goterris: d’abril 2015\nCOSTUR: EL SAVINAR, LA RAMBLA I EL BARRANC DEL TORMO\nTornem a Costur per a pujar el darrer vèrtex que ens queda al seu terme: el "Sabinar" tot i què el nom li'l van posar per una partida situada relativament prop d'allí doncs la partida i el cim s'anomenen el Coll de Colàstica.\nAprofitem la visita per baixar a la rambla que encara porta aigua de les pluges de fa un mes. Per sort ja no en porta tanta com per a no poder travessar-la ... però anem poc a poc i comencem pel principi.\nComencem la ruta des d'un poble de Costur submergit en la boira, poc habitual en un dia calorós d'abril. Les cases se difuminen i els pocs cotxes que passen per la carretera es perden de seguida dins la boira així com els costurencs que van a comprar el pa.\nLa carretera de Costur.\nDesprés d'amanir les motxiles comencem a caminar pel camí vell de Castelló o camí de la Bassa Roja com se'l coneix més ara que ja ningú baixa caminant o en matxo a Castelló.\nEl camí comença a la font i llavador del Poble, aigua ben aprofitada doncs aboca en un abeurador per als animals i passa després pels llavadors abans de regar les hortes que davallen cap a les Foies.\nA estes hores del matí hi ha molta animació a les hortes i trobem gent regant o treballant la terra malgrat la boira.\nCamí de Castelló a les Foies.\nSeguint el camí entre les hortes de les Foies i les deixem enrere al pujar per l'Ombrió a la Lloma Blanca on s'alça la nova urbanització del mateix nom. Passem per la vora de la urbanització travessant el nou camí a Vilafamés per la Bassa de les Oronetes i continuem per l'altra banda, baixant cap a la Bassa Roja.\nCamí del barranc del Savinar al Vila-roig.\nEl vell camí de ferradura s'ha convertit en una pista ampla i en bona part formigonada per a poder entrar a treballar els bancals del Vila-roig, la Llosa Blanca, el Cocó o les Oliveretes i això (i l'anar de baixada) ens facilita el camí.\nA les Oliveretes acaba la pista i continua el camí de ferradura que puja un poc travessant per la vora dels enrunats corrals de la Bassa Roja per arribar al Pla de la Bassa Roja.\nTram empedrat abans del Pla de la Bassa Roja.\nEl Pla de la Bassa Roja és una dolina en artesa que s'estén entre el tossal de l'Artiga al coll de la Bassa Roja, el nom li ve de la Bassa Roja, al centre de la dolina on s'acumula l'aigua de pluja degut a l'acumulació d'argila roja per la descomposició de la pedra calcària.\nAl pla arriben diferents camins: el camí de la Coveta que puja empedrat i fent voltes des del barranc del Fornet, el dels Villomos, el pas de la Fleixa, el del barranc del Savinar, etc. Nosaltres hem arribat pel camí del barranc del Savinar o de Castelló que continua per les Malladetes cap al barranc del Savinar avall a la rambla, però ara l'abandonem i mirem de pujar seguir dels cims fins al Coll de Colàstica.\nBaixem al pla i travessem la bassa roja. La idea era buscar des d'ací el millor pas per pujar al Coll de la Bassa Roja però la boira encara s'arrapa al capoll i des de lluny no podem vore molt bé per on anar, així que anem triant entre els diferents senderols oberts pels caçadors i els bous aquells que semblen seguir la nostra direcció.\nFem la volta al Coll de la Bassa Roja. Cal dir que el Coll no és una collada entre dos cims sinó un cim menut, un tossalet per dir-ho d'alguna manera. Esta accepció de coll que prové del llati colle (com el castellà colina) tot i què a Costur també existeixen colls que enllacen muntanyes.\nCap al Coll de la Bassa Roja.\nFem la volta per l'est al coll de la Bassa Roja passant dalt la Redonda de les Mallaetes i enfilem avall per un ample llom cap al Coll de la Ferrera passant pel collet que el separa del de la Bassa Roja.\nBaixant a la Ferrera.\nQuan baixem cap al coll trobem traces d'un vell camí, aprofitades ara per les vaques per passar millor. És el camí de les Raboseres que ve des del Pla de la Bassa Roja però això ho sabem ara. De totes maneres el seguim perquè la traça de pas és clara i fàcil de seguir i enfila cap al Coll de la Ferrera que també passem per l'est.\nCamí de les Raboseres.\nEl sender més xafat ens duu entre uns bancals i per davant d'una caseta a fer la volta al Coll de la Ferrera per la part que aguaita al barranc del Savinar, i seguint-lo arribem a un altre coll, en este cas el coll de les Raboseres este en el sentit més habitual de lloc entre dos cims elevats (també anomenats colls). Total un bon embolic de colls.\nColl de Colàstica.\nDes del coll de les Raboseres ja només ens queda pujar al Coll de Colàstica on hi ha el vèrtex geodèsic.\nPer a pujar seguim per la vora d'una paret de pedra i enfilem amunt sense massa traces de camí fins al capoll.\nColl de les Raboseres.\nQuan arribem dalt ens toca buscar el vèrtex de manera que anem fent voltes pel colmo buscant-lo fins que al final el trobem darrere d'uns pins.\nVèrtex geodèsic del Coll de Colàstica.\nDes del vèrtex geodèsic "Sabinar" no hi ha massa visibilitat doncs els vells bancals han deixat pas a un pinar que va fent-se gran i tapa les vistes.\nEl nom que li assigna l'IGN; "Sabinar" li ve donat per la propera partida del barranc del Savinar tot i què es troba dins la partida de les Raboseres que ocupen la part alta de la muntanya a cavall entre el terme de l'Alcora i el de Costur baixant cap a la rambla. El nom del cim segons recull Josep Miquel Ribes als seus treballs de toponímia de Costur és el de Coll de Colàstica i es troba relacionat amb les finques que va tindreuna Escolàstica pels seus voltants ... al segle XVIII. Com tants altres topònims este també és un antropònim que s'ha conservat durant segles, i caldria que seguirem usant-lo per tal que es puga conservar alguns segles més.\nPlaca del vèrtex al revés.\nEste vèrtex té a més una curiositat i és que la placa que informa que "la destrucción de esta señal esta penada por la ley" es troba al revés. Pot ser van posar la placa després d'un bon esmorzar amb carajillo inclós o pot ser per altres raons ...\nDuiem un track al gps de j_s_p, l'únic que hem trobat que passa pel vèrtex, i el seguim de baixada (per on ell va pujar i no ho recomana) trobant-nos un terreny ple de malea i complicat de manera que vam haver de buscar el millor pas entre antics bancals i pels senderols dels senglars fins arribar al camí del barranc del Savinar. Vist en perspectiva ens haguera anat més bé seguint l'esquena de la serra per les Raboseres fins a enllaçar amb una pista precària oberta (suposadament) per a fer sondejos per a una pedrera que, a hores d'ara, sembla que per sort ja no es farà.\nInici del descens per les Raboseres.\nAl final baixem entre antics bancals buscant el millor pas possible. Així anem a buscar un llomet pelat i baixem per ell al recte entre uns bancalets on no creix ni el pinar ni les argelagues.\nBaixant bancals pel Barranc del Savinar.\nNomés tenim problemes en l'últim tram de baixada on ens cal obrir-nos pas entre els romers que creixen sota els pins. Ací arribem finalment al camí de Castelló (o del barranc del Savinar) i el seguim avall cap a la rambla.\nCamí del barranc del Savinar.\nEl camí es troba un tant malmés pel pas de les motos, com molts camins del terme de Costur, i és llàstima perquè encara conserva moltes parts empedrades que no tardaran en desaparèixer per culpa d'uns motoristes fora de la llei (està prohibida la circulació de vehicles a motor per sendes) i que en dos dies faran malbé un patrimoni que als costurencs els va costar anys de fer anant a jornal de vila.\nArribada a la rambla.\nSeguint camí avall arribem a la rambla de la Viuda per on encara corre un fil d'aigua i això que ja fa més d'un mes que no plou.\nJust on el barranc del Savinar aboca a la rambla ix un fil d'aigua entre les roques que s'uneix a l'aigua que baixa rambla avall.\nRambla de la Viuda.\nTravessem la rambla i continuem rambla amunt per una pista que corre ara per un costat, ara per l'altre, remuntant-la.\nBuscant la manera de travessar sense banyar-nos.\nAls llocs on travessa la rambla la pista ha desaparegut engolida per l'aigua que ha baixat. Nosaltres travessem al recte sempre mirant el millor lloc per travessar el fil d'aigua que baixa. Fa unes setmanes deuria ser impossible de travessar tal com ja ens va passar fa uns anys.\nPista vora rambla.\nSeguint la rambla passem per davant el Pla de la Marmosa on hi ha un ullal d'on no sembla que isca aigua.\nArribant a la font del Conde.\nPassem per davant la font del Conde, única surgència permanent d'aigua de la zona, que queda a l'altra banda de la rambla i continuem avant tornant a travessar-la abans d'arribar a la volta dels Villomos.\nAcí la pista que seguiem desapareix i deixa pas a una senda que retalla la volta. Nosaltres la seguim entre el pinar deixant la rambla a l'esquerra i més avall fins que veiem els ullals dels Villomos.\nSenda a la volta dels Villomos.\nDeixem la senda i baixem a la rambla per travessar-la recte fins als ullals dels Villomos.\nAls villomos hi ha un conjunt d'ullals que porten aigua després de temporades de pluges. L'ullal superior només funciona en trop plein mentre que l'inferior (i les xicotetes surgències complementàries) tenen aigua en èpoques de pluges abundants.\nUllal dels Villomos.\nDesprés de visitar els ullals continuem camí rambla amunt passant per la volta de la Fleixa on trobem a l'esquerra una senda marcada que puja a la Bassa Roja pel mas de Xurumbel·la. Nosaltres seguim encara per la rambla un bon tros més fins la volta de la Miloqueta.\nSenda vora rambla a la volta de la Fleixa.\nLa senda va retallant les revoltes de la rambla i ara ens toca travessar la rambla, que ja no duu aigua, i pujar a retallar la revolta de la Miloqueta.\nAcí mou per la dreta una senda que puja cap a la Bassa de les Oronetes que ja coneixem d'una altra vegada, hui però tenim pensat pujar pel camí vell de Vilafamés.\nRetallant la volta de la Penya.\nTornem a travessar la rambla i seguim un camí que retalla la volta de la Penya i tornem a eixir a la rambla ja a la vista de la passera per on travessa la rambla la carretera de Costur a Vilafamés per la Bassa de les Oronetes.\nUn poc abans d'arribar i a mà esquerra en unes penyes vora la rambla hi ha una xicoteta escola d'escalada.\nPassera de la carretera de Vilafamés a Costur.\nArribem a la carretera i abandonem la rambla seguint per una pista que travessa el Pla, un dels pocs del terme de Costur, i per ella continuem cap al mas de Mulato on no arribem.\nAbans d'arribar a les runes del mas de Mulato trenquem a l'esquerra per agafar el camí vell de Vilafamés o camí del Pla, que ens durà de tornada a Costur.\nEl camí passa per la vora del barranc del Pla fins que se n'entra dins per continuar un bon tros entre l'abundant vegetació que l'envolta.\nBarranc del Pla.\nEixim finalment per l'esquerra (pujant) del barranc. Recte per dins continua el camí que puja al Tormo.\nEl camí, ample i empedrat, es troba net i xafat gràcies al treball de neteja i recuperació que van fer els col·laboradors de la Tarugo Trail, la cursa de muntanya de Costur.\nCamí de Vilafamés o del Pla.\nEl camí travessa ara un paratge cremat per l'incendi del 2006 i que encara no s'ha recuperat. Este tram contrasta amb tot el què hem fet fins ara, cobert amb un pinar que ha colonitzat espontàniament els antics bancals de cultiu.\nPer davant la Roca Peneta.\nQuan arribem al davant de la Roca Peneta deixem enrere el tram cremat i entrem en una zona on encara queden algunes carrasques que és el bosc que li pertocaria a la major part del terme de Costur.\nEn este tram el camí va pel costat del barranc de la Roca Peneta un tros abans de travessar als bancals que hi ha ja a vistes del poble.\nCostur des de l'Ombria.\nArribem així travessant l'Ombria al ple del sol al camí de Castelló, per on havíem eixit de matí travessant la boira.\nAra només ens queda pujar per les Foies al poble, però abans d'arribar ens aturem a l'abeurador de la font perquè el dia ha estat calorós i convida a refrescar-se.\nFont del Poble.\nQuan pugem a la Carretera ens trobem un grup ciclista i és què hui se celebra la 69 edició del Gran Premi Vila-real - Morella, i els ciclistes baixen de retorn a Vila-real.\nElls també hauran preguntat com Bahamontes a l'arribar a Morella on estan les muntanyes? pot ser les que tenim nosaltres no són tan altes com els Pirineus o els Alps, però són igual de boniques per als ulls que volen vore.\nI ací altres rutes que comparteixen part del camí:\nCostur: la rambla i el Cabeço\nUna volteta per Costur pels Senders del Patrimoni\nCostur - mas de la Lloma\nSant Pasqual - Sant Joan per Xodos\nde l'Alcora al mas de Flors\ndel Frontó a la Bassa de les Oronetes\nUllals de la rambla\nCostur - mas de Flors\nAlmela Agost, Jesus (2011)"Catalogo espeleológico de Costur" Berig nº 11 abril 2011 accessible a la web <http://www.cuevascastellon.uji.es/articulos/berig11_costur.pdf>\nRibes Miquel, Josep Miquel (2011) El repartiment de l'aigua de reg a les hortes de Costur (l'Alcalatén) accessible a la web <http://patrimonidecostur.blogspot.com.es/2014/05/hortes.html>\nRibes Miquel, Josep Miquel (2013) El Pla de la Bassa Roja: un paratge singular del terme municipal de Costur. accessible a la web <http://www.cuevascastellon.uji.es/adjuntos/costur_informe_bassaroja.pdf>\nBlanco Fernández de Caleya, Enrique (1989) Proposición de Clasificación de las vías pecuarias del término de Costur Conselleria d'Agricultura accessible a la web <http://cartoweb.cma.gva.es/documentacion/forestal/vias_pecuarias/fdvp/120496/>\nRibes Pallarés, Josep Miquel Toponímia dels pobles valencians: Costur Ed. AVL, 2006 accessible a la web <http://www.avl.gva.es/va/publicacions/Col-lecci---Onom-stica--/S-rie--Topon-mia-dels-Pobles-Valencians-/COSTUR->\n(1938) Minuta del MTN del término municipal de Costur, IGN\n(1909) Minuta del MTN del término municipal de Costur, IGN\nA.C. La Fontanella\nAjuntament de Costur\nPublicat per goterris a 15:00 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: costur, l'alcalatén, sacaleches, vèrtex\nDE LLUCENA A LUDIENTE PEL CAMÍ VELL TORNANT PER LA GRANELLA I EL CAMÍ DE FOIOS\nLa ruta de hui és una que li tenia ganes de fa ja temps encara que com sovint passa estava (com tantes altres) al calaix de pendents i finalment n'ha pogut eixir.\nQuan Julio va penjar la descripció, detallada i amb magnífics mapes, del camí vell de Ludiente a Llucena em vaig proposar fer-lo, però la distància (uns quinze quilòmetres) i la dificultat per a deixar dos cotxes ha fet que no entre dins les rutes habituals que fem en un matí. Ara bé, com que ens hem de començar a fer rutes llargues per a preparar el mes que ve la pujada a Penyagolosa des de Vila-real de seguida que vaig pensar en fer-la doncs entre anar i tornar ixen ben bé trenta quilòmetres.\nAbans de fer la ruta vaig contactar amb Julio que em va explicar que fa poc havien estat netejant i enfitant el tram que correspon al terme de Llucena (done fé que ho han fet) i em va passar uns mapes detallats amb recomanacions. Gràcies a ell no hem dubtat quasi, tot i què hi ha punts de la ruta un poc perdedors.\nLa idea era anar a passar el dia, però com sempre passa no teníem tot el dia així que vam decidir eixir més pronte que de costum per a poder estar a casa a dinar. També portàvem idea d'esmorzar al bar a Ludiente, però això finalment no va poder ser.\nAixí que a punta de dia ja estàvem a Llucena caminant per la carretera d'Argelita cap al collet de Ferrís.\nEixint de Llucena.\nEl que més ens sorprén no és que no passe cap cotxe sinó el soroll d'aigua que se sent al barranc del Batle on sembla baixar aigua per totes bandes, i això que ja fa dies de les pluges importants.\nSenyalització de senders al collet de Ferrís.\nAl collet del Ferrís trobem, a banda del pals indicadors del PR-CV-327, les marques blanques i blaves dels Amics dels camins de ferradura de Llucena, que han recuperat infinitat de vells camins del terme. Per exemple el camí dels Bandejats que baixa a les Foies o el del Xoriguer que continua al mas d'Andreu.\nNosaltres no seguim cap dels dos sinó les marques grogues del PR marcat ací damunt del camí de Ludiente.\nEl camí enfila per l'ombria dels Oms, deixant a la dreta la fàbrica de Fabresa i més avall el Prat.\nTravessem el pinar que cobreix l'ombria fins que trobem una pista que prenem a l'esquerra continuant el PR. Quan arribem dalt la lloma l'abandonem i travessem el pinar de repoblació de l'Hostalet fins al mas.\nEste tram pel pinar de repoblació no queda molt clar per on va el camí vell doncs al fer la repoblació de pins es van esborrar les traces i se'n van fer noves pistes.\nMas de l'Hostalet.\nEl mas de l'Hostalet pel nom segurament va nàixer com a hostal a l'antic camí cap al Castillo, del qual se separa el de Ludiente només passar el mas. Fins que no es va construir la carretera a principi del segle XX este era el camí principal cap als municipis de l'interior: el Castillo però també Zucaina i Cortes.\nDes de l'Hostalet mirem de seguir les indicacions de Julio i travessant el pinar des de darrere del mas, però desistim i decidim seguir per les pistes obertes al fer la repoblació\nBaixant la Lloma de Pataques.\nLa pista acaba quan s'acaba el pinar i davant nostre continua (o comença) la traça del vell camí que travessa la Lloma de Pataques cap a un maset que es veu al davant i que a les Minutas del MTN anomena "mas dels Arcs".\nEl camí ha estat enfitat i netejat però només per a poder passar sense punxar-se i de vegades cal anar fent ziga-zagues per estalviar-se les punxades.\nNeteja al camí.\nA partir del mas el camí travessa els antics bancals entre carrasques i ací trobem zones on la faena de neteja que van fer Julio, Jesús i els seus amics va ser més gran doncs el pas devia estar quasi impossible. Gràcies a ells podem passar baixant a travessar el barranc del Salt del Cavall, ací un simple barranquet vorejat per algunes carrasques i roures.\nContinuem recte per l'altra banda seguint un barrancusset que baixa des de la Foia de la Nou.\nPujant cap a la Foia de la Nou.\nEl camí va quasi tota l'estona per l'esquerra (pujant) del barranquet tot i què de vegades és més fàcil eixir-se'n i continuar pels vells bancals on ha crescut menys malea.\nTravessem un tram que no s'ha netejat i un poc més endavant un altre ple d'aranyoners en flor que estan demanant una visita a la tardor abans d'enfilar la part final, més plana.\nPenyagolosa des del Pla de la Foia de la Nou.\nDe l'altra banda del Pla de la Foia de la Nou comença a aparèixer Penyagolosa per darrere del mas de la Torrassa.\nUn poc més avant la senda es fa més clara just al punt per on passa l'assegador de la Torrassa per on vam passar fa anys.\nPou del Pla de la Foia de la Nou.\nUn poc més avant, i quan ja estem molt prop de l'Assegador Real d'Aragó ens trobem a la vora del camí amb un magnífic pou de pedra seca, ben construït i conservat i on hi ha una aigua ben clara de les pluges recents.\nDeixem enrere el pou i continuem una trossada més fins que ens trobem amb el Pas Real d'Aragó. Este és un camí conegut, per on hem passat més d'una vegada doncs per ací passa el PR-CV-327 que vam fer abans de l'hivern, i també per on vam passar fa un parell de setmanes des de Fanzara a Penyagolosa.\nAra no seguim cap dels camins per on vam anar, sinó que travessem l'assegador i seguim recte pel vell camí que ací desapareix entre el romer. Només una paret de pedra per la dreta i algunes fites ens guien.\nCamino de la Hoya Nao.