Out of time | Som el fruit del passat | Pàgina 2\nFa uns mesos llegia una notícia que deia que avui en dia la gent jove no té l’ànsia (per dir-ho d’alguna manera) de treure’s el carnet de conduir, o almenys no com es tenia temps enrere. Quan un adolescent feia els 18 anys, una de les primeres coses en què pensava era en el carnet de conduir i un cotxe de segona (o vintena) mà per poder tenir més llibertat. Segurament bastants d’ells ja tenien una moto de 125cc, si havien aconseguit convèncer els pares per fer el permís A1 als 16 anys. I segur que des dels 14 deurien portar ciclomotor.\nSegurament és cert que avui en dia el carnet de cotxe ja no està associat a tenir més llibertat pel fet de poder conduir, o bé que d’altres coses (com ara mòbils de gamma alta, o consoles i ordinadors potents per a jugar) passen al davant. Però crec que segueix sent cert que, tard o d’hora, un acaba passant per l’autoescola per aconseguir la targeta rosa.\nEl meu cas va ser una mica atípic. Mai se’m va acudir demanar als pares una moto o un ciclomotor, i actualment segueixo pensant igual. El carnet de cotxe me’l vaig treure perquè no volia que se’m passés l’arròs. Tenia 25 anys, i no va ser fàcil.\nA més de les (poques o moltes) ganes que tingui la gent de treure’s el carnet, el que també ha canviat ha estat la manera de treure-se’l. La gent més gran us explicarà la broma que era treure-se’l quan ells eren joves. L’examen pràctic consistia en poc més que fer una rotonda i una pujada. L’examen teòric era oral, i les preguntes eren les primeres que se li acudien a l’enginyer d’obres públiques (fins al 1965 aprox. els carnets els donava obres públiques, no el ministeri d’interior com ara).\nTambé han canviat les classes de permís (al·lucino de veure gent que encara diu que té el permís B1… o quan el meu pare em deia que si em treia el “carnet de primera” no em perdonarien cap multa…). Quan jo vaig estudiar pel de cotxe, el permís A2 no existia, i encara hi havia la BTP. I el permís d’autobús te’l podies treure amb 21 anys (ara en són 24).\nCom sabeu els que llegiu sovint el meu blog, pel que fa a exàmens de conduir tinc una certa experiència, no només perquè tots els pràctics els hagi hagut de fer almenys dos cops (en el millor dels casos; tres en el pitjor). Sovint la gent que suspèn té tendència a culpar el “sistema”, a dir que l’han suspès injustament (ep, que jo un cop també em vaig sentir suspès injustament), que els exàmens no serveixen per avaluar si ho fas bé o no, etc etc. A vegades fins i tot arriben a proposar maneres alternatives d’avaluar. No és que siguin males idees, però sovint són impracticables, o no serien avaluacions objectives. Fins i tot de tant en tant alguns il·luminats proposen endurir l’examen com a mesura per a evitar accidents. A vegades veiem alguns conductors i ens preguntem com cony els hi van donar el carnet de conduir. La resposta és fàcil i òbvia: perquè el dia de l’examen ho van fer bé. De debò creieu que van aprovar fent el capullo davant de l’examinador?\nBe it as it may, hi ha dos errors molt comuns en tot això. El primer és pensar que, pel fet de tenir una bona formació, garantim que els conductors es “portaran” bé a la carretera. Mentida. La formació et garanteix que sabràs i podràs (si vols!) portar-te bé. Però si no vols (pel motiu que sigui), no ho faràs, per més formació que tinguis. D’acord que una bona conscienciació farà que tinguis més ganes de fer-ho bé. Però res anul·la la llibertat humana. I per altra banda som éssers fal·libles i ens podem equivocar, i de fet ens equivoquem. També a la carretera. A vegades amb conseqüències fatals.\nEl segon és pensar que existeix un mètode d’examen que infal·liblement fa que aprovin els que estan preparats i suspenguin els que no ho estan. Clar que els exàmens s’han d’intentar dissenyar per tal que qui està preparat aprovi i qui no ho està suspengui, però aquest no és l’únic factor: la sort (sí, la sort, que no és l’excusa dels que no estan preparats), els nervis (què m’han d’explicar a mi…), etc. I ha de ser també un mètode objectiu, que no depengui massa del particular criteri de cada examinador o de si aquell dia s’ha llevat amb el peu esquerre. I ha de ser un sistema pràctic tant per als alumnes, els examinadors i les autoescoles.\nM’agrada el sistema actual? No em sembla massa desastrós. Comencem per circulació. No cal dir que un examen de conduir no ha de ser fàcil. No ho ha de ser perquè conduir a la vida real no és fàcil. I si has d’estar mínimament preparat per a la vida real, doncs l’examen no pot ser fàcil. Un podria preguntar si pel fet de conduir bé durant 25 minuts (cas de permisos del grup 1) o 45 minuts (cas de permisos del grup 2) ja és suficient per tenir el carnet. I què preteneu, que un hagi de conduir bé durant 10 anys per donar-li el carnet? Es tracta de saber si tens les destreses per a fer-ho bé, això evidentment requereix un cert temps però tampoc una eternitat.\nSí hi té més influència, penso jo, el tipus de recorregut. Jo vaig fer el B a Barcelona, i quan després vaig haver de conduir per les carreteres secundàries de l’interior, es notava que no estava preparat. Per altra banda, qui n’aprèn en ciutats petites segurament no estarà tan preparat per a conduir en ciutats més grans com ara Barcelona i rodalies. Però no és pràctic que l’examen de conduir consisteixi en fer una ruta de dues o tres hores per ciutat, autopista, autovia, carretera de muntanya, etc.\nPassem a pistes. La immensa majoria no sabrà què és, ja que la immensa majoria només té el permís de classe B, l’únic que no té pistes. Els que teniu algun dels de moto ja sabeu de què parlo. Igualment els que teniu permisos de vehicles pesats. Lògicament no puc parlar de les motos. No sé si és massa fàcil, massa difícil o si té sentit o no. Penso que segurament té sentit, la moto no deu ser un vehicle fàcil de portar (pel tema de l’equilibri) i em sembla lògic que trànsit t’exigeixi demostrar uns certs “skills” abans de deixar-te practicar en vies obertes al trànsit. Per altra banda he sentit a dir de gent que porta moto de 125cc (amb el permís B) i que vol fer l’A2, i que no hi ha manera que aprovin pistes, tot i que la moto de 125cc la portin molt bé.\nPel que fa vehicles pesats, també entenc que trànsit et demani demostrar una certa destresa abans de deixar-te circular “a fora”. Maniobrar un vehicle pesat no és com maniobrar un cotxe. Passa que, curiosament, jo trobo molt més difícil l’examen de pistes que el de circulació. Però això és molt personal. El de pistes demana una concentració molt intensa durant un període curt de temps. Demana uns nervis d’acer. Són maniobres de precisió, en què un centímetre de més o de menys és la diferència entre aprovar i suspendre. Les maniobres no em semblen equivocades. Un podria discutir si als trailers i autobusos se’ls hauria de fer aparcar o no (per què als camions sí i a la resta no?), etc. O si s’hauria de convalidar l’examen de pistes a qui ja té un permís d’una altra classe (crec que abans passava, em sembla que convalidaven les pistes de bus a qui ja tenia el de trailer).\nEs podria discutir si és just que a l’examen de pistes ho hagis de fer bé en un sol intent: per què no donar-te una segona oportunitat? Per altra banda: per què es conformen els examinadors (com si ho decidissin ells…) que ho facis bé un sol cop? Realment n’hi ha prou amb fer-ho bé un sol cop? Convé recordar que un examen ha de tenir criteris objectius i ha de ser pràctic. No em semblaria malament donar una segona oportunitat, però tampoc em sembla terriblement injust que només en tinguis una. Algun dia hauria de preguntar quina és la ràtio d’aprovats i suspesos a pistes… jo crec que deu ser bastant alta, però no ho podria assegurar.\nD’injustícies se’n fan a vegades, de la mateixa manera que nosaltres, en el nostre actuar diari, també fem injustícies amb els altres. Ep, i no només en contra, a vegades a favor. Era just que m’aprovessin la circulació de camió després d’un examen de només 15 minuts (quan el reglament diu que n’ha de durar almenys 45)? Segurament no. I si hagués durat el que tocava potser hauria suspès. Hauria estat just?\nRelacionat amb els exàmens, hi ha la qüestió de si s’haurien d’establir uns mínims obligatoris de pràctiques. Crec que ara mateix no n’hi ha. Temps enrere n’hi havia, si suspenies. Crec que quan vaig pujar a examen de cotxe per tercer cop, vaig haver de firmar haver fet unes quantes classes (que realment havia fet). L’altre dia em van explicar a l’autoescola que, a partir de l’1 de juliol, quan se suspengui un examen (crec que de circulació, no sé si també de pistes), hi haurà (a més del temps que ja hi ha d’espera abans de poder tornar a pujar) un mínim de classes obligatòries. No em sembla malament. Com tampoc no em sembla malament que, abans del primer intent, no n’hi hagi: al capdavall, cada persona és diferent, i ja veurem a l’examen si vas preparat o no per aprovar. En el moment que no aproves, queda “demostrat” (amb les excepcions que hi pugui haver) que et falta més formació. Hi pot haver excepcions per tema nervis, falta de confiança, etc. Però no es pot legislar o reglamentar per a cada cas en particular.\nUna altra novetat serà la distribució del “cupo“. Actualment, almenys a Sabadell (no sé si varia d’un lloc a un altre), cada professor pot pujar tres alumnes a circulació (tant si són d’un mateix permís com si no ho són). Es veu que ara, a partir de l’1 de juliol, si els alumnes aproven ampliaran el “cupo” del professor, i si suspenen el reduiran. Es veu, pel que m’explicaven, que això es fa perquè hi ha autoescoles que tant els hi fot si l’alumne aprova o suspèn. Seria una manera per involucrar més els professors, o fer-los interessar més, perquè els seus alumnes aprovin.\nEm sembla una mica maquiavèlic. Al capdavall, quan un alumne suspèn ha de pagar taxes, que van directament a trànsit, l’autoescola no en veu ni un cèntim. I és decisió de l’alumne fer o no fer més classes. Jo en aquest sentit sóc molt prudent, però sóc l’excepció. Potser hi ha autoescoles que ja els hi va bé tenir els alumnes mesos i mesos. Però em sembla que els hi val més la pena que els hi entrin alumnes nous — al capdavall, els nous s’han de matricular, i aquí l’autoescola sí que hi veu diners.\nUn altre dia ja parlarem de les diferents classes de permisos de conduir, que també és un tema interessant.\nManual vs automàtic\nNota: en aquest post parlo només de vehicles de quatre rodes o més, és a dir, aquí no em refereixo en cap moment a les motos.\nRecordo quan vaig aprendre a conduir (pel permís de classe B), vaig arribar a odiar el canvi manual, bàsicament per la dificultat de dominar el pedal de l’esquerra. No tant per les calades, que també, sinó sobretot pels canvis de marxes. El vehicle també hi tenia a veure: un dia, de cop i volta (abans d’examinar-me per primer cop) ens el van canviar. Per a millor. Bé, un cop aprovat, vam anar a fer rutes amb la família. Ma mare, que anava darrere, en un moment em va dir: “com es nota cada cop que canvies de marxa”. No surprise. No cal ni dir que em vaig tornar un ferm defensor del canvi automàtic.\nD’això aviat farà 12 anys. Segueixo pensant igual? Més aviat he matisat el meu punt de vista. A més, tinc ara l’experiència d’haver fet el permís de classe C amb un vehicle amb caixa manual de 16 marxes i palanca Mercedes Telligent, i estar fent el permís de classe D amb un autobús de transmissió automàtica ZF de 12 marxes, havent fet ja classes de circulació.\nEl canvi manual, sens dubte, és més exigent, en el sentit que costa més aprendre’n que no pas amb un d’automàtic. Un canvi manual et fa treballar més. Quan un comença a aprendre, i això passa tant amb un cotxe com amb un camió i autobús, és dominar el vehicle. A les primeres pràctiques de circulació vas més pendent del vehicle que no pas de la circulació, i és lògic. Que no se’t cali, que no es passi de velocitat, de revolucions, etc. Fins que tot això no es torna inconscient, no pots prestar la deguda atenció al que passa al voltant del teu vehicle.