que fa a les bosses abandonades al carrer, la Paeria emetrà un primer avís amb una carta enviada al domicili de la persona infractora, si l’acció incívica es repeteix, s’iniciarà el corresponent expedient sancionador.\nAmb les bosses d’impropis mal aportades dins els contenidors d’orgànica s’iniciaran els tràmits per l’obertura de l’expedient sancionador per presumpta infracció.\nÉs obligatori participar en la recollida de residus porta a porta?\nLa participació en la recollida de residus porta a porta és obligatòria per als veïns i veïnes d’algunes zones dels barris de Pardinyes i Balàfia i, en cap cas, es poden abandonar els residus a la via pública. El fet de fer-ho pot constituir una infracció que està contemplada en l’ordenança reguladora de la neteja viària i la gestió dels residus a Lleida.\nL’Ajuntament de Lleida ha considerat que la mala pràctica d’abandonar les bosses abandonades a la via pública és una acció que, malauradament, també succeeix a la resta de la ciutat i, per aquest motiu, farà extensiva la campanya de seguiment de bosses abandonades a la via pública a tots els barris.\nCal tenir en compte que, per cada tona d’orgànica ben separada, es produeix un ingrés en concepte de recollida que permet compensar-ne part del cost. Aquest import depèn del percentatge d’impropis, de manera que, com més ben separada està l’orgànica que es recull, major és l’ingrés, un fet que permet contenir l’increment de la taxa de residus. A partir d’un 13% d’impropis, aquest import ja no es percep.\nLa Paeria considera que el fet que hi hagi veïns i veïnes que no participen correctament en el sistema i utilitzen els contenidors d’orgànica per dipositar els residus barrejats no ha de repercutir en la resta de veïns i veïnes, sinó en aquells que no ho estan fent correctament.\nApp del porta a porta PAP LLEIDA:\n- Comunicacions de l’Ajuntament de Lleida i del servei\nL’app requereix un codi de registre, que es dona als usuaris de la recollida porta a porta en el moment de lliurar el material. Si algú no disposa del material, cal que es dirigeixi a l’oficina del porta a porta i el sol·liciti.\nOficina d’atenció del porta a porta:\nLleida compta amb una Oficina d’Atenció del Porta a Porta, ubicada a la plaça Rosa Sensat, 1 (edifici de l’Institut Municipal d’Ocupació) a Pardinyes. L’horari d’atenció és de dilluns a divendres de 17 a 20 h.\nTambé es pot contactar amb l’oficina a través de l’adreça electrònica info@portaaportalleida.com i el telèfon 671 336865.\nCategories: 2021, reciclatge


La pretemporada de l’handbol, al detall\nEls homes de Manolo Cadenas ja saben quin calendari els espera abans de l’inici de l’Asobal. Des de el dia 2 d’agost fins el debut, el cap de setmana del 15-16 de setembre, partits i entrenaments formaran part de la preparació de la temporada 2007/08\nEls blaugranes arrancaran el dia 2 d’agost amb els primers entrenaments i proves mèdiques que es realitzaran a Barcelona fins que el diumenge dia 5 d’agost marxin a Ordino (Andorra), per realitzar l’stage de pretemporada. Fins el dia 10 d’agost treballaran a terres andorranes. Un cop a Barcelona, els entrenaments es desenvoluparan en doble sessió.\nEls afeccionats blaugranes hauran de desplaçar-se fins a Malgrat de Mar (Maresme) per poder veure el debut dels homes de Cadenas. El Logronyo serà l’equip amb el que els blaugranes disputaran el primer amistós. Serà dissabte dia 18, a les 19’00 h.\nEl FC Barcelona seguirà amb el seu pla d’entrenaments fins el següent cap de setmana on es desplaçaran cap a Wetzlar (Alemanya) per disputar, divendres 24 i dissabte 25, un torneig amb partits de curt format davant l’equip local, el Wetzlar, el Huttemberg i l’equip suïs del Pfadi Winthertur.\nPreparats per la competició\nUn cop finalitzat el torneig de Wetzlar, ja no val a badar. Dimecres 29 d’agost a Braga, el FC Barcelona disputarà el partit d’anada de l’eliminatòria prèvia de la ‘Champions League’ d’handbol. Gairebé sense descans, i un cop tornats de terres portugueses, espera la Lliga dels Pirineus. Granollers, Cai Aragó, Montpeller, Nimes i Paris Handball disputaran a Igualada (Anoia) els dies 1 i 2 de setembre l’onzena edició de la competició.\nLa tornada de l’eliminatòria prèvia de la ‘Champions League’ tindrà lloc dimecres 5 de setembre al Palau Blaugrana. Sense pausa, els barcelonistes marxaran cap a Salamanca per disputar davant el BM Ciudad la Supercopa estatal. Un ritme frenètic abans d’iniciar-se la lliga espera als homes de Manolo Cadenas.