\nUns metres més endavant travessem un vell camí per on trobem un gran grup de ciclistes que baixen. Es tracta del camí que des de l'Assegador Real d'Aragó es dirigeix al mas de Hoya Nao, dins el terme del Castillo i que en les "Minutas" del Castillo es troba retolat com a "camino de Ribesalbes". De fet el camí enllaça amb l'assegador i per ell avall s'arriba a Ribesalbes.\nFita marcant el vell camí.\nNosaltres ací ens despistem un poc fins que travessant recte el camí trobem algunes grosses fites que marquen el lloc per on continua el camí de Ludiente.\nEl camí fins a este moment avança per suaus llomes però ací comença a faldejar el barranco de la Nao que s'enfonsa avall a buscar el barranco Hondo i el encara llunyà riu Villahermosa.\nÉs este un tram magnífic amb molt bones vistes del barranc i de l'altra banda on queda la Granella per on tornarem.\nLoma del mas de Gasque.\nDeixem enrere el tram penjat sobre el barranc i pujant un poc travessem la loma del mas de Gasque. El camí avança entre parets de pedra però es troba molt tapat d'argelagues encara que la neteja feta permet passar sense punxar-se.\nDe l'altra banda se'ns obri una vista magnífica amb la Serra d'Espadà al fons i la Plana difuminada per les boirines als seus peus.\nPassada la lloma el camí travessa una precària pista que puja als bancals del mas de Gasque i continua per la vora dels bancals de la Reduela, que queda a l'altra banda d'una clotada.\nLa Reduela és un de tants masos grans que hi havia escampats per estes muntanyes però no és un mas més perquè de fa uns anys els masos estan arreglant-se i torna a haver-hi vida. Nosaltres només veiem un parell de rucs que pasturen al bancal de vora el camí, però sentim gent i s'hi veuen cotxes.\nAcí dubtem entre anar a buscar entre els bancals la pista que des de la Reduela passa pel mas de Gil i el de Gasque (i baixa al barranco Hondo per a pujar a los Cubos de Royo), però decidim seguir el camí vell encara que en este tram no hi ha fites.\nSeguim el camí que va entre parets fins que arribem a un punt on les argelagues ja són més altes que nosaltres i decidim buscar avall la pista i per ella arribem al mas de Gil on retrobarem el camí que baixa travessant un argelagar. És però l'únic tros que ens hem hagut de desviar de l'itinerari que ens ha marcat Julio, la resta hem passat sense problemes.\nMas de Gil.\nSeguint la pista passem davant les runes del mas de Gil i retrobem el camí de Llucena que mou avall per un rellom.\nEl camí baixa fins a uns bancals encara treballats i per l'esquerra dels bancals continua avall.\nBaixant del mas de Gil.\nEste tram també ha estat netejat però només "per a poder passar" així que cal anar a poc a poc i esquivar les argelagues més grans. De tota manera és el tram més espectacular de tota la ruta.\nDe seguida veiem al fons el barranco Hondo, on hem de baixar, i sembla impossible que la senda baixe fins allà però ho fa d'una manera molt suau.\nSeguim baixant per la vora del rellom que des de la Reduela es prolonga cap a ponent. Cap a la punta el camí enfila recte avall cap a las Huerticas.\nDrecera de baixada a las Huerticas.\nEl vell camí de ferradura feia una llarga volta per tal de suavitzar la pendent, però nosaltres baixem més recte seguint a trossos la drecera (empedrada també) per a les persones.\nArribem finalment a las Huerticas on encara hi ha bancals sembrats, bancals d'horta que es regaven de l'aigua que baixa pel barranco Hondo. Encara hi ha les restes d'una sequieta que passa per la banda de dalt dels bancals.\nNosaltres les travessem per baix buscant el millor pas per travessar el barranc i per l'altra banda pujar a la pista. El camí vell està ací perdut però seguint els mapes de Julio trobem una drecera que fan els animals per a pujar que, encara que té molta pendent, ens permet pujar sense més problemes a la pista.\nDrecera a la pista.\nEixim a la pista i a partir d'ací ja és tot fàcil. El vell camí coincideix amb la pista (que ve del mas de Gil) i continua pujant passant per la fuente la Martina que naix vora el camí.\nFuente la Martina.\nLa font no la veiem doncs queda totalment tapada pels esbarzers, però sí l'aigua que ix sota d'ells i travessant la pista continua cap al barranc.\nUn poc més amunt arribem a un coll on s'alcen les cases de los Cubos de Royo.\nLos Cubos de Royo.\nPassem per davant los Cubos de Royo i de l'altra banda queda el barranco de los Árboles que ací no és més que un barranquís que travessa una xicoteta fondalada.\nDavallem cap a ell passant pels bancals de los Cubos de Royo, sembrats de cereal, i el travessem seguint la pista que arriba al mas.\nOmeda al barranco de los Árboles.\nEl vell camí continuava recte per dalt la llometa que separa el barranco Hondo i el de los Árboles fins que baixava a travessar este darrer ja prop del mas de Vicenta. Ara però està impracticable i la pista no fa molta més volta i en la part final pràcticament coincideix amb el camí per tant Julio ens va recomanar seguir-la.\nGinebres i savines al barranco de los Árboles.\nQuan travessem el barranc ho fem per una zona on creix una xicoteta omeda vora el mateix que denota l'existència d'humitat o d'una corrent d'aigua més o menys permanent, però uns metres més avall el substrat canvia i l'argila deixa pas a la pedra calcària i l'aigua corre damunt d'ella però no aporta humitat a les plantes de les vores i per això tan sols creixen algunes savines i ginebres. El contrast és molt gran.\nMas de Vicenta i Loma Sincabo.\nSeguint la pista acabem juntant-nos amb el camí vell que ve per la dreta després de travessar el barranc i que es troba totalment tapat de malea. De tota manera després de tantes sendes un camí ample, planer i net no ens va gens malament per a anar més de pressa i recuperar el temps perdut, doncs havíem calculat estar a Ludiente per esmorzar i ja fa estona que ha passat l'hora.\nCamino del mas de Vicenta, de Alcora o de Lucena.\nEl camí ens porta al collet on s'alça el mas de Vicenta, als peus de la Loma Sincabo.\nA partir d'ací el camí és ample i ben empedrat i es troba perfectament conservat gràcies a la neteja que ha realitzat l'ajuntament de Ludiente.\nFa goig trepitjar els vells camins empedrats per on tanta gent ha passat al llarg dels segles per anar al poble des dels masos o per anar de poble a poble doncs ací se separen els camins de Ludiente a Llucena i a l'Alcora que pugen junts des del poble.\nConforme baixem el camí baixa a travessar el barranco del Jaqués i travessa un bosquet molt fresc on alternen els pins i els oms.\nAcí mateix trobem als primers (i únics) caminants del dia; un grup de Ludiente que puja a vore els salts d'aigua del barranco de los Árboles.\nCamí per la Solana de la Puebla.\nNosaltres continuem avall passant per un periró trencat que ens avisa de la proximitat del poble i entrem ja a la vall del riu Villahermosa.\nA la nostra esquerra es veu el Buey Negro i davant el barranco Santa Ana, i caminant caminant arribem als bancals treballats del mas de la Puebla on es nota que es pot arribar ja per pista.\nMas de la Puebla.\nAl mas ens reb un gos que el guarda, i un poc més avant (per a què no es quede afònic) ens aturem un moment a la vora de la font que aboca a una bassa d'on raja un bon reguer d'aigua que corre cap avall a buscar el riu.\nAcí decidim que fer perquè encara ens queda una trossada fins a Ludiente i ja és prou més tard de l'hora que pensàvem arribar.\nDecidim seguir un poc més avant i a vista ja de Ludiente ens aturem a fer un mosset del poc que portem a la motxila i en conte de seguir la pista traçada damunt el camí fins a Ludiente trenquem a la dreta per una altra que enllaça amb el camí del Castillo.\nComencem la tornada cap a Llucena sense arribar a Ludiente, llàstima perquè estem a poc més d'un quart d'hora, però travessant per dalt fins al camino del Castillo ens estalviem el quart de baixada i els vint minuts de pujada i no anem gens sobrats de temps perquè encara ens queden més de quinze quilòmetres i per anar bé els hem de fer en menys de tres hores.\nCamino del Castillo.\nTravessem per la pista que dona accés als bancals de la Solana que, com es troben prop del poble encara estan treballats, fins que enllacem amb el camí del Castillo que també pujava cap a la Granella. De fet els dos camins se separen prop de la Hoya del Agua.\nCamino de la Granella.\nEl camí puja deixant enrere la vall del Villahermosa i enfila cap a les altes llomes que separen el Villahermosa del riu de Llucena. Travessem un parell de vegades la pista que també puja però fent grans voltes i dona accés als bancals treballats que hi ha a la Solana i al Plano que a la part més alta deixen pas al domini quasi absolut del pinar.\nCamí de la Granella a la dreta i pista nova a l'esquerra.\nQuan trobem la pista al mas de Vicenta continuem per pista deixant el camí vell que es troba totalment perdut però que retrobarem un tros més avant coincidint amb la pista, just dalt de la Hoya del Agua.\nEl vell camí del Castillo es desviava per l'esquerra per on ara va la pista. Nosaltres però seguim també un camí carregat d'història perquè este és el camí que seguien els ludientinos per pelegrinar a Sant Joan de Penyagolosa, pelegrinació que va deixar de fer-se fa ja cent anys i que seguia el mateix camí que nosaltres almenys fins al mas del Pozo.\nTram camp través.\nLa pista que corre per damunt el camí fins que arriba a vista de la Hoya que fa honor al seu nom doncs es tracta d'una foia d'origen càrstic on els conreus encara aprofiten la fertilitat de la terra rossa; el camí de ferradura de la Granella no baixa a la Hoya sinó que continua per dalt les llomes al recte. Busquem el punt per on continua però ho veiem massa tapat i tenim pressa així que continuem recte per pista tot i que retallem una volta que fa pujant al recte cap a la Casica buscant una senda que apareix als mapes de Ludiente de Julio.\nArribem a la Casica on només queden algunes parets dretes del que va ser un mas. Pel costat corre una pista traçada per damunt un assegador que ve des de los Cubos de Royo (i més lluny) i que continuem cap a la Granella que ara ja ens queda molt prop.\nContinuem l'assegador que recorre les altes i planes llomes i després d'un llomet ja veiem en un fondal la Granella que més que mas sembla un poble de la gran quantitat de masos que té.\nDeixem ací enrere el terme de Ludiente i ara travessem una part del terme del Castillo de Villamalefa on abunden els grans masos tot i què no tan grans com el que anem a travessar.\nNo és la primera vegada que ens acostem a la Granella, per això i perquè tenim pressa passem ràpid i no ens aturem a vore les cases que poc a poc van enrunant-se. Sembla estrany que cap de les cases s'haja rehabilitat per a segona residència tal i com ha passat a molts altres masos del Castillo.\nAssegador de la Granella.\nDes de la Granella ix recte l'assegador de la Granella que continua recte al nord fins al Mas Quemao on enllaça amb l'assegador Real d'Aragó. Nosaltres també seguim l'assegador per on encara passen algunes raberes que fan que no s'acabe de tapar d'argelagues. És un tram molt bonic entre parets de pedra que separen el pas dels antics bancals de les vores on ara creix el pinar. Seguint-lo trasponem un llomet i davant mateix ens queda Penyagolosa.\nPer l'assegador arribem a la Cruceta on hi ha un encreuament de camins deixant a la dreta la pista que baixa al mas del Barranco mentre que nosaltres seguim un poc recte per ella i trenquem a la dreta seguint l'assegador.\nPenyagolosa des de l'Assegador de la Granella.\nSeguim per dalt d'una lloma i deixem l'assegador que continua recte baixant cap al barranco Hondo i pujant pel Pinar de Roque Chiva que cobreix l'altra vessant. Si tinguerem temps haguérem seguit l'assegador fins al mas de Roque Chiva per a enllaçar amb el camino del mas de Montoliu, però com que anem molt curts de temps baixem per la pista del mas de Peris que també baixa al barranc però travessant les terres del mas.\nMas de Peris, al fons el mas de Montoliu.\nEl mas de Peris està rehabilitat i ben conservat i els bancals que l'envolten també estan cuidats i treballats. Ara sembla que els estan rodant amb una tanca per tal de plantar carrasques truferes, el cultiu més rentable a hores d'ara en estes terres.\nLa pista baixa entre els bancals buscant el barranco Hondo i fem la baixada corrents per tal de recurtar temps. Pascual decideix anar caminant i com que no coneix els camins que hem de seguir li expliquem la manera d'arribar al mas de Montoliu, que es veu des d'ací, i des d'allí al Revolcador per seguir per la carretera.\nBancals del mas de Peris.\nFem la llarga baixada al barranc fins on arriba el Pinar de Roque Chiva. Des d'ací un assegador puja fins al mas de Roque Chiva travessant el que, possiblement, és el millor pinar de tota la zona (com vam comprovar fa anys).\nDes d'ací la pista continua pel mas de Ginés al Pla de la Foia de la Nou. Nosaltres no la seguim sinó que pugem per una pista del mas de Montoliu, tancada amb cadena doncs és del mas.\nMas de Montoliu.\nEl mas de Montoliu s'alça en un tossalet que domina el barranco Hondo en un emplaçament que recorda un castellet. Les cases encara estan en un estat accepta perquè encara que no sembla viure ningú venen diàriament a donar de menjar als gossos que ens ixen quan passem. No trobem ningú però altres vegades hem trobat els amos i ens hem aturat a saludar.\nHui ens aturem a la font que està uns metres més amunt. Gràcies a les pluges ix un bon canyo d'aigua i aprofitem per fer un bon glop i reomplir les botelles.\nDes d'ací la pista ix directament al Revolcador, però nosaltres seguim el vell camí que puja per les pallisses que hi ha dalt la font que té trossos molt tapats d'argelagues. El camí retalla la pista cap al Revolcador però nosaltres no el seguim sinó que trenquem a la dreta pel camino de la Hoya Nao, que de seguida es converteix en pista i passa per la part de dalt dels bancals treballats del mas de Montoliu.\nAcí ens trobem que la pista entra dins la finca del mas que també està tancada perquè han plantat carrasques truferes mentre que el camí vell continua per la vora d'una paret, molt tapat de romer tot i què només són cent metres.\nPenyagolosa des del Revolcador.\nEl camí ix finalment a l'Assegador Real d'Aragó pel Revolcador. El coll del Revolcador per on passa la carretera es troba dos-cents metres a l'esquerra mentre que nosaltres seguim per la dreta passant per dalt de la Cantera de la Torreta. Només passar la pedrera l'assegador enfila avall un barranquet a buscar la font de la Penella i nosaltres l'abandonem seguint recte un altre assegador que passa per dalt les llomes.\nAssegador del barranquet del Llop a la Cantera.\nTravessem les altes llomes desarbrades on només creixen els ginebres i savines que acompanyen el romer i deixem a la dreta el camp de tir de Llucena fins que quan ens acostem a la caiguda de la lloma abandonem la pista que s'amorra cap al mas de Madalena.\nA l'esquerra trobem la continuació de l'assegador, ara per senda, travessant el bosc de carrasques que es transforma en pinar de pi rodeno conforme anem baixant. Ací el substrat calcari deixa pas als gresos grisencs i la vegetació marca el canvi de substrat.\nPinar de Rodeno al mas de Madalena.\nÉs un dels trams més bonics de tota la ruta però no tenim temps de disfrutar-lo doncs el fem corrents.\nL'assegador baixa pel pinar i enllaça amb el camí del mas de Madalena just on hi ha el Roure de la Corralissa.\nRoure de la Corralissa.\nPer ací ja vam passar al començament de la Tardor i ara fem el mateix camí baixant a buscar el barranc de Foios i enllaçant amb el vell camí del Castillo a Llucena que segueix el barranc de Foios fins la venta Marieta.\nAssegador del barranquet del Llop\nSeguim el camí per la vora del barranc on els xops que a l'octubre estaven grocs ara comencen a borrar i pel barranc corre un fil d'aigua.\nDavant la venta de Corosso enllacem amb el PR-CV-327 i continuem per ell, seguint el camí asfaltat que va a la carretera a l'altura de la Venta Marieta.\nAcí veiem vindre un cotxe antic que ens sona, i conduint-lo trobem Jesús amb qui fa temps que no compartim ruta i trobem a faltar.\nTrobant coneguts per tot arreu.\nDesprés de la trobada continuem camí intentant apretar el pas, però l'únic que es troba en condicions de baixar corrents és Vicent, així que marxa per davant a Llucena per agafar el cotxe i pujar a per Pascual que baixa per la carretera. Nosaltres només podem correr (i poc) a les baixades perquè les cames ja comencen a ressentir-se dels quilòmetres que porten damunt.\nArribant a la Venta Marieta.\nPassem la Venta Marieta i fem un tros de carretera fins la revolta de la Creu on el vell camí baixa recte resseguint el barranc del Batle.\nPassem per dalt de la font de la Roqueta i baixem al barranc per on corre un fil d'aigua.\nPasturant les cabres.\nJust abans de travessar el barranc trobem unes cabres pasturant en uns bancals erms. Abans era una imatge habitual però ara quasi és una sorpresa trobar un pastor amb la rabera de tan poques que en queden per tot el terme. Si no duguerem tanta pressa ens aturaríem a xerrar un poc per aprendre un poc de la saviesa que acumulen els vells pastors. Llàstima, una altra vegada serà.\nBarranc del Batle.\nSeguim un poc el barranc i eixim d'ell per l'esquerra quan el camí es fa pista que puja cap al mas del Coc, que s'alça a un tossalet que domina el barranc.\nMas del Coc.\nDeixem enrere el mas i tornem a eixir a la carretera uns metres. De seguida tornem a deixar-la passant per la vora del polígon industrial del Pla de la Fustera.\nEl polígon queda encara un poc apartat del poble i es troba en un dels poc plans que hi ha al terme de Llucena. De fet totes les fàbriques de Llucena busquen les zones planes més properes al nucli urbà i d'eixa manera les trobem escampades en uns quants polígons.\nPolígon industrial del Pla de la Fustera.\nEl camí ens baixa als Pixadors i continua avall fins el Prat, que ja està a tocar del poble.\nPassem per la vora de l'Hotel del Prat seguint el camí públic que voreja les instal·lacions de l'Hotel, el primer que es va fer a Llucena cap als anys 30 i conserva l'ambient d'època.\nFinalment arribem a Llucena per la vora del barranc del Batle on veiem com des de les Hortes del Prat baixa aigua en gran quantitat pels bancals aprofitant les sèquies de reg.\nRàpidament ens dirigim a la plaça major on fem un glop d'aigua de la font i encara no hem tingut temps de recuperar-nos que ens arriben Vicent i Pascual amb el cotxe, i sense temps ni per a una cervesa tornem de de pressa cap a casa per no fer tard a dinar i que ens deixen eixir un altre dia.\nel Remolcaor - el Castillo - la Giraba - la Granella\nel Castillo - la Granella - mas de Peris\nLudiente - la Granella - la Giraba\nBlog Ludiente activo\nSancho Comins, José (1990) Itinerarios por el Valle del Mijares. Ed. Universidad Alcalá de Henares i Caja Rural San José Almazora.\n(1909) Minuta del término municipal de Lucena del Cid Ed. IGN\n(1909) Minuta del término municipal de Ludiente Ed. IGN\n(1909) Minuta del término municipal de Castillo de Villamalefa Ed. IGN\nMuncharaz Pou, Manuel (1984) Proposición de clasificación de las vias pecuárias de Lucena del Cid Generalitat Valenciana\nBlanco Fernández de Caleya, Enrique (1989) Proposición de clasificación de las vias pecuárias de Castillo de Villamalefa Generalitat Valenciana\nBlanco Fernández de Caleya, Enrique (1988) Proposición de clasificación de las vias pecuárias de Ludiente Generalitat Valenciana\nMoliner, Odet (1998) 10 Excursions a peu pel terme de Llucena Ed. Associació cultural Llucena\nPublicat per goterris a 9:38 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: l'alcalatén, Llucena, ludiente, sacaleches, vall del Millars