\nPer als permisos amb exàmens de pistes (és a dir, tots menys el B), el canvi manual és un avantatge, perquè facilita el domini del vehicle. Especialment si ja véns amb el B amb canvi manual. Jo ho he notat especialment amb l’autobús. A l’últim examen hi havia uns companys de l’autoescola que s’examinaven de pistes del C, amb un camió amb canvi automàtic, i comentaven més o menys el mateix, que amb l’automàtic se’ls hi parava el vehicle (justament el mateix que em passa a mi amb el bus!), i que amb el manual era millor, especialment (en el cas del camió) perquè tens moltes marxes curtes. Llàstima que la majoria de maniobres es facin marxa enrere. Ara bé, per a circulació, el canvi automàtic és molt més còmode.\nEl cas del camió (i m’imagino que també el trailer) és especial, degut a la quantitat de marxes que té. Per exemple, el de la meva autoescola en tenia 16, i s’arrancava en quarta llarga. Llavors, quan a l’estacionament volia fer un moviment de rectificació cap endavant, el feia en segona curta. Generalment mai em movia per pistes en quarta, ho feia sempre en segona o tercera. La zona de pistes de Sabadell és petita, més val anar ben a poc a poc per evitar problemes amb d’altres vehicles pesats que estiguin practicant.\nDit això, cal diferenciar entre els vehicles pesats i els “lleugers” (id est, el cotxe). Un cotxe es condueix d’una manera. Busos i camions s’han de conduir d’una altra. Hi ha cotxes i cotxes. Cotxes com, per exemple, l’Opel Tigra que uso jo ara, un cotxe de “fucker”, de “quillo”, de conducció agressiva. Després n’hi ha d’altres, com el Suzuki Gran Vitara, que són “tot el contrari”. Un cotxe es condueix per anar d’un lloc a un altre, i també per a disfrutar, per a passar-s’ho bé, en carreteres de muntanya, etc. Cosa que amb un camió i/o un autobús…\nEls vehicles pesats cada cop van més amb canvis automàtics. Els “plaers” que poden donar els canvis manuals no tenen sentit en aquesta mena de vehicles. Els camions són per a portar coses d’un punt a un altre. Els autobusos són per a portar gent d’un punt a un altre. Qui vulgui disfrutar conduint, que agafi un cotxe (o millor encara, una moto). No he portat mai un bus amb canvi manual, ni un camió amb canvi automàtic. En el cas del camió, em pregunto com pot ser portar-lo a poca velocitat, o pujar pendents amb molta càrrega (que és per això que els camions tenen tantes marxes).\nUna anotació sobre camions amb canvi manual. A més d’haver de treballar més (pel fet de tenir un pedal més, i haver de seleccionar la marxa), les palanques dels camions són més complexes. En el cas dels cotxes, com a molt, per a posar marxa enrere has de pujar una mica la palanca (cas del Tigra) o baixar-la (cas, si no em falla la memòria, del VW Golf de l’autoescola amb el que vaig fer classes de “repàs” de cotxe). En el cas del camió… bé, les coses són una mica més complexes.\nDit això, penso que es condueix millor el que un està acostumat a conduir. Jo ja estic acostumat al manual. La meva experiència amb el cotxe va ser dolenta perquè (a) era el primer cop que aprenia a conduir, (b) el vehicle segurament no estava en les millors condicions, (c) sóc un “slow learner“. Amb el cas del camió, un cop rectificat els errors del domini de l’embrague (bàsicament, mantenir el taló a terra al controlar la velocitat amb aquest pedal), tot va anar sobre rodes. Ja estic acostumat al canvi manual en un cotxe, tot i que em puteja que el Tigra tingui el punt de fricció tan a baix.\nJa vaig explicar, amb les classes de circulació de camió, què tal és això de portar 16 marxes. Bé, la meitat no es fan servir, ja que mai vaig tenir necessitat de sortir en una marxa “inferior” (més curta) de quarta llarga. Cinquena curta no servia per a res. Amb això ja hem eliminat vuit marxes (justament la meitat). Llavors, portant deu tonelades, les marxes curtes (vull dir, 6a curta, 7a curta, 8a curta) no són realment necessàries. Sí és cert que hi ha algunes carreteres que sembla que estiguin fetes expressament per a setena curta. Bàsicament les secundàries amb certs revolts. Sisena curta pot ser bona per anar per ciutat (igual que setena curta), ja que es té més control sobre la velocitat (és més fàcil evitar que el camió corri més del que vols). El mateix amb la vuitena curta i les carreteres convencionals\nHavent dit tot això, penso que la pregunta sobre “què és millor, manual o automàtic” no té resposta, especialment en un cotxe. En un camió o autobús potser sí podem decantar-nos per l’automàtic (hi ha caixes automàtiques de camions que tenen modes especials per a maniobrar), però el cas d’un cotxe és diferent. Per a aprendre’n pot ser més interessant començar amb un automàtic i després passar al manual.\nNo cal ni dir, tampoc, que la tecnologia del canvi automàtic hi influeix molt: no és el mateix un variador continu que un convertidor de parell que una DSG.\nPotser algun dia provo algun cotxe amb canvi automàtic i llavors completo aquest post. In the meantime… em quedo amb el manual.\nDietari, dissetena part\nQuina llarga espera.\nNo va ser possible aprovar pistes d’autobús a la primera (22 de febrer). Tampoc a la segona (6 de març). Seria “capaç” de fer-ho pitjor que amb el camió? Doncs a punt he estat.\nJa vaig explicar a l’última entrada com d’escarmentat vaig quedar després de suspendre per segon cop, i que el profe va tenir la feliç idea de fer-me circular. Doncs bé, la resta de classes han seguit la mateixa tònica (potser n’hi va haver alguna que no vam sortir, però diria que no, diria que en totes, poca o molta estona, hem circulat): una estona de maniobres (generalment al final) i una de circulació (generalment al principi, d’uns 40-50 minuts).\nVaig dir que no tenia data d’examen. Un dia, l’altre profe, un divendres crec que va ser, em va dir que no llencés més diners fent pràctiques, que la destresa ja la tinc, el que passa és que he d’intentar dominar els nervis i confiar més en mi mateix. Ara que hi penso, em sembla que aquest dia no vam circular.\nAra no recordo quin dia va ser que la classe va anar força bé. Va ser un dia després de circular. Això em va animar a preguntar a l’autoescola quines dates d’examen hi havia. A l’abril, els dies 9 i 23. Però el 23 és el primer dimarts de Pasqua (vull dir, dimarts de la primera setmana de Pasqua).\nNomés a un organisme com trànsit se li acudiria posar un examen en tal dia. Després que els alumnes hagin estat com una setmana sense haver agafat el vehicle (ja sigui moto o tràiler, és igual). Si no m’examino ni el 9 ni el 23 ja ens n’anem a maig… renegant interiorment, dic de pujar el dia 9. Alegria a la meva autoescola, i també a la del bus.\nAnem planificant pràctiques, l’última el dia 8. Fem una mitja hora de maniobres i després un petit passeig. El profe (que no és l’habitual, que ha sortit a circular amb el camió) em diu que circulo bastant bé. He fet la classe a les 10 (havia demanat mig dia de vacances), i al tornar passo per la farmàcia. Em recomanen unes pastilles de valeriana. Abans de dormir me’n prenc dues.\nArriba el dia 9. Em llevo a les 6 i em prenc dues pastilles més. Surto de casa amb molt de temps, i arribo molt d’hora a les pistes, cap a les 7 i 10 o algo així (sorprenentment hi ha poc trànsit). Veig com col·loquen el bus a la cua (aquest cop és el primer!). El dia anterior el profe m’havia dit que pujàvem dos a examen. Va arribant gent. Veig que s’examina un noi que havia vist el dia anterior, i hauria jurat que era el seu primer dia de camió. Segur que haurà aprovat, la sort premia els temeraris i castiga els prudents. Un d’una altra autoescola es presenta allà en pantalons curts. Encara no són les vuit del matí.\nJo hauria preferit examinar-me primer, però gentil i cavallerós deixo que l’altra noia que s’examini sigui la primera. Em sembla que va tant o més nerviosa que jo. Diria que és el seu primer cop. A més de nosaltres dos de bus, n’hi ha 5 de camió (rígid, s’entén).\nBé, comencen els exàmens. No tinc estómac per, mentre m’espero, veure com fan les maniobres. La valeriana està fent efecte? Molt relativament. Com que el nostre bus és el primer, no tarda gaire en acabar. La noia no té sort i suspèn a la segona maniobra, com em va passar a mi el segon cop. El profe porta el bus a la cua, ell baixa i jo em quedo allà. Estic nerviós, i a l’anar avançant desplaço el vehicle lleugerament cap a l’esquerra. Els vehicles del costat han de vigilar per no picar-me el mirall de l’esquerra. Ho rectifico quan puc. Veig que un noi s’examina amb el camió de la meva autoescola. El veig estacionar. Després sabré que ha aprovat.\nJa em toca. Poc a poc vaig fent la maniobra. Sembla que ja tinc les rodes al seu lloc. Veig que estic deixant la de davant fora, giro lleugerament a la dreta. Durant dos o tres segons tinc la sensació que el bus se m’ha parat. Bé, acabo la maniobra, tement el pitjor: que l’examinadora em digui que se m’ha parat el vehicle i “vuelva usted mañana“. Per cert, diria que li entrego el paper d’examen i el DNI abans de començar. Anyway, ve, mira no sé què i em diu que em posi darrere el bus que tinc davant per al següent exercici.\nJo hauria jurat que se m’havia parat el bus, però l’examinadora era fora i ho haurà vist millor que jo.\nL’examinador de la següent maniobra s’aproxima i li entrego DNI i full d’examen. Em diu que em col·loqui. Ho faig, i miro pel mirall si em dóna el senyal de procedir. Així és. Vaig tirant enrere, giro quan ho crec oportú. Penso que se’m tancarà el vehicle i trepitjaré la línia interior, per la qual desfaig mooolt lleugerament el gir per tornar-lo a fer. Decideixo no mirar més pel mirall de l’esquerra i passo a mirar el de la dreta. Sé que arriba un moment en què sembla que trepitges la línia de fora, però és un efecte òptic.\nArriba un moment crucial: redreçar el bus. Aquí em poso nerviós i juraria que he trepitjat la lína de l’esquerra. Dic “no”, i instintivament corregeixo la situació. Acabo la maniobra, “hasta el rabo todo es toro“. Novament, em temo el pitjor. S’apropa l’examinador i em diu: “has fet els dos exercicis, ha anat bé”. I em diu que ja puc deixar el vehicle on hi hagi el profe.\nEsbufego i em sembla que ploraré. Al final no ho faig. Veig el profe, em va indicant per deixar el bus, i li explico com ha anat. Jo no les tinc totes. No estic segur de si he aprovat. No ha pronunciat les paraules màgiques “apto“, “aprobado“. Tampoc me les van pronunciar pel camió, però allà va quedar molt clar que l’examinador donava per bona l’última maniobra.\nCom que estic insegur, em dirigeixo a un altre professor, que em diu que ara només puc esperar que l’endemà surtin els resultats a la web de la DGT. El profe em diu que confiï que he aprovat. Des de la seva autoescola em diuen el mateix.\nA la tarda passo per la meva, a pagar la resta de la matrícula i dues classes, que ja han de ser passat festes. Assumim que hauré aprovat.\nDimecres dia 10. A la feina, obro la web de la DGT. Fins les 12 i molt pocs minuts no surten les notes.\nDietari, quinzena part\nAlgun dia aprovaré a la primera?\nDijous, 21 de febrer. Trànsit, per fi, ha tramitat el meu permís de conduir (el que m’enviaran, de classes B, C1 i C). Ara a veure quant tardaran a enviar-me’l. A les 10 del matí faig l’última classe abans de l’examen. Tinc por per si em trobaré merder pel tema de la vaga. Cap problema: molt poc trànsit. Qui sí ha tingut problemes és el professor. No importa, n’hi ha un altre i començo amb ell. Tinc temps de fer tres “eles” abans que arribi el meu professor habitual. Quan torno a casa passo pel Condis a comprar menjar. Sopo bé i me’n vaig al llit d’hora: a les 9 ja hi sóc i a les 10 i 5 apago el llum.\nDivendres, 22 de febrer. Arribo a les pistes cap a un quart de vuit. Els vehicles ja estan a la cua. Em trobo que el “meu” bus està cap al final. No m’agrada: això vol dir bastanta estona d’espera fins que em toqui. Molt de temps per a posar-me (encara més) nerviós.