A través del Programa d’Ajuts a Projectes d’Iniciatives Socials, col·laborem amb organitzacions sense ànim de lucre per impulsar iniciatives que s’adrecen especialment a les persones que es troben en diferents situacions de vulnerabilitat social i tenen per objectiu generar un canvi en la seva qualitat de vida.\nDonem suport a projectes que responen a les necessitats i els reptes de la nostra societat, i donem prioritat als que estimulen la participació activa de les persones destinatàries, posen en pràctica metodologies per a l’apoderament personal, reforcen la implicació de la comunitat i es complementen amb els recursos públics i privats a través de fórmules col·laboratives.\nA les entitats sense ànim de lucre que dediquen la seva feina a projectes en favor de les persones que més ho necessiten.\nSi vols contribuir a millorar la qualitat de vida i facilitar la integració dels més desafavorits, nosaltres t'hi ajudem.\nDonem suport a projectes que donin resposta a les necessitats emergents de la nostra societat per millorar la vida de les persones amb més dificultats, a través de les nostres convocatòries:\nVeure més sobre Començar de nou


La Guia INTRO és una eina virtual amb recopilació de programes, activitats i recursos de la xarxa educativa de L'Hospitalet, una eina de treball que ofereix un ampli ventall d'activitats educatives de tota mena que donen suport a la tasca educativa que es desenvolupa en els centres educatius.\nL'objectiu és avançar en un model d'educació de qualitat, en el qual la igualtat d'oportunitats, l'èxit educatiu i la convivència són prioritàries. La pandèmia de la Covid ha regirat les nostres vides amb una gran afectació en tots els àmbits, també l'escolar, fet que ens ha obligat a repensar i adaptar-nos a una nova realitat.\nEls centres educatius ja poden fer les seves demandes d'activitats per aquest nou curs, a travès del cercador d'activitats.\nPer accedir-hi a la Guia INTRO, només necessiteu una clau d'usuari i una contrasenya que us facilitarà el Servei d'Educació de l'Àrea d'Educació, Innovació i Cultura al telèfon: 93 403 69 15 o al correu electrònic: intro.educacio@l-h.cat\nFulletó Guia Intro Curs 2021-2022\nEscoles. Reserva d´activitats online\nEntitats. Gestió d´activitats


Xarrada sobre “Els transtorns en l’aprenentatge. La Dislèxia i la Hiperactivitat (TDH)”\nEl dimarts 15 de febrer, desde l’Ampa esteu tots i totes invitats a la cita de l’Escola de Mares i Pares.\nEn aquesta ocasió un neuropsicòleg de l’Hospital Clinic de València, Javier Oltra, ens parlarà sobre aquests trastorns del comportament. Es calcula que afecta d’un 3% a un 5% dels xiquets i xiquetes en edat escolar i suposa quasi un 30% de les consultes en psiquiatria infantil.\nSom molts els pares i mares que en alguna ocasió ens hem preguntat si el nostre fill/a presenta símptomes d’hiperactivitat ja que el nostre desconeixement ens du a confondre-ho amb aquelles actituds típiques del xiquet/a mogudet. O si, conforme avança en l’aprenentatge del llenguatge, mostra signes de dislèxia.\nAmb ell aprofundirem sobre qué són, com es comporten qui ho pateixen, com identificar-ho i quins tractaments són possibles.\nUs deixem un vídeo que pot resultar molt il·lustratiu d’aquests comportaments\n← Noves eines per a l’educació II: La Wiki


Diari de Solsona Diari de Solsona: NOTÍCIES C.F. SOLSONA\nNOTÍCIES C.F. SOLSONA\nCURS DE MONITOR DE FUTBOL A SOLSONA\nFinalment el curs es començarà el proper divendres 25 de febrer. Per a més informació i/o inscripcions a www.fcf.cat o al 626 424 899.\nQUATRE JUGADORES DEL C.F. SOLSONA A LA SEL·LECIÓ DEL BAGES-BERGUEDÀ\nLa delegació de la federació catalana al Bages-Berguedà ha premiat el treball del C.F. SOLSONA i de les seves jugadores en la tasca d'aquest equip femení al Solsonès. Aquest equip, entrenat per Àlex Novelles i Miquel Vilar ha experimentat una gran evolució en aquest any i mig de treball i encara s'espera més progressió d'aquestes 20 jugadores solsonines.\nLa sel·leció va convocar a les solsonines Marta Puig, Júlia Carol, Gemma Colell i Núria Riu. Després d'entrenaments previs van jugar finalment dimarts passat contra un dels equips més potents de Catalunya a nivell femení, el C.F. Santpedor, que té totes les categories en futbol femení i és un referent. Així mateix es va jugar el dimarts 8 de febrer aprofitant el Clínic d'entrenadors on 150 entrenadors van veure el nivell del futbol femení a les comarques centrals. Cal dir finalment que el resultat del partit va ser d'empat a 1 i on les nostres jugadores van tenir un paper destacat. Enhorabona!!


Kevin Federline valor net, sou, fonts d’ingressos, guanys d’instagram, avalacions, obres de caritat, béns, cases, cotxes, despeses, impostos, assegurances, edat, casat, esposa, divorci, compromís, fills, fill, filla, demanda, assistència infantil , alçada, pes, - biografia | Gener 2021\nKevin Federline Networth - Gener 2021\nFets de Kevin Federline\nNom complet Kevin Federline\nNom del naixement Kevin Earl Federline\nProfessió raper, actor i ballarí\nNacionalitat Americà i alemany\nCiutat de naixement Fresno, Califòrnia\nNom del pare Mike Federline\nNom de la mare Julie Federline\nData de naixement 21 de març de1978\nQuant val la pena neta de Kevin Federline?\nEl valor net de Kevin Federline s'estima al voltant de 6 milions de dòlars de la seva diversa trajectòria com a raper, actor i ballarí. Federline, el candidat a l'elecció dels adolescents, és popular per ser l'ex marit de Britney Spears.\nLa vida de l'ex bailarina de seguretat Federline va canviar quan va conèixer a Britney Spears, l'aixafa de la nació. Ja sigui la seva infame relació o l’etiqueta que va rebre com a “cavador d’or” Kevin va ser la xerrada de la ciutat. Aquí coneixeu més informació sobre la seva vida personal, relació, valor net, fonts d’ingressos i estil de vida.\nA partir del 2019, s’estima que Kevin Federline tindrà un valor net d’uns 6 milions de dòlars segons diverses fonts en línia. Es reuneix principalment com a raper, actor, model de moda, lluitador professional i ballarí.\nDe fet, va començar la seva carrera com a ballarina de fons per a diversos artistes. Ha girat amb artistes populars, com Michael Jackson, Justin Timberlake, Pink, i ha girat a tot el món al seu costat.\nMés tard, per ajudar la seva família i els seus fills, va començar a violar. El 2006, va llançar el seu primer senzill, PopoZao, que va tenir una allau de crítiques negatives. El mateix any, va publicar el seu àlbum, Playing with the Fire, que va obtenir al voltant de 16.000 dòlars de les vendes de discos.\nAlgunes de les seves cançons populars són Lose Control, Privilege, Y'All Ain't Ready, Rollin 'VIP i algunes altres. Recentment el 2016, va llançar el seu single, Hollywood, que li va valer entre cinc i sis dígits.\nA més, també va recollir una gran aparició de convidats a les pel·lícules i sèries de televisió, com ara American Pie Presents: The Book of Love, One Tree Hill, CSI: Crime Scene Investigation, You Got Severed, Nikki i molts altres.\nA CSI: Crime Scene Investigation, va aparèixer al costat de Melora Walter, Johanna Braddy (3 milions de dòlars), Alimi Ballard (9 milions de dòlars) i altres.\nPer les seves habilitats, ha estat nominat als premis Razzie 2006 i 2005 Teen Choice Awards.\nEarnings Instagram, Endorsements and Carity Works\nDes d’Instagram, fa aproximadament 149, 25 dòlars a 248, 75 dòlars per publicació patrocinada. A partir del 2019, té al voltant de 24 mil dòlars de seguidors. A part d’això, guanya enormement amb les seves ofertes d’acords.\nFins a la data, ha avalat Super Bowl XL i altres dels quals va obtenir milers de dòlars. També està involucrat en algunes obres benèfiques. Però la informació no està disponible.\nEn parlar del seu prou estil de vida i els seus actius, va viure en una casa de 2.000 metres quadrats situada a Los Angeles, Califòrnia, que val uns 1, 89 milions de dòlars. A partir d’ara, l’actor convertit en el raper viu a una minúscula casa de lloguer a Los Angeles, segons va informar una font el 2018.\nActius de Kevin Federline: cases, cotxes\nPassant-se a les col·leccions de cotxes, abans tenia:\nAudi A4 $ 34.000 a $ 50.000\nFerrari F430 Spider 100.672 $ a 454.492 $\nCarro Mercedes G 124.500 $ a 147.500 $\nGMC Yukon 49.500 a 67.000 dòlars\nBé, segur que té assegurances ja que abans va ser la cara de la Companyia d'assegurances mútues nacionals. Però no hi ha informació sobre els seus pagaments d’impostos.\nKevin Federline Edat de vida personal, casat, esposa, divorci, compromís, fills, fill, filla, plet, suport infantil, alçada, pes\nKevin Federline alias Kevin Earl Federline va néixer el 21 de març de 1978 sota el signe solar Aries. Va néixer a Fresno, Califòrnia, amb els seus pares; la mare Julie Federline i el pare Mike Federline.\nA partir del 2019, Kevin Federline té 41 anys. Té la doble nacionalitat; Americà i alemany mentre pertanyien a l'ètnia mixta.\nMatrimoni amb Victoria Prince:\nA la seva vida personal, Kevin, a partir del 2019, es casarà amb Victoria Prince. Tots dos van intercanviar els vots el 10 d’agost de 2013 en una cerimònia de casament íntima davant de la família, familiars i propers.\nLa parella és beneïda amb dos fills; Jordan Kay Federline i Peyton Marie Federline.\nCompromís amb Shar Jackson:\nAnteriorment, es va comprometre amb l'actual ex-núvia Shar Jackson. Amb ella, Kevin té dos fills; una filla Kori Madison Federline i el fill de Kaleb Michael Jackson Federline.\nEls dos es van separar poc abans del naixement del fill el 2004. Més tard, es va revelar la raó que estava mantenint una aventura amb Britney Spears.\nMarried Life With Britney Spears (2004 a 2007):\nKevin Federline es va ocupar de Britney Spears després de sortir durant tres mesos el juliol del 2004. Es van casar el 18 de setembre de 2004 a Studio City, Califòrnia, en una cerimònia sense denominació.\nCom que Kevin mantenia una aventura amb Britney quan el seu ex-promès Jackson estava embarassada. Amb l'acusació de viure a Jackson quan estava embarassada per entrar en relació romàntica amb Spears li va donar una reputació infame com a "Gold Digger".\nadhir kalyan patrimoni net\nKevin Federline i Britney Spears\nEls dos fills seran beneïts amb dos fills Sean Preston Federline i Jayden James Federline.\nEl 7 de novembre de 2006, Spears va presentar un divorci on es declaraven diferències irreconciliables i es reclamava la custòdia física i legal dels seus fills. Així mateix, Federline va presentar una petició de divorci amb drets de visita per a Spears.\nEls jutges van finalitzar el seu divorci el 30 de juliol de 2007 i l'endemà el jutjat va concedir la custòdia física única dels seus dos fills. Un any després, sota el càrrec d'una substància desconeguda, Spears es va tancar a la cambra i es va negar a renunciar a la custòdia dels seus fills a Federline.\nCom a resultat de les seves responsabilitats poc solidàries, Federline va rebre la custòdia física i legal dels nens. A més, es va ordenar a Spears pagar al voltant de 20.000 dòlars mensuals en concepte de suport infantil.\nRecentment, el 2018, Kevin va arxivar documents legals per demanar un augment del suport infantil. En la demanda, va enumerar que té uns ingressos al voltant de 3.000 dòlars al mes. Federline va afirmar que l’acord d’acompanyament infantil data del 2008 quan els nens només tenien un i dos anys. Fins ara, les despeses mensuals per a l'alimentació i la roba poden augmentar fins a 40.000 dòlars mensuals.\nLes seves relacions fallides li van donar l'etiqueta de nom "cafè d'or".\nEl Kavin Federline té una alçada de 1.83 m de 6 metres i té un pes mitjà.