“El romànic és omnipresent al Pirineu i a Andorra”\nJoaquim Maria Puigvert\nProfessor d’Història Contemporània a la Universitat de Girona (UdG). Impartirà avui (20 hores) una conferència per donar a conèixer l’obra de l’arquitecte Josep Danés al Principat i l’ús que va fer del granit en les construccions.\nQuan va començar a utilitzar-se el granit en les construccions a Andorra?\nEl granit en l’arquitectura industrial va començar a usar-se per construir les centrals hidroelèctriques de la Vall d’Aran als anys 20 del segle passat. L’enginyer suís Alfred Würth va projectar la part més estructural de l’actual central de FEDA i va encarregar el projecte a Josep Danés, a qui va posar com a condició l’ús del granit.\nPer quin motiu es va començar a emprar el granit?\nEl granit tenia múltiples avantatges. En un indret de muntanya amb climes extrems, era un material aïllant i protector. També podia tenir moltes qualitats


Empleo DEPENDENT /A DE COMERÇ - GIGANTE DEL COLCHON(EVOLUCION DEL DESCANSO S.L.)\nVenda al detall de matalassos i equips de descans.\nAtenció als clients per l'assessorament en la venda al detall de matalassos i productes relacionats amb el descans. Tasques de control d'estocs, resolució d'inciències, control de caixa i manteniment general de la botiga.\nNivell del títolTema del títolNom del títol TÍTOL FP DE GRAU MIGCOMERÇ I MÀRQUETINGCOMERÇ I MARQUÈTING O FORMACIÓ ASSIMILADA\nNivell Persona resolutiva, polivalent i responsableALT Capacitat de lideratge i treball en equipALT Visió comercial orientat a objectiusALT\nExperiència mínima d'un any en tasques comercials en venda al detall. Jornada de treball completa. Sou fix més part variable per objectius i treball en equip.\nFuncions i requisits de la vacant Funcions. Atenció al client. Gestió d'ofertes comercials i contractació. Atenció telefònica i via correu electrònic. Control d'estoc. Nivell d'estudis...