\nEs fan les vuit, el sol va sortint. El profe em diu que vagi encenent el vehicle. Al cap d’una estona ell ve, comprovem que tot està a punt, em confirma que no té cinturó de seguretat (que tampoc importa, per a l’examen de pistes no cal posar-se’l). Em trobo el meu profe de camió, té un examen de pistes i després dues circulacions (a la tarda sabré que un dels alumnes de circulació ha aprovat i l’altre no, i un d’ells ens l’hem trobat quan amb alguns de la feina hem anat a dinar al Parc Vallès).\nL’espera fins que em toca es fa una mica llarga, entre 25 i 30 minuts. A sobre, un trailer obstaculitzava la zona de la parada i m’he hagut d’esperar. Em toca. L’examinadora (a qui ja conec de vista i que va sortir un cop a aquell programa de Televisió de Catalunya) em crida i em fa parar a l’alçada de la valla. Parla pel “pinganillo” i ajusta (de fet, amplia) la separació dels barrots (entre els quals he de deixar la meva porta de darrere). Bé, faig la maniobra. Quan considero que és el moment, paro i deixo posat el fre d’estacionament i obro la porta de darrere. Estic nerviós però content perquè he controlat (al meu parer) molt bé la velocitat del vehicle.\nL’examinadora s’apropa, li entrego el DNI i el full d’examen. Em pregunta si he deixat el vehicle degudament estacionat, a la qual cosa responc afirmativament. Em diu que baixi (per quina porta?, per qualsevol). Surto per la de darrere, que ja està oberta. Molt nerviós, comprovo que l’he deixat molt bé, entre els barrots, sense apurar.\nPerò… la roda de davant.\nLa puta roda de davant.\nQue no ha tapat tota la línia groga. Ho veig i se’m cau el món a sobre. L’examinadora, molt amable, m’explica el que jo ja sé. Que la porta bé, que la roda de davant hauria de cobrir tota la línia, i que per tant no em pot donar l’apte. Òbviament li deixo que m’ho expliqui, tot i que s’ho hauria pogut estalviar en el sentit que sé perfectament què em dirà.\nI aquí s’ha acabat l’examen. Pujo a deixar el bus. No sé si perquè encara em duren els nervis o per la decepció, la cama esquerra em tremola. Cap problema, ja que el vehicle és de canvi automàtic. Faig la volta, veig el profe, li faig un senyal dient-li que “no”. Deixo el bus on m’indica, i baixo. Li explico el que ha passat. Bé, ja no tinc res més a fer allà. Me’n vaig al cotxe per anar a la feina. De camí són les dues cames les que em tremolen. Cap perill. Arribo, aparco, i em trobo dos companys del meu antic departament que em diuen mig rient que ja està bé, que ja tinc el cotxe ben aparcat, que no cal que segueixi maniobrant (a mi m’agrada deixar-lo paral·lel a les línies que delimiten l’espai i tant equidistant com sigui possible, per no putejar els veïns). Són gairebé les nou del matí.\nMés tard, des de la meva autoescola em pregunten que si vull pujar el dia 6, i quantes pràctiques vull fer. Responc afirmativament a la primera pregunta, sempre i quan pugui fer almenys unes 5 o 6 classes. A la tarda, a les 6, passo a pagar i (entre d’altres coses i schedular les pràctiques) em diuen que des de l’autoescola on faig les classes els hi han preguntat que per què tantes classes (em diuen que el profe diu que el bus el porto bé, i de fet ell sempre m’ha insistit que estic preparat i que puc aprovar, i és cert, avui he tingut mala sort, però hauria pogut aprovar).\nEls diners, més val gastar-se’ls practicant i conduint que no engreixant les arques de la DGT a base de taxes. Que per tornar-me a examinar són 100,40 € els que he hagut d’abonar (70 a trànsit i la resta a la Mancomunitat).\ndenuncien que falten 15 mil camioners a Espanya. A sobre, al segon vídeo, es diu que obtenir el permís de camioner és car i més difícil que a d’altres països. Començaré per aquí, ja que alguna cosa puc dir al respecte.\nQue obtenir el permís de classe C (i C+E) no és barat, és ben cert. No oblidem, però, que no tots els diners que paguem van a parar a l’autoescola: la DGT (“Dirección General de Tráfico“) se n’emporta un bon pessic, en taxes i drets d’examen. Per exemple, els drets d’examen de classe C són de 60 € (curiosament, els de classe D són de 70 €, tot i que a pistes els autobusos fan dos exercicis i els camions i trailers en fan tres). Després hi ha les taxes per usar les pistes quan fas l’examen de pistes. Renovar papers costa uns 250 €, en números rodons. Si els has de renovar per examen de pistes, en el cas de Sabadell són 30,40 € extres.\nParlem ara de classes pràctiques. Les del de classe C em costaven 50 € l’hora, que és un preu molt bo. Les d’autobús em costen 72 €. És car? Bé, tinguem en compte que un vehicle industrial és força més car que un cotxe (i ja no diguem que una moto). El bus en què faig pràctiques és de segona mà. De fet, no té ni cinturó per al conductor, ja que quan el fan fabricar no era obligatori (és un bus de línies urbanes). Mantenir aquests vehicles és car, i consumeixen molt de combustible. Per tant, doncs, les pràctiques han de ser “cares” per força. Ni idea de quant cobra un profe d’autoescola, ni que sigui profe de vehicles pesats.\nParlem ara de si és fàcil o difícil. Bé, la teòrica del C i el D no són cap problema. S’han d’estudiar, òbviament, però les vaig trobar més fàcils que la teòrica comuna (la “de cotxe”). De la de trailer (C+E) encara no me n’he examinat, però tinc dos llibres que vaig comprar per internet — i els dos són més prims que la de camió o autobús.\nParlem dels exàmens pràctics. Petit apunt previ: el permís de classe B és l’únic que no té examen de pistes “obligatori”, és a dir, és l’únic en què es permet que les maniobres es facin durant l’examen de circulació (generalment consisteix en una de sola: aparcar). En canvi, en tota la resta, s’han de fer dos exàmens pràctics: un de pistes (maniobres) i un altre de circulació.\nEn contra del que em pensava, trobo que l’examen de pistes és el més difícil dels dos. Les maniobres del camió ja les he explicat diversos cops. Són fàcils quan ja les saps fer. Quan no… costen. L’examen de pistes, a més, sembla estar concebut com una mena d’escorxador, bàsicament pel temps d’espera entre maniobra i maniobra. Avui he fet l’examen de pistes de bus (després us ho explico); l’estona que estàs al bus esperant que et toqui és una certa forma de tortura. No us podeu imaginar l’alliberament que se sent quan acabes i has aprovat. Ho vaig disfrutar més que no pas quan vaig aprovar circulació. De les pistes d’autobús ja us n’he parlat una mica. De les de trailer no en puc dir res perquè encara no les he fetes.\nPersonalment, no em sembla malament fer un examen de maniobres previ a les pràctiques de circulació. Penso que el format de l’examen hauria de variar una mica, per evitar que els alumnes es posin (o es puguin posar) tan nerviosos. Dit això, crec que, per la mena de vehicles de què es tracta, és comprensible que s’exigeixi demostrar una certa perícia manejant el vehicle abans de circular en vies obertes al trànsit.\nPel que fa a circulació, doncs és més o menys com el cotxe. L’examen dura més (45 minuts mínim, en teoria), però també és cert que la circulació d’aquests vehicles és més lenta (perquè tenen límits de velocitat més baixos i perquè per ciutat els hi costa més maniobrar i, per tant, han d’anar més a poc a poc). A banda que és normal que se’ls exigeixi més nivell.\nI tot això ho diu algú amb poca experiència conduint i que els carnets de pesats li estan costant bastant. La gent que els fa, normalment, són conductors habituals, que els agrada conduir, i que acostumen a tenir uns bons “skills” al volant.\nTema a part és el CAP, el certificat d’aptitud professional. Un invent de la Unió Europea, que costa els seus diners i que s’ha de renovar cada 5 anys. Això sí que em sembla poc apropiat, més que res perquè gran part del temari coincideix amb la teòrica del vehicle (ja sigui camió o autobús). Com si els alumnes no es gastessin prou diners (la qual cosa, insisteixo, no vol dir necessàriament que sigui car).\nI també tema a part és l’ADR, les autoritzacions per a transportar mercaderies perilloses. No n’he fet cap, però tinc el llibre de l’ADR bàsic. Molta teoria, com és lògic. Difícilment es podria justificar el fet de no exigir una formació sòlida als conductors que transporten aquesta mena de matèries.\nNo és aquesta l’única causa que explica, o pot explicar, la manca de camioners que denuncien els dos vídeos. Els camioners que apareixen al vídeo expliquen la duresa de la feina. A banda, els sous avui ja no són prou alts com per “compensar” els inconvenients de la professió. Potser també hi ha alguns altres motius. Temps enrere, a “l’època dels meus pares”, estudiar no era cosa comuna, per dos motius principalment: perquè no hi havia massa oportunitats, i perquè es podien guanyar la vida sense passar per la universitat (i fins i tot sense el batxillerat). En canvi, actualment, o almenys des de fa uns quants anys, hi ha una certa pressió per passar per la uni, sembla que si no tens un títol superior ets un “pringat”. La qual cosa fa que molta gent pensi, “per què dedicar-me a una feina dura com és el camió, quan em puc guanyar la vida millor en d’altres professions?”. Penso que la LOGSE potser canvia aquesta situació.\nJo no estic fent els carnets per a dedicar-m’hi, ho faig simplement “just for fun”. Potser faig el CAP i m’hi dedico a temps parcial (caps de setmana), però és una possibilitat força llunyana.\nÉs una experiència que us recomano ben sincerament. D’acord, passar pels exàmens és una putada, cert. Però al final val la pena. L’orgull d’haver après a portar-los i haver-ho demostrat als examinadors, i que t’ho reconeguin al permís de conduir. I encara que després no els portis mai, són uns “skills” que has après, que d’una manera o altra posaràs en pràctica quan condueixis, i seràs molt més comprensiu amb els camioners i autobusers i entendràs per què fan el que fan.\nDietari, catorzena part\nA punt per l’examen.\nA finals de gener començava les pràctiques d’autobús (en pista, no en circulació). Des de llavors n’he fet quatre més (si no em fallen els càlculs: dies 4, 6, 12 i 14 d’aquest mes). Cert que el primer dia van ser dues hores. Em vaig adonar que, pel bus, això és massa. De fet, fins i tot fent-ne només una acabo cansat. O millor dit: la meva cuixa dreta acaba feta pols.\nTal com explicava, les maniobres de l’examen de pistes no són complicades: la marxa enrere en recta i corba (la “L”) és com la del camió, però amb un altre vehicle (tot i que té una “dificultat” afegida: no només hi ha línia exterior sinó també línia interior, i trepitjar-la és falta eliminatòria). La maniobra de la parada és exclusiva de l’autobús, i aquí crec que la dificultat principal és deixar les rodes del vehicle tapant completament la línia que hi ha al costat de la vorera. Deixar la porta de darrere entre els barrots no té massa misteri — si saps controlar la velocitat del vehicle, clar!\nLa maniobra de la marxa enrere comença com la del camió: col·locant el vehicle, cosa que no se’m dóna massa bé (tot i que cada cop millor) però com que me’n surto rectificant marxa enrere, no hi ha problema. No et posen cap límit a l’hora d’anar marxa endavant (sempre i quan no surtis de les pistes o et posis a la zona de les motos, suposo). Bé, comences a fer marxa enrere. Has de vigilar que el bus quedi sempre dins del carril, i anar rectificant molt suaument amb el volant. Has de controlar també la velocitat, que no se’n vagi massa. Més que res perquè en un moment determinat has de començar a girar. Com saps quan? El professor t’ensenya la referència, naturalment. Depenent de com d’aprop estiguis a la vorera o a la línia exterior pots haver de començar a girar una mica abans o una mica després. Jo prefereixo apropar-me més a la vorera que no a fora, ja que té més fàcil correcció.\nEl gir ha de ser tot a l’esquerra (en el cas de Sabadell, pel lloc on es fa aquesta maniobra, que pel bus sempre és el mateix, a diferència del camió), i la idea és girar el més ràpid possible. Tenint en compte la mida del volant (com una paella d’aquestes per a fer arrossades populars) i la meva anatomia, més val que desisteixi. A banda que, quan intento girar més ràpid, més se’m descontrola la velocitat. Llavors el que faig és potser començar a girar una mica abans, per “compensar” d’alguna manera el fet de girar a poc a poc.