\nPrimer títol de la temporada davant el BM Ciudad Real\nEl FC Barcelona té tan sols un mes de preparació per afrontar el primer títol de la temporada, la Supercopa estatal, davant el BM Ciudad Real. El matx tindrà lloc el pròxim cap de setmana del 9 de setembre a Salamanca i enfronta al campió de la Lliga Asobal amb el guanyador de la Copa del Rei. El Barça és fins ara l 'equip que ha guanyat la competició en més ocasions, amb dotze victòries. Per la seva part, els manxecs tan sols han aconseguit el títol en una ocasió, en l'any 2004-2005, al superar l'equip de Xesco Espar per un únic gol de diferència, 26 a 25.


100 anys de Sales, Calders i Tísner Laura Borràs\n100 anys de Sales, Calders i Tísner\nComissària de l’Any Sales, Calders, Tísner\nEnguany l’Ajuntament de Barcelona i la Generalitat de Catalunya celebren l’any Sales, Calders i Tísner en ocasió del centenari del seu naixement. Aquesta triple celebració d’uns autors que són barcelonins, catalans i del món, ens obliga a cercar els punts que presenten en comú i, alhora, a tractar aïlladament les seves diferències. Nascuts l’any 1912, estem davant d’uns escriptors que constitueixen l’exemple de tota una generació inexorablement marcada per la guerra que, en paraules de Pere Calders és "un daltabaix famosíssim, del qual encara no em sé avenir" i que com afirma Joan Sales tindrà un preu molt alt per tots els que la van viure i la van perdre: “Vam perdre la guerra i hem de pagar la factura”. Tots tres es van allistar voluntaris i van lluitar en l’exèrcit de la República, tots tres van patir les conseqüències de la derrota i la van reflectir literàriament en el seus llibres (Incerta glòria, de Joan Sales, Unitats de xoc de Pere Calders i 556 Brigada mixta, Tísner) amb solucions i estils diferents. Finalment, tots tres van viure l’exili mexicà i el retorn a Catalunya, esglaonadament.\nAfirmava el Conseller Mascarell el dia de la roda de premsa per presentar el programa d’activitats de l’any que és important homenatjar els homes del passat per construir un llegat de futur. Certament, una cultura hauria de fer-se mirant endavant, bastint l’edifici del present tenint sempre el futur en l’horitzó, però per a fer-ho cal conèixer i reconèixer el propi passat, en el nostre cas i en aquest context, la tradició literària catalana. Cal preservar, d’una banda, i conrear, de l’altra. Una efemèride així hauria de ser una ocasió excepcional per a poder fer-ho. Avel·lí Artís Gener, conegut popularment per Tísner, el pseudònim que conformen les dues darreres síl·labes dels seus cognoms (ArTíS GenER); va escriure una vegada que la imatge que millor el definia era la d’un flascó de vidre tenyit de verd i el d’un embut d’aram que hi encaixés. Aquesta és la metàfora per al seu autodidactisme, un flascó que ha acumulat els coneixements més diversos, conformant els que Josep Maria Espinàs va definir així: “L’Avel·lí Artís-Gener i el Tísner són tota una multitud ficada dins una persona”. Utilitzaré aquesta imatge de l’ampolla per referir-me a l’esplèndida collita que tenim en aquesta anyada de 1912. Han passat cent anys del seu naixement i vint-i-nou anys que va morir Sales, divuit Calders i acaba de fer dotze anys que vam perdre el Tísner. Una trentena, una vintena i una dotzena d’anys hauria de ser prou temps com per haver pogut sedimentar les impressions i poder examinar el solatge que han deixat.\nAixò ens proposem de fer i hem estat fent des del mes de març de 2012. Hem preparat un programa d’actes (http://www.salescalderstisner.cat/agenda) que es projecta en diversos àmbits de l’acadèmia a la ciutadania, passant per l’escola, les biblioteques, els museus, les editorials, la televisió i les xarxes socials i que vol acostar la seva vida i la seva obra a la ciutat i als seus lectors troba el seu eix fonamental, el seu canemàs en un portal web (http://salescalderstisner.cat). L’any Sales, Calders, Tísner constitueix una oportunitat d’or per a descobrir-los en les seves múltiples facetes (els altres Sales: editor, adaptador, poeta, el Calders ninotaire, periodista, contista i novel·lista; els altres Tísner: periodista, escenògraf, publicista, tertulià, crucigramista, guionista, traductor, periodista, ninotaire, pintor...) o revisitar-los i veure com han passat els textos per nosaltres i nosaltres per els textos. També és el moment per a rellegir-ne textos i per acostar-los a les noves generacions. Com si fóssim en un celler, aquest centenari ens permet de treure’ls la pols que el pas dels anys ha dipositat sobre els envasos i decantar-ne el seu contingut per tal de brindar de nou per les seves creacions.