Relat "L'estrella dels sentiments"\nInici > detall del relat: L'estrella dels sentiments\nLa Irína va néixer amb una malformació congènita auriculoventricular, quina parauleta! Vull dir que tenia una malaltia al cor.\nAixò l'obligava a portar una vida més tranquil·la a la dels altres nens i nenes. No podia córrer ni saltar tant com els altres, ja que es cansava abans i també havia de cuidar-se molt per tal de no refredar-se, ni agafar cap malaltia.\nEls metges havien decidit fer-li una operació molt delicada, quan fos més gran, als set anys d'edat.\nVan explicar-li a ella i als seus pares l'operació que li farien. Res, van dir -farem un petit tallet aquí... empalmant allà...- tot explicant-lis amb un croquis del seu cor.\nNomés hi havia una cosa que la tenia intranquil·la. Que passarà amb totes les coses que guarda al seu cor? Els bons records del seu avi. El dia que va dormir dins la tenda de campanya amb les seves amigues. Quan va aprendre anar amb bicicleta. Els dies de platja. Els contes que ha llegit i tant li han agradat ...\nElla no vol perdre tots aquests moments màgics, s'ho ha passat d'allò més bé i a més a més de ser seus, els veu de colors, de cel i de mar, i de flors vermelles amb prats de color verd.\nEl doctor abans d'operar-la li diu:\nEns hauràs d'ajudar. Ara t'adormiràs, no sentiràs cap mal, faràs un viatge a una estrella on el temps no existeix i tot es mou ingràvid. Les emocions, els sentiments i els records es mouen com si fossin plomes volant per l'espai. Per tal de poder fer l'operació, necessitem que t'emportis tot el que guardes al cor i així no tocarem res de les teves coses, quan et despertis de l'anestesia, podràs tornar-los a posar al seu lloc.\nCorre-cuita fa memòria de totes les emocions, il·lusions i sentiments que guarda dels seus records, mentre sent a la sala d'operacions que li pregunten... Com et dius? Quants anys tens? Ella contesta mig adormida... Irìna, set...\nDe cop i volta, es troba en un lloc estrany però agradable. No hi ha objectes, tot són records, imatges i sentiments. El temps s'atura, no existeix, tot és ple de moments bons al seu voltant:\nSomicant i arraulida va despertant-se, torna del seu viatge a l'estrella dels sentiments.\nL'operació ha estat un èxit, ha anat molt bé, és forta i valenta. El cor està en condicions de funcionar normalment - diu el doctor -.\nXunxi | 07-05-2012 | Valoració: 10\nUn conte màgic Panxample, has dibuixat una inquietud d’infant, aquella innocència que perdem amb el temps .\nSoc una enamorada dels nens perquè sempre, sempre, veuen el món des de una perspectiva encertada, és veritat que aquell era el tresor de la Irína, i el de tots nosaltres.\nUna abraçada per el teu relat, felicitats.\nUna meravella de conte, panxample![Ofensiu]\nTé un encant especial que m'ha atrapat des del primer moment. Els bons records, els sentiments tan nostrats cal que visquin sempre amb nosaltres; ells ens acompanyaran al llarg de la nostra vida, i sempre, sempre els desarem i els treurem del mateix raconet: aquesta maduixeta vermella que batega sense treva fins al darrer instant.\nUna idea fantàstica la teva amb aquesta nena intervinguda amb èxit del cor, com no podia ser d'una altra manera. L'estrella dels sentiments ho és tot per a ella. I per a tots nosaltres, els adults, també.\nCarles Ferran | 30-04-2012\nUn relat impregnat de tendresa. Preciós.