\nÉs fonamental controlar la velocitat al girar. La majoria de vegades que faig malament la maniobra és perquè se me n’ha anat la velocitat de les mans, i llavors clar, l’autobús trepitja la línia exterior. És una de les situacions de més nervis: vigilar que no trepitgis cap de les línies amb les rodes de darrere (les úniques que importen).\nUn cop has girat, arriba el moment en què has de tornar a posar el vehicle recte. Amb el camió, això em resultava molt difícil. Curiosament, amb el bus no tant. Aquí també s’ha de vigilar, perquè ara són 12 metres de llarg, i no és qüestió de liar-la a l’acabar. S’agraeix que el vehicle quedi més o menys centrat, i les rodes de darrere s’han de deixar més enllà del final del carril. Per cert, tota aquesta maniobra s’ha de fer sense que se t’aturi el vehicle.\nPassem ara a la parada. A les classes, la parada comença fent marxa enrere per posar el bus paral·lel a una valla que queda a la dreta. El dia de l’examen serà més fàcil, perquè aniré més a prop de la vorera, que queda a la dreta de la valla. Llavors, faig marxa endavant (que és com es fa la maniobra, i tampoc se’t pot parar el vehicle) i, quan veig la valla pels miralls de la dreta, vaig girant per anar apropant el bus a la vorera.\nAquí he de tenir en compte que vaig assegut bastant endavant de les rodes. Bé, vaig apropant-me subtilment, vigilant de no pressionar ni pujar a la vorera (això últim és falta eliminatòria, fins i tot si ho fas anant de la parada a la “L”) però al mateix temps intentant deixar les rodes de la dreta (la de davant i la de darrere) tapant la línia. És un joc de precisió, en què no et pots passar ni per excés ni per defecte.\nEn aquesta maniobra, el que començo a fer és posar les rodes al seu lloc. Un cop vaig més o menys paral·lel a la vorera i crec que tinc les rodes tapant la línia, em preocupo dels barrots. La línia té unes marques que actuen com a referència, de manera que pels miralls de la dreta puc veure quan he de parar, posar el fre i obrir la porta de darrere. Si la maniobra ha sortit bé, llavors el que faig és tancar la porta i anar a la “L”. Si em torno a moure amb la porta oberta o no tancada del tot, suspenc.\nLa dificultat de tot plegat és el control de la velocitat, i tractant-se d’un bus amb transmissió automàtica i un pedal de fre de molt poc recorregut, és tot un challenge. La cuixa dreta va sempre en molta tensió, i quan porto mitja hora de classe, es nota: les maniobres ja no surten tan bé. El pedal de fre és enorme, hi cap de sobres tot el meu peu. Llavors, quan vull frenar més, el que faig és apretar amb els dits i la meitat de davant del peu; quan vull que corri una mica més, apreto amb el taló. Una cosa que he vist que em va bé per a controlar la velocitat és inclinar el peu lleugerament cap al costat esquerre. La putada de tot plegat és que, amb els nervis que portaré el dia de l’examen, la puc liar pardíssima.\nAfortunadament només són dos exercicis, sempre es fan en el mateix ordre i anar del primer (la parada) al segon no té cap misteri.\nDimarts 19 i dijous 21, pràctiques. Divendres 22, a les vuit del matí, examen. Ja us explicaré què tal.


plaestanydigital.cat | Banyoles Televisió - Joan Anton Abellan dimiteix com a president del Centre d’Estudis Comarcals\nEn aquest comunicat, la Junta del Centre d’Estudis, “per majoria”, i donant veu al que considera que és el sentiment general entre els socis de l’entitat, manifestaven el rebuig a la sentència del Tribunal Suprem. En el text expliquen que la consideren injusta i un atemptat contra els drets i llibertats de la ciutadania. En aquest sentit, demanen la “llibertat immediata de totes les persones condemnades”. Abellan va ser un dels que no estava d’acord en emetre aquest comunicat ja que, segons explica, no representa a la totalitat dels socis i que aquesta situació no suposa una amenaça per la llengua, la cultura i l’estudi, la promoció i la difusió de qualsevol altra matèria o disciplina relacionades amb el Pla de l’Estany, que és la raó de ser del Centre d’Estudis.\nTot i això, la majoria va optar per emetre el comunicat, i així es va fer hores després que es conegués la sentència. Després de rebre queixes en aquest sentit, Joan Anton Abellan va decidir posar fi a vuit anys a la presidència, tot i que es mantindrà a l’entitat com a soci.\nPer la seva banda, des del Centre d’Estudis Comarcals de Banyoles han enviat un comunicat a tots els seus socis explicant la situació. En ell asseguren que l’únic membre de la junta que no va estar d’acord amb que l’entitat es pronunciés sobre la sentència va ser Joan Anton Abellan i que l’endemà va presentar la seva dimissió al·legant que “no vol encapçalar una Junta que pren unes decisions amb les quals no hi està d’acord”.\nDavant aquesta situació, el càrrec de president l’ocuparà el que era el vicepresident, Carles Puncernau, fins que es convoqui una assemblea general de socis, el gener de l’any vinent. Així mateix, reiteren el seu rebuig a la sentència del Tribunal Suprem i expressen la convicció que “només amb el diàleg i el reconeixement dels nostres drets s’aconseguirà la resposta al conflicte plantejat”, tal com també expressa el manifest de la Coordinadora de Centres d’Estudis de Parla Catalana.


En Joan, la dona del bosc i tot plegat un conte | Descriu\nPer Shaudin Melgar-Foraster\t Última actualització 30 Jun, 2017 605\nEn Joan sortí de casa amb la seva expressió habitual: absent. Era un noi molt guapo, en Joan, sí que n’era, d’altra banda, però, dins del seu cap només semblava haver-hi un buit insondable.\nAquell dia, doncs, en Joan era al carrer amb el mateix posat de babau de sempre. Era un matí d’estiu i feia un sol que picava —potser no havia estat encertat anar a córrer, potser era millor anar al gimnàs—. Tanmateix, davant del seu edifici s’estenia un bosc espès i ombrívol que li estalviaria el sol. Tot i que si anava per allí les noies no el veurien passar, de segur que pagava la pena anar per la boscúria. Restà uns moments allí plantat gratant-se el cap, indecís —pensar li feia venir picor; no estava acostumat a pensar, ell—; a la fi passà el carrer i s’endinsà entre els arbres.\nQuan en Joan corria per un indret molt fosc del bosc, es sobtà en veure tot d’un cop una dona jove al mig de camí; una dona descalça, de llargs cabells negres, que duia una faldilla fins als peus i un cistell tot ple d’herbes. En Joan, perplex, s’aturà a unes passes d’aquella aparició.\n—Hola guapo —feu ella amb una veu molt clara—. No tens pas gana?\n—… —va rumiar ell.\n—Tinc un pastís molt bo a casa. Vols venir?\nLa dona se n’anà sense esperar resposta i en Joan la seguí —de sobte se sentia afamat—, fins a arribar a una caseta de color violeta amb porticons grocs a les finestres. S’hi van ficar i una barreja d’olor d’herbes i mel i xocolata embolcallà en Joan que s’entaulà tot d’una davant d’un enorme pastís. Se’l va anar menjant en silenci. La dona li explicà que era una bruixa i ell la mirà amb una certa aprensió, però no es decidia a deixar aquell pastís tan deliciós; a més, la dona —dents molt blanques i ulls riallers— no li semblava perillosa. Ella va parlar molt —qui sap ben bé de què— i ell va menjar. En acabat, ben tip i sense ni donar les gràcies, en Joan se’n va anar.\nAquest esdeveniment es repetí dia rere dia: sortida al carrer amb cara de tòtil, córrer pel bosc, la bruixa d’ulls riallers que l’atipava i, bé, tornem-hi. En Joan, però, s’adonà que s’engreixava molt i les noies ja no se’l miraven com abans. I així arribà el dia que en Joan anà a córrer pels carrers i mai més no va tornar ni a casa la bruixa ni al bosc.\nLa bruixa se sentí alleujada: ja n’estava tipa d’aquell noi beneit i avorrit que solament menjava i mai no deia res. Quan en Joan va desparèixer de la seva vida, es va fer amiga d’un bruixot que menjava poc, reia molt i parlava de filosofia i de política.\nSindrhomo, Maria Cárdenas. Premi Max a la millor autoria revelació 2017\nAnna Porquet diu fa 3 anys\nMolt bonic, el conte, Shaudin. Amb el regust dels clàssics (la bruixa, el bosc, les menges que ofereix al noi…) però amb un puntet transgressor que ja comença amb el títol. El noi, tan tòtil, no pot apreciar el que li ofereix la bruixa i l’única cosa que fa es atipar-se i engreixar-se. Se n’atipa, de la situació i, amb això, allibera la bruixa, que podrà anar a cercar algú de més interessant a qui oferir els seus plaers amagats, no pas a l’abast de qualsevol. Un conte breu per fruir-ne en un instant. Enhorabona!\nShaudin Melgar-Foraster diu fa 3 anys


El tram baix des de l'assut comunitari fins a les Goles, porta aigua de forma permanent des de fa diversos dies\nEls 14 quilòmetres lineals que conformen el Paisatge Protegit de la Desembocadura del riu Millars gestionat pels ajuntaments d'Almassora, Borriana, Vila-real, la Diputació de Castelló i la Generalitat Valenciana presenta des de fa unes setmanes un aspecte admirable gràcies al cabal continu d'aigua que hi ha des de l'eixida de l'embassament del Sitjar a Onda fins a la Mediterrània. Aquesta circumstància extraordinària ocorre des de principis del mes de novembre amb motiu de l'inici del període de temporals de tardor a la província de Castelló. A hores d'ara es poden apreciar imatges tan inusuals, però alhora cridaneres com el salt o el pas de les aigües del Millars per diverses construccions hidràuliques com són botant el pantanet de Santa Quitèria o l'assut de les Reballadores o inundant el pas de la Cossa. De fet la visió més habitual és contemplar els últims 10 quilòmetres de riu amb un cabal d'aigua intermitent, sense continuïtat fluvial, principalment des de l'assut comunitari d'Almassora fins a l'Estació Depuradora d'Aigües Residuals d'Almassora (EDAR-Almassora) on s'aboquen aigües tractades al llit del riu. El riu Millars, des d'ací fins a la Mediterrània, torna a ser un riu amb uns cabals mínims d'aigua. A principis del mes de novembre la Confederació Hidrogràfica del Xúquer va decidir dur a terme desembassaments tècnics des dels pantans de capçalera del Millars com són Arenós, a la Pobla d'Arenós, i Sitjar a Onda, per evitar que arribaren al límit de la seua capacitat d'emmagatzematge i com a mesura de prevenció per a fer front al típic episodi de gota freda que es dóna durant la tardor a la província de Castelló i que pot provocar fortes avingudes per desembassaments sobrevinguts. A hores d'ara s'estan amollant 4.500 i 4.000 metres cúbics d'aigua per segon des dels embassaments d'Arenós i Sitjar, respectivament.\nAus, peixos i xicotets carnívors són els grans beneficiats de què el Paisatge Protegit de la Desembocadura del riu Millars tinga continuïtat fluvial i porte un cabal més abundant d'aigua. Per exemple a la mateixa desembocadura s'estan observant aquests dies fins a mig centenar de corbes marines grosses pescant i altres espècies de gavines i ardeids. A la zona del pas de la Cossa hi ha grupets de colls verds ocupant les zones més tranquil·les. Els peixos migradors estan sent altres dels grans beneficiats pel fet que el Millars arribe amb aigua a la Mediterrània. Per exemple espècies com les llises o els llobarros estan penetrant a més d'1 quilòmetre riu amunt de la desembocadura. Una altra circumstància extraordinària és l'eixida natural a la mar de les anguiles europees (Anguilla anguilla), una espècie abans comuna, però que ara s'ha convertit en un peix tan rar i escàs als rius mediterranis espanyols i europees que la Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN) l'ha catalogat com en perill crític d'extinció. I si la desembocadura del riu Millars continua oberta a la mar durant els pròxims mesos, també es podria produir altre fet extraordinari com és l'entrada de centenars d'angules, riu amunt, per a completar el cicle adult en la zona mitjana i de capçalera. Finalment unes altres de les grans beneficiades pels cabals continus d'aigua són les llúdries (Lutra lutra) que ja formen part del catàleg de fauna del Paisatge Protegit de la Desembocadura del riu Millars.