“El que diem és la nostra carta de presentació” | David Castillo | barcelona | Llibres | El Punt Avui\n“El que diem és la nostra carta de presentació” “El que diem és la nostra carta de presentació” “El que diem és la nostra carta de presentació” “El que diem és la nostra carta de presentació” + “El que diem és la nostra carta de presentació” E-mail\nMagí Camps alterna el periodisme amb docència i la seva tasca a l’Institut d’Estudis Catalans CRISTINA GALLEGO.\n“El que diem és la nostra carta de presentació” “El que diem és la nostra carta de presentació” “El que diem és la nostra carta de presentació” “El que diem és la nostra carta de presentació” “El que diem és la nostra carta de presentació” E-mail\nMembre de la secció filològica de l’Institut d’Estudis Catalans, professor universitari i periodista, Magí Camps reuneix els seus articles a Parla’m amb estil ( Eumo ), que avui presenta a la Setmana del Llibre en Català .\n‘Parla’m amb estil’ es podria interpretar a la manera dels articles que va fer Joan Solà, a l’Avui o al ‘Diari de Barcelona’ o als antics ‘El dardo de la palabra’ de Fernando Lázaro Carreter?\nNo ben bé. Ells van ser dos grans mestres i el que jo faig, tant als articles de La Vanguardia com en aquest llibre, és més modest. Són reflexions lingüístiques amb una voluntat de difondre la llengua d’una manera popular i amb dosis d’humor.\nLa pèrdua de l’estil en l’escriptura és conseqüència de la manca de cura, d’un procés de desintegració de l’idioma o simplement és un signe del temps?\nÉs un signe del temps que té a veure amb els altres dos factors. L’objectiu de Parla’m amb estil és despertar la consciència lingüística de les persones. De la mateixa manera que triem una camisa o un barri on viure, també hem de ser conscients que el que diem marca el nostre estil, és la nostra carta de presentació. Si pengem fotos ben maques a les xarxes però quan obrim la boca no som capaços d’articular frases amb sentit, o de triar les paraules precises per fer-nos entendre, una bona part de la nostra imatge es veu afectada de manera negativa.\nManté un peu a la premsa i un altre a la docència i a l’IEC. Quines són les divergències?\nLes divergències són circumstancials i enriquidores. Si em van convidar a formar part de la Filològica va ser pel meu vessant periodístic, la primera línia de foc de la llengua actual. A més de confegir un estil propi, les persones parlem amb diferents registres, segons l’interlocutor o l’àmbit. Ningú no parla igual a la feina que amb els amics o en un entorn acadèmic. Adequar-nos al registre també forma part del nostre estil.\nPosa el dit a la nafra als programes de traducció, que vostè coneix bé. Són un pas endavant o representen una nova trampa?\nSón un pas endavant, sens dubte. Els diaris bilingües no existirien sense la traducció automàtica. No hi hauria temps de traduir artesanalment una mitjana de 60.000 paraules cada dia. Ara bé, la màquina és imperfecta, i és per això que cal que els textos traduïts automàticament siguin revisats a consciència per especialistes en traducció automàtica, fer-hi una excel·lent postedició. Si hi ha un bon equip humà, la traducció automàtica és una eina molt valuosa en uns moments que ho volem tot a l’instant.\nQuina és la parida més flagrant que s’han trobat al llarg de tants anys remenant el català?\nSempre explico la de “Llegeixo marca de penal”, en què el nom de pila de Messi, Leo, es va traduir pel verb. De bestieses, la màquina en fa moltes, però no arriben als lectors perquè un equip de posteditors fa bé la seva feina. Ara es parla del precariat, una nova paraula que la traductora automàtica no té incorporada. La primera vegada que se la va trobar en castellà, precariado, com que no la tenia, la va analitzar i va deduir que pre- era un prefix. El resultat, que no va sortir publicat, va ser precorcat. Ara ja està incorporada a la màquina i no ho farà més.\nL’estil ha de perseguir els escriptors o els escriptors han de tenir cura de l’estil?\nL’estil no ha de perseguir ningú. Els escriptors han de ser els que tinguin cura de l’estil que vulguin bastir. El que més m’amoïna, i al llibre en parlo força, són els errors inconscients. Si un escriptor opta per escriure un manlleu del castellà o de l’anglès deliberadament, no hi ha res a dir, és una transgressió volguda. El que no té cap raó de ser és que faci servir una construcció aliena al català normatiu o una paraula d’una manera imprecisa sense saber que s’està saltant la norma. Si transgredim amb consciència, endavant, no hi ha cap problema. Si errem sense saber-ho, malament rai.\nLa pregunta del milió: cap a on va el català?\nEl català va a empentes i rodolons, amb una sabata i una espardenya, aquí caic aquí m’aixeco... Mireu si en tenim, de maneres de dir una mateixa cosa. Siguem conscients d’aquesta riquesa, fem-la servir forjant el nostre estil i potser deixarem de perdre llençols a cada bugada. Ara mateix, però, o hi ha una petita revolució lingüística, o l’actitud intolerant, constant i inamovible dels partits lingüicides aconseguirà el seu propòsit: minoritzar el català encara més fins a convertir-lo en una llengua irrellevant.\nEl Punt Avui. Girona 12-09-2020, Pàgina 33\nEl Punt Avui. Nacional 12-09-2020, Pàgina 27


Rakitic: “Perdre et fa pensar molt” | Esports | EL PAÍS Catalunya\nEl centrecampista del Barça afirma que no van fer les coses com haurien i apel·la a una reacció ràpida contra el Nàpols\nBarcelona 7 AGO 2020 - 12:10\tCEST\nRakitic, durant el partit contra l'Osasuna. ALBERT GEA Reuters\nDavant l’ordinador i amb un fons icònic com és la imatge aèria del Camp Nou, Ivan Rakitic (Rheinfelden, Suïssa; 32 anys) es passa la mà pels cabells mentre respon amb fermesa des d’una sala de la ciutat esportiva blaugrana. No ha estat un bon curs per al Barça, encara que el centrecampista articula un discurs positiu sempre que s’anteposi la paraula que més accentua durant l’entrevista: “Junts”. Aquest dissabte (21.00, Movistar LC), el Barça rep el Nàpols en la tornada de vuitens de Champions (1-1 en l’anada).\nPregunta. Han netejat la ment, com demanaven Messi i Setién després de caure a la Lliga?\nResposta. Sempre estem una mica en contacte, però sí que feia falta desconnectar i descansar. Després del confinament, les coses no van sortir com volíem; tocava pensar en nosaltres, millorar moltes coses. Hem de ser molt sincers perquè no hem fet les coses com tocava. Cal aixecar-se ja. Tenim el Nàpols i depèn de nosaltres fer un gran partit i passar.\nP. També hauran de superar la seva defensa, presumiblement de cinc. Per què se’ls entravessa aquest sistema defensiu?\nR. Atacar sempre és més difícil que defensar. I és complicat atacar un equip que s’ordena al darrere i acumula homes per esperar els errors. Cal moure la pilota, ser molt precisos, fins i jugar amb tranquil·litat i confiança. També amb paciència.\nP. La perden amb facilitat?\nR. No. Però quan hi ha molta gent ficada a l’àrea rival, cal buscar altres vies. Ho tenim clar. Això i que a nosaltres ens agrada molt atacar, ser a dalt. Som el Barça i està clar que deixarem espais. Però de vegades també cal tenir cap. Pensar en el que pot passar després. Nosaltres intentem recuperar la pilota el més amunt possible perquè amb la gent que tenim davant, podem fer molt mal. Encara que ho hem de fer molt junts, molt units, perquè a la mínima els equips ens ataquen igual i hem de córrer 70-80 metres cap enrere. I així se’ns complica. De manera que haurem de ser agressius, tots junts, més llestos, i de vegades fer una falta, que per una targeta no passa res. Saber que si no pots arribar 20 o 30 vegades a la porteria rival, amb 10 o 15 és millor si no deixes que passin al darrere.\nP. Fa anys va dir que corria per Messi, perquè se l’havia guanyat. Ho manté?\nR. Això no canvia ara ni mai. Ell i els de dalt saben que aquesta bona pressió avançada és important, però que també ens han d’ajudar. Tots ho tenen clar. Si no podem atacar bé, hem de descansar en la nostra posició, junts, perquè no ens puguin fer mal. I si estem forts en defensa, en atac estarem millor. No hi ha un jugador més guanyador que Messi, és el nostre capità, va al davant i nosaltres treballarem perquè es pugui divertir tant de temps com pugui a prop de l’altra porteria.\nP. Encara que fa la sensació que la proposta de Setién encara no funciona. És així?\nR. El míster va arribar el gener, directe a competir. Després vam estar tancats a casa i de nou a competir. Hem de confiar en nosaltres perquè sabem el que tenim; ser positius perquè el que hem fet ho hem fet junts, sempre. És el mateix grup que altres anys, barrejat amb algun de nou i joves que van pujant. Hi ha ganes; no s’ha d’entrar en debats sinó en treballar bé per ensenyar-ho.\nP. Per què ha estat tan difícil l’arribada de Setién al vestuari?\nR. No ho sé. Els resultats marquen l’ànim de tots. I amb el confinament no hem pogut tenir gaire contacte, proximitat. Tant per a ells com per a nosaltres. És complicat i esperem que connectem més.\nP. És difícil ensenyar a aquest vestidor que té tan clara la idea de joc des de fa temps?\nR. És clar que és difícil. Però és que si agafem 100 entrenadors, tots seran diferents per la seva idea, pel seu tracte... Aquí, en un club com el Barça, al vestidor hi ha caràcters forts i ha de ser així. Hem viscut molt i crec que ho fem en benefici de l’equip.\nP. Va entendre el vestidor el canvi de Setién per Valverde quan anaven líders a la Lliga?\nR. Els jugadors no posem ni traiem res. És una decisió de la directiva, del presi, i hem d’adaptar-nos a les idees. En aquest club hi ha molta exigència. Jo recordo un dels meus primers partits amb el Barça que guanyàvem 5 o 6-0 al Granada i en arribar a la zona mixta, la primera pregunta va ser: “Què passa que no esteu fins?”. Em va quedar clar!\nP. A vostè, Piqué, Busquets, Suárez i fins i tot a Messi els exigeixen tenir menys anys...\nR. S’ha generat una mica aquest moviment dels que tenen trenta anys, però són jugadors que qualsevol voldria tenir al seu equip. Puc parlar per mi, em cuido més que mai i estic millor que mai.\nP. La seva feina no es valora tant perquè no és tan vistosa?\nR. Quan un no veu un partit, pregunta: “Com han quedat?”. I després: “Qui ha marcat?”. No qui ha jugat bé, qui ha salvat un gol, qui ha robat més pilotes... Però és que cada un té el seu rol. A mi m’agradaria regatejar com Messi o marcar els gols de Luis. Però això és el Barça i cada un té les seves qualitats. Jo estic per ajudar, per córrer, per aportar el que pugui en atac i defensa.\nP. Quan no jugava, va dir que estava trist.\nR. Qualsevol que em coneix sap que el que jo vull és jugar. Sento molt respecte i no em vaig voler posar per davant de ningú o fer res que pugui crear mal ambient en el grup. Això és important per a mi.\nP. L’any que ve vol seguir al Barça?\nR. Sempre he dit que sí. No he de pensar de cap altra forma.\nP. El que no segueix és Arthur. Creu que s’ha gestionat malament l’assumpte perquè no serà en la Champions?\nR. Si no pot ajudar per la raó que sigui, millor que no estigui amb nosaltres. Si ell o el club ho han decidit així, cal acceptar-lo. És una pena perquè és un grandíssim jugador. Però hem de pensar en els que som aquí.\nP. Un altre embolic del vestidor, que aquest any se les ha vist amb la directiva, amb el director esportiu (Abidal) i fins i tot amb Setién. No és molt enrenou per competir?\nR. Ja que s’ha vist que sí. Però hem d’aprendre tots perquè junts fem el Barça. El que és important és anar en la mateixa direcció, sabent que no pensarem tots igual. És un club que està acostumat a anar a dalt, guanyant, sent fins i tot superior, i després veus que costa, que dol més perdre. I això et fa pensar molt. Però de vegades discutir pot ser beneficiós.\nP. Si guanyen la Champions semblarà que no ha passat res?\nR. Això funciona així! És una gran oportunitat i es pot fer moltíssim en poc temps. És com anar al Mundial amb el teu país. Encara no hem de pensar en Lisboa sinó contra el Nàpols. Estic convençut que anem preparats. Anem al màxim.\nP. Aquest equip pot guanyar la Champions?\nR. Per descomptat que sí.\nP. Està tranquil, per la pandèmia, en viatjar a Lisboa?\nR. Mentiria si digués que sí. No és una situació agradable. Però esperem que no passi res.