La lluita feminista contra les discriminacions múltiples a les dones centra la programació del 8M a Mataró | La Clau - Revista gratuïta del Maresme\nLa lluita feminista contra les discriminacions múltiples a les dones centra la programació del 8M a Mataró\nPublicat el 25/02/2022\nAl voltant del Dia Internacional de les Dones, el 8 de març, Mataró disposa d’una programació amb més d’una vintena d’activitats contra les discriminacions que pateixen les dones\nEn aquestes activitats, es posa de manifest les discriminacions múltiples que pateixen les dones, el que es coneix com la lluita feminista interseccional. Entre les activitats, destacar l’acte institucional, que cada any commemora aquesta data i que el 2022 comptarà amb la participació de l’escriptora i activista feminista Beatriz Gimeno, l’ampliació a dos dies del Sorori Art i l’acte conjunt que realitzaran les entitats de la ciutat.\nUn moviment feminista que vulgui combatre l’arrel de les desigualtats ha de fer que s’escoltin les veus de la diversitat de les dones, s’incorporin les qüestions importants per a totes elles, i no només les de les dones pertanyents al grup hegemònic. A Mataró, des de l’Ajuntament i conjuntament amb altres administracions i entitats, es treballa des dels feminismes interseccionals que reconeixen i defensen que hi ha múltiples eixos de discriminació.\nEn aquesta línia de treball es presenta una programació amb més d’una vintena d’activitats de tot tipus amb l’objectiu d’arribar al màxim de ciutadania possible propiciant el debat i la reflexió per aconseguir una ciutat més justa.\nLa Marxa del Moviment Feminista del Maresme “Juntes som més fortes” es farà el 8 de març amb concentració i marxa inicial des del Mural Insubmises del Parc Nou a les 18.30 h.\nEs farà un recorregut fins a l’Ajuntament on es farà la lectura del Manifest del 8M amb una intervenció visual. El final de la marxa es preveu que sigui als peus de l’escultura de la Laia l’Arquera.\nConferència i Sorori Art\nL’escriptora i activista feminista Beatriz Gimeno serà l’encarregada de la conferència institucional que està prevista pel 9 de març, a les 19h, al Saló de Sessions de l’Ajuntament de Mataró. Gimeno (Madrid, 1962), va ser directora del Instituto de la Mujer i diputada amb Podemos a l’Assamblea de Madrid.\nEnguany, després que l’any 2021 hagués d’ajustar les activitats a les restriccions pel Covid-19, torna el Sorori Art amb més força i més activitats. Aquesta és una iniciativa de la Xarxa d’Espais Joves de Mataró i el CIRD que enguany tindrà com a escenari el pati del Cafè Nou.\nSe celebrarà el divendres 11 amb un seguit de propostes (monòlegs feministes, espectacles i food trucks) sota el nom de “Les Nits del Sororiart”, a partir de les 20.30 h. I el dissabte 12 de març, a partir de les 12 h i durant tot el dia hi haurà un espectacle familiar, espai de photocall, actució musical, performance, concerts, tallers, food trucks i un espai expositiu.\nImatge i font: Ajuntament de Mataró\nEl projecte de voluntariat -En Bici Sense Edat- arriba a Mataró de la mà de la Fundació Iluro.\nMataró acollirà la 9a edició del Festival ‘A la vora del Jazz’ que inclourà 7 concerts\nAcord unànime per a la planificació escolar a Mataró fins al 2027