17 desembre, 2021 - horecalleida.es\nArchives for 17 desembre, 2021\nHabitatges turístics, canvi de normativa urbanística\nUn dels efectes més perjudicials del turisme a la nostra demarcació i en algunes zones ha estat provocar un dèficit d’habitatge disponible a la zona. Sens dubte, l’habitatge, un dret reconegut a la constitució, és un dels aspectes bàsics per viure, desenvolupar-se i també, hem pogut experimentar, per treballar. Una de les causes més objectives […]\nEl Sr. Josep González, fins fa poc president de Pimec, ha rebut la màxima distinció de l’entitat, medalla d’or al mèrit, en reconeixement de la seva dedicació i implicació durant trenta anys a l’entitat. Partint de zero, ha aconseguit situar l’entitat Pimec com la patronal de pimes de referència a tot el sud d’Europa. Ha […]\nVisita al Banc dels Aliments, menjador Jericó\nTotes les dificultats que estem creuant, no ens poden fer oblidar el nostre costat solidari. A Lleida tenim organitzacions de persones que estan dedicades a ajudar als col·lectius més desfavorits. Vàrem visitar al Banc dels aliments i la Fundació Jericó. Hem quedat que de cara al gener organitzarem alguna visita perquè qui vulgui pugui conèixer […]\nBenvolgut/da soci/a, t’ agradaria formar part de la Junta Directiva de l’ Associació d’ Hostaleria de l’ Alt Urgell? El proper dia 27 de gener a les 11h, es celebrarà l’ Assamblea general i les eleccions a membres de la Junta Directiva al CETAP i després farem un dinar de germanor al Parador de la […]


Enviar aquesta notícia per e-mail Imprimir aquesta notícia societat 09. 10. 2018 Compartir a Twitter Compartir a Facebook\nLa pluja afecta intensament L'Hospitalet\nInundacions i problemes de trànsit i al transport públic a L'H\nEl 112 ha rebut una vuitantena de trucades\nLa pluja va afectar intensament la ciutat durant la jornada de dimarts i s'espera que arribin nous episodis de pluja al llarg d'aquest matí. Fins a les 7h d'aquest matí, el telèfon d'emergències 112 ha rebut 82 trucades des de L'Hospitalet. Tot i que el temps ha millorat la Generalitat manté activada l’alerta del Pla Especial d’Emergències per Inundacions de Catalunya INUNCAT\nEl Servei Meteorològic de Catalunya ha emès un nou avís d'alerta al Barcelonès per risc de pluges intenses i per acumulació de precipitacions. L'alerta és vigent durant el matí de dimecres i afecta L'Hospitalet. Els xàfecs aniran acompanyats de tempesta, i no es descarta localment de calamarsa o pedra i ratxes fortes de vent. Protecció Civil de la Generalitat manté activada l’alerta del Pla Especial d’Emergències per Inundacions de Catalunya INUNCAT\nEs preveu que la pluja pugui superar el llindar dels 20 mm en 30 minuts. La quantitat de precipitació acumulada podrà superar localment els 150 mm.\nEls problemes de la pluja de dimarts\nEl servei a la línia1, la vermella, del Metro ha quedat restablert cap a les 13 hores tot i que ha estat gran part del matí sense funcionar en el tram comrpès entre Plaça de Sants i Can Serra.\nEn els autobusos, hi ha hagut alguna incidència, a carrer Enric Prat de la Riba, on els vehicles, han hagut d'aturar-se davant les fortes tempestes. En canvi, el servei de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya funciona amb normalitat a totes les línies.\nTalls de circulació a la vía pública\nLa intensitat de la pluja ha provocat algunes inundacions a la ciutat, com ara al carrer Rodés i al carrer Pau Casals amb Cobalt. Hores d'ara s'ha restablert la circulació al pont que uneix Santa Eulàlia i Sant Josep (conegut com el pont de la Vanguard) i també a la Riera Blanca.\nA causa de les fortes pluges, s'han aixecat diverses tapes de clavegueram que dificulten la circulació, sobretot al carrer Botànica o carretera del Mig. També s'ha caigut algun arbre a la via pública a causa de la tempesta.\nTrucades a Bombers i Emergències\nEntre les nou i les deu del matí, Bombers ha rebut trenta-quatre trucades des de L'Hospitalet relacionades amb la pluja, sobretot, per baixos i garatges inundats, segons informa al seu compte de Twitter. Entre aquests episodis, destaca cas de l'edifici de l'avinguda Josep Tarradellas 129, on ha entrat aigua o a un altre edifici del carrer Mare de Déu de Núria, a la Florida, on s'ha inundat un pati.\nEmergències del 112 també al seu compte de Twitter, també informa que ha rebut des de L'Hospitalet, unes 63 trucades per incidències relacionades amb la pluja entre les 8 i les 10 del matí. Un exemple de com ha afectat aquesta tempesta a L'Hospitalet és que aquestes trucades al 112 des de la ciutat, representen el 40% del total d'aquest matí, només superat per Barcelona.\nEs desallotja l'escola bressol Garabatos\nA conseqüència de la forta pluja, s'ha desallotjat l'escola bressol Garabatos al barri de Sant Josep. Ha entrat força aigua al local i s'ha prés la decisió que les famílies es portessin als seus fills i filles.\nProtecció Civil ha anunciat la situació de prealerta inuncat i recomana tenir cura en els desplaçaments.


Comença el curs 2017-2018 a la UNED Girona – Uned Girona\nComença el curs 2017-2018 a la UNED Girona\nUNED Girona\tUNED Comments Off 05 oct. 2017\nLa conferència ”Educar a través de la sorpresa: com aprèn el cervell“, de David Bueno doctor en Biologia, ha donat el tret de sortida al nou curs.\nLa Sala d’Actes del Centre Associat UNED Girona a la Coma Cros de Salt ha acollit l’acte d’inauguració del nou curs acadèmic. Ha comptat amb la presència de Montse Palma, directora d’UNED Girona; Albert Piñeira, vicepresident de la Diputació de Girona; representants del rectorat de la UNED i l’Ajuntament de Salt.\nLa lliçó inaugural, a càrrec del doctor en Biologia David Bueno i titulada “Educar a través de la sorpresa: com aprèn el cervell”, ha versat sobre com la gran eclosió dels coneixements en neurociència de les dues últimes dècades ens ha permès començar a entendre com el nostre cervell busca, emmagatzema i gestiona els nous aprenentatges i les diferents habilitats cognitives. No obstant això, el fet que sovint aquesta informació es presenti fragmentada i incompleta afavoreix l’aparició de mites al voltant del funcionament del cervell. Aquesta conferència s’ha centrat en dos aspectes fonamentals dels aprenentatges i del desenvolupament de les habilitats cognitives: les emocions, entre les quals cal destacar l’alegria, el plaer i la sorpresa (i, per oposició, la por), i la socialització, ja que és el principal mecanisme de recompensa i motivació que percep el cervell, el que contribueix a forjar les xarxes neurals.\nEl Dr. David Bueno és considerat un dels millors divulgadors científics, col·labora amb diferents mitjans de comunicació i és autor de diferents publicacions sobre Neurociència i Educació. A destacar la més recent, “Neurociència per a educadors”, publicada per Rosa Sensat.\nEl curs 2017-2018 de la UNED a Girona ha començat aquesta setmana i la matrícula per estudis d’Accés, Graus, Idiomes (CUID), Màster i cursos per a majors de 50 anys (UNED Sènior) estarà oberta fins el 20 d’octubre.


Tens dubtes sobre el funcionament del SCPE?\nDes de que l'any 2015 es va posar en funcionament l'Oficina Judicial del Vendrell s'han detectat algunes incidències amb el funcionament del Servei Comú Processal d'Execucions. De fet, l'any 2016 el director del SCPE va realitzar un informe indicant que, per a un correcte funcionament d'aquest servei, era necessari dotar-lo de més personal.\nTambé i ateses les queixes rebudes a la CRAJ, el passat dia 25 de gener l'ICAT es va reunir amb la Direcció dels Serveis Territorials de Justícia per analitzar de nou la situació del SCPE. Podeu ampliar aquesta informació fent clic aquí.\nAmb la voluntat d'exposar als professionals la situació actual d'aquest servei, l'ICAT ha organitzat una sessió informativa sobre "El Servei Comú Processal d'Execucions del Vendrell" prevista per al proper dia 20 de setembre a les 17:00h al saló d'actes de l'ICAT i que serà impartida pel Sr. Francisco Manuel Manjón Sales, gestor responsable del SCPE del Vendrell.\nLa sessió és gratuïta per als col·legiats/-des a l'ICAT. Les persones interessades podeu comunicar-ho per correu electrònic a l'adreça formacio@icatarragona.com.