\nLes seves vides i els seus llibres seran present en clubs de lectura, tertúlies, rutes literàries sobre el territori, i també virtuals (http://www.salescalderstisner.cat/espais/rutes-literaries#!3), exposicions, taules rodones, espectacles poètics o teatrals, tweets, blogs, pàgines de Facebook, Google + (http://www.salescalderstisner.cat/zona-20), simposis... Hem volgut que la seva obra soni i ressoni, es faci veu en la veu de la societat civil catalana en l’apartat “Llegim Sales, Llegim Calders, Llegim Tísner” (http://www.salescalderstisner.cat/espais/llegim-sales-calders-tisner) i que aquest calidoscopi de mirades, d’acostaments, d’anècdotes viscudes per persones que van compartir-hi fragments de vida (“Sales en el record, Calders en el record i Tísner en el record” http://www.salescalderstisner.cat/autors/tisner/tisner-en-el-record ) contribueixi a fer-los guanyar lectors, i també a re-seduir-los. Dialogarem amb escriptors que en reconeixen la influència, amb d’altres que n’han rebut el mestratge, a d’altres els hem convocat per a analitzar el seu model de llengua, que havien de construir i utilitzar en moments especialment compromesos pel català, farem llegir i comentar els llibres de guerra a historiadors, tractarem de comprendre el fenòmen de l’exili vist des de la perspectiva mexicana i catalana, invocarem a d’altres veus de l’exili per a ser capaços d’inserir-los en una constel·lació d’escriptors més àmplia, explorarem les reescriptures contemporànies que han experimentat les seves obres quan han estat portades al cinema, el teatre i la música. Biografies, bibliografies, webgrafies, fototeques, mediateques, línies del temps, cites... Tot el que ens ha permès fer presents la vida i l’obra de Joan Sales, Pere Calders i Avel·lí Artís Gener hem intentat aplegar-ho en aquest portal que estarà en permanent creixement al llarg de tot l’any, però que quedarà un cop s’acabi: http://salescalderstisner.cat. Fins ara hem estat sembrant. Ara és el temps de la collita!\nLaura Borràs i Castanyer (Barcelona, 1970) és llicenciada en Filologia Catalana (1993) i doctora en Filologia Romànica (1997) per la Universitat de Barcelona, amb Doctorat Europeu (1997) i Premi Extraordinari (1998). Des de fa 15 anys és professora de Teoria de la Literatura a la Universitat de Barcelona. I per espai d’11 anys s’ha dedicat a la docència de literatura en entorns virtuals com a professora dels Estudis d’Humanitats i Filologia (1999-2007) i Llengües i Cultures (2007-2009) de la Universitat Oberta de Catalunya, on ha estat Directora Acadèmica de l’Àrea de Postgrau dels Estudis de Llengües i Cultures. És especialista en literatura digital i en ensenyament de literatura en entorns virtuals d’aprenentatge. És la Directora Acadàmica del Màster “Literatura en l’era digital” de la UB/Grup 62. Forma part del Literary Advisory Board de l’Electronic Literature Organisation dels Estats Units d’Amèrica). Els seus camps d’interès són múltiples i variats, des de la literatura medieval a la més recent literatura electrònica, passant per les interrelacions entre la miniatura i el text en el marc de la bogeria medieval o l’estudi del mite de Don Joan en la literatura, la música i el cinema. Ha estat guardonada per la seva trajectòria amb la Distinció de Jove Investigador de la Generalitat de Catalunya (2001-2005).\nDes del 2001 dirigeix el grup de recerca reconegut per la Generalitat de Catalunya (SGR -2005-00332) HERMENEIA, pioner a Catalunya i a Europa, que acull un grup de 20 professors de diferents universitats espanyoles, europees i americanes, i que ha estat reconegut com a grup consolidat per la Generalitat de Catalunya (SGR-529) i que estudia les connexions entre els estudis literaris i les tecnologies digitals. És la Directora Acadèmica d’OFELIA (Organització Filològica d’Estudis Literaris i Artísticswww.ofelia.cat). Actualment, està concloent, juntament amb Rita Raley, Talan Memmott i Brian Kim Stefans, l’antologia Electronic Literature Collection, vol.II de la ELO i ha format part del Panel d’experts que han assessorat el Pacte Nacional per a la Recerca 2010-2013 de la Generalitat de Catalunya.