Reñé inaugura la Fira de Sant Ermengol de la Seu d’Urgell | Diputació de Lleida\nInici / Reñé inaugura la Fira de Sant Ermengol de la Seu d’Urgell\nReñé inaugura la Fira de Sant Ermengol de la Seu d’Urgell\nEl president de la Diputació, Joan Reñé, ha presidit aquest dissabte la inauguració de la Fira de Sant Ermengol de la Seu d’Urgell, que té lloc durant tot el cap de setmana.\nEn declaracions als mitjans de comunicació, Reñé ha explicat que la Fira de Sant Ermengol és un referent d’especialització, en aquest cas de formatges artesans, i a més, també és un aparador d’activitat de promoció econòmica.\nEn aquest sentit, el president de la Diputació ha dit que cal obrir portes, internacionalitzar en tot el que sigui possible com ja s’està fent al nostre país.\nA més, Reñé ha destacat el poder de convocatòria de la Fira, que a més compta amb la col•laboració dels veïns de la Seu d’Urgell i de la comarca de l’Alt Urgell. Les Fires, ha dit, mostren el que vol ser un territori. Són una mostra de la identitat col•lectiva.\nEl president ha explicat que “la Diputació no pot ser aliena al compromís, l’esforç, l’actitud, el dinamisme que tants municipis fan buscant l’especialització d’un producte propi del seu territori, arribeant a un nivell d’excel•lència, com és el cas del formatge a la Seu d’Urgell”. Per això, ha explicat Reñé, la Diputació de Lleida augmentarà la dotació de la col•laboració que té actualment amb la Fira de Sant Ermengol, per tal de fer-la més competitiva.\nA més, la Diputació de Lleida a través del Patronat de Turisme col•laborarà amb l’Ajuntament de la Seu d’Urgell en les activitats promocionals de la fira.\nEn la seva visita, el president de la Diputació ha estat rebut a l’Ajuntament de la Seu d’Urgell pel seu alcalde, Albert Batalla, i la corporació municipal, i pel president del Consell Comarcal de l’Alt Urgell, Jesús Fierro.\nDesprés de l’acte inaugural al consistori, les autoritats han fet un recorregut pels diferents espais de la Fira, on el president de la Diputació ha participat en l’entrega de premis als millors formatges d’enguany.\nReñé ha estat acompanyat pels diputats Antoni Navinés i Xavier Pont, i pel cap de Relacions amb el Món Local de la Diputació, Joan Eroles.\nLa Seu d’Urgell, 20 d’octubre de 2012


Renovat l’ acord entre Castelldefels i l’ ICFO per fomentar i promoure empreses fotòniques - Llobregat Digital\nRenovat l’ acord entre Castelldefels i l’ ICFO per fomentar i promoure empreses fotòniques\nDimecres, 5 de juny de 2019 - 09:00h\nAquest suport de la ciutat de Castelldefels és fonamental per permetre a l'ICFO actuar com a accelerador tecnològic.\nL'Ajuntament de Castelldefels i l'Institut de Ciències Fotòniques (ICFO) han renovat formalment l'acord signat el 2016 per al suport d'una incubadora que fomenta empreses fotòniques de la zona.\nAquest acord subratlla el compromís continuat de la ciutat de donar suport a l'Institut en la creació i el desenvolupament de noves empreses a Castelldefels, ajudant la regió a atraure talent i inversió, crear noves oportunitats per als graduats, augmentar la demanda de R+D+I i crear riquesa. , entre altres beneficis.\n“Estem agraïts al suport continu de l'Ajuntament. Tant, l'Ajuntament com l'ICFO tenen la visió compartida sobre la importància de la recerca capdavantera i la seva traducció al creixement econòmic, l'atracció de talent i la creació d'ocupació de qualitat a Castelldefels”, expressen des de el centre, ubicat al Campus de la UPC a Castelldefels.\n“Aquest suport de la ciutat de Castelldefels és fonamental per permetre a l'ICFO actuar com a accelerador tecnològic enfocat a donar suport als emprenedors des del principi de la seva idea de negoci, fent que els projectes es converteixin en empreses tecnològiques d'èxit que prenen tecnologies fotòniques des del laboratori fins al mercat”.


Llargues cues i "molta satisfacció" al mercat de Roses en la Marató de Vacunació sense cita prèvia de Salut - Empordà\nVa dirigida a veïns d'entre 45 i 59 anys de Cadaqués, Roses, Palau Savardera, Pau i Castelló d'Empúries\nRoses | 12·06·21 | 11:09 | Actualitzat a les 17:47\nLlargues cues en la Marató de Vacunació contra la Covid-19 a Roses Gerard Vilà / ACN\nEl mercat municipal de Roses ha registrat llargues cues amb desenes de persones aquest dissabte, 12 de juny. Unes cues que no eren, però, per comprar fruita, verdura, carn o altres aliments sinó que esperaven per poder-se vacunar contra la covid-19. Tots els que s'hi ha acostat són veïns d'entre 45 i 59 anys -tot i que també es permet fins als 40- de l'Àrea Bàsica de Salut de Roses, que, a més d'aquesta localitat, inclou els municipis de Cadaqués, Palau Savardera, Pau i Castelló d'Empúries. Entre els que hi han anat hi havia ciutadans que no tenien cita prèvia i d'altres que sí. Tot plegat ha fet superar les expectatives per la gran quantitat de persones que des de primera hora esperaven a l'entrada.\nL'aspecte del mercat de Roses a primera hora d'aquest dissabte era molt diferent a l'habitual. Una llarga cua de persones esperaven a l'entrada del recinte per poder-se vacunar. Molts d'ells tenien cita prèvia però la majoria han aprofitat la iniciativa de Salut de poder-se immunitzar sense haver demanat hora prèviament. Alguns com en Wilfredo expliquen que han arribat ben aviat perquè després havia de treballar. Ell i el company de feina amb qui hi ha anat es dediquen al món de l'hostaleria. "Per a nosaltres és molt important, perquè estem davant del públic. Quan vam saber que podíem venir, no vam dubtar", explica.\nMalgrat que la iniciativa va dirigida a persones de l'Àrea Bàsica de Salut (ABS) de Roses que tinguin entre 45 i 59 anys, Salut ha obert la possibilitat que també hi vagin persones de 40 a 45. El director de l'ÀBS, Ricard Bonet, reconeix que els ha "sorprès" la quantitat de gent que s'ha acostat al mercat i es mostra satisfet per la resposta de la població.\n"Vam proposar-ho per millorar l'estat vacunal de la nostra àrea bàsica perquè estem per sota de la mitjana. Venir sense tenir cita prèvia ens permet millorar", explica Bonet. L'ABS de Roses inclou també les localitats de Palau Savardera, Pau, Cadaqués i Castelló d'Empúries.\nMolts dels veïns reconeixien que els ha impactat veure "tanta gent" per anar-se a vacunar a primera hora, però se'n felicitaven. "M'he espantat i tot quan he vist la cua, però la veritat és que me n'alegro, perquè si no ens vacunem tots no ens en sortirem", explica la Mari Carmen Tejada.\nDes de l'Ajuntament de Roses reconeixen que els han superat les expectatives al veure la quantitat de gent que s'ha acostat a primera hora del matí. El regidor de Salut del municipi, Marc Danés, destaca que la iniciativa és "molt important" per a ells ja que en pocs dies comença de ple la temporada turística. "Necessitem que el màxim de gent estigui immunitzada per afrontar-la amb totes les garanties", assenyala.\nSis localitats més\nL'experiència de Roses ja s'ha fet a l'Escala i es repetirà a cinc localitats gironines més. En concret, seran la Bisbal d'Empordà, Palafrugell, Torroella de Montgrí (Baix Empordà) i Lloret de Mar i Tossa de Mar (Selva).\nA la Bisbal es vacunarà al Pavelló Firal els dies 18 i 21 de juny entre dos quarts de nou del matí i les set del vespre. El Pavelló Annex del Poliesportiu serà el punt de vacunació de Palafrugell i es punxarà sense cita prèvia els dies 21, 22 i 29 de juny entre dos quarts de nou i les set del vespre. Pel que fa a Torroella de Montgrí, la Marató de Vacunació es farà al Pavelló Esportiu els dies 15 i 17 de juny. Per últim, a Tossa i Lloret de Mar, la campanya sense cita es realitzarà el 15 i el 17 de juny respectivament en torns de matí i tarda.\nD'altra banda, a Cassà de la Selva es farà una jornada intensiva de vacunació massiva el proper dilluns 14 de juny. En aquest cas s'administraran unes 270 dosis de Janssen, però els qui hi vagin han d'haver demanat hora prèviament.


LO CARRANQUER: 19 d'AGOST. '#Calendari tradicional de les comarques de #Lleida', de Joan Bellmunt i Figueras\nSant Magí nasqué a Tarragona, a mitjan segle III. Es conta d'ell que va vendre el seu patrimoni i el va donar als pobres, i en companyia de dos germans seus es dirigí cap a les muntanyes de la Brufaganya, a una jornada de la ciutat. S'acomiadà dels seus germans i buscà una cova al lloc més salvatge de la muntanya per fer-hi vida de penitència i mortificació els dies que li restessin.\nTrenta anys visqué el gloriós sant Magí en la cova que havia escollit. Fou en els moments que els emperadors Dioclecià i Maximià van moure una terrible persecució contra els cristians. Magí va optar per sortir de seguida a predicar la seva fe. En saber-ho, el governador Dacià va manar que l'agafessin i el tanquessin a la presó carregat de cadenes, on va sofrir forts turments. Després de diversos fets i vicissituds, es conta que Magí sortí de la presó sa i estalvi sense que se n'adonessin els seus carcellers i abandonà Tarragona. Al matí següent, en trobar buida la cel·la, Dacià va manar que sortissin soldats a buscar-lo, amb l'ordre que, fos on fos que el trobessin, li llevessin la vida. Alguns soldats es dirigien directament a la cova de la Brufaganya, i allí el van trobar i el feren presoner tot seguit.\nFatigats els botxins i abrusats d'una set ardent a conseqüència de la calor que feia en aquell dia d'agost, demanaren al sant que obrés alguna cosa extraordinària per posar remei a la necessitat que sentien. Fou llavors que el sant va donar un cop a terra amb el seu bàcul, fent rajar una font abundosa, de la qual begueren els soldats, quedant alliberats de l'angoixa i la set que sentien. Després executaren la sentència de Dacià, degollant-lo allí mateix. Era el dia 19 d'agost de l'any 306.\nAquesta és la font on es va a buscar l'aigua que es reparteix avui a Cervera. En sortir de la missa celebrada a punta de dia i després d'una mossada a base de coca, xocolata i vi bo, els portants formen la comitiva per repartir l'aigua amb el mateix ordre que van formar la vigília per entrar-la.\nUn cop de bombo i carrer de Sant Magí amunt per recórrer primerament tots els barris baixos i pujar després, per la barbacana, cap a la nova i ara novíssima ciutat.\nXino-xano, la mula deu notar com va perdent pes els càntirs dels arganells. A la llinda de la casa o a la porta del pis s'omplen d'aigua els vasos o es beu a galet amb el selló que va del nét al padrí, passant pels pares i sense abusar-ne massa. El repartiment dura quatre hores llargues, si no més, i això que pels afores es divideix la comitiva per atendre simultàniament diversos indrets de la ciutat i fer més via. I és que no n'hi ha prou amb la simple mecànica de l'oferiment i el beure; l'aigua, a més de fresca, s'ha de beure amb conversa i cal dir a tothom un "bon dia".\nus veneren protector,\nlogrant gràcia divina