Articles - Pàgina 4 - La Ràpita\nDissabte, 11.3.2017 15:45h\nOriol Clos, nou president de la Secció Local d’Esquerra Republicana a la Ràpita\nLa Secció Local de la Ràpita d’Esquerra Republicana de Catalunya va celebrar ahir divendres una Assemblea General per renovar-ne l’Executiva. A l’elecció, només s’hi va presentar una candidatura, encapçalada per Oriol Clos i Pepiol. Clos substitueix en la Presidència Joan Josep López, que continua sent membre de l’Executiva Local en qualitat de president honorífic. El nou president, Oriol Clos, que va ser escollit per unanimitat juntament amb l’Executiva que presentava, va agrair la feina feta per l’Executiva sortint, tot destacant que havia portat el partit a assolir els millors resultats electorals de la història a la Ràpita, i a teixir una gran complicitat social, gràcies a la feina feta al carrer situant-se al costat de la gent i també al treball institucional. Clos va fixar com a objectius ‘eixamplar la base del partit a la Ràpita, potenciar el contacte amb la ciutadania i treballar per millorar el benestar dels rapitencs i rapitenques, per a, entre tots, fer un poble milor’. Oriol Clos és enginyer tècnic agrícola especialitzat en paisatgisme i va ocupar, a les darreres eleccions municipals, el número quinzè de la llista electoral d’Esquerra Republicana de Catalunya. La nova executiva ha quedat configurada de la següent manera: Presidència, Oriol Clos i Pepiol; Secretaria d’Organització, Carles Brunet i Vernet; Secretaria de Finances, Carles Pasqual i Montanyès; Secretaria d’Imatge i Comunicació, Sus Martí i Serret; Secretaria de la Dona, Àngela Reverté i Ferré; Secretaria de Política Municipal, Èrika Ferraté i Curto; Secretaria de Joventut, Xavier Reverté i Reverté; President honorífic, Joan Josep López i Ferré, i Portaveu del Grup Municipal, Josep Caparrós i Garcia, alcalde de la Ràpita.\nDimarts, 8.9.2015 13:41h\nEsquerra de la Ràpita fa una crida a participar a la Via lliure de la Diada\nEsquerra Republicana de la Ràpita davant la transcendència històrica dels fets i actes que es viuran les properes setmanes a Catalunya, ha fet una crida a participar de manera massiva a la Via Lliure del proper 11 de setembre. Josep Caparrós, portaveu d’Esquerra Republicana, ha manifestat que ‘ens juguem tantes coses i tant importants pel futur del país els propers dies que és de gran importància que tot el món vegi una Diada amb una mobilització multitudinària a favor de la llibertat’. Esquerra també fa una invitació a participar en l’acte que farà la candidatura Junts pel Sí el proper dissabte 12 de setembre a les 19.30 h a la Plaça del Coc, i que comptarà amb la participació dels candidats Germà Bel, Carme Forcadell, Montserrat Palau, Jordi Turull i Lluís Salvadó. L’organització i concentració de tots els esforços en aquests actes farà que aquest any la secció local d’Esquerra de la Ràpita no organitzi durant la Diada la típica botifarrada i parlaments que venia celebrant els darrers anys. ‘Desitgem poder recuperar aquestes activitats el proper any amb la felicitat d’haver aconseguit la independència del nostre país’. Ha manifestat Caparrós.\nDimarts, 9.6.2015 12:19h\nERC, PSC, SI I ICV presenten el compromís Acord per la Ràpita per la legislatura 2015-2019\nEsquerra la Ràpita, com a guanyadora de les Eleccions Municipals del passat 24 maig, ha aconseguit sumar el Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC), Solidaritat per la Independència (SI) i Iniciativa per Catalunya-Verds (ICV) en el compromís Acord per la Ràpita per la legislatura 2015-2019. Així, en la presentació del compromís Acord per la Ràpita han participat Josep Caparrós, d’Esquerra la Ràpita (ERC); Rosa Anglés, del Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC); Àlex Cervera, de Solidaritat per la Independència (SI), i Carlos Sanchís, d’Iniciativa per Catalunya–Verds (ICV). L’Acord per la Ràpita neix després de les converses que Esquerra la Ràpita va dur a terme amb els 6 grups polítics als quals els resultats de les Eleccions Municipals van donar representació al consistori rapitenc. L’objectiu d’Esquerra la Ràpita era “constituir al nostre poble un govern fort, estable i el més ampli possible, i això ho hem aconseguit amb aquest Acord per la Ràpita, en què 4 dels 6 partits amb representació a l’Ajuntament conformaran el Govern Municipal rapitenc de la propera legislatura. Sabeu que apostàvem per un govern d’unitat, complex i complicat que, finalment, no ha estat possible, un cop plantejades la distribució i la gestió local a cadascun dels representants; però ens ha permès assolir el govern més ampli possible”, ha explicat Josep Caparrós, l’alcaldable de la Ràpita. Els membres que conformen Acord per la Ràpita aposten per “transformar la Ràpita amb un model de poble de futur, per tirar endavant aquests projectes de llarg termini que millorin la vida dels ciutadans rapitencs, amb tota la il·lusió i les ganes de treballar no només per la gestió del dia a dia sinó també per demostrar al poble de la Ràpita que tenen el millor futur possible”, ha remarcat Caparrós.\nDimecres, 27.5.2015 10:58h\nCaparrós enceta contactes amb tots els partits conjuntament per conformar un govern ‘fort i estable’\nEsquerra la Ràpita, com a guanyadora de les Eleccions Municipals del passat diumenge, ha encetat els contactes per conformar un govern ‘fort i estable’ amb una reunió conjunta amb tots els candidats dels grups polítics que van obtenir representació a l’Ajuntament rapitenc. D’aquesta manera, Esquerra ha començat a gestionar la responsabilitat que els ciutadans de la Ràpita li van atorgar a les urnes “perquè creiem que la gent de la Ràpita, que ens ha donat la seua confiança, demana una nova manera de fer les coses i nosaltres estem convençuts que cal fer-ho de manera transparent, amb honestedat i amb proximitat, per això, hem obert el diàleg amb tots els partits polítics conjuntament” – ha valorat Josep Caparrós, l’alcaldable republicà. L’objectiu d’aquesta ronda de contactes que ha obert Esquerra la Ràpita és “conformar un govern fort, estable i el més ampli possible, amb tots aquells representants polítics que tinguin il·lusió, ganes i estiguin disposats a treballar en un model de poble de futur, perquè Esquerra apostem per tirar endavant projectes de futur, de mig termini, per a millorar el nostre poble i que van més enllà de la simple gestió del dia a dia” – ha explicat Josep Caparrós. En aquesta primera reunió, a més de Josep Caparrós d’Esquerra la Ràpita (ERC), han participat Carlos Sanchís d’Iniciativa per Catalunya – Verds (ICV), Àlex Cervera de Solidaritat per la Independència (SI), Pedro Hernández de Més Ràpita, Josep Pitarch del Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC) i Joan Martín de Convergència i Unió (CiU). Durant la trobada, s’han designat els representants de cada partit que continuaran en les converses bilaterals per tal de definir un govern ‘fort i estable’ per a la Ràpita.\nDijous, 21.5.2015 08:58h\nCaparrós aposta per un govern fort per definir la Ràpita del futur\nEsquerra Republicana fa una aposta clara per la regeneració democràtica i referma la seva voluntat de treballar per la Ràpita del futur. El candidat a l’Alcadia, Josep Caparrós destaca que “aconseguir la millor Ràpita del futur passa per tirar endavant projectes que ens refermen com a poble amb el màxim consens possible. I això només ho podrem fer amb un govern fort, perquè no volem quedar-nos en la mínima gestió de qui dia passa any empeny com ens ha passat aquests últims anys amb un govern de mínims, en només 6 regidors, amb un lideratge feble i incapaç de crear els consensos bàsics per gestionar bé el nostre poble”. Una gestió potent que per als republicans es basa en els valors de l’honestedat, la transparència, la proximitat i el diàleg. Així, Esquerra la Ràpita gestionarà un Ajuntament obert a tothom i proper a la ciutadania; un Ajuntament amb les parets de vidre on la transparència serà l’eix principal del govern municipal que posarà a disposició de la ciutadania els sous dels regidors, els expedients de projectes i licitacions municipals. En aquesta línia, Esquerra la Ràpita crearà el Consell d’Experts, un òrgan consultiu format per gent del món socioeconòmic del poble que debatrà les estratègies a mitjà i llarg termini per posar-les a la disposició del govern perquè faci les actuacions municipals corresponents. A més posarà en marxa aplicacions informàtiques per mòbils com a eines de comunicació amb la ciutadania. L’objectiu d’Esquerra al govern municipal és garantir “una gestió eficaç i directa, adreçada a la ciutadania, volem que tots s’impliquen en la definició de la Ràpita del futur, per això, estem oberts al diàleg constant, tant amb la població com amb la resta de representants polítics municipals, no pretenem tirar pel dret sense tenir el màxim suport a l’hora de projectar el model de poble que volem, per això, confiem en la participació de la gent tots els dies i no un dia cada quatre anys” – explica Josep Caparrós.\nDimecres, 20.5.2015 08:45h\nEsquerra crearà ajuts socials i "la botigueta" per pal•liar les primeres necessitats de les famílies més desafavorides de la Ràpita\nEsquerra la Ràpita considera la millora de la qualitat de vida de la ciutadania rapitenca una prioritat en la seua acció de Govern per a la propera legislatura, prenent com a referent els seus valors socials i republicans. En aquesta línia, els republicans consideren que “la Ràpita no serà res sense la seua gent, per això, la nostra prioritat és millorar la seua qualitat de vida. De tots els rapitencs i rapitenques sense excepció, per això, no ens deixarem ningú pel camí i treballarem perquè des dels infants al jubilats tinguin els millors equipaments i els millors serveis. I, especialment, ajudarem aquelles famílies que s’ho passen més malament per la dura crisi econòmica d’aquests anys i que necessiten tindre l’Ajuntament al seu costat” – valorava Josep Caparrós, candidat a l’alcaldia. En concret, Esquerra la Ràpita crearà un Paquet d’Ajuts Socials (PAS) que inclourà la bonificació dels impostos municipals en funció de la renda familiar; també impulsarà ajuts en la matrícula de la llar d’infants i establirà beques menjador, per a llibres de text i per a transport escolar. Al mateix temps, es posarà en marxa la botigueta que és l’emissió de xecs per bescanviar per aliments frescos a les botigues rapitenques. D’aquesta manera, Esquerra la Ràpita “volem reforçar la tasca que algunes entitats del municipi ja fan actualment, quan el nostre Ajuntament tot i tenir al calaix 8MEUR ha estat incapaç de donar resposta a les famílies més necessitades del nostre poble i ho han hagut de fer voluntàriament les entitats. Per això, creiem que és hora que sigue l’Ajuntament qui solucione els problemes dels ciutadans i que les entitats puguin dedicar-se a dinamitzar la vida social del municipi, per això, també cal oferir-los a elles les millors condicions i serveis perquè continuen en la magnífica tasca que venen fent” – destacava Josep Caparrós. En aquest sentit, els republicans crearan la figura del gestor d’entitats, que farà d’interlocutor entre les entitats i l’Ajuntament per tal de donar-los suport i cobrir les necessitats que tinguin; al mateix temps, impulsaran els moments cívics perquè Ajuntament i entitats es trobin per establir les prioritats i fer seguiment dels projectes que s’implementin.