Tornen les grues\nActualitzada 12/11/2018 a les 10:07\nDesprés d’anys de vaques magres, el sector de la construcció retorna a l’activitat amb prop de 300 nous pisos a la capital || Els promotors asseguren que no serà “flor d’un dia” i que no es repetirà la bombolla immobiliària del 2008\n© Les promocions d'obra nova han fet que Pardinyes torni a estar plena de grues.\nNomés cal fer un volt per la ciutat per veure que les grues tornen a proliferar a l’skyline. Més de vuitanta nous habitatges en construcció a Pardinyes, 122 a Copa d’Or, un centenar al Pla de l’Aigua i diverses desenes a Cappont i Ciutat Jardí demostren aquest fet, pel qual actualment hi ha aproximadament tres-cents habitatges en construcció a la ciutat que poden arribar al mig miler si es tenen en compte projectes a mitjà termini com les Torres de la Llotja. “Fa molts anys, gairebé una dècada, que vaguem pel desert i ara, per fi, sembla que estem recuperant-nos”, assegura en aquest sentit el president del col·legi d’Agents de la Propietat Immobiliària (API), Josep Maria Esteve.\n“Ara notem que hi ha interès per adquirir habitatges i que els clients disposen de fons per fer-ho, per la qual cosa els bons pronòstics de l’any passat s’han materialitzat enguany i aniran a més el 2019”, preveu Esteve. De la mateixa forma opina el director comercial de Finques Farré, Jordi Piqué. “Per fer-nos una idea, la crisi ha estat com una presa en un riu. Ara, quan s’ha obert, tota l’aigua [els clients] ha caigut de cop i, després de més deu anys estalviant, poden permetre’s un nou habitatge”, assegura.\n“Hi ha molta gent que no vol esperar més, fa una dècada que s’esperen, i tenen la capacitat de compra i el mercat es troba en una situació que també és factible vendre un habitatge a dia d’avui i hi ha indicadors que aquesta recuperació no és flor d’un dia, ja que tindrà bastanta durada”, afirma la presidenta de l’Associació de Promotors i Constructors, Pilar Pallàs.\nMalgrat aquest optimisme generalitzat, el sector de la construcció no vol repetir els errors que van portar a una crisi sense precedents l’any 2008 amb l’esclat de la bombolla immobiliària. “Era anormal fer 127.117 nous habitatges a Catalunya el 2006 com ho era fer-ne només 3.036 el 2013.\nLa situació ha canviat i, a més, les entitats creditícies marquen i controlen amb més fiabilitat la capacitat d’endeutar-se dels compradors per evitar situacions com les del 2008”, assegura Pallàs. “Al sector hem escarmentat des del 2008 i ja es prenen una sèrie de mesures tant des dels bancs com des de les immobiliàries per evitar aquesta especulació: si no hi ha vendes, no hi ha obres”, conclou Piqué.\n“Hem de ser cauts i prudents per veure com evoluciona el mercat de l’obra nova. Si construïm com a bojos ens equivocarem. Ara que la situació s’ha recuperat, és quan hem d’establir les línies roges i ser prudents”, conclou Esteve.\n“L’administració ha de facilitar ocupació, serveis i equipaments”\nVendre i construir obra nova no implica únicament tenir les millors qualitats i acabats, sinó estar en una ubicació amb els serveis i equipaments necessaris per viure. Per això, els promotors reclamen que “és importantíssim que, alhora que es construeixi, les administracions inverteixin en serveis, ocupació i equipaments, sinó serà molt dificil tirar els pisos endavant”, assenyala Josep Maria Esteve. “Per exemple, si no es porten a terme iniciatives com el pla de l’estació o la zona comercial de Torre Salses, que generarien ocupació, activitat econòmica i serveis, serà molt dificil tirar endavant les promocions del futur”, assenyala Esteve. Per aquest motiu, la presidenta del gremi de promotors i constructors, Pilar Pallàs, opina que “les administracions disposen de pocs recursos econòmics per atendre les necessitats del moment, per la qual cosa s’hauria d’apostar per la col·laboració publicoprivada”.