Cotxe bomba d'ETA a Vitòria\n08 març 2021 03:58\nTot i que només hi va haver un ferit, els danys materials superen els 200 milions\nAgències | 02 octubre 2001\nL'explosió fa fer que una vintena de cotxes també es cremassin.\nETA va fer esclatar un cotxe ahir dematí davant el Palau de Justícia de Vitòria, concretament un Renault 19, de color blau, que contenia 30 quilos de dinamita titadine, segons va informar l'Ertzaintza. El cotxe bomba tenia les plaques doblades i havia estat robat el 19 de setembre a la localitat biscaïna d'Elorrio, segons va informar el Departament basc d'Interior. L'esclat del cotxe es va produir a les sis d'ahir dematí, després que, a les cinc i mitja, una telefonada anònima a Ràdio Euskadi i a l'Associació d'Ajuda a la carretera (DYA) alertàs que s'havia de produir aquesta explosió. El cotxe que va esclatar ha provocat nombrosos danys a la façana del Palau de Justícia vitorià i va produir la crema d'entre 15 i 20 cotxes que es trobaven estacionats pels voltants.\nAixí mateix, hi va haver nombrosos trencaments de vidres de les finestres dels habitatges adjacents. Precisament, una persona va resultar ferida per talls de vidres, encara que no va necessitar ser traslladada a cap centre hospitalari i va ser atesa en el lloc. Els danys materials causats pel cotxe bomba al Palau de Justícia de Vitòria ascendeixen a 200 milions de pessetes, encara que aquesta xifra podria incrementar-se un cop els perits finalitzin la revisió de l'edifici i dels immobles i vehicles de l'entorn. El lehendakari, Juan José Ibarretxe, condemnà l'atemptat i va assenyalar que «al final serà la societat basca qui acabarà amb ETA».\nAixí mateix, va convocar els ciutadans bascs a concentrar-se avui davant els palaus de Justícia d'Euskadi per mostrar la seva repulsa davant l'atemptat. Ibarretxe es mostrà convençut que contra la violència «hem d'emprar totes les iniciatives que democràticament podem impulsar en un Estat de Dret». «Però estic absolutament convençut que al final serà la societat basca qui acabarà amb ETA i amb la violència», va subratllar.\nEl secretari general del PP, Javier Arenas, transmeté ahir el sentiment del Comitè Executiu Nacional del PP a l'hora de condemnar de la manera «més rotunda» l'atemptat i va subrallar que no es pot distingir cap tipus de terrorisme. D'altra banda, el portaveu del PSE-EE en el Parlament basc, Rodolfo Ares, considera «prioritària» la unitat dels demòcrates per derrotar el terrorisme. Ares va assegurar que, amb aquest atemptat, ETA «torna a recordar que és l'amenaça totalitària la que posa en perill les llibertats i drets dels bascs i hipoteca el futur d'Euskadi».


Troben al Vallès el cadàver d'un home que duia entre 4 i 7 mesos mort\nAparentment no hi ha signes de violència al cos\nper Júlia Navarro / ACN 02/07/2020 14:57h | Actualitzat a 02/07/2020 15:16h\nEls Mossos d'Esquadra, en una imatge d'arxiu. | cedida\nAquest dijous, 2 de juliol, s'ha conegut la troballa, en un magatzem del municipi de Sant Celoni, al Vallès Oriental, del cadàver d'un home en avançat estat de descomposició. L'home portava entre 4 i 7 mesos mort, segons ha avançat 'Nació Baix Montseny', i el cos va aparèixer durant aquest dimecres, quan una trucada anònima va alertar la Policia Local del municipi.\nEls agents locals van desplaçar-se fins al magatzem abandonat situat al carrer de Sant Josep de Sant Celoni, molt a prop de l'escola La Salle, i van localitzar el cos que, 'a priori', no presenta signes evidents de violència. Ara, l'autòpsia haurà de determinar les possibles causes de la mort de l'individu i haurà de servir per extreure'n l'ADN i comprovar si es tracta d'alguna de les persones que consten al registre policial de desapareguts.\nUn dijous negre: Assassinen una dona al Pont de Vilomara\nAquest mateix dijous, els Mossos d'Esquadra han detingut una dona, de 32 anys, com a presumpta autora de la mort d'una altra dona aquest dijous al Pont de Vilomara i Rocafort. La detinguda és familiar de la víctima i l'hauria mort d'una ganivetada al coll. Els fets han tingut lloc cap a les nou del matí, quan els mossos han estat requerits per adreçar-se a un domicili de la urbanització Marquet Paradís on hi havia una dona morta amb indicis de criminalitat.\nDes de llavors, han estat buscant la presumpta autora dels fets per la zona boscosa que envolta la urbanització i, finalment, l'han detinguda. Els agents de la Divisió d'Investigació Criminal de la Regió Policial Central s'han fet càrrec de la investigació per aclarir les circumstàncies de la mort.\nTambé ha transcendit aquest dijous que els Mossos d'Esquadra van detenir diumenge una dona a Cellers, al Pallars Jussà, per amenaçar de matar la seva filla de dos anys i després suïcidar-se. Segons va avançar dimecres 'El Periódico' i han confirmat els mossos, la detenció es va fer en un hotel situat al costat de pantà de Terradets i la dona va ser posada a disposició del jutjat de Tremp, que en va decretar l'ingrés a presó. La nena va ser entregada el mateix dia al seu pare que va ser avisat una vegada van localitzar la mare i la filla i es va traslladar fins al Pallars. L'avís el va donar l'exparella de la detinguda, que viu al barri de Gràcia de Barcelona i ho va fer després que no li entregués la nena malgrat tenir una ordre judicial.\nEnsurt dels Mossos a Salou: el què han acabat trobant a l'interior d'un bar\nContinuen jugant-se-la: descobreixen una festa amb 150 persones sense mascareta


Entrevista a Montserrat Bassa | les dones sabem\n← Reconeixement i mitjans locals\nLa Bonne és de totes →\nMontserrat Bassa és la germana de l’exconsellera de Treball, famílies i assumptes socials de la Generalitat empresonada des del novembre del 2017, actualment jutjada pel suprem al costat dels altres líders independentistes catalans. És professora i, el 28 d’abril ha estat elegida diputada al Congrés, com a independent, per Esquerra Republicana de Catalunya, sent el cap de llista de la circumscripció de Girona.\nCom ha afectat a la teva vida tenir a la teva germana a la presó?\nÉs evident que ha canviat la meva vida al 100%. Des del 2 de novembre del 2017 hi ha un abans i un després perquè quan els van tancar, com tots els familiars, passes per diferents fases. La primera és d’un dol terrible, que gairebé no reacciones, però vaig tenir la sort d’estar en contacte amb gent que em va ajudar molt i gent molt activista i per a mi va ser un abans i un després. Sempre dic la frase «adonar-te que les llàgrimes no et treuen de la presó». A partir de pocs mesos començar al carrer, a estar amb la gent i activisme, activisme, activisme i això m’ha enfortit molt. Per això dic, la vida m’ha canviat molt, jo em dedicava a docència i ara pràcticament la meva vida la dedico a la causa, directament.\nQuin és, i quin creus que ha de ser, el paper de les familiars de presos i preses?\nNosaltres el que fem és suport total a elles i ells, sempre dic que és una mica autoengany, si tens algun problema quan anem a veure’ls ens fem les fortes, perquè sabem que ja tenen els seus problemes i intentem minimitzar els nostres. El paper és de donar el màxim suport i, a part de donar el suport emocional doncs jo faig de transmissora de com està tot el tema polític, social… tal com està el món ens falta temps! Allà darrere del vidre són 40 minuts i no et dóna temps: primer és la família, com estem tots és el que més interessa i a la qual vam començar a parlar de com està el tema a Catalunya -i més ara que estan a Madrid i la informació els arriba tan esbiaixat, ja que res en un moment es passa el temps. Aquest és el nostre paper bàsicament, estar al seu costat en tot moment.\nSi, ho tenim claríssim, per salut mental no es pot cenyir només a la família. En el meu cas anem combinant les visites de la família amb l’altra gent. Gent molt diversa, des de la qual ha treballat amb ella, les amistats, gent que no té res a veure … també tenim aquest paper els familiars, organitzar agendes de visita, és molt important perquè saps qui va bé o qui no va bé de veure en cada moment. Jo parlo amb Dolors molt i ho sé i m’ho diu, i el meu paper és clar en això.\nL’Associació Catalana pels Drets Civils neix com una necessitat dels familiars? Crear una plataforma unitària per actuar conjuntament?\nEn el moment de crear-se, just després de novembre, va ser per la necessitat d’ajudar-nos en les coses més bàsiques, la logística, que no teníem ni idea: com es feien els paquets, a les presons com anaven les visites, gairebé va sortir de la creació d’un grup de watssapp. Però va durar poc, de seguida ens vam adonar que el nostre paper era molt important, que érem personatges públics també: Volíem mantenir la calor de la gent, que les complicitats es mantinguessin, llavors vam tenir molt clara la necessitat de crear una associació per defensar els drets cívils, denunciar la vulneració dels drets, intentar internacionalitzar al màxim -no podem oblidar la situació de les persones exiliades-, vam començar a organitzar-nos en comissions i, la veritat, és que estem bastant actius. Del no-res en què va néixer l’associació fins ara hi ha hagut una evolució enorme dins de l’associació.\nQuins són els eixos d’actuació de l’associació?\nL’eix principal és la denúncia pública de la vulneració dels drets cívils, aquest és el màxim objectiu. Després també hi ha la part pràctica de suport perquè les despeses són enormes i tenim la necessitat de recollir l’ajuda de la gent perquè els familiars tenim unes despeses enormes de moviment i d’advocats. Aquestes són les dues línies bàsiques\nL’experiència dels familiars dels presos bascos ¿us ha servit en aquest sentit? Partint de la base que el context polític i la situació dels presos és molt diferent.\nEl tema dels presos bascos és molt diferent però per a nosaltres ha estat un referent. Mai havem tingut tanta curiositat i tanta empatia, i no només això per exemple quan vam anar conjuntament al Parlament europeu per denunciar la repressió espanyola, elles ens van ajudar molt, estan un pas per davant en el suport de les persones empresonades i ens estan ajudant. Si hi ha tot un camí fet no cal partir de zero i la veritat és que hi ha molt bona coordinació.\nEs vulneren els drets i la repressió contínua, veus una solució al context actual?\nEl que tinc clar és que portem molt temps fent pressió al carrer: que si llaços, que si manifestacions, concentracions a les presons … això està molt bé per mantenir viu la calor de la gent, però fa molt temps que sóc pragmàtica i m’adono que això no servirà per treure als nostres presos. L’única cosa que hi ha és una solució política, no hi ha una altra, això és una de les coses que m’ha animat a passar de l’activisme a primera línia de la política. Veig que tot està molt contaminat, per la via judicial l’única esperança que ens queda és exigir l’indult que és el que mereixen, tenim gent innocent tancada a la presó.\nEm temo que si no és així haurem d’esperar a la via europea, al tribunal d’Estrasburg. Mentrestant l’única solució que veig és que a través del diàleg ens empassem tota la ràbia que tenim, la convertim en energia i siguem capaços de trobar un consens. Si no tornem a aquest punt jo els veig fora de lloc, la repressió espanyola és molt bèstia, no només la dels presos sinó la que es viu dia a dia i els mecanismes que utilitzen. No només és tenir innocents a la presó preventiva, sinó que estic convençuda que tenim escoltes telefòniques, les mentides del dia a dia, les falses testificacions, en el judici no es pot contrarestar amb els vídeos. Jo parlo amb Dolors i Carme quan vaig a Alcalà-Meco i estan molt cansades d’aguantar tot això. El que no vull és rendir-me, això ho tinc claríssim i com no vull fer-ho passaré per on sigui. I Dolors en aquest sentit em encoratja, em diu «quina il·lusió poder-nos mirar als ulls» .No ens podem quedar a casa.\nLa diferent situació de presxs i exiliadxs són tàctiques diferents i pot crear conflicte?\nDes de l’associació hem claríssim que tots i totes són represaliats, com ho és Tàmara o qualsevol persona que pateix la repressió espanyola. A nivell polític penso, encara que sóc molt nova acabo de començar, mai he sentit criticar les diferències, penso que hi ha molt de respecte. Dolors mateixa va ser a Brussel·les, encara que ella va voler tornar, però s’ha respectat sempre, i molt, la decisió de cadascú. També és una presó viure a l’exili, un altre tipus de presó però no és un regal per a res. Estem tots els familiars a la una, ens ajudem entre nosaltres, units i barrejats. Estem tots en el mateix vaixell, ho tenim molt clar.\nAra ets la portaveu política de la Dolors i has passat a primera línia política, encapçalant les llistes d’ERC a Girona i has sortit com a diputada. Ha canviat la teva concepte de compromís polític?\nEn això no he notat un canvi perquè familiarment la consciència política la portem en l’ADN. Amb Dolors no només som germanes, som molt amigues. Sempre hem compartit temes polítics, ella s’ha recolzat en mi i jo en ella. Jo ho veig més com una evolució natural, d’obrir vies de diàleg, com ja he dit, he fet el pas. Una mica animada per ella i per la resta de l’equip d’Esquerra.\n¿Això pot crear algun tipus de divisió en l’estratègia conjunta que teniu els familiars?\nJo tinc claríssim que no. Mai estarem en desacord en temes nacionals, la unitat d’acció és claríssima. I la prioritat no són només els presos, tot i tenir la meva germana a la presó la prioritat per a mi és arribar a tenir la República Catalana. Estem pagant amb la Repressió però jo estic on estic no només per solidaritat familiar, ni de bon tros. Jo he entrat aquí perquè tinc moltes ganes d’arribar on volem arribar, com els altres blocs independentistes. El debat que alguns tenen de llistes separades per a mi és un debat superat, són arguments superficials, es tractava de ser el major nombre d’independentistes possible. L’objectiu és la independència de Catalunya i la unitat d’acció està garantida, s’ha de tenir mirada llarga i volem l’alliberament dels presos i la República catalana.\nLa plataforma «som el 80%» reclama tres grans consensos creus que aquesta és la unitat d’acció necessària?\nSón els tres puntals, efectivament: La posada en llibertat immediata dels presos, el cap de la repressió política i l’inici d’una negociació sense condicions que porti a una solució política real. És el que té lògica i la majoria de la població està d’acord tal com es demostra. Si el 80% dels catalans i catalanes estem per votar, per dialogar, anirem a buscar-lo a Madrid i aprofitar la nostra força per condicionar el diàleg. No anirem a bloquejar, perquè la conseqüència directa del bloqueig és que la dreta guanyi espais. Necessitem consens i per arribar al consens ens hem de seure i dialogar per arribar a un pacte.\nAquesta entrada s'ha publicat dins de Entrevistes i etiquetada amb Dolors Bassa, independència, llibertat, llibertat preesos polítics, llibertat preses polítiques, Montse Bassa, Països Catalans. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