\nDijous, 14.5.2015 09:56h\nEsquerra la Ràpita aposta per un turisme transversal i sòl industrial públic per millorar l’economia rapitenca\nEsquerra la Ràpita fa una aposta contundent per la millora de l’economia rapitenca amb diverses propostes que han de potenciar un turisme transversal, facilitar sòl industrial públic i ajudar l’activitat empresarial al municipi. Els republicans consideren que “el nostre futur passa inexcusablement per millorar la nostra economia perquè és l’eina, el mitjà, que ens permetrà millorar la qualitat de vida de la nostra gent, després d’anys patint una situació complicada per a moltes famílies rapitenques afectades per les altes xifres d’atur i que encara ens deixen a 1.063 persones al nostre poble sense feina” – valorava Josep Caparrós, candidat a l’alcaldia. En aquest sentit, una de les primeres actuacions que planteja Esquerra és la creació de la Regidoria de Promoció Econòmica per potenciar un turisme transversal “que convertirà d’una vegada per totes a la Ràpita en una destinació turística singular i d’excel·lència i mereixedora per fi de ser capital turística de les Terres de l’Ebre. Perquè aquest turisme reforçarà també els nostres sectors més rellevants: la pesca, el comerç, la restauració, l’hoteleria, els serveis nàutics, la construcció i la cultura, respectant el nostre entorn únic. I, evidentment, ho farem treballant colze a colze en la Confraria de Pescadors, en l’Estació Nàutica, el Col·lectiu de Cuina, l’Associació de Comerç Rapitenc i amb empresariat local privat, perquè només tots junts podrem fer una Ràpita potent ” – explicava Josep Caparrós. Entre les actuacions més rellevants per potenciar aquest turisme transversal, Esquerra la Ràpita aposta per posar en valor la façana marítima amb la rehabilitació del barri mariner i la Festa de la Mar de l’Ebre; per impulsar una base nàutica que potenciï la Badia dels Alfacs i dotar l’espai natural del Trabucador dels serveis necessaris. També destinarà els recursos necessaris per consolidar el port rapitenc com a escala en el circuit mediterrani de creuers de petit format i treballarà per augmentar l’oferta d’allotjament turístic i la durada de l’estada dels visitants amb nova oferta turística complementària.\nDiumenge, 10.5.2015 20:50h\nEsquerra la Ràpita enceta la Campanya a les Municipals amb la presentació de la rehabilitació del barri mariner i la Festa Marinera\nEsquerra la Ràpita ha encetat aquest dissabte la Campanya a les Eleccions Municipals del 24 de maig amb la presentació del nou projecte de revitalització i rehabilitació del barri mariner del poble. Davant els veïns del barri del Xicago, en el primer acte públic de la Campanya, Esquerra a la Ràpita ha presentat aquest nou projecte que és un dels seus objectius principals “perquè som un poble mariner i hem d’estar-ne orgullosos, per això, el projecte ens permetrà viure de nou cara al mar i donar-li al barri mariner el valor que es mereix, ja que un poble ha de respectar i dignificar les seues arrels perquè són la base més potent per millorar el nostre futur” – explicava l’alcaldable Josep Caparrós. El projecte d’Esquerra la Ràpita consisteix, d’una banda, en un Pla de Xoc per rehabilitar el barri “no només asfaltant un quants carrers, i encara fer-ho malament, sinó un pla que inclourà un bona planificació amb un seguit de mesures que permetran la rehabilitació i millora de les cases del veïnat, que dignifiquen, conserven i mantinguen l’essència del barri de la marineria, per posar-lo al nivell que els veïns i els rapitencs ens mereixem” – destacava Josep Caparrós. D’altra banda, Esquerra la Ràpita també inclou en aquest projecte de revitalització del barri mariner la Festa Marinera com un nou atractiu turístic i cultural que “serà un referent i reforçarà lo nostre orgull de ser rapitencs, amb la complicitat d’entitats, associacions i gent del poble, aquesta festa que beurà de les nostres arrels marineres, també serà un nou pol d’atracció turística i una nova font d’ingressos, perquè el barri visqui l’esplendor dels seus millors anys” – valorava Josep Caparrós. Davant els veïns del barri que van acollir amb il·lusió el projecte, i que asseguraven haver esperat durant molts d’anys una actuació que dignifiqués la zona de la marineria, els republicans agafaren el compromís de convertir-lo finalment en una realitat si Esquerra governa els propers anys l’Ajuntament de la Ràpita.\nDilluns, 4.5.2015 08:11h\nJosep Caparrós no assumirà cap altre càrrec institucional si és alcalde de la Ràpita\nEsquerra la Ràpita presentava davant més de 150 persones la candidatura per a les Eleccions Municipals del 24 de Maig, en un sopar que va comptar amb la participació del secretari general adjunt d’Esquerra Republicana de Catalunya, Lluís Salvadó, que tanca aquesta llista electoral. En l’acte de presentació pública de la candidatura d’Esquerra a la Ràpita, el candidat Josep Caparrós es va comprometre públicament que “si sóc alcalde, només tindré una única ocupació: la Ràpita. No accediré a cap càrrec institucional mentre sigui alcalde de la Ràpita, perquè crec que la gent del poble és el que es mereix i el meu compromís està en la gent de la Ràpita” En aquest sentit, l’eslògan de la campanya electoral d’Esquerra Fem-ho per la Ràpita deixa clar que el principal objectiu d’Esquerra “és posar-nos a disposició del poble de la Ràpita perquè puguem aconseguir, els propers anys, el poble que volem i que ens mereixem, perquè el nostre futur passa per la implicació de tots” – ha explicat Josep Caparrós, candidat a l’alcaldia. Durant la presentació dels 20 membres que conformen la candidatura, Josep Caparrós també va voler destacar la vàlua, la regeneració i la il·lusió que tenen els candidats “per assolir un objectiu clar, fer-ho per la gent de la Ràpita i pel futur del nostre poble, però fer-ho d’una altra manera, des de la honestedat, la proximitat, amb transparència i molt diàleg” Esquerra també va aprofitar aquest escenari per donar a conèixer algunes de les propostes del nou programa electoral.


Lloc sol·licitat: Tècnic/a comptable\nData oferta: 04/06/2021\nPerfil: Gestió de nòmines, gestió comptable, balanços, relació amb bancs, facturació i les pròpies del lloc de feina. Imprescindible experiència en comptabilitat, permís de conduir per traslladar-se a al lloc de treball o residència a la zona, nivell alt d'informàtica i en programes de comptabilitat. Es valorarà CFGS adminstració o Diplomatura / Grau en ADE o Econòmiques.\nDedicació: Horari de 7:00 a 15:00 hores, amb els descansos segons conveni.\nLloc de Feina: Cala D'Or\nCodi empresa: 7580


Trobar neteja útils consells en línia | Buscar en línia (Catalan)\nPer què ho fan? Per atraure més visitants al seu lloc? Per obtenir més clients? La finalitat del lloc web és proporcionar informació als clients potencials en els serveis i productes que ofereix l'empresa. Cada visitant ha de ser un client potencial. Si un visitant deixa sense fer una consulta llavors vostè ha de millorar el lloc web i/o els serveis que oferiu. O no està utilitzant les paraules clau adequades perquè estan atraient persones en per defecte. No és realment el teu tipus de serveis que la persona realment vol. No importa el que sempre aconseguiràs un cert nombre d'aquests. El que realment necessiteu és una gran quantitat de visitants d'alta qualitat. La millor manera d'aconseguir això és proporcionar el surfista amb com contingut com vostè pot mentre encara acuradament descrivint el seu propi empreses productes i serveis amb precisió molt alta qualitat. Bon contingut es vagi bé amb els motors de cerca i elevar el seu perfil en ells, que al seu torn ha de conduir els visitants de qualitat al seu lloc. Per tant, millorar les vendes.\nAquest és el propòsit del web. Per a les empreses és purament una eina de màrqueting i un altre mètode de guanyar clients. Així com neteja empreses produeixen una gran quantitat de contingut de qualitat? Molts anar per "preguntes freqüents" que és bastant una manera legítima de produir contingut mentre informant de les coses que són propensos a voler saber sobre vostè i els seus productes i serveis als clients potencials. Així arribem a la "consells de neteja". Una mica de recerca ha demostrat a mi que bé més de la meitat les empreses neteja amb llocs visibles tenen com a mínim una pàgina sobre consells de neteja i alguns tenen múltiples pàgines dividits en diferents categories. Tracta de llegir a través d'aquestes en algun moment. Empreses de neteja de catifes són els majors usuaris d'aquests tipus de pàgines. Útils com són? Alguns dels consells proporcionats per aquestes empreses catifa són força útils, però les empreses de neteja generals deixen molt que desitjar. Els consells de neteja són denuncià les que podeu veure a la TV realitat programes sobre neteja. Per exemple "fer una pasta amb bicarbonat de sodi i vinagre i desprestigi sobre les aixetes; embolicar la pel·lícula s'aferren al voltant i deixar durant la nit. Raspar al matí." Pot funcionar, però per què algú voldria fer allò quan dos minuts amb àcid fosfòric amb el mínim d'esforç assoliria molt millors resultats? Les empreses de neteja ells mateixos fan ús d'algun d'aquests consells? Vostè pot apostar seu vida que molt pocs ho fan. L'objectiu és aconseguir la feina feta com ràpida i eficaç com sigui possible perquè per a cada feina triar el producte neteja més eficaç i eficient disponible. Així, per què tenen aquestes pàgines? Ells atreuen persones que no són susceptibles de ser transformada en clients perquè estan mirant perquè les maneres de fer-ho ells mateixos. Així que només pot ser per a les finalitats d'atraure qualsevol tipus de visitant. És contingut i contingut sobre neteja però molt poques empreses van regalar els mètodes reals de fer alguna cosa ràpida i eficaçment que seria beneficiós per als visitants en el seu lloc van perpetuar neteja mètodes que tenen cap semblança amb món modern d'estil antic.\nAixí que per a la web navegador jo diria que si vostè està buscant per a la neteja consells mirar en qualsevol altre lloc que els proporcionats per empreses excepte possiblement les empreses-neteja de catifa de neteja. Si ets una empresa de neteja tractant d'augmentar el seu contingut en el seu lloc web mirar en qualsevol altre lloc que proporciona una pàgina "consells de neteja". Vostè pot produir contingut millor i més rellevant que el llevat que estigueu disposats a regalar els seus secrets de comerç!\nEtiquetes de l'article: consells en línia de neteja


Documents públics | Tenim drets\n1. Els documents i els fedataris públics\n2. Podem fer els documents públics en català\n3. Casos particulars en l’ús del català\n3.1. Desacord entre els atorgants quant a la llengua\n3.2. Efectes fora del territori en què el català és oficial\n3.3. No ens poden imposar el notari\nEls documents públics són aquells documents en què es fa constar la realització d’un acte o un negoci jurídic (una compravenda, per exemple), o aquells escrits on s’expressen declaracions de voluntat (un testament), de fets (una acta alçada per un notari) i de drets (un poder de representació a un advocat o procurador dels tribunals). S’anomenen públics perquè estan autoritzats per una persona que dóna fe que el seu contingut té validesa legal davant de tothom.\nLa finalitat d’aquests documents és protegir, mitjançant la constància legalment indiscutible, els interessos de les persones que els subscriuen, però també els de les altres persones que podria afectar, bé directament, bé indirectament.\nEn uns casos és l’ordenament jurídic el que exigeix que els dits actes, negocis o declaracions es fixen en un document públic; en altres ocasions es fa perquè ho demana alguna de les parts que intervenen en un d’aquests actes, a fi que no hi haja cap dubte sobre la seua validesa.\nA banda de les escriptures de compravenda, dels testaments i de les actes notarials o dels poders atorgats a advocats o procuradors (en aquest darrer cas si hem de ser part en un litigi judicial), que ja hem citat, altres documents públics són les constitucions d’hipoteques (per exemple, quan demanem un préstec a un banc per comprar una casa), la constitució d’una societat (anònima, de responsabilitat limitada, cooperativa, comunitat de béns, etc.), els requeriments notarials, l’inventari d’una herència, la constitució d’un usdefruit o d’una servitud sobre algun bé, l’escriptura d’una copropietat, etc.\nPer a atribuir-los validesa legal, aquests documents necessiten la intervenció d’una tercera part, que són els anomenats fedataris públics. Aquests, de la mateixa manera que els jutges tenen atribuïda la potestat d’impartir justícia, són els encarregats d’atorgar el que s’anomena fe pública, una espècie de poder de certificació oficial amb què es confereix validesa legal davant de tothom de la realització d’aqueix acte o negoci jurídic o d’aqueixa declaració de voluntat, de dret o de fet.\nSón fedataris públics els notaris, els secretaris judicials i, en el seu àmbit específic, altres funcionaris públics que tenen atribuïda aquesta potestat, com ara els secretaris dels ajuntaments, etc. I les persones que duen a terme aquests actes, negocis o declaracions (per exemple, el comprador i el venedor, el qui atorga testament, els qui constitueixen una societat o una hipoteca, etc.), se’ls anomena atorgants.