Ressuscitar el vampir de les lletres catalanes\nL’any dedicat a Joan Perucho inclourà exposicions, rutes, conferències i reedicions de la seva obra\nBarcelonaEls cent anys del naixement d’un autor són un bon moment per fer balanç de la repercussió i vigència de la seva obra. En el cas de Joan Perucho, nascut el 7 de novembre del 1920 a Barcelona, el departament de Cultura de la Generalitat i la Institució de les Lletres Catalanes han programat –amb una partida inicial de 75.000 euros– una cinquantena d’actes amb l’objectiu de renovar els lectors de l’autor de Les històries naturals i Llibre de cavalleries.\n“A la dècada dels 80, el moment en què ens vam conèixer, Perucho era respectat però estava mal vist, perquè la seva literatura d'imaginació contrastava amb el corrent dominant, que era molt més polític –recorda Julià Guillamon, comissari de l’any dedicat a l’escriptor–. Recordo la faixa d’una edició d’una traducció seva que ressaltava el seu hedonisme dient que el que s'hi trobava eren «vinos, venenos y cortesanas francesas»”. Segons Guillamon, el boom actual de literatura fantàstica és degut, en part, a precursors com Perucho. “Va ser el primer autor que va parlar de Lovecraft al país –continua–. De fet, un relat explícitament lovecraftià va acabar formant part d'una antologia d’Alianza, Los mitos de Cthulhu, de la qual es van vendre un fotimer d’exemplars. Va ser l’únic autor espanyol inclòs en aquell llibre, on hi havia sobretot nord-americans”.\nGuillamon, que ha reescrit recentment l’assaig Joan Perucho i la literatura fantàstica (Empúries, 2020) i ha publicat la biografia de referència sobre l’autor, Cendres i diamants (Galàxia Gutenberg, 2015), va quedar fascinat per la capacitat de l’escriptor d’anar sumant interessos a dins de la seva obra: el pop, la màgia, la història, el món de l’art, la gastronomia, els còmics i el fantàstic. Perucho ha sigut un dels "vampirs" més il·lustres de les lletres catalanes, no només perquè aborda el tema en una de les seves novel·les més conegudes, Les històries naturals, sinó per la capacitat d’integrar les seves aficions i gustos en contes, poemes i assajos.\nJoan Perucho, el gran secundari\nUn personatge extraordinari\n“La creació més important de Perucho va ser ell mateix –diu Guillamon–. Es movia per casa seva com si fos un teatre, envoltat de llibres antics i quadres. La seva gesticulació era extraordinària. I la manera de parlar també: trufava el seu discurs de paraules que no he sentit a ningú més”. Guillamon ha volgut encomanar l’entusiasme que sent per l’escriptor a la programació de l’any dedicat a Perucho. Hi haurà una exposició itinerant, Vampirs!, que anirà mutant en funció del lloc on es vegi: a Madrid inclourà gravats de Goya; a Morella es fixarà en la primera guerra carlina, on Perucho ambienta Les històries naturals; a Banyoles inclourà peces del Museu Darder, i a Barcelona, part del fons del Museu de Ciències Naturals. “Hi haurà actes en pràcticament tots els llocs on va viure Perucho”, promet Guillamon. A més dels municipis citats s’hi afegiran Morella, Reus, Berga, Gandesa –que fins i tot dedicarà un vi a l’escriptor– i Albinyana, on Perucho hi va tenir casa. “Com no podia ser d’altra manera, hi havia un fantasma –diu el comissari–. Jo no el vaig veure, però la pintora Amèlia Riera sí”.