La reforma de la plusvàlua disminueix la recaptació dels municipis en un 25%. Per a compensar tal pèrdua, els municipis podran elevar altres tributs gràcies a la seva capacitat normativa en matèria fiscal.\nAl novembre de 2021 va ser aprovada per Reial decret llei la reforma de l'Impost sobre Increment de Valor dels Terrenys de Naturalesa Urbana (IIVTNU), més coneguda com a plusvàlua municipal. El Tribunal Constitucional (TC) va declarar nul la manera de calcular l'impost en considerar que no estimava adequadament el valor dels immobles transmesos. Anteriorment, el TC ja havia prohibit que es gravessin operacions tancades a pèrdues i que el gravamen no podia arribar a superar el guany obtingut.\nEn previsió al fet que aquesta reforma anava a provocar una rebaixa en la recaptació municipal per aquest impost, el Ministeri d'Hisenda va impulsar una reforma del mateix introduint dos nous mètodes de càlcul: un tradicional, que obté la base imposable de l'impost com a resultat de multiplicar el valor cadastral de l'immoble per una sèrie de coeficients; i, una altra nova basada en la plusvàlua realment obtinguda pel contribuent en vendre un immoble o rebre'l en herència o donació. L'objectiu del Ministeri és clar: protegir la principal font d'ingressos tributaris de les corporacions locals perquè la previsió de la capacitat recaptatòria cauria més d'un 25%.\nAra bé, segons l’Airef (Autoritat Independent de Responsabilitat Fiscal) els Ajuntaments tenen un ampli marge d'autonomia financera que els permetrà compensar l'impacte elevant altres tributs, si així ho estimen oportú. De fet, entre el 2006 i 2021, ha augmentat en un 40% els municipis que cobren l'Impost sobre Construccions, Instal·lacions i Obres. Una altra mesura podria ser l'augment de l'IBI (Impost de Béns immobles o més popularment conegut com la “contribució urbana”) ja que el tipus mig efectiu d'aquest impost està fins i tot 53% del seu màxim normatiu.


Camí del Centenari – Capítol XIV – Club esportiu laietà barcelona\nAprofitarem el relleu de Presidents en 1947 per fer una pausa en la narració dels esdeveniments esportius per passar a una descripció de la vida social-esportiva dels següents anys fins al 1964. Encara que l’entorn va anar evolucionant amb els anys l’ambient del Club no va variar tant. El Club era una gran família.\nIgual que en alguns dels capítols anteriors són els propis protagonistes els que han narrat els seus èxits esportius, en aquest cas seran els records d’infància i adolescència els que serviran de guia per traslladar-vos a aquells temps.\nEren anys precaris per a moltes persones, on la informació només procedia de les poques emissores de ràdio (els serials) i dels pocs diaris, no hi havia televisors. Tampoc hi havia neveres elèctriques sinó que es compraven barres de gel i pocs disposaven de cotxes per desplaçar-se. Aquesta circumstància condicionava que gran part de la vida de les famílies transcorreguessin al Club, bé per als que podien pagar la quota de soci o bé per ser bons esportistes i jugar en els equips del Club. Els nens i joves en edat escolar passàvem els tres mesos de vacances al Club des de primera hora del matí fins al vespre.\nAl Club de Viladomat la gent convivia gairebé cada dia, diferents generacions que s’ajuntaven segons les seves edats però amb una estreta relació entre els diferents grups.\nPart de la vida social consistia a celebrar junts les revetlles de Sant Joan, Sant Pere i també algunes vegades la de Sant Jaume. Alguns anys hi havia focs artificials i petards.\nTambé s’organitzava la revetlla de Cap d’Any. Els assistents tenien cura de la seva vestimenta i el menjar era encarregat fora, ja que no hi havia cuina per a tants.\nEls diumenges a la tarda hi havia ball al pati central. La música, gairebé sempre dels mateixos discos ressonava per tot el barri. Els joves havien d’anar amb americana i corbata. L’entrada costava vint cèntims i una vegada que es va voler pujar deu cèntims va haver protesta general. Es va arribar a un acord d’un reial. La música era la d’aquella època, Frank Sinatra, Frankie Laine, Lucho Gatica, Pérez Prado… a qui s’acostava massa, se li cridava l’atenció.\nDavant del bar alguns dies de la setmana, a l’interior al costat de les finestres en forma d’arc, jugaven al Mah-Jong les Senyores Bruno, Guix, Mateu, Tomàs, Alonso, Coll, Roca i Carulla unes dues vegades a la setmana i els homes a domino a les taules metàl·liques del bar. Segons Emilio Becker hi havia una Penya de Domino que jugaven a les nits. Hi participaven els Srs. Calbo, Curto, Muñoz… El Club tancava a les 24h. També el Sr. Prosper va iniciar a alguns a jugar al Bridge i entre ells va sobresortir Manel Escudé.\nA l’estiu algunes famílies es portaven els seus entrepans de casa i es reunien a sopar junts al pati mentre els fills seguíem sense parar en tot el dia a jugar pel Club. Cap a les onze del nit tornàvem a casa i a les deu del matí ja estàvem de nou pel Club. Així tot l’estiu.\nEls aperitius consistien en patates fregides en aquelles petites bosses encerades rosades o verds, en escopinyes amb salsa picant o calamars arrebossats i Coca Cola més que cervesa. No hi havia més per triar.\nEls nostres jocs eren l’amagatall, el mocador o el cavall-fort (xurro, mitja màniga, mangotero). També a més de practicar el bàsquet, el tennis, l’hoquei i la natació jugàvem sovint a futbol a la pista poliesportiva, fins i tot amb pilotes de tennis i porteries d’hoquei.\nCada any se celebraven els Campionats Socials de Bàsquet, les cròniques les escrivia el soci i periodista Justo Conde (algunes d’elles sortien publicades en algun diari). Es jugava durant l’estiu poc abans del vespre. Acabaven ben avançada la nit. Hi participaven uns 6 o 8 equips compensats en qualitat i en edat, ja s’apuntaven des de gairebé 12 anys fins molt grans. Des de bons jugadors a altres que poca idea tenien. Era lligueta. Els equips moltes vegades sortien disfressats. Era un gran espectacle.\nTambé era costum habitual reunir a 4 o 6 jugadors per fer un 21. Consistia en fer dos equips de 2 o 3 jugadors i fer un mini partit a 21 punts en una mateixa cistella i la majoria de vegades sense canviar-se. Hi havia veritables especialistes i permetia jugar bons jugadors amb altres no tan bons. Era improvisació total.\nDe vegades, sobretot a l’inici de la competició, al migdia o a una altra hora inusual en què no hi havia entrenaments, venien figures importants de l’esport a practicar tir a la cistella. Durant una bona estona assajaven. Hi havia vegades que a mode de recull-pilotes de tennis alguns nens ens posàvem a recollir la pilota de sota la cistella i passar-la per facilitar-los els entrenaments. Recordo que venia sovint l’Emiliano quan jugava a l’Aismalibar. A l’acabar l’entrenament ens deia en aquest llenguatge sec basc “ves a bar i pren-te un Cacaolat”.\nAltres activitats a destacar eren els Campionats de parelles equilibrades en el tennis on participaven gairebé tots els jugadors. Era a l’americana. Els de major qualitat jugaven amb els de menys qualitat. Majors i joves. El difícil era confeccionar les parelles perquè els resultats fossin igualats.\nTambé hi havia els Campionats per avantatges. El jugador més bo en funció a la seva teòrica superioritat donava avantatge en tots els jocs al contrincant, per exemple 30-0. Venia a ser un handicap semblant al golf.\nCal destacar la pràctica del ping-pong. Estava a l’interior a l’altre costat de bar. Hi havia bons jugadors. Josep Bruno em comenta que uns dels millors era Castellanos.\nAltres pràctiques molt formatives a ressaltar eren escombrar els propis jugadors la pista de bàsquet amb serradures després de les pluges, col·laborar en regar o passar l’estora a les pistes de tennis. En fi col·laborar amb les tasques de manteniment.\nNo ens oblidem de la natació. Li dedicarem el següent capítol.


RETALLS DE CICLE MITJÀ: 2014\nACABEM EL TREBALL SOBRE L'ALIMENTACIÓ JUGANT A L'OCA\nAquestes setmanes, a medi, els alumnes de 3r, hem estat treballant el nostre cos, per dins i per fora, i tot el que hi està relacionat.\nUn dels apartats en els que vam aprofundir va ser en el que es refereia a l'alimentació: piràmide de l'alimentació, dieta saludable, roda de l'alimentació, bons hàbits, mals hàbits, conservació dels aliments... i per acabar i posar en pràctica tots els coneixements obtinguts vam fer un joc de l'oca on, per tal d'anar avançant, haviem de contestar a preguntes relacionades amb el tema...\nTots i totes ho vam fer molt bé i es que estem fets uns experts en el tema!!!\nAqui us deixem unes quantes fotografies. Si les voleu veure totes o bé baixar-vos-en alguna només us cal clicar AQUÍ\nPublicat per Som els nens i nenes del CICLE MITJÀ a 20:08 Cap comentari:\nPADRINS/es I FILLOLS/ES de LECTURA\nLa setmana passada els nens i nenes de 3r vam apadrinar als nens i nenes de 1r de cicle inicial.\nCada dimarts pel mati fem de padrins de lectura ajudant al més petits de primària.\nEns agrada molt aquesta activitat i no us penseu que s'acaba amb la lectura, no, ni ho penseu, ja que alguns dies fins hi tot aprofitem l'hora del pati per jugar amb els/les nostres fillols/es i... no cal ni dir-ho, sempre que ens necessiten, només cal que ens ho diguin i els padrins i padrines anirem a ajudar-los/les.\nENS AGRADA AIXÒ DE SER I FER DE PADRINS/ES!!!\nPublicat per Som els nens i nenes del CICLE MITJÀ a 21:00 Cap comentari:


Maduro insta les FFAA a "estar alerta" davant de les "conspiracions" de "desertors"\nPublicat 30/01/2019 19:49CET\nEl president de Veneuela, Nicolás Maduro, ha instat aquest dimecres a la Fora Armada Nacional Bolivariana (FANB) a "estar alerta" per respondre a les suposades "conspiracions" d'"un grup de desertors", en el marc de la crisi política que viu el país.\n"La nostra FANB ha d'estar alerta i preparada davant de les conspiracions d'un grup de desertors que s'han convertit en mercenaris per atemptar contra la ptria. Mxima Alerta!", ha escrit l'inquilí del Palau de Miraflores en el seu compte oficial de Twitter.\nDurant un acte militar al Fuerte Tiuna, a Caracas, ha denunciat que "un grup de desertors militars s'han convertit en mercenaris de l'oligarquia colombiana i conspiren des de Colmbia per dividir la Fora Armada Nacional Bolivariana", segons informa l'agncia de notícies oficial AVN.\nMaduro ha fet una crida a la FANB perqu recuperi "els veritables conceptes de la doctrina militar bolivariana" i els apliqui "en cada unitat militar i en cada soldat" per garantir que el territori veneol "mai sigui tocat per la planta insolent de l'imperialisme nord-americ".\nEn la seva opinió aquest "cop d'estat" del qual acusa els Estats Units i Colmbia ofereix una "oportunitat per despertar una conscincia superior" amb "un lideratge més articulat" que gui la Fora Armada cap a "la defensa de la ptria". "Unitat monolítica, moral mxima i on aparegui un trador mercenari, justícia immediata", ha subratllat.\nLes crides a la FANB perqu prengui partit s'han repetit des de dins i fora de Veneuela des que el titular de l'Assemblea Nacional, Juan Guaidó, es va autoproclamar "president encarregat" del país el passat 23 de gener, en resposta a la decisió de Maduro d'iniciar el 10 de gener un segon mandat sense amb prou feines reconeixement.\nGuaidó ha proms a la "família militar" una amnistia si desobeeix les ordres del Govern de Maduro. En aquests anys el descontentament en la institució armada amb el líder bolivariano ha anat en augment i s'ha manifestat a través d'algunes accions, si bé el 'chavisme' segueix exercint un ferm control sobre la FANB.\nGuaidó s'ha fixat com a full de ruta cessar la "usurpació del poder" i crear un govern de transició que condueixi a la celebració d'unes eleccions "lliures". Els Estats Units, el Canad i la majoria dels pasos de la regió l'han reconegut com a "president encarregat" i li han ofert el seu suport en aquesta "transició democrtica".\nEn aquests dies, la tensió s'ha disparat als carrers. En aquests dies, almenys 43 persones han mort i 850 han estat detingudes des del 21 de gener, segons dades de l'Alt Comissionat de Nacions Unides per als Drets Humans. Per aquest dimecres hi ha convocada una nova jornada de protestes.


Futbol: Barça 2 - Atlético 1; i cinema: "La juventud" i "Silencio en la nieve" - blogs.flog.cat\nFutbol: Barça 2 - Atlético 1; i cinema: "La juventud" i "Silencio en la nieve"\nA l'asseveració que darrerament alguns fem que el Barça no juga tan bé com abans, el periodista Lluís Simon hi afegeix des de les pàgines de L'Esportiu una veritat com un temple: diu literalment que tampoc ens havien fotut mai tantes hòsties com ara. I és ben cert: per ser just a l'hora d'analitzar el joc de l'equip, cal tenir en compte que està havent de suportar constantment el joc violent dels rivals. Quan semblava que ja ho havíem vist tot amb l'Espanyol (equip que, per cert, segur que ahir va emprar la mateixa intensitat al Bernabéu), dissabte l'Atlético es va superar a ell mateix i va convertir el que havia de ser un gran partit de futbol en un espectacle lamentable. Admiro com van competir amb nou jugadors, però menyspreo la carnisseria que van dur a terme per quedar-s'hi. I encara després es fan les víctimes. I encara després ens hem de sentir allò que sempre acabem jugant contra nou. A veure: Galca va afirmar tan panxo després del lamentable derbi de lliga que si l'àrbitre no havia expulsat a ningú volia dir que no havien estat durs ni violents. Quan, quatre dies després, va acabar amb nou, tot eren queixes. En què quedem? Marca l'àrbitre el límit o no? Algú pot discutir les vermelles a Filipe Luís i a Godín? De veritat ens mereixem haver de sentir en boca d'un jugador de l'Atlético que si Messi va poder seguir jugant és que no n'hi havia per tant? Aquest és el futbol pel qual aficionats i abonats a les televisions paguen autèntiques animalades? En fi... D'altra banda, no és menys cert que la famosa pressió avançada no es converteix sempre en una carnisseria: equips com l'Athletic o el Màlaga ens l'han aplicada amb més noblesa i ens ho han fet passar malament. La fórmula fins ara sembla clara: esperar amb paciència que el rival tregui el fetge per la boca per l'esforç i deixar que el resultat caigui com fruita madura. Lleig, però de moment efectiu, i el rigor del calendari no dóna per a gaire més. Ara bé: com diu Mascherano, algun dia no hi serem a temps de refer-nos dels mals començaments. Per tant, confio que després d'aquest hivern de resistència de mica en mica vagi arribant l'excel·lència. I, sobretot, que deixem enrere dubtes sobre el joc adequat en moments com la segona part, guanyant i amb dos homes més i que no vam saber tancar per por sobre el que calia fer.\nCom aquest Barça una mica bipolar, hi ha en l'esperit del cinema italià la dicotomia entre l'astracanada i la reflexió, l'exuberància i l'intimisme. Aquesta dicotomia la representava molt bé Fellini, i ara qui sembla que més li pren el relleu és aquest controvertit Paolo Sorrentino. La seva exquisida (en el millor del terme, i en el que no ho és tant) darrera pel·lícula, "La juventud", condensa bé aquesta dualitat. Però, al meu modest entendre, els aspectes positius guanyen per golejada als negatius. D'acord: en algun moment la pel·lícula peca d'agradar-se massa, d'esteticisme, gairebé de pedanteria. I arrisca un pèl massa amb Hitler i Maradona. Però estem davant d'una pel·lícula literalment preciosa, i que en determinades seqüències em va emocionar com feia temps que no em passava en una sala de cinema. "La juventud" és una pel·lícula sobre el temps i la manera d'afrontar-lo. Com a la majestuosa novel·la "La muntanya màgica", de Thomas Mann, Sorrentino situa intel·ligentment els personatges en un balneari (de fet, jo diria que el mateix balneari), un lloc on tot s'atura i tu decideixes cap a quina banda del telescopi vols mirar: si cap a la que et mostra rotund el futur o cap a la que et mostra desenfocat el passat. Els dos protagonistes, esplèndids com sempre Michael Caine i Harvey Keitel (molt ben acompanyats per la inevitablement magnífica Rachel Weisz), afronten la vellesa de dues maneres antagòniques: el primer des de l'apatia i el segon des de l'acció. El primer creu que ja ho ha fet tot; el segon creu que el millor està per fer i que donarà sentit a la resta, com les últimes paraules d'un moribund. Només al final (i no crec que sigui exactament spoiler revelar-ho, ja que aquí el que compta no és el què sinó el com) el personatge de Caine entendrà que la infelicitat no s'evita amb l'apatia, i que tot és tan maleïdament efímer que al capdavall només vivim per crear-nos records. I dos versos eterns de Rubén Darío bateguen durant cada segon d'aquesta fràgil i deliciosa pel·lícula: "y la carne que tienta con sus frescos racimos, // y la tumba que aguarda con sus fúnebres ramos."\nMolt més modesta, "Silencio en la nieve" és una producció espanyola que explora un passat poc reconegut: l'ajuda d'una divisió enviada per Franco per lluitar contra els russos al costat de Hitler, és a dir, la División Azul. El més interessant és la barreja de gèneres, entre policíac i bèl·lic, que permet explorar les ferides no tancades de la recent guerra civil. Alguns dèficits interpretatius i de guió impedeixen que la festa sigui completa, però es deixa mirar i instrueix una mica, que sempre va bé.\nComentaris (1)01-02-2016 23:16:04\ndavidcuenca , 04-02-2016 22:28:12


Demanen 15 anys de presó per violar una dona discapacitada a Martorell - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nDemanen 15 anys de presó per violar una dona discapacitada a Martorell\nL'home va arribar a agredir sexualment la víctima després de lligar-la a un arbre, segons la fiscalia\njosep sallent martorell 25.09.2018 | 23:16\nSeu de l'Audiència de Barcelona, on se celebrarà avui el judici ARXIU/J. S.\nSeu de l'Audiència de Barcelona, on se celebrarà avui el judici\nLa fiscalia demana quinze anys de presó per a un veí de Martorell acusat d'haver violat de forma continuada una dona que presentava una discapacitat intel·lectual del 48%. L'home, que serà jutjat avui a l'Audiència de Barcelona, va arribar a agredir sexualment la víctima després de lligar-la a un arbre, segons assegura el ministeri públic en el seu escrit de conclusions provisionals.\nEls fets van tenir lloc entre el setembre del 2010 i el gener del 2012, al domicili de l'acusat, Òscar A. L., situat a Martorell. Segons la fiscalia, l'home s'aprofitava de la discapacitat intel·lectual de la víctima per poder abusar d'ella. L'escrit d'acusació pública assegura que Òscar A. L. obligava la dona a baixar el traster i, un cop allà, utilitzava la seva força per retenir-la i per vèncer la seva resistència. Malgrat la negativa de la dona, l'home l'acabava penetrant.\nUna vegada, el mes de gener del 2012, el processat, segons explica el fiscal, va lligar la víctima a un arbre, amb una corda, al parc Europa de Martorell. Un cop immobilitzada, la va penetrar vaginalment, sense fer cas a la seva negativa.\nEl ministeri fiscal considera els fets com un delicte continuat d'agressió sexual, sobre una víctima especialment vulnerable, per raó de discapacitat. Per aquest motiu, demana per a ell la pena de quinze anys de presó. Un cop superi la pena penitenciària, la fiscalia demana que se li imposi un període de deu anys de llibertat vigilada. A més a més, reclama que indemnitzi la tutora de la víctima amb la quantitat de 6.000 euros. El judici se celebrarà avui al matí a la secció 21a de l'Audiència Provincial de Barcelona.


Programar? La solució... - ScratchCatalà\nProgramar? La solució…\nAixí doncs anem a començar amb la resolució del problema, primer de forma verbalitzada i després fent servir un diagrama de flux per mostrar el nostre algorisme de resolució que serà fàcilment traduïble a blocs d’instruccions d’Scratch.\nCal saber si va a peu, cotxe privat o vol fer servir els transports públics.\nSi va caminant:\nli indicarem que camini direcció muntanya (dalt) i giri a mà esquerra al carrer Ronda de Sant Pere.\nque continuï caminant durant 6 travessies per trobar el Passeig de Gràcia on veurà a mà esquerra l’edifici de El Corte Ingles (donar punts de referència sempre ajuda).\nllavors que giri a mà dreta pel Passeig de Gràcia i camini durant 8 travessies.\nSi va en cotxe:\nli indicarem que avanci pel Passeig de Sant Joan en direcció muntanya (dalt) durant 3 travessies.\nun cop arribi a la Plaça de Tetuan giri a mà esquerra per la Gran Via de les Corts Catalanes i avanci durant 6 travessies.\nen arribar al carrer Passeig de Gràcia que giri a mà dreta i agafi el lateral avançant durant 6 travessies fins trobar a mà dreta la Casa Milà.\nSi va en transport públic:\nSi vol anar en transport de superfície:\nli indicarem que camini direcció muntanya (dalt) i giri a mà esquerra al carrer Ronda de Sant Pere fins la parada de l’autobús 39.\nque agafi l’autobús nro. 39 fins a la parada 841-Roger de Llúria – Mallorca on ha de baixar i caminar en direcció muntanya (dalt) durant 2 travessies.\ngirar a mà esquerra i continuar caminant pel carrer Provença durant 2 travessies per arribar a destí.\nSi vol anar en transport subterrani:\nli indicarem que agafi la línia C3 de Renfe a Arc de Triomf fins a Plaça de Catalunya.\nllavors que agafi la línia L3 (Verda) direcció a Zona Universitària fins arribar a la parada de Diagonal.\nsurti al carrer i baixi pel Passeig de Gràcia durant 2 travessies fins trobar el carrer Provença i la Casa Milà.\nEn la següent imatge podem observar la solució realitzada amb un Diagrama de Flux.\nI finalment la solució realitzada en Scratch.\nSeguidament es pot veure el resultat del projecte en Scratch.\nVisita aquest projecte a la pàgina d’ScratchCatalà al MIT\nEvidentment aquesta solució es pot depurar i millorar per tal de que l’experiéncia de l’usuari sigui més satisfactoria i intervingui en el desenvolupament del joc. Us ho deixo a vosaltres si us sembla. 😉\nAutor Eugeni CatalánPublicat el 14 Febrer 2010 25 Maig 2018 Categories ProgramarEtiquetes Algorisme, Diagrama de Flux, Ordinograma, Organigrama, Programació, Scratch\nAnterior Entrada anterior: Programar?\nSegüent Entrada següent: Blocs de moviment: Mou-te “x” passos