BAIXADA DE L'EBRE | Delta Polet\nJuly 5, 2018 December 19, 2018 Josep Polet HISTORIA I TRADICIONS\nDe Fontibre al Delta en Barquet de Perxar\nPeripècies de dos barquets de perxar baixant l’Ebre des del seu naixement per reivindicar una millor qualitat de l’aigua i que el riu torni a transportar sediments fins al Delta\nLa baixada en barquets, argument que aprofitem per divulgar diferents aspectes de l’Ebre, amb la pretensió de donar a conèixer una mica millor aquest gran riu, pare de la nostra cultura, economia, i espai físic que habitem, es va fer per participar en una marxa organitzada per” Ecologistas en Acción” amb l’objectiu de denunciar l’ampli ventall d’agressions que sofreix l’Ebre.\nVam pensar que era un bon moment per aportar un granet d’arena en aquella acció i centralitzar la nostra tasca en denunciar especialment la retenció dels sediments que fan els embassaments, i que provoquen la cada cop més l’accelerada desaparició del Delta.\nDurant la baixada els barquets van ser acompanyats per 200 ciclistes que anaven per les vores fent accions de protesta allí on hi havia usos o instal·lacions perjudicials per al riu, preses, tèrmiques, químiques, nuclears…\nAra en aquest moment en que el govern ha tornat a engegar la maniobra de vendre l’aigua del riu, i enviar-la allí on en puguen especular millor els seus grups empresarials amics, pensem que els nostres lectors ens perdonaran, i comprendran que ens veiem obligats a abandonar l’agradable tasca de narrar aspectes positius del riu, a denunciar directa i sense cap gènere de dubtes la gran barbaritat que significa el nou pla de conca de l’Ebre.\nL’enregistrament de la baixada\nQuan els barquets de perxar van fer la baixada des de Fontibre al Delta van tenir un tripulant d’excepció, una flamant càmera de TV, degudament protegida en una carcassa impermeable i lligada en una corda a un flotador (per si de cas), tot estrenat per aquella ocasió. Curiosament durant la baixada les tres càmeres de fotografiar que es portaven van parar a l’aigua i es van perdre, un parell d’ulleres i altres parts de l’equipament també, però la càmera de gravar, no. També tots els tripulants en alguna o altra ocasió van anar a parar al riu, bé per tombades dels barquets, o bé arrossegats per les branques quan el riu baixava violent enmig de zones amb arbres inclinats sobre el curs de l’aigua, excepte un.\nAquesta càmera, quan els riscos no eren grossos, anava gravant els paisatges fluvials, el que anava succeint i les opinions de la gent dels pobles de la vora de l’Ebre. El responsable del seu funcionament era un cameràman intrèpid i aparentment mig volat, però que sabia molt bé el que feia. Va ser l’únic dels tripulants que no va fer cap a l’aigua.\nReportatge d’una hora\nDesprès d’un parell d’anys d’aquesta baixada, el cameràman ha tornat del Brasil on estava cursant estudis d’antropologia, i abans de tornar a embarcar cap a Cuba per prosseguir amb aquests estudis, ha reduït les 40 hores de filmació amb un reportatge d’una hora i l’ha muntat adequadament per donar-li un sentit altament pedagògic i reivindicatiu.\nFa un parell o tres de setmanes que aquest reportatge es va emetre pel Canal Terres de l’Ebre, i es va aprofitar per al final de la emissió fer un interessant debat sobre els sediments que es queden retinguts als embassaments, i que provoquen la regressió i subsidència del Delta, i la necessitat de buscar solucions a aquest greu problema.\nLes agressions a l’Ebre\nDurant aquesta gravació es poden veure escenes del riu, tranquil en la major part dels llocs, però brau en algunes zones de la part alta, els grans entrebancs en forma d’embassaments que li surten al pas, la nostàlgia de la gent que van conèixer un riu que era vida, cultura, i oci, i que poc a poc s’està relegant a convertir-se en una cloaca, els abusos sense sentit del poder, la ferma decisió de gent anònima en denunciar de manera pacífica però contundent totes les agressions que sofreix.\nDurant aquesta emissió es pot veure com poc a poc els barquets van solucionant els entrebancs que els surten al pas i van avançant riu avall en busca del Delta. Filats punxents, frondoses arboredes, preses, rapits, zones militaritzades, trams secs, vent, pluja… Per finalment el dia 30 de juliol de 2011 arribar a la desembocadura i abocar els pots de sediments que s’havien anat recollint a les capçaleres dels diferents embassaments pels quals es va passar. Amb l’esperança que aquests sediments algun dia tornin a arribar de manera natural.\nMentre, els components del grup de ciclistes de “Ecologistas en Acción”, que durant la baixada anaven per carretera, donaven el seu últim suport als barquets i a l’abocament de sediments des de dalt d’un vaixell dels Creuers del delta de l’Ebre.\nAquest reportatge es pot veure a https://www.deltapolet.com/colaboracions-tv#DOCUMENTALS\nEl propòsit de l’acció “Vive el Ebro”, organitzada per “Ecologistas en Acción”, era la de baixar en bicicletes des del naixement a la desembocadura de l’Ebre, protestant per les agressions de tot tipus que es fan al riu. En tenir coneixement d’aquesta interessant iniciativa, els barquets ho van aprofitar per adherir-se, amb la idea d’incorporar a aquella acció, la protesta de la retenció de sediments que fan els embassaments, la culpable de la greu regressió que està sofrint el Delta de l’Ebre. I de passada demostrar les aptituds fluvials dels barquets per passar per llocs difícils i poder-ho gravar des de dalt.\nL’objectiu era que a cada embassament important que es trobés, omplir un pot dels sediments que es queden allí retinguts i carregar-los al barquet, i en arribar a la desembocadura, abocar-los al mar.\nPer ordre cronològic, els embassaments més importants que van trobar van ser:\nPantano del Ebro. Gairebé a la capçalera del riu, desprès de passar Reïnosa. Va ser construït entre els anys 1921 i 1945, i inaugurat l’any 1952. Té 541 hm3 de capacitat, i és el més gran de la conca desprès del de Mequinensa.\nEmbalse de Cereceda. Només te una capacitat d’1hm3 i va ser construït l’any 1947. El seu objectiu es desviar el riu per un túnel que dóna a un canal i uns quilòmetres més avall tornar l’aigua a l’Ebre fent funcionar una central hidroelèctrica, deixant un bon tram del riu totalment sec. El temporal de pluja i vent que feia el dia que passaven per allí va dificultar als barquets la gravació del túnel de captació i la sortida de dins de l’embassament, que es va haver de fer escalant una paret lateral.\nEmbalse de Sobron. Aquest embassament alberga la polèmica central nuclear de Santa Maria de Garoña. A les proximitats d’aquesta central els dos barquets va ser detinguts i apressats per una patrulla fluvial de la guàrdia civil. Va entrar en servei l’any 1960 i té una capacitat de 20,11 hm3.\nEmbalse de Pignatelli. Va ser construït entre els anys 1776 i 1790 per abastir d’aigua al Canal Imperial Aragón. El principal objectiu d’aquest canal era servir a la xarxa fluvial que es pretenia crear per poder navegar a través de l’Ebre i algun altre riu des de l’Atlàntic al Mediterrani passant per Saragossa. (una cosa com lo de Madrid amb el corredor del Mediterrani). Es va aconseguir navegar de manera comarcal però poca cosa més. La navegació va acabar de fracassar amb la construcció de les vies fèrries. Llavors va ser aprofitat per regar una bona part de les terres ermes i de secà d’Aragó. Un cas semblant a l’Assut de Xerta i el Canal de la Dreta del Delta. El Canal Imperial Aragon està considerat una de les obre hidràuliques més importants d’Europa.\nEmbassament de Mequinensa. Va entrar en funcionament l’any 1966 i amb els seus 1530 hm3 de capacitat és el més gran de la conca i el 5é de la Península. Els aragonesos el promocionen turísticament amb la denominació de Mar de Aragón. És el principal culpable de la greu regressió del Delta i dels problemes de la part final de l’Ebre.\nEmbassament de Riba-roja. Van començar a omplir-lo el 20 de novembre de 1967, sense haver-ne acabat d’evacuar el poble de Faió que havia de quedar sepultat per les aigües. Molta gent d’allà, encara està ressentida per aquest fet i pel drama que van viure sortint del poble de nit, plovent, i amb l’aigua pujant. També provoca un greu perjudici al Delta en impedir el pas als sediments que transporten les aigües del Segre i el Cinca. Té una capacitat de 210 hm3.\nAquests són només els més importants, el total són 11 embassaments i 9 assuts importants, poca cosa si ho comparem amb el total de la conca, que entre embassaments i assuts grans en té 117, essent una de les conques més regulades del mon.\nEn arribar a la desembocadura, a la punta de la barra d’arena de l’Illa de Sant Antoni, on la mica d’aigua que transporta l’Ebre arriba al mar, es van buidar els pots de sediments que s’havien anat recollint. Confiem en que algun dia tornin a arribar de manera natural\nEls principals inconvenients\nEl primer inconvenient important amb el que es van topar, va ser sortir d’entremig de la teranyina de rames i arbres gitats sobre de l’incipient Ebre, pocs metres desprès d’arrancar del naixement. Un entramat vegetatiu dins del qual, a tranques i barranques, ens vam anar posant fins que va ser completament impossible continuar. I què dir dels tancats de ferro punxent amb el que els pagesos allí cercaven les seves propietats de pastures. La vegetació barra el riu fent-lo completament infranquejable, en aquest indret varem gaudir del privilegi de veure a una llúdriga en estat salvatge. Vaja ensurt que ens va donar, i el que segurament es va emportar ella també.\nDesprès, la catastròfica baixada del tram posterior a l’embassament de l’Ebre, un gran embassament que en aquells moments estava soltant tota l’aigua que necessitaven els canals de Navarra, la Rioja, i Aragó, i convertia el petit riu en un barranc desbocat entre mig d’arbres i soques enganxades a les pedres de dics d’antics molins abandonats. Tram en el que es van perdre una part de les pertinences que portàvem a bord. Afortunadament varem poder recuperar els barquets, salvar la càmera de filmar gran, i els tripulants se’n van sortir amb només algunes rascades de poca importància, els corresponents ensurts, i algunes glopades d’aigua.\nTambé és digne de menció especial l’apressament dels barquets efectuat per una pneumàtica de la guardià civil dins de la zona militaritzada de l’embassament de Sobron, al costat de la Central Nuclear de Sant Maria de Garoña. Finalment ens van commutar totes les infraccions (vaixells no matriculats, sense certificats de construcció ni navegabilitat, sense permisos de la CHE, invasió de zona militar, cap tripulant amb títol de navegació), a canvi de que sortíssim per una carretereta que hi havia al costat del Pont d’accés a la mateixa nuclear, però amb la pancarta antinuclear que portàvem ben recollida i amagada.\nResum de les dificultats principals trobades:\n1 El bosc impenetrable que barra el riu a pocs metres del seu naixement, es pot tornar a embarcar uns centenars de metres desprès.\n2 El tram posterior a l’embassament de l’Ebre, molt perillós fins a Polientes.\n3 Alguns llocs de “Los Cañones del Ebro”.\n4 La zona militaritzada de l’embassament de Sobron. (Compte amb un tinent jove!)\n5 La boca de riu de la dreta (molt perillosa) en arribar als ràpids de “Las Conchas de Haro”\nSi algú vol baixar el riu com els barquets que tingui molt en compte aquests 5 punts, l’1 i el 4 per la dificultat i el 2, 3, i 5 per l’extrema perillositat. Altres inconvenients a tenir en compte són els trams en què el riu està sec perquè el desvien per canals, i la multitud de preses i assuts que s’han de superar.\nL’Ebre neix realment a Fontibre?\nEl naixement de l’Ebre, que fins ara s’havia situat oficialment a Fontibre, pos sembla que segons l’Institut Geològic d’Espanya neix al cim Tres Mares prop del poble de Brañavieja, una mica més amunt.\nAquest institut mitjançant la tècnica de colorar l’aigua del riu Hijar en fluorescència sòdica va demostrar que l’aigua que desapareixia de l’Hijar aigües avall del poble de Paraquelles, era la mateixa que apareixia al naixement de l’Ebre a Fontibre. Amb aquesta demostració resulta que el riu Ebre neix a la glacera d’Alto Campoo al cim Tres Mares, i per tant té uns 21 km més de llargada.\nLo cim Tres Mares és l’única muntanya a Espanya en la qual neixen tres rius que desemboquen a tres mars diferents, lo riu Nansa que desemboca al Cantàbric, un afluent del Duero que desemboca a l’Atlàntic i el riu Hijar que ara resulta ser que és el que li aporta les aigües al naixement de Fontibre.\nDe totes maneres aquest descobriment no ha creat massa polèmica, i fora de l’ambient científic se li ha fet poc cas, resulta que tant Fontibre on fins ara tradicionalment se suposava que naixia l’Ebre, com Brañavieja que és on se suposa que neix ara, com Paraquelles, que és on desapareixen les aigües del Hijar, tots son pobles d’un mateix municipi.\nAquest municipi, anomenat Hermandad de Campoo de Suso, té 24 poblets i és molt extens, però escassament poblat, la capitalitat l’ostenta Espinilla amb 129 habitants i entre tots sumen 1.931 habitants.\nEl problema el tenim nosaltres, que tan presumir que havíem baixat l’Ebre des del mateix naixement amb barquets de perxar, ara resulta que no és així, i tenim molt difícil aconseguir-ho alguna vegada. Encara que ens proposéssim, a empentes i rodolons, arrossegar els barquets i baixar des de la glacera del Tres Mares, no sé com aconseguiríem anar per baix el tram de 800 metres que separa el lloc on desapareixen les aigües de l’Hijar i la font de Fontibre. Difícil.\nEls rius, importants font de vida\nEls rius han estat i són, una important font de vida, i des de temps prehistòrics l’home s’ha aproximat als cursos fluvials a la recerca dels seus beneficis, aigua per beure ell o el bestiar, pesca, treure beneficis de la massa arbòria dels seus boscos de ribera, aprofitar la qualitat de la terra de la vora per l’agricultura, aigua per regar, navegació… A les últimes dècades però, s’han instaurat una sèrie d’usos especulatius sobre l’aigua promoguts per potents empreses i polítics deshonests, que fan perillar la qualitat i quantitat d’aquestes recursos, així com la seguretat i la vida de la gent que hi viu a les seves proximitats.\nL’Ebre es un bon exponent de tot això, tant pel gran nombre de pobles que hi ha al llarg del seu recorregut, com pels tèrbols interessos creats al voltant de l’aigua.\nA continuació, i des de dalt a baix, descriurem els pobles que varem poder localitzar a la vora del riu, sense tenir en compte les seves dimensions, com a petit homenatge a la gent que continua vivint a la vora de l’Ebre, i que preocupada veu com dia a dia augmenta el risc al que estan exposades.\nEls pobles a la vora de l’Ebre\nAquests pobles són: Fontibre, Nestares, Reinosa, Bustasur, Aldea de Ebro, Barcena de Ebro, Bascones de Ebro (Castella Lleó), La Puente del Valle, Quintanilla de An, Rebollar de Ebro, Polientes, Arenilla de Ebro, Cadalso, i Villaescusa de Ebro. Tots pertanyents a la comunitat autònoma Càntabra, excepte Bascones de Ebro, que es atrapat per una punta de la Comunitat de Castella Lleó.\nDesprès segueixen: Orbaneja del Castillo, Escalada, Quintanilla-Escalada, Pesquera de Ebro, Colina, Villanueva Ramplay, Tubilleja, Tudanca de Ebro, Cidad de Ebro, Manzanedillo, Granja Hocina, Quintanilla de Valdivieso, Puente Arenas, Población de Valdivieso, Cereceda, Cillaperlata, Frias, Sobron (País Basc), Miranda de Ebro, i San Felices. Tots de Castellà Lleó excepte Sobron.\nSuperada Castella Lleó venen, Haro, Briñas, Briones, San Vicente de la Sonsierra, Mañueta (PB), Cenicero, Lapuebla Labarka (PB), El Campillar, (PB), i Logroño. Tots de la Rioja excepte els quatre amb l’indicatiu (PB) que pertanyien al País Basc. En esta zona la qüestió fronterera que fa l’Ebre és complicada, passant sovint d’un cantó al altre del riu, el que demostra la conflictivitat que hi va haver en èpoques passades per dominar les seves ribes. La mateixa ciutat de Logronyo per un cantó té polígons industrials pegats a la ciutat que pertanyen al País Basc, i per l’altre en té uns altres que pertanyen a la Comunitat Foral de Navarra.\nDesprés venen, Lodosa, Sartaguda, San Adrian, Alfaro (Rioja), Tudela, Fontellas, i Buñuel, Tots de la Comunitat Foral de Navarra, excepte Alfaro, el poble de les cigonyes, que pertany a la Rioja.\nSegueixen, Novillas, Gallur, Pradilla de Ebro, Alcala de Ebro, Cabañas de Ebro, Monzalbarba, Saragossa, el Burgo de Ebro, Osera de Ebro, Pina de Ebro, Quinto, Velilla de Ebro, Alforque, Cinco Olivas, Alborge, Sàstago, Escatron, Chiprana, Casp, Mequinensa, Faió, tots aquests de la comunitat aragonesa. Aquí hem inclòs també a Faió perquè encara que l’actual poble està apartat del riu, baix del pantà de Riba-roja, i ha el Faió antic sepultat per les aigües.\nI finalment: Riba-roja d’Ebre, Flix, Ascó, Garcia, Mora d’Ebre, Miravet, Benifallet, Tivenys, Xerta, Tortosa, Amposta, Balada, Sant Jaume, i finalment Jesús i Maria i La Cava (Deltebre). Els pobles catalans de l’Ebre.\nTotal 86 pobles (2 d’ells capital de comunitat autònoma), 13 càntabres, 20 castellà lleonesos, 4 bascs, 7 de la Rioja, 6 navarresos, 21 aragonesos i 15 catalans.\nEn aquesta llista ens referim a tots els poblets que hem trobat, no als municipis als que pertanyien. La majoria eren petits pobles que formaven part d’altres municipis, com el cas de Fontibre (on neix el riu) que pertany al municipi de Hermandad de Campoo de Suso, o el cas de l’extens municipi de Valderredible (53 pobles), on dels 12 pobles càntabres que estan a la vora del riu, 7 són d’aquest municipi, i el cas més curiós de Balada, que tot i lo menudet que és, pertany a dos municipis diferents.