\nEntre els espectacles programats destaca la lectura dramatitzada d'El mèdium, de Josep Pedrals i Laura Pau. S’organitzarà també un col·loqui acadèmic, i a la CATCON, convenció catalana de ciència-ficció i fantasia de Vilanova i la Geltrú, se li dedicaran diverses sessions. El servei de biblioteques de la Generalitat programarà també conferències itinerants sobre Perucho: “Hem procurat que hi hagi representats també alguns dels autors joves que el llegeixen i el citen com a referent”.\nJoan Perucho Any Perucho Literatura catalana Julià Guillamon H.P. Lovecraft


Troben dos cadàvers momificats a Astúries\nEls serveis d'emergència van haver de trencar la porta per poder accedir al seu domicili\nper Elena López dissabte, 16 de novembre 2019 - 15:00h\nEls Bombers van localitzar els dos cossos al seu domicili | CatalunyaDiari\nMacabra troballa a la ciutat asturiana d'Oviedo. Els serveis d'emergències han localitzat en un domicili els cadàvers momificats d'un home i d'una dona, que en un primer moment es pensava que serien matrimoni, però que després s'ha pogut confirmar que eren germans.\nEls veïns feia molts mesos que no sabien res d'ells\nLa troballa s'ha produït en una zona molt cèntrica de la ciutat, al carrer de Santa Clara, en el portal número quatre. Els veïns, alertats després d'adonar-se que feia mesos que no se sabia res dels dos germans, van decidir avisar els Bombers. Fins al domicili es van desplaçar diversos efectius, que van dirigir-se a la porta del domicili, situat a la sèptima planta.\nDesprés de tirar a terra la porta, davant la impossibilitat d'obrir-la, els bombers van detectar una olor molt forta, i posteriorment van trobar els dos cadàvers de les víctimes, amb signes de portar molt de temps morts, en diferents zones de la casa: l'home, de 67 anys, al passadís, i la seva germana, de 71 anys, al llit.\nEls dos cossos han estat traslladats a l'Institut Forense per portar a terme les autòpsies. La Policia Nacional ha obert una investigació, tot i que en un principi els cossos no presentarien signes de violència.\nUn caçador fereix un home mentre passejava pel bosc a Catalunya\nFamília Astúries Defunció


DIES DE CASTANYES I POR\nAquest dissabte al Triqui vam poder gaudir d’una vetllada terrorífica i molt especial.\nL’estona més memorable de la tarda va ser quan vam rebre a les famílies. Totes anaven vestides amb unes disfresses terrorífiques i divertidíssimes. Seguidament, vam sopar tot allò que veu portar i que tant ens va agradar.\nFinalment, però no menys important, els nens juntament amb les seves famílies van ser valents i van endinsar-se en un túnel del terror preparat amb molta il·lusió pels monitors del centre. Tot s’ha de dir, d’aquest túnel van sortir esgarrifats!! No us enganyeu si us diuen el contrari…\nPlegats, vam poder gaudir d’un dia més amb tots vosaltres, moltes gràcies per fer-ho possible!!\nPares, mares, joves, nens i nenes. Si teniu alguna foto de les activitats al centre i la voleu compartir, envieu-nos-la al correu: comunicaciocjslasala@gmail.com. Ens encarregarem de col·locar-les a la galeria.