\nQuant a la llengua dels documents públics, és molt estesa la creença, sovint fomentada per no pocs fedataris públics, que, com que es tracta d’uns documents que tenen efecte en tot l’Estat -de fet, en tot el món-, s’han de redactar en espanyol. Hem de deixar ben clar que això no respon en absolut a la realitat legal vigent.\nLa Llei d’ús i ensenyament del valencià (LUEV) preveu que els documents públics atorgats al País Valencià s’han de redactar en la llengua oficial que l’atorgant escollirà. I si hi ha més d’un atorgant, es redactaran en la llengua que aquests acordaran:\nArticle 13.1. La redacció de tots els documents públics es farà en valencià o en castellà a indicació de l’atorgant, i si en són més, en la que elegiran de comú acord.\nResta ben clar, doncs, que qui té la potestat de decidir en quina llengua s’estén el document públic no és en cap cas el fedatari públic sinó la persona que l’atorga, la qual, a més a més, és la qui el paga. De fet, si el fedatari es nega a fer el document en català o hi posa dificultats, tenim la possibilitat i la potestat d’anar-nos-en a atorgar-lo davant un altre notari, secretari judicial o agent de canvi i borsa, segons que corresponga.\nPer tant, abans d’atorgar un document públic (una escriptura de compravenda, un testament, uns poders, etc.) convé que avisem el fedatari corresponent (el notari, etc.) que volem que siga redactat en català (model núm. 36). Tot i que no és la millor solució –perquè els fedataris haurien de ser capaços de fer la seua tasca en la llengua que, a més d’oficial, és la pròpia del País Valencià–, si el fedatari al·lega que no disposa de la competència lingüística per a redactar el document, podem remetre’l a la Direcció General de Política Lingüística i Gestió del Multilingüisme de la Generalitat Valenciana perquè l’assessoren en la traducció i en els formularis. O fins i tot podem fer-ne nosaltres mateixos la traducció a partir del seu esborrany. Des del punt de vista legal, el fedatari no cal que domine activament la llengua del document públic: només cal que entenga perfectament el document de què ha de donar fe.\n3.1 Desacord entre els atorgants quant a la llengua\nSi a l’hora de fer el document públic hi ha més d’un atorgant i no hi ha acord sobre quina és la llengua en què s’ha de fer, la LUEV estableix la possibilitat que s’atorgue en les dues llengües oficials. De tota manera, cal dir que en el cas que hàgem de ser nosaltres els qui instem la realització del document públic (per exemple, si som els compradors d’una casa, etc., o si és una escriptura de constitució d’una hipoteca) tenim respecte de l’altra part una posició de força, perquè podem posar-ho com a condició abans de fer l’operació corresponent.\nEn aquest sentit, cal aclarir que, si es fa en les dues llengües, ens resultarà més car perquè augmentaran les pàgines de paper timbrat per les quals paguem al fedatari. I, per tant, el més econòmic i recomanable és fer-ho sols en català.\n3.2 Efectes fora del territori en què el català és oficial\nSi atorguem el document en territori on el català és llengua oficial, encara que haja de tenir efecte en un territori on no ho és, la traducció l’haurà de fer el fedatari públic i pel seu compte. És a dir, que dins de l’àmbit administratiu autonòmic del País Valencià, Catalunya i les Illes Balears –i, evidentment, al Principat d’Andorra– sempre podrem fer el document en català i no se’ns pot obligar mai a fer el document en cap altra llengua. I açò és aplicable també per als municipis del País Valencià declarats de predomini lingüístic castellà per la LUEV, perquè l’oficialitat del valencià afecta tota la comunitat autònoma.\nEn aquest punt cal diferenciar el document públic que atorguem i les còpies o certificacions que se’n facen amb posterioritat. El document original, al País Valencià el podem fer, com ja hem dit, únicament en català. Per a les còpies o certificacions d’aquests documents que hagen de tenir efecte fora dels territoris on el català és llengua oficial (i no pas “fora del territori de la Comunitat Valenciana”, malgrat el que diu la LUEV literalment), aquesta llei estableix es redactaran en castellà (article 13.2) i haurà de ser el fedatari públic qui en faça la versió corresponent.\nI fins i tot, i segons la LUEV, si el document públic original està redactat en castellà, podem demanar que la còpia o certificació que se’ns faça estiga en català:\nArticle 13.3. En la resta de casos, les còpies i certificacions seran lliurades en la llengua sol·licitada per l’interessat o requeridor, i els notaris i altres fedataris públics hauran de traduir, quan escaiga, les matrius i els originals. En qualsevol cas, sempre es podran fer en les dues llengües.\n3.3 No ens poden imposar el notari\nIgualment, hem d’anar amb compte quan comprem un immoble (una casa, un apartament, un solar) o quan constituïm una hipoteca, perquè el negoci se sol fer amb una immobiliària, una constructora, un banc, etc. i aquestes companyies normalment exigeixen que, en signar el contracte, l’escriptura pública s’atorgue davant un determinat notari de la seua confiança. En casos així no ens hem de deixar dur necessàriament per la tria que han fet ells i en què no hem intervingut. Tenim el dret d’elegir el notari que vulguem i del municipi que vulguem, sense que açò implique cap cost addicional ni per a nosaltres ni per a l’altra part. De tota manera, si acceptem el que ens proposa l’altra part, podem fer constar en el contracte que atorgarem l’escriptura davant aqueix notari sempre que la faça en català (model núm. 37).


Brasil passa a semifinals amb la por al cos - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nBrasil passa a semifinals amb la por al cos\nEls gols dels defenses Thiago Silva i David Luiz permeten a la 'canarinha' imposar-se per 2 a 1 als colombians\nefe 05.07.2014 | 09:49\nColòmbia, un equip que busca el creixement i la seva pròpia història, va deixar en evidència Brasil, que va salvar el coll gràcies a dues accions dels seus centrals i va aconseguir finalment el pas a les semifinals del Mundial.\nBrasil, sense màgia i aferrat al rellotge en el tram final del partit, va rendibilitzar els seus defenses també davant el gol.\nDos dels seus defenses, Thiago Silva i David Luiz van apagar el foc d'un xoc envaït per la inquietud en els minuts finals, en què Neymar va ser retirat en llitera.\nBrasil va acabar aclaparat, mirant el temps. En un compte enrere etern i protegit en la seva meta. Amb la por al cos després del penal transformat per James.\nTots dos tècnics van prendre precaucions d'entrada. A Luiz Felipe Scolari se li va esgotar la paciència amb Dani Alves, a qui va enviar a la banqueta per donar entrada a Maicon.\nJosé Pekerman va pretendre donar més solidesa. Va ser l'hora de Fredy Guarín com a titular per al centre del camp al costat de Carlos Sánchez. A més, va recuperar com a titular a Víctor Ibarbo en el lloc de Jackson Martínez.\nEl partit va canviar aviat. Propiciat per un error en cadena de la defensa colombiana en un córner botat per Neymar. Thiago Silva, sense oposició, va empènyer la pilota a la xarxa. Només havien transcorregut set minuts de partit.\nColòmbia va pretendre reaccionar enmig de la festa brasilera. Va ser un rampell de ràbia. Juan Guillermo Cuadrado va tenir a prop l'empat amb un bon xut que va acabar en córner.\nVa ser la dinàmica que va adquirir el partit. Des d'aquest moment esbojarrat, trencat. Un cos a cos descarat que va beneficiar a Brasil, més assentat en la feina. També travat, brusc. Sense continuïtat.\nNo hi va haver joc al centre del camp i en el vaivé Brasil va estar còmode.\nPekerman, en la prèvia, va parlar d'un partit per gaudir. No va donar aquesta sensació a Colòmbia, sempre per darrere. Sense capacitat de reaccionar de forma adequada en el partit del Mundial que es va trobar en desavantatge.\nNo va tenir capacitat per a la pausa el quadre cafeter. James ho va buscar però en cada intent es va sentir avassallat. Aclaparat. També Quadrat.\nPekerman va buscar una primera solució a la mitja part i va tirar d'Adrián Ramos, en lloc de Ibarbo. Va buscar més la pilota Colòmbia. També la iniciativa. La va tenir però sense regularitat. Cada intent va topar amb la fortalesa de Thiago Silva i David Luiz, especialment.\nUna altra jugada a pilota parada va acabar amb els dubtes de Brasil i amb l'ímpetu colombià. Una falta llunyana, un obús de David Luiz va tornar a superar Ospina.\nCarlos Bacca va sortir per Teófilo Gutiérrez. No hi havia jugat un sol minut l'atacant del Sevilla que a la primera que va tenir va ser travat per Julio César. James va marcar el penal. El seu sisè gol.\nL'equip de Pekerman ho va intentar fins al final. Brasil s'ofegava en la seva àrea i els seus defenses s'havien de multiplicar. Colòmbia va accentuar l'assetjament i va rondar el gol. Però el temps va acabar amb el seu somni.


Curs preparatori per obtenir el títol oficial de Grau Superior en Comerç i màrqueting a Barcelona per Rambla Instituto - educaweb.cat\nEl Tècnic en Gestió Comercial i Màrqueting és un professional que exerceix la seva activitat laboral en el sector del comerç i màrqueting públic i privat, en empreses privades del sector o creant la seva pròpia empresa.\nLa qualitat del nostre programa d'estudis està realitzat segons El Reial Decret 942/2003 del Ministeri d'Educació, que determina que els Títols de Formació Professional podran obtenir-se a través de proves lliures. A través d'aquest material disposaràs de continguts necessaris per a obtenir, a través de les proves lliures, el teu títol oficial de Tècnic Superior en Gestió Comercial i Màrqueting.\n1. Investigació comercial:\nTeoria econòmica: introducció a la macroeconomia.\nEls mercats i el comportament del consumidor.\nEl sistema d'informació de Mercats (S.I.M.).\n2. Política de Màrqueting:\nEl màrqueting i l'activitat econòmica.\nConceptes i factors que defineixen la política de producte.\nEines per a l'anàlisi i planificació.\nPolítiques de comunicació.\nL'estadística aplicable a un pla de màrqueting.\nElaboració del briefing.\nIntroducció a la logística.\nObjectius a la logística.\nModalitats de transport.\nAnàlisi de costos de distribució.\n4. Màrqueting en el punt:\nEl màrqueting en el punt de venda: marxandatge.\nEstructura del mercat.\nEl marxandatge del fabricant.\nL'organització del treball.\nCàlcul d'optimització dels facing per article.\nLa publicitat en el lloc de venda (P.L.V.).\n5. Gestió de la compravenda:\nMarc jurídic general.\nL'organització de les compres.\nPlans de venda.\nL'equip de vendes.\nEl procés de negociació comercial en la compravenda.\nEls processos de negociació.\nSistemes de gestió i tractament de la informació.\n6. Aplicacions informàtiques de propòsit general\n7. Llengua estrangera\nComptaràs amb pràctiques professionals en empresa.\nFormaràs part d'una borsa d'ocupació privada.\nCurs preparatori per obtenir el títol oficial de Grau Superior en Comerç i màrqueting encara no ha rebut opinions\nExpert en Màrqueting Turístic


Publicat el 22 de juny de 2016 per Pau Quina Jaume\t, null\nSembla que a pesar de l’inici de la temporada turística la presència policíaca als carrers és insuficient a pesar de la demanda (veure enllaç a la notícia). Vosaltres què en trobau?\nAlberto el 22 de juny de 2016 a les 9:00 ha dit:\nTenen el que es mereixen . Quan un inspector es dedica a fer funcions de politic , Quan un policia no cobra el mateix que altres companys a altres localitats properes , quan un policia no te recolzament dels seus superiors jerarquics , quan un policia veu que dins el mateix cos policial municipal te companys que tenen condicions ” especials ” ( com per exemple no fer vespres ) , pero cobrant les igual que els altres , aixo te un nom i es diu de prevaricacio de cabdals publics per amunt . Tenim mes exemples …pero crec que amb aixo podeu començar a entendre que de 17 no en vulgui venir cap ni un …\nCatalina el 22 de juny de 2016 a les 15:59 ha dit:\nMes clar aigua, era hora que algu començas a explicar el que passa realment a la Policia Local, perque hi ha coses que no tenen una explicació massa clara.\npepe el 22 de juny de 2016 a les 18:55 ha dit:\nEs importante que se limpie (mandos,responsables politicos,lo que haga falta)la question es solucionar el problema policial que OS RECUERDO PAGAMOS ENTRE TODOS,y no es efectiva,y tiene MUCHISIMOS problemas internos,ose limpia bien o no se soluciona nada,SEÑOR ALCALDE ponga remedio a todos los niveles no solo desde abajo,saludos