Les Illes són la comunitat amb menys vacunats\nTambé és la que té un percentatge més baix de dosis posades respecte de les que ha rebut\nUna dona es vacuna contra el covid-19 a Palma. Ismael Velázquez\nPalmaEspanya ha aconseguit, aquesta setmana, la fita d’arribar al 70% de la població general amb la pauta de vacunació completa, però les Illes Balears encara no han pogut complir aquest objectiu. El percentatge de ciutadania immunitzada ja és del 70,3% en el conjunt de l’Estat, mentre que aquesta xifra davalla fins al 66,6% en el cas de l’Arxipèlag. De fet, és la comunitat amb un percentatge més baix de persones vacunades, segons l’informe del Ministeri de Sanitat publicat dijous.\nSi, en lloc de la població total, ens fixam en la població diana –ciutadans a partir de 12 anys–, veim que l’Arxipèlag queda el darrer de la cua, amb un 75,4% de vaccinats complets, mentre que la mitjana espanyola és d’un 79,2%. És a dir, pràcticament el 25% dels illencs que tenen la possibilitat de vacunar-se encara no ho ha fet. Per franges de població, té el percentatge més baix d’immunitzats de l’Estat en tres dels vuit grups:de 60 a 69 anys (90,7%, mentre que la mitjana estatal és del 95,6%); de 40 a 49 anys (75,7%, gairebé vuit punts per davall de la mitjana) i de 30 a 39 anys (59,8%a les Illes i 67,7% de mitjana espanyola). Per contra, va al capdavant en els adolescents i joves d’entre 12 i 19 anys, amb un 59,5% d’illencs amb la pauta completa, 27 punts més que el conjunt de les comunitats.\nCal dir que les Illes també són la comunitat que menys vacunes posa en relació amb les que rep. L’informe mostra que ha administrat el 83,3%de les dosis arribades i en té 305.150 a les geleres.\nPotenciar els centres de salut\nA les Balears no hi ha més negacionistes o antivacunes que en altres comunitats, el que ha passat és que no s’ha arribat bé a la població general”, argumenta el metge i professor de l’Escuela Andaluza de Salud Pública, Joan Carles March. Creu que s’hauria d’haver facilitat més la vacunació als centres de salut, “perquè la gent vol anar a vacunar-se al seu poble”, remarca. Així mateix, considera que “no s’ha fet l’esforç necessari” perquè les poblacions amb menor percentatge d’immunitzats s’animin a vacunar-se. “No n’hi ha prou d’obrir grans espais –que ho és–, sinó també plantejar campanyes obertes i treballar no només amb la informació, també amb el vessant emocional”, exposa el doctor. I subratlla la importància que l’Administració sàpiga els motius que han fet que la gent no es vacunàs encara, per tal de poder articular estratègies.\nHi ha altres conjuntures que no han ajudat a incrementar el ritme de vacunació. Per una banda, la cinquena onada, que ha fet que molta gent infectada hagués d’esperar un mes per rebre la dosi. I, per l’altra, les vacances d’estiu o la dificultat de les persones que treballen durant la temporada turística, que tenen horaris complicats o por d’emmalaltir. March sosté que “són percentatges massa alts de no vacunats, i més tenint en compte que les Illes necessiten el turisme”. “Fa temps que sabem que el 70% és una quimera, que no ens serveix per a res. És bàsic plantejar elements clars i contundents que impulsin la campanya”, conclou.


L'Ajuntament mirarà si les demandes de les AMPAs de les escoles bressol són viables - Diari de Girona\nEl regidor d'Educació es reuneix amb representants de les entitats i els emplaça per d'aquí a unes setmanes\nÀdam Bertran. marc martí\nReunió de llarga durada a l'Ajuntament de Girona per tractar diferents demandes d'algunes AMPAs d'escoles bressol municipals de la ciutat. Tot i que les reivindicacions les feien cinc associacions de les set que hi ha a la ciutat, el regidor d'Educació, Àdam Bertran, va voler fer la trobada amb representants de mares i pares dels set centres per copsar quines eren les peticions de totes. Després de més d'una hora i mitja de debat, Bertran es va comprometre a analitzar les peticions que se li feien, sobretot pel que fa a horaris i els casals d'estiu. I va emplaçar tots els presents a una nova trobada d'aquí a unes setmanes.\nEl regidor va explicar que la reunió havia anat molt bé i que volen analitzar les peticions «legítimes» de les AMPAs per «estudiar-les i mirar la demanda real que hi ha i si és possible tirar-les endavant sense afectar els serveis actuals que ja estan en funcionament».\nLes llars d'infants reivindiquen el seu servei essencial.\nFa una setmana, un grup d'AMPAs va elaborar un comunicat on s'assegurava que, des de fa dos cursos, les escoles bressol tanquen mitja hora abans i que això els havia afectat «de manera directa la conciliació familiar». Actualment tanquen a les cinc de la tarda. A més, també lamentaven que el casalet d'estiu només duri dues setmanes de juliol.\nDesprés de fer-se públic aquest manifest de les escoles bressol municipals, l'AFA d'El Pont, situada al barri de Pont Major, va fer saber en un comunicat que no havien participat «en cap reunió» amb la resta d'associacions, ni van ser informats del manifest per poder debatre'l i decidir el seu posicionament al respecte i se'n van desmarcar.\nDesprés d'això, els impulsors del comunicat van matisar que en el moment d'elaborar el comunicat van subscriure'l les AMPAs de les escoles bressol l'Olivera, la Devesa, el Tren, el Garbí i la Baldufa, perquè no havien pogut localitzar representants del Pont ni de Cavall Fort.\nDiari de Girona va intentar contactar ahir, sense èxit, amb els impulsors del manifest perquè valoressin la reunió.


Les intervencions dels diputats catalans tranquil·litzen els sectors reticents del PSOE\nMaragall considera que el debat d'ahir, seguit per un gran nombre de personalitats, és un «punt d'inflexió positiu»\nNÚRIA RIBAS/TIAN RIBA. Madrid\nEls màxims dirigents del PSOE presents al debat del Congrés es van mostrar molt satisfets per la intervenció tant de CiU com d'ERC. Uns discursos «conciliadors» que van tranquil·litzar els sectors del socialisme espanyol més reticent a la reforma. Ho van dir en privat i ho va avalar el portaveu socialista, Alfredo Pérez Rubalcaba: «Gràcies pel fons i la forma.» De la seva banda, el president de la Generalitat, Pasqual Maragall, va oferir una roda de premsa per elogiar l'actitud del PP durant la intervenció d'Artur Mas, Manuela de Madre i Josep-Lluís Carod-Rovira. Rajoy encara no havia pujat a la tribuna d'oradors. Pel President, el debat d'ahir al Congrés marca un «punt d'inflexió» en la política espanyola i catalana.\n+ D'esquerra a dreta, Pasqual Maragall, Joan Saura, Josep Huguet i Jordi Pujol segueixen el ple.A dalt, la vicepresidenta del Congrés, Carme Chacón, amb l'alcalde de Barcelona. A sota, José Blanco i Josu Jon Imaz. Foto: EFE / EFE\nEls màxims dirigents del PSOE destacaven el to «conciliador» dels representants del Parlament. Tant José Blanco, secretari d'organització socialista, com Alfonso Perales, home de confiança de Manuel Chaves a Madrid, asseguraven que «els discursos de tots tres trenquen els arguments apocalíptics del PP. Estem en el bon camí». Més seriós es mostrava Alfonso Guerra, president de la comissió constitucional del Congrés. Maragall, que va seguir des de la tribuna de convidats, flanquejat per Joan Saura i Josep Bargalló, la intervenció dels tres ponents designats pel Parlament de Catalunya, va voler començar la seva intervenció pública amb unes paraules de reconeixement a l'actitud del PP durant la primera part del debat. Es va mostrar «impressionat per l'actitud» del PP, que va qualificar de «punt d'inflexió en la tradició responsable recent». «Aquesta és l'Espanya democràtica i educada que em van ensenyar els meus pares. És l'Espanya en què Catalunya se sent a gust i a casa», va dir. El President deia sentir-se «com el dia que es van inaugurar els Jocs Olímpics de Barcelona. Hem passat una fita difícil. Hem passat una fita en la vida política espanyola i catalana». Per Maragall, ahir començava el període de parlar sobre el futur i «deixar l'historicisme per discutir sobre barris i regions i no només de pàtries». El President va revelar que al matí havia anat a passejar pel parc del Retiro amb la seva dona, Diana Garrigosa, i que li havien llegit la bonaventura amb una branca de romaní. Li van dir que tot aniria bé. I així va ser. Almenys per ara. Maragall deu ser conscient que en els últims dies el PSOE ha tancat files al voltant de Zapatero, fins fa poc únic valedor de l'Estatut. Ho van confirmar també en privat diputats catalans del grup socialista del Congrés. Si el sector guerrista es mostrava seriós i els col·laboradors més estrets de Zapatero oferien el seu millor somriure, els diputats del PP esperaven tensos la intervenció del seu líder. Amb cares llargues. Alguns, com el diputat per Catalunya Jorge Fernández Díaz, clamaven la seva indignació per la intervenció dels ponents del Parlament. Especialment molest es mostrava Fernández Díaz amb el discurs de Manuela de Madre. Pel diputat popular, «el to conciliador no serveix de res. El que compta és el contingut d'aquesta proposta». Segons Fernández Díaz, «la més radical de tots tres ha estat justament la representant del PSC. Lamentable. S'ha quedat amb el rellotge aturat al franquisme». Hores després els diputats del PP s'animaven amb la intervenció de Mariano Rajoy. Segons els populars, el debat va deixar clar que «Zapatero està atrapat pels seus socis parlamentaris». El debat de presa en consideració de l'Estatut va generar més expectació que el pla d'Ibarretxe, amb 400 periodistes acreditats. «Per a l'Estatut valencià no hi havia ni Déu», deia Joan Puigcercós. I la socialista Carme Chacón reconeixia que el naixement de l'hereva al tron reial, Elionor de Borbó, «ens ha fet un favor aquests dies», per frenar el soroll respecte a la reforma. Per cert, que Chacón va fer d'amfitriona de l'àmplia delegació catalana que va assistir al debat. Els va anar rebent a la porta. Eren més de mig centenar de diputats encapçalats per la mesa del Parlament. Darrere la mesa van arribar els consellers Saura, Bargalló, Antoni Castells, Josep Huguet i Joaquim Nadal. Darrere hi anava Jordi Pujol, a qui van saludar tots els oradors des de la tribuna, exceptuant Rajoy, que tampoc va saludar Maragall i que va rebre les crítiques en les rèpliques dels diputats per això. Mas, De Madre i Carod van arribar junts en una furgoneta blava. Es van situar en tres cadires davant la tribuna d'oradors. Acabades de netejar com els tapissos de la cambra que Manuel Marín va voler canviar sense sort, per la pressió de la Real Casa de los Tapices, que no volia acomiadar ningú. Tota aquesta expectació va portar que hi hagués grans mesures de seguretat, amb tots els voltants del Congrés acordonats per la policia estatal, que va evitar que l'única manifestació contrària a la reforma -d'uns 30 ultres- s'acostés a les portes de la cambra de la carrera de San Jerónimo.\n>El Congrés dóna llum verd a negociar l'Estatut, amb Zapatero com a millor aliat


Pere Aragonès insta a no caure en ‘provocacions ni en el relat fals de violència’ de cara al 21-D\nEl vice-president diu que defensaran que es reconegui l’atuodeterminació 'en tots els espais de diàleg'\nEl vice-president del govern, Pere Aragonès, ha fet una crida a la calma ‘davant els dies que venen’ i a ‘persistir’ en els valors cívics, pacífics i democràtics del moviment independentista. Aragonès ha demanat que les mobilitzacions contra la celebració del Consell de Ministres a Barcelona aquest 21 de desembre siguin ‘pacífiques’, evitant així ‘caure en provocacions’ ni fent bo ‘el relat fals de violència’ a Catalunya.\nAragonès manté oberta la porta a un ‘espai de diàleg’ amb el govern espanyol durant la setmana vinent, però ha mantingut que el què hi defensaran són ‘menys lliçons, més retirada de recursos (al TC) i més reconeixement de l’autodeterminació i permetre que la solució política per Catalunya la votin els ciutadans de Catalunya’.\nEn el Consell Nacional d’ERC, el republicà ha defensat que la formació ‘sempre ha defensat per vies democràtiques i pacífiques’ la lluita per la independència. ‘És la persistència i la capacitat de generar aliances, de fer fortes les majories democràtiques d’aquest país el què ens farà lliures’, ha insistit.\nAragonès ha replicat al president espanyol, Pedro Sánchez, que el govern està obert a parlar del que convingui. ‘Diu que quan parlem d’autodeterminació ell vol destinar aquest temps a parlar de precarietat, doncs parlem-ne, perquè la causa de la independència és per vèncer la precarietat que viu el nostre país’, li ha dit el vice-president. Aragonès ha sostingut que ‘sempre’ defensaran el diàleg ‘en tot àmbit i a tot arreu’, també en els ‘els espais de diàleg, els que hi pugui haver, si n’hi ha durant la setmana que ve’.\nAmb tot, el republicà ha retret a l’executiu espanyol que doni ‘lliçons’ al govern sobre la seva acció política mentre manté els recursos contra lleis socials al Tribunal Constitucional espanyol o aprova un sostre de despesa militar ‘de 7.300 milions d’euros per invertir els anys vinents en instruments de guerra’. ‘Per tant, menys lliçons i més retirada de recursos, més reconeixement de l’autodeterminació i permetre que la solució política per Catalunya la votin els ciutadans de Catalunya’, ha exigit Aragonès. El vice-president ha dit que ‘això és el que diran’ en tots els espais de diàleg que s’estableixin.