José Manuel Infiesta, in memoriam – Francesc Fontbona\noctubre 14, 2021 / francesc / 1 comentari\nInfiesta, a l’esquerra, amb el pintor Antonio López.\nHa mort, en mig d’un silenci sorprenent, José Manuel Infiesta Monterde, arquitecte, editor, historiador de l’art, assagista i museòleg, que havia nascut a Barcelona el 1949. Va ser tot un personatge de les arts, bé que feia les coses al seu aire i es movia per zones allunyades dels nuclis culturals diguem-ne hegemònics.\nDe pares aragonesos, com arquitecte havia tingut una activitat molt productiva que, abans de la crisi econòmica del 2008, li va permetre sufragar altres activitats que el motivaven, com era la d’editor. Esmentar tot el que Infiesta va editar seria impossible per la quantitat de títols que varen sortir de les empreses, sempre de petit format, que fundà i dirigí. De molt jove ja es va enfrontar amb la publicació d’un llibre sobre l’escultura catalana des del Modernisme (Aura, Barcelona 1975); era encara un treball purament d’acumulació de dades, però que seria l’avantsala d’altres de més acurats, com la monografia doble dels germans Llimona, que encarregà a especialistes contrastats (Thor, Barcelona 1977) o les dues edicions de l’obra col·lectiva Modernisme a Catalunya (Thor 1976 i 1981-82) en la que hi participaren alguns dels principals especialistes sèniors en tots els aspectes creatius del Modernisme. A partir de manuscrits inèdits de l’escultor Jaume Otero n’elaborà un relat novel·lat (Vida de bohemia. Un artista en Paris, Thor, Barcelona 1979).\nPotser el més espectacular dels seus projectes editorials va ser la col·lecció de biografies catalanes breus “Gent Nostra”, iniciada el 1978, on col·laboraren gran quantitat d’historiadors i especialistes, des de Miquel Batllori a Josep Maria Castellet, i que arribà a publicar cent trenta-vuit títols, com a mínim, sota els segells Thor, Labor, Columna i Infiesta (el primer i l’últim seus). Els biografiats eren tota mena de personatges: artistes, escriptors, polítics, científics, etc. “Terra Nostra” va ser una altra col·lecció de llibres editada per ell, però en aquest cas temàtica, i que no va tenir tanta continuïtat.\nTambé va ser de llarga durada la seva revista “Monsalvat”, fundada el 1973 i dedicada primer a l’òpera –el wagnerisme va ser un dels motors de Infiesta- i després al ballet.\nEll solia reservar-se la redacció dels llibres d’escultura (Clarà, Julio Antonio…), la seva gran passió, que el portà a reunir una col·lecció extraordinària d’escultura bàsicament catalana –i també de pintura-, a través de la seva Fundació de les Arts i els Artistes, i que des del 2011 exhibia al Museu Europeu d’Art Modern, que ell mateix fundà al carrer Barra de Ferro de Barcelona, a tocar del Museu Picasso, en un gran palauet classicista que dona també al carrer Princesa. L’activitat d’aquest MEAM ha estat molt intensa: a part de la col·lecció permanent, hi ha celebrat simposis, concursos d’abast internacional, classes de dibuix, concerts i exposicions, de moltes de les quals n’han quedat catàlegs complets. La temàtica de les seves exposicions solien ser l’art actual figuratiu i l’escultura modernista. Un aspecte molt positiu de la seva tasca allà ha estat el de donar una digna sortida professional a un bon nombre d’historiadors de l’art i professors de Belles Arts formats a la universitat catalana. Les exposicions que hi consagrà a Un segle d’escultura catalana (2013), a Josep Llimona (2014, basada en la tesi doctoral de Natàlia Esquinas) o Josep Clarà (2016) foren aportacions de relleu.\nMalgrat aquesta activitat febril, Infiesta era vist amb reticència per part del món cultural: mai va amagar la seva poca sintonia amb l’art d’avantguarda, i des de jove havia demostrat una admiració especial per Arno Breker, l’escultor del III Reich, fins al punt de dedicar-li una monografia (Thor, Barcelona 1982), escrita per ell de primera ma, fruit del seu tracte directe amb l’artista, que d’altra banda havia tingut també gran amistat amb Arístides Maillol. Per un altre costat alguns també veien amb prevenció la relació de membres de la seva família amb posicions ultraconservadores, i la reivindicació que ell mateix feia, en un altre dels múltiples aspectes de la seva activitat cultural, d’escriptors com Celine, Ezra Pound o Montherlant.\nMai vaig parlar d’aquest tema amb ell en els molts anys que hi he tingut un contacte ben positiu. L’interès de les seves iniciatives culturals i l’entusiasme desinteressat que ell hi posava m’impedien burxar en un aspecte que podia ser incòmode per a tots dos. Potser vaig fer malament, i si parles de les coses dones peu a escoltar raons imprevistes. Però sí que es pot subratllar que Infiesta tenia prou eclecticisme com per que en el consell assessor de “Gent Nostra” hi hagués noms de signe tan diferent com Josep Benet, Albert Manent, Josep M. Ainaud de Lasarte, Jaume Sobrequés o jo mateix.\nAl marge de gustos i tendències, la petjada d’Infiesta en el món de la cultura d’aquest país ha estat profunda i molt sovint ben positiva. Jo no el vaig sentir somicar pel fet de viure com als llimbs, però si ho hagués fet no li hauria pas mancat raó.\nMostra de biografies de la col·lecció “Gent Nostra”\nDissabte passat a la tarda vàrem anar amb el Juan Carlos Bejarano al MEAM a manera d’homenatge. El dia abans ens vàrem assabentar de la mort de José Manuel Infiesta. La seva voluntat era que quan morís no se li fes cap cerimònia, ritual o acte públic. La veritat és que va marxar sense fer soroll, discretament. Tanmateix, va dur a terme una tasca molt meritòria amb diverses iniciatives. La galeria de biografies de la col·lecció Gent Nostra va ser una excel·lent mostra de la diversitat cultural del nostre país.\nEn aquests moments tristos, sobren les paraules.


Compra de manera segura per internet | Consum\nInici / Consumidors/es / Consells per a les compres online / Compra de manera segura per internet\nLa campanya divulgativa ‘Evita fraus en les compres a internet’ et facilita consells i recomanacions per fer compres a través de la xarxa. Coincidint amb el Dia del Consumidor del 15 de març, el Servei Municipal de Consum dona continuïtat a la campanya iniciada l’any passat per la Diputació de Barcelona, centrada en les operacions de comerç electrònic.\nEn els darrers mesos s’ha registrat un increment de les compres en línia amb la incorporació de grups de població que fins ara no utilitzaven aquest canal de compra i això ha suposat també un augment de les reclamacions.\n· De les consultes i reclamacions que rep l’OMIC, entre el 15% i el 20% fan referència a operacions de compra on line, i els casos més habituals es donen per l’adquisició de productes en pàgines no segures.\nDia Mundial del Consumidor 2021\nDecàleg de consells per comprar per internet


Best Western Plus Monahans Inn and Suites Monahans (TX) Estats Units - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 9 allotjaments a Monahans (TX).\n2101 S Betty Street, Monahans , Monahans (TX), Estats Units, 79756-7502 - Veure al mapa\nHabitació Extragran amb 2 llits extragrans – No fumadors (King Room with 2 King Beds - Non-Smoking)\nHabitació Extragran amb 2 llits extragrans – Accessible (King Room with 2 King Beds - Disabled Access)\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Monahans (TX), Best Western Plus Monahans Inn and Suites és l'el·lecció perfecta. A 1.5 Miles de l'emoció de la ciutat, aquest hotel de 3-estrelles gaudeix d'una excelent situació i permet accès a les millors atraccions de la ciutat. Per opcions de turisme i atraccions locals, no es necessita anar enfora ja que l'hotel gaudeix proximitat a Million Barrel Museum - Giant Oil Tank.\nEl Best Western Plus Monahans Inn and Suites, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, seguretat 24 hores, botiga de conveniència, servei de neteja diari, bugaderia.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara televisió de pantalla plana, catifes, sofà, connexió sense fils a internet (cortesia), banyera hidromassatge per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent bany, centre esportiu, camp de golf (a 3 km), piscina coberta. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Best Western Plus Monahans Inn and Suites no troba competidors en cap categoria.\nTots els tipus de viatgers (19) Parelles (3) Viatgers en solitari (6) Famílies amb infants petits (10)\nAllotjaments a Monahans (TX)


El davanter madrileny Patxi convenç Andrés González\nPatxi ha convençut. Francisco Areitio Mira, davanter nascut a Madrid ara fa 28 anys (29-01-1988), s'ha convertit en l'última ―fins al moment― incorporació del Santfeliuenc. Després d'uns dies a prova, Andrés González ha decidit apostar per un futbolista que buscarà fer-se un lloc a la davantera, fins ara la posició amb més necessitats.\nA cavall de Madrid, Xina i Barcelona\nEl nou inquilí del vestidor blanc-i-blau va començar a jugar amb el San Sebastián de los Reyes i d'aquí va passar a l'equip veí del Soto Alcobendas CF. Per motius professionals, Patxi va viatjar a Xina i al país asiàtic va conciliar la feina amb el futbol. De retorn a Espanya, s'hi instal·la a Barcelona on ha jugat al CP Sarrià i a l'UB Catalònia.\n35 gols al Catalònia\nPatxi Areito va destacar la temporada passada a la Unió Barcelonista Catalònia del grup X de Tercera Catalana. El madrileny es va destapar amb 35 gols, convertint-se en un dels màxims golejadors del futbol català en totes les categories. Es tracta d'un futbolista molt treballador que es mou molt bé entre línies. Ara caldrà comprovar si a Tercera Divisió conserva el seu fi olfacte golejador.\nEl davanter Patxi, en el partit contra el Gavà\nA manca de deu dies per a l'inici de la lliga la plantilla del Santfeliuenc està així:\nDefenses: Víctor Márquez (3ª temporada), Alberto (8ª temporada en 2 etapes), Dani Ortiz (6ª temporada), Joserra (8ª temporada), Éric Ruiz (AE Prat), Albert Cuadras (Cerdanyola CF) i Guille García (juvenil)\nDavanters: Guille Sarmiento (2ª temporada), David Romo (UE Rubí), Ferri (AE Prat/CE Masnou), Sergio Morgado (juvenil) i Patxi (UB Catalònia)\n#PatxiAreitio #primerequipo #temporada201617 #fichajes


Desenvolupar la intel·ligència no verbal des de l’Educació Física – Docusport\nDesenvolupar La Intel·ligència No...\nEl paper del professor en el coneixement i transmissió d’aquests aspectes és fonamental. Haurà de treballar la seva capacitat per saber veure com es comporten els altres, des del moviment més subtil fins a la seva conducta en general. El professional de l’educació ha de saber també conèixer la seva pròpia imatge i tot allò que transmet, per tal de poder assolir els seus objectius didàctics i relacionals.\nNo sabem com serà l’escola d’aquí cinquanta anys, ni tan sols si existirà com a espai físic tal com l’entenem avui. La figura del docent està passant per una profunda revisió i transformació per adquirir nous rols i noves responsabilitats molt diferents d’aquelles a què estàvem acostumats. Però el que està clar és que la figura del docent és primordial com a referent en l’aportació no només de coneixements, sinó també de valors i habilitats personals.\nPer què és necessari educar en comunicació no verbal?\nPerquè significa augmentar la capacitat de qualsevol persona i el nivell general de cultura comunicativa d’una societat. Per exemple, desxifrar els missatges no verbals dels altres és imprescindible per comprendre’ls, per empatitzar amb ells, per conèixer les seves intencions. S’ha saber entrenar els alumnes sobre quines són les pautes de conducta per a una relació social o familiar adequades, o la diferència entre allò més formal i allò més informal. És important també donar a conèixer la conducta no verbal d’altres cultures, ja que ens ajudarà a comprendre-les quan viatgem o a integrar els estrangers que acollim. Des de l’escola podem construir els pilars per a una societat més igualitària i integradora.\nLa intel·ligència no verbal és la base de les nostres habilitats socials, el motor de l’empatia i una eina imprescindible per a la gestió emocional\nPodríem mostrar a les noies quins són els gestos que denoten submissió i com reconèixer-los en la seva pròpia conducta; com detectar les actituds que porten a ocupar espais poc visibles i d’una tímida projecció professional; com gestionar les indumentàries que bloquegen físicament i que condicionen emocionalment; com desenvolupar la capacitat per desxifrar temptatives d’abús o els primer símptomes del maltractament; com utilitzar el llenguatge corporal i la veu per transmetre seguretat i lideratge; i un llarguíssim etcètera.\nPer a una societat més sana i humana, s’ha d’educar per a la comunicació no violenta des del primer dia i això significa educar també en comunicació no verbal.\nUn cop més, l’escola s’ha de posar al dia i liderar una educació capaç de provocar canvis culturals profunds i de voluntat universal. En tots els àmbits, també en l’esportiu.\nComunicació no verbal i esport\nLa comunicació no verbal té un paper crucial en les diferents relacions que s’estableixen en l’àmbit de l’esport. Entre entrenador-professor i el seu equip, entre companys, entre rivals en la competició, en la relació amb el públic i fins i tot amb un mateix.\nPercepció de senyals no verbals\nLa capacitat d’observació i interpretació de la conducta no verbal de l’alumnat permet als professors detectar estats d’ànim, actituds, relacions personals, lideratge en el grup o possibles situacions conflictives. En l’esport en equip, és clar que compartir codis no verbals fa que l’equip sigui molt més eficaç i estigui més cohesionat.\nTenint en compte que en moltes situacions esportives els interlocutors no poden parlar perquè estan lluny o hi ha molt xivarri, s’han de comunicar mitjançant gestos i moviments que no poden ser ambigus. Han de ser ràpids i precisos en la interpretació. Posem per exemple un entrenador de bàsquet quan va donant instruccions al seu equip des de la banqueta.\nCal descobrir el potencial de comunicació més enllà de la paraula\nUn moment de la seva càpsula formativa al Curs de preparació de les oposicions.\nEls gestos que anomenem “emblemes” en el camp de l’esport tenen un paper rellevant, probablement més que en altres àmbits (com l’empresarial, per exemple). Són aquests gestos que tenen un significat concret i que tots els membres de la mateixa cultura interpreten clarament. Per exemple, el senyal per indicar temps (fent una T amb les mans), un polze enlaire per aprovar o tota la gamma de gestos insultants que podem veure malauradament en molts escenaris esportius: fer botifarra o ensenyar el dit del mig.\nComunicació no verbal positiva\nLa comunicació no verbal positiva, tant de professors com d’alumnes o esportistes, permet encomanar energia, optimisme, confiança i seguretat. Per tant, cal posar atenció a allò que transmetem amb el propi cos i fer-ho conscientment. El somriure i la mirada són dues vies de connexió fonamentals. I el contacte físic ens permet animar, felicitar, consolar… Però aquests no són els únics: la proximitat física, la gesticulació, l’obertura del cos poden afavorir la confiança i la proximitat emocional o tot el contrari.\nEsportista i públic\nEn relació amb el públic, la comunicació no verbal és tot un univers que cal estudiar a fons. L’esportista des del seu terreny es relaciona també amb les grades i, del que faci, de com es mogui, en deriva una imatge. Si hi ha mitjans de comunicació, captaran qualsevol gest –positiu o negatiu–, que després es reproduirà inevitablement pel ciberespai.\nEl “feedback facial”\nEncara hi ha una altra cosa que hem de transmetre als joves: la possibilitat de dominar el seu estat d’ànim, la seva fortalesa i el seu esperit vencedor a través del control del llenguatge corporal. Si jo controlo la posició del cos, l’expressió del rostre, el to de la veu, puc incidir de manera directa en la meva actitud i el meu estat d’ànim. Si estic decebuda i m’abandono al desànim i deixo que el cos perdi l’energia, m’aclofo en una butaca o arrossego els peus en caminar, estic alimentant el meu desànim. Si m’obligo, en canvi, a caminar dreta, obrir el pit i tenir un to de veu ferm i alegre, estic potenciant una actitud positiva. Això que tots hem experimentat més d’una vegada, s’explica per la teoria del “feedback facial” (Silvan Tomkins, 1962), que diu que les expressions del rostre no només reflecteixen unes emocions, sinó que també les potencien.\nEn aquest sentit, com podem veure, la pràctica de l’esport és fonamental en la salut física i mental de qualsevol persona. És una manera d’enfortir la intel·ligència emocional i social de nens i joves. I és una habilitat que els professors d’Educació Física poden entrenar cada dia en ells mateixos i en el seu alumnat.\nTeresa Baró és… conferenciant, consultora en comunicació professional, directora de Verbal No Verbal i escriptora. Ha participat en el Curs de preparació per a les oposicions organitzat pel COPLEFC. Més informació: www.teresabaro.com.\nTags: Comunicació No verbal


FEVECTA - Caixa Popular i Florida Universitària impulsen el grau de lideratge emprenedor\nLa Directora d’Innovació i Estudis Superiors de Florida Grup Educatiu Cooperatiu, Victoria Gómez, i José María Company, Director de Negoci-Màrqueting de Caixa Popular han segellat l'acord en el qual aquesta entitat financera valenciana ofereix quatre beques d'1.250 euros cadascuna per a facilitar l'accés a aquesta titulació, que incorpora un nou model d'aprenentatge 100% pràctic i real.\nEl Grau LEINN és el primer títol oficial reconegut a Europa, i l'únic a Espanya amb aquesta metodologia, que afavoreix la cultura de la innovació i l’emprenedoria i promou la creació d'empreses cooperatives reals autogestionades pels propis alumnes des del primer curs, i entrena als “leinners” per a liderar, aprendre i emprendre en equip, des d'una perspectiva global i multilingüe.\nSobre la base del “Learning by doing”, els alumnes lideren, emprenen i aprenen fent en equip mitjançant la constitució de “team cooperatives” i a través de viatges d'aprenentatge internacionals.\nAquesta nova titulació, que va ser incorporada en 2008 per la Universitat de Mondragón, compta a Espanya amb cinc generacions d'estudiants que han creat més de 24 empreses i facturat conjuntament més d'1,5 milions d'euros.\nEl Grau LEINN s'impartirà el pròxim curs en les noves instal•lacions de Florida Universitària en Valencialab, un laboratori d’aprenentatge i innovació que oferirà a l'alumnat un entorn òptim per a emprendre i desenvolupar projectes innovadors.


Aladí, el musical genial de l’EMG | Escola de Música del Gironès\nAladí, el musical genial de l’EMG\njuny 14, 2021 | General | 0 comments\nL’alumnat de teatre musical de l’EMG presenta Aladí a Bescanó i a Celrà\nTres funcions, dues al teatre de Bescanó i una al teatre de Celrà, són les representacions que l’alumnat de teatre musical de l’Escola de Música del Gironès posa sobre els escenaris del Gironès.\nLa primera cita del calendari va ser aquest dissabte, 12 de juny de 2021. El teatre de Bescanó era el lloc escollit per dur a terme l’estrena. I, l’endemà, es va fer la segona representació. La del dissabte, a càrrec de l’alumnat de l’aula de teatre musical de Salt, la del diumenge a càrrec del de l’aula de Fornells.\nEls nervis i neguits per dur a terme la millor de les interpretacions apareixien però les professores responsables del teatre musical de l’EMG (Anna, Olga i Gemma) aconseguien reconduir-ho a goig i alegria. Tot estava a punt i solament calia aixecar el teló del dissabte i el del diumenge tot seguit!\nHa estat un curs molt complex i dificultós, però hem estat capaços de sobreposar-nos i malgrat les adversitats seguir endavant. La mostra és aquesta excel·lent i extraordinària representació. Una meravella. Amb aquestes paraules el conseller de l’EMG, Pere-Lluís Garcia, que no es va voler perdre l’estrena de la funció, felicitava al final de l’actuació la feina feta a tots els intèrprets i al cos docent.\nAladí, la llàntia, la catifa voladora, el geni, la princesa, els aspirants a sultans, la guàrdia, el visir, els trinxeraires, els venedors ambulants… tots els personatges en perfecte armonia entraven i sortien de l’escenari mentre ballaven, cantaven i sobretot feien gaudir cada vegada més a un públic plenament entregat a la màgia de les mil i una nits.\nAnna Canals comentava al final de l’actuació del diumenge: Estem en un núvol de felicitat. Hem treballat molt, ens hem esforçat perquè tot funcioni… i ens ha sortit un espectacle rodó, tant el de dissabte com el de diumenge. De veritat que hem superat les nostres expectatives. Estic molt orgullosa de tot l’equip!\nDiumenge dia 20 de juny és la darrera funció. Un espectacle idoni per acabar el curs lectiu, per posar un colofó a un curs 2020-2021 estrany, amb alts i baixos en la docència presencial, però amb una feina increïblement ben feta, seguida amb tenacitat i perseverança. Ara solament volem conèixer quina nova proposta ens portarà el curs 2021-2022. 😉\nFelicitats a tohom i gràcies per aquesta meravella escènica!\nFAQs Reunió de pares\nEscola de Música del Gironès, 2021


La Confederación ASPACE obre les inscripcions del Congreso de Parálisis Cerebral 2017 – FEPCCAT\nLa Confederación ASPACE obre les inscripcions del Congreso de Parálisis Cerebral 2017\nPosted on 25 maig, 2017 22 febrer, 2019 by fepccat\nPer setè any consecutiu, la Confederación ASPACE organitza el seu Congreso de Parálisis Cerebral amb l’objectiu de consolidar la trobada com un punt de referència de persones amb paràlisi cerebral, famílies, treballadors i directius d’entitats i altres agents socials. Enguany, l’esdeveniment tornarà a tenir lloc a Madrid, a l’Hotel NOVOTEL Madrid Center, durant els dies 13 i 14 d’octubre.\nTaula rodona del Congreso de Parálisi Cerebral 2016\nEl termini d’inscripcions finalitzarà el 31 de juliol. Cal recordar que en el congrés de 2016, es va batre el rècord d’inscripcions amb més de 600 assistents, 100 dels quals eren persones amb paràlisi cerebral. L’índex de peticions d’assistència va ser tan alt que totes les places es van acabar abans del període estipulat.\nDes de la Confederación ASPACE s’ha treballat en un programa d’activitats complet i variat, que cedeix el protagonisme a les persones amb paràlisi cerebral. S’hi podrà gaudir de taules rodones, de tallers, d’activitats culturals, d’una exposició de fotografia i de l’entrega dels Premis ASPACE Ipsen Pharma, entre d’altres.\nTrobareu el programa i l’enllaç d’inscripció al portal web de Confederación Aspace.\nEl grup de treball sobre sistemes de comunicació (SAAC) celebra la seva setena trobada a Prodis


126.219 | econacionalitarisme\nJa tenim president per a iniciar l’històric procés d’autodeterminació. És la culminació d’un procés electoral excepcional, que ens ha donat, entre d’altres coses, la millor radiografia ideològica de la societat catalana que mai s’hagi fet. Des de la mateixa nit electoral hi ha hagut centenars d’interpretacions de tots el colors. Que si augment del sobiranisme, que si càstig per les retallades, que si guanya Espanya… Anàlisis per a tots els gustos, decepcions i esperances a milers.\nMalgrat aquest allau d’opinions, m’atreveixo a afegir-ne un altre. I ho faig des d’una perspectiva que no he vist expressada pràcticament enlloc.\nResulta que ens trobem en un país on existeix una hiperinflació dels mals endèmics del capitalisme: atur, pobresa, endeutament, desigualtat, greu impacte ecològic, corrupció, tot en un grau no vist des de fa molt de temps. Un paisatge que, per postres, s’agreuja per la reducció, dia sí dia també, de drets socials, laborals i polítics.\nVet aquí la paradoxa -que suposa per mi un gran enigma-: només un 2,40 % de la població catalana amb dret a vot (un 3,48% dels sufragis) perceben que viuen en un sistema on regna la cobdícia, la inequitat, la depredació, la indignitat, i, en conseqüència, aposten per la transformació profunda del marc socioeconòmic. Sembla que són els únics que tenen clar que la patologia és el capitalisme, la resta es conformen amb referir-se a la situació actual amb el mot “crisi”.\nNo puc estar-me de preguntar perquè som tan pocs encara els que volem un canvi radical de les regles del joc. M’agradaria esbrinar què pensen o de què tenen por els que volen seguir més o menys com fins ara. Suposo que no volen renunciar al somniat retorn de la disbauxa econòmica, o volen seguir mantenint la seva posició privilegiada respecte els del seu entorn, o potser creuen que els recursos del planeta són com la bóta de sant Ferriol, o són del parer que els humans només es mouen pel vil metall, o fins i tot ens podem trobar que són seguidors d’aquell que va dir