Acord+ERC de la Garriga es compromet amb l’Assemblea\nPublicat el Dimecres, 22 abril 2015 13:49\nLa candidatura d’Acord Independentista per la Garriga i Esquerra Republicana de Catalunya (ERC) s’ha afegit al compromís dels ajuntaments per la independència de l’Assemblea Nacional Catalana i l’Associació de Municipis per la Independència. L’alcaldable Neus Marrodán, en nom de tota la llista, ha signat l’anomenada Declaració Municipalista de Cervera, en què els candidats es comprometen a posar-se a disposició de les autoritats catalanes en cas d’una victòria de les opcions independentistes a les eleccions del Parlament del 27 de setembre.\nAcord+ERC s’ha acollit a l’opció de comprometre la candidatura completa, tot i que l’ANC i l’AMI donen l’opció de la signatura membre per membre de cada llista. El document inclou una fórmula específica per al moment de la promesa del càrrec d’alcalde i de regidor electe.\nLa signatura s’ha fet aquest dimarts 21 d’abril davant de Santi Marínez, coordinador de l’Assemblea Territorial de l’ANC de la Garriga, en un acte on hi han assistit altres membres de l’Assemblea garriguenca i de la llista d’Acord+ERC.


La Paeria mostrarà un llaç groc\nper Redacció 25/06/2019 14:21h\nImatge de la Junta de Portaveus | LleidaDiari.cat\nL'Ajuntament de Lleida lluirà en els pròxims dies els símbols de suport als presos polítics i de condemna de l'1 d'octubre. Els grups municipals d'ERC, de JxCAT i del Comú de Lleida, en la Junta de Portaveus que s'ha celebrat aquest matí presidida per l'alcalde Miquel Pueyo, han acordat situar un llaç groc en la façana que dona a la plaça de la Paeria i una pancarta en què es reclama la llibertat dels presos polítics en un dels balcons de l'avinguda de Blondel.\nLa qüestió sobre els símbols de la condemna dels fets de l'1 d'octubre i la petició de llibertat dels presos polítics era un dels punts de l'ordre del dia de la reunió d'avui de la Junta de Portaveus.\nLes sinceres paraules de Pueyo\nMiquel Pueyo ha assenyalat: «no estem parlant de símbols o pancartes que reivindiquen la independència sinó la presumpció d'innocència i la llibertat, i el lliure exercici dels drets polítics per determinades persones, que una presó injusta i una pena anticipada i premeditada està limitant». L'alcalde ha asseverat que «els presos i els exiliats són represaliats per haver exercit càrrecs públics».\nEl paer en cap ha manifestat que «les institucions poden lluir el llaç groc i no lluir-lo no significa necessàriament neutralitat, sinó que també pot ser una actitud partidària». Pueyo considera que l'espai públic no és neutre ni en la seva formulació ni en el seu ús: «la neutralitat de l'espai públic està en la seva capacitat per acollir diferents i plurals expressions de llibertat i reivindicació, i no pas en negar-les totes. Si llevem a l'espai públic la capacitat de ser aparador, expressió dels nostres anhels i sentiments, estem autocensurant la nostra vida comunitària». Es preveu col·locar el llaç groc i la pancarta en el decurs d'aquesta setmana.\nArrenca la temporada d'estiu del Bus Turístic de Lleida 🚌


Escalfar-se com ho feien els nostres avis, per Albert Requena López - Catalunya Ràdio\nSilos mig buit per l'augment del consum d'estella\nEs multiplica el consum de fusta per produir calor a cases i edificis amb llenya i biomassa\n22/11/2021 - 12.22 Actualitzat 23/11/2021 - 00.30\nEl consum de biomassa per escalfar-se i tenir aigua calenta, i el nombre d'instal·lacions que fan servir aquest combustible, s'ha multiplicat per set en els últims vuit anys a Catalunya.\nTambé s'ha incrementat el consum de llenya per la proliferació de llars de foc i una eficiència més elevada de les calderes que fan servir troncs.\nAra, amb l'alça dels preus de la resta de combustibles com el gas o el gasoil es preveu que el consum de biomassa provinent de la gestió dels boscos pugui augmentar.\nLlenya de les Guilleries a punt de comercialitzar (Albert Requena López)\nEl nombre de calderes de biomassa instal·lades a Catalunya el 2012 era de 541, mentre que el 2020 es va arribar a les 3.911, set vegades més. Això ha comportat que també es multipliqui per set la potència tèrmica que s'ha produït, de 48 megawats el 2012 a 354 el 2020, segons dades de l'Observatori Forestal de Catalunya.\nLa serradora de Forestal Riudecòs, a les Guilleries (Albert Requena López)\nLa professionalització i mecanització de les empreses forestals ha permès millorar el rendiment econòmic dels boscos, donant sortida a fusta que avui en dia encara té poc valor econòmic. Jordi Puigdevall, propietari de l'empresa Forestal Riudecòs, d'origen familiar, a Joanet, a les Guilleries.\n"Quan es va començar a parlar de biomassa tothom en parlava, però pocs sabíem què era. Vam començar de zero i ara sabem què vol dir exactament l'estella de biomassa, en sabem les mides, les qualitats, els tipus de calderes que en consumeixen.\nCada vegada les calderes son més eficients i tot plegat fa que els últims vuit o deu anys hi hagi hagut un increment de sis a set vegades la capacitat de potència de megawatts a través de l'estella de biomassa."\nAnalitzant l'estella per a calderes de biomassa a Forestal Riudecòs (Albert Requena López)\nPuigdevall destaca, però, que el seu principal producte és la llenya, que destina sobretot a l'exportació al sud de França perquè li paguen més bé. Tot i això, si bé fa uns cinc anys exportava un 90 per cent de la producció, ara ens assegura que no en pot exportar tanta perquè se n'ha disparat el consum intern.\n"Estem entrant en el mercat d'aquí i estem venent força. Hi va haver un moment que exportàvem un 90 per cent de llenya, i ara hem baixat a un 60 o 70 per cent gràcies al fet que el preu al mercat d'aquí també ha pujat. Una cosa que a nosaltres també ens interessa, perquè el mercat és més proper i diversificar sempre és interessant."\nA banda de la llenya, l'estella i el pèl·let són els diferents tipus de combustible que utilitzen les calderes de biomassa.\nMés empreses que generen més llocs de treball\nSerradora Forescat a Ribes de Freser (Albert Requena López)\nI amb l'increment del consum han sortit altres empreses, com ara Forescat de Ribes de Freser, propietat de l'Èric Ribas. Va començar fa vuit anys i ara, amb 5 treballadors, ja arriba a comercialitzar 600 tones de llenya, tant a la comarca com a la resta de Catalunya.\n"Hem tret un producte nou que son bosses de llenya. Ens hem posat dins de diferents supermercats i gasolineres i podem distribuir pràcticament a tot Catalunya, però a granel treballem sobretot en àmbit comarcal."\nIgual que en Jordi Puigdevall, l'Èric destaca la gestió forestal com una fórmula mediambiental del tot efectiva per a la conservació dels boscos.\n"Quan han passat uns anys i has fet unes neteges d'aquestes, treure arbres petits i torts, lògicament arriba un moment que només queden arbres bons. Llavors es fa una tallada de disseminació. Tallem uns quants arbres d'aquests que son més bons, que és una fusta molt més rendible tant per l'empresa com per al propietari, i fem que en quedin uns quants perquè es pugui regenerar el bosc. Quan el bosc es regenera, tornem a començar el cicle."\nEstalvi de costos per escalfar-se\nEl consum de biomassa per produir energia calòrica permet, en la majoria de casos, reduir a la meitat els costos energètics. És el cas de l'Ajuntament de Ribes de Freser, un dels pioners de Catalunya a instal·lar una planta de biomassa per escalfar edificis municipals. A banda de la rendibilitat econòmica, el regidor d'Urbanisme, Joan Albamonte, destaca els llocs de feina que això genera.\n"La biomassa té l'avantatge que és més econòmica, però després també té l'avantatge de la feina. És a dir, per produir un megawatt amb estelles necessites set persones treballant, es genera més feina i, per tant, més mà d'obra que no pas un altre tipus de tecnologia com podria ser la solar."\nCalderes de biomassa a la central de Ribes de Freser (Albert Requena López)\nL'alcaldessa, Mònica Santjaume, reconeix que ja han tingut peticions per ampliar la xarxa de calor per biomassa cap al nord del poble per servir altres hotels i les instal·lacions del Cremallera de Núria.\n"Per tant, tant si l'interès per poder-la estendre bé de l'Ajuntament o d'un extern a nivell d'empresa hi ha espai per poder-s'hi connectar. Seria un error per part del consistori no acceptar-ho."\nActualment, a Ribes de Freser la planta de biomassa dona servei a les escoles, el casal d'avis, la residència geriàtrica, el Pavelló esportiu i el CAP així com a quatre hotels del sud de la població.\nExterior de la central de biomassa de Ribes de Freser (Albert Requena López)