El PSPV presentarà en tots els ajuntaments l'ordenança abolicionista que permet multar els puters - À Punt\nEs tracta d'un text que ofereix un marc jurídic als consistoris fins que hi haja una llei abolicionista estatal\nMobilització feminista per l'abolició de la prostitució / Europa Press\n13 de maig 2022 - 12:51\nEl PSPV presentarà en tots els ajuntaments de la Comunitat Valenciana l'ordenança abolicionista que permet perseguir els puters i protegir les víctimes de prostitució.\nEs tracta del text publicat aquesta setmana per la Generalitat, que ofereix un marc jurídic als consistoris que permet fer passos per a posar fi al tràfic de dones fins que hi haja una llei abolicionista estatal.\n"Les socialistes valencianes sabem que l'abolició de la prostitució no és una utopia, sinó que és un objectiu assolible i inajornable", afirma en un comunicat la subsecretària general d'Igualtat del partit, Ana Domínguez.\nAixí, fins que siga una realitat la llei integral per a l'abolició de la prostitució, el PSPV creu que les administracions tenen l'obligació de posar en marxa tots els mecanismes al seu abast per a avançar en l'erradicació de l'esclavitud sexual.\nA més, amb la presentació d'aquesta ordenança busquen transmetre una idea "totalment oposada a la que es fa en ajuntaments com el d'Alacant (PP-Cs), on tracten les dones que són víctimes d'explotació com a delinqüents en lloc de fer-ho com a víctimes".\nAposten així per una mirada àmplia i un compromís de totes les institucions per a abordar amb garanties una realitat tan complexa com la prostitució, per la qual cosa insten les alcaldies i les regidories de tots els ajuntaments a "ser valents" i posar en marxa en els seus municipis l'ordenança que pose fi a l'explotació sexual.\nEntre les mesures de l'ordenança destaquen les sancions per als puters, la consideració de la prostitució com una activitat il·lícita i vulneradora de drets o els itineraris formatius i sociolaborals per a les víctimes de prostitució.\nEines que, en la seua opinió, faciliten que l'administració més pròxima al ciutadà puga treballar perquè deixe d'existir una realitat cruel que pateixen moltes dones i "davant la qual no podem mirar cap a un altre costat".\nAlbal ja ha multat deu puters, quatre aquest cap de setmana


Pep Bou, un bombollaire conegut arreu del món, protagonitza aquest capítol del programa "L'aprenent de pilot", que l'acompanya en la seva gira per Itàlia. Pep Bou va néixer a Granollers, l'any 1951. Actualment viu a Corró d'Amunt, al Vallès Oriental. Bou viatja per tot el món fent bombolles de sabó, des de fa més de 25 anys. Entre altres països, Pep Bou ha triomfat a Itàlia, on el retroben, al cap de deu anys, amics que lloen seu treball i expliquen com n'és d'especial. A més, els membres de la companyia mostren què significa una vida de gira, i Pep Bou ens endinsa en el seu món de bombolles de sabó.\nart, artista, cultura, arts escèniques, espectacle\nArts escèniques: La representació i l'escenificació, La interpretació en les arts escèniques, L'expressió i la comunicació escènica; Educació secundària obligatòria - 3r - 4t ESO - Tutoria: Orientació acadèmica i professional + informació


Dissidències LGBTI+ en la ruralitat – Alliberem-nos\nPublicat per admin el 10 de desembre de 2021 10 de desembre de 2021\nCom es viu ser jove LGBTI+ en un entorn rural? Es produeix un èxode rural per aquest motiu? De quina manera? En aquesta trobada escoltem de primera mà les experiències i propostes de persones joves LGBTI+ d’arreu del territori.\nEs tracta de fer un estat de la qüestió sobre la diversitat afectivosexual i de gènere en entorns rurals i urbans i abordar-ho en col·lectiu. Es recolliran tant les experiències personals com l’acció directa de les entitats i associacions sobre aquesta qüestió arreu del territori.\nEntre les ponents i el públic assistent, posarem de relleu aquest tema perquè creiem en la importància de poder desenvolupar el propi projecte vital allà on es vulgui i no haver de marxar-hi per patir violències.\nComptarem amb joves de les associacions Colors de Ponent (Lleida), H2O (Tarragona) i Alliberem-nos (Girona). Modera l’acte l’activista i biòleg especialitzat en gènere Zoe Garcia Castaño.\nDivendres 10 de desembre de 17.30 a 19 h. Online a través de Zoom i gratuït.\nAquesta activitat forma part del Programa d’Activitats de Feminismes, antirracismes i inclusió social. Organitza QSL en el marc del Congrés Nacional de Joventut que organitza l’Agència Catalana de Joventut.


Dades: Segueix creixent el nombre de persones afectades per ERTO a Tarragona\nTot i que les xifres augmenten, es comença a estabilitzar la situació\ndimarts, 7 d’abril 2020 - 14:55h\nLa setmana ha començat amb un degoteig constant però molt menor d'ERTOs a la demarcació de Tarragona. El Departament de Treball ja ha donat a conèixer les dades d'aquest dimarts 7 d'abril i es pot veure com continua la tendència iniciada fa uns dies d'estancament, amb un creixement molt menys explosiu que el que es va patir en l'inici de l'emergència sanitària per coronavirus.\nSi aquest dilluns es tancava la jornada amb un total de 6.877 expedients tramitats a les empreses del Camp de Tarragona i 2.048 a les empreses de les Terres de l'Ebre, que deixaven sense feina a 39.516 treballadors al Camp de Tarragona i 8.189 persones a l'Ebre, aquest dimarts la xifra ha augmentat però de forma molt més minsa que en les darreres setmanes.\nLes dades dels ERTO del dimarts 7 d'abril\nTot i així, aquest dimarts s'han registrat 69 expedients de regulació temporal nous al Camp de Tarragona i 24 més a les Terres de l'Ebre, una xifra més elevada en comparació de la crescuda de diumenge a dilluns. Així doncs, al Camp de Tarragona ja s'han presentat 6.946 ERTO que afecten un total de 39.973 persones, mentre que a les Terres de l'Ebre la dada se situa en els 2.084 expedients i 8.379 treballadors afectats. En total, a la demarcació de Tarragona ja hi ha 48.352 persones afectades per un total de 9.030 expedients.\nA Catalunya, la xifra global escala ja fins als 85.115 ERTO i 625.356 treballadors afectats.\n"🔴COVID-19: Busquen voluntaris a Tarragona per iniciar l'assaig clínic d'Oriol Mitjà" "⚫ DRAMÀTIC: Augmenten els morts a les residències de gent gran de TGN"


En aquesta secció presentem com preparar i construir les plaques d'entrades i eixides amb plaques de C.I. Amb les plaques i aprofitant els cables plans que subministra el fabricant podem treballar amb les plaques PICAXE-28A sense cap problema, intercamviar-les d'uns projectes a altres i a més a més fer proves de simulació de progames (tenim els leds que ens marquen les eixides activades...)\nPlaques de C.I. tallades al tamany requerit\nRegletes d'empalme per fer les connexions (Tres tires de 12 elements)\n8 resistències de 150 Ω\n8 resistències de 10 K\nFil de coure rígid (1,5 mm)\nAigua oxigenada 110 volums\nPinces de plàstic\nEn primer lloc dibuixem els components que volem tindre en les plaques a tamany real en un full de paper milimetrat (Regletes de connexions, resistències de 150 Ω i 10 K, leds,...)\nDibuixem en el paper milimetrat el circuit que utilitzarem.\nPinçes de plàstic\nRotulador permanent (Eding 3000 o similar)\nBroques per a ferro de 1 i 1'5 mm\nEn un costat de la placa entraran o eixiran els cables plans. Per l'altre costat connectarem els cables que ens venen dels elements d'entrada (polsadors, interruptors, finals de cursa,...) i els que van als actuadors (motors, relés, leds,...)\nEn el dibuix remarquem els punts on aniran les soldadures amb un cercle o punts més definits. També dibuixem zones de connexió més amples (en els punts on va l'alimentació)\nDesprès calquem amb un llapis el circuit en paper vegetal.\nMarquem i tallem els trossos de C.I. que en faça falta\nUna vegada dibuixat en el paper vegetal, apegem el paper vegetal en la placa de C.I. per la cara que hem dibuixat. Repasem per damunt amb un llapis per a que es maque en el C.I. Abans de retirar el paper vegetal, amb un punxó o un clau marquem els puns de connexió o soldadura, on aniran el taladres\nDisseny en paper milimetrat\nEn el fitxer adjunt teniu el disseny de les plaques en paper milimetrat, sols queda calcar-les al peper vegetal. Bona sort!!!\nAra repassem amb rotulador permanent (Edding 3000 o similar) les línies de llapis. Procurem que les línies del permanent siguen contínues, sense fallos. Els punts on aniran els punts de soldadura els farem un poc més amples\nUna vegada tenim els circuits dibuixats en les plaques de C.I. amb rotulador i els punts de soldadura marcats, ja podem fer el procés químic.\nPreparem una dissolució amb aigua oxigenada 110 volumens, salfumant i aigua destil.lada a parts iguals.\nFiquem la solució en una gaveta i les plaques una a una, de forma que la solució les tape completament, menegant el líquid poc a poc. Cal anar amb compte amb la velocitat de la reacció, (ens podem quedar sense coure).\nFeu el pocés en un lloc ventilat!!!!!\nRetireu la placa quan sols quede el circuit que heu dibuixat amb el permanent, deixeu-la en una altra gaveta sols amb aigua.\nSequeu la placa i passeu un drap amb alcohol per netejar el permanent. Vos quedaran les pistes de coure que heu marcat amb el permanent.\nFeu els forats on aniran els components, els cables soldats i els fils de coure que connectaran les regletes d'empalme, amb el trepant\nPreparem trossos de fil de coure, per a les regletes i els doblem\nSoldem els fils de coure, les resistències, els diodes i caragolem les regletes. Els components quedaran en la part de la placa que no te les pistes de coure\nAra ens queda soldar els cables plans que connectarem amb les plaques PICAXE per deixar-les acabades\nPodeu vore el procés de fabricació de les plaques d'entrades i eixides pas a pas


Pocara, joieria jove, innovadora i dinàmica es dedica constantment a la recerca de les últimes novetats tant en rellotgeria com en joieria. Articles amb estil i dissenys especials, sempre en línia amb les noves tendències. Pel nostre caràcter innovador, dia rera dia disposem d'un ventall més ampli de productes i de marques.\nAmb joieria treballem amb materials com or, plata i acer, entre d'altres, amb una gran diversitat de models, on trobarà brillanteria i perles de gran qualitat. Pel que fa a la rellotgeria, tenim prestigioses marques suïsses i primeres marques de moda d'última tendència.\nEl nostre principal objectiu és la satisfacció personal dels nostres clients al adquirir les nostres peces, volem que quan vinguin es trobin com a casa.\nA la nostra web podrà veure una selecció de les nostres peces, models i marques que tenim al seu abast.\nPer qualsevol dubte o aclaració pot contactar a través del nostre correu info@pocara.es o pot adreçar-se a la nostra botiga situada al carrer Abat Oliba, 54 de Manresa, Barcelona, on comptarà amb la nostra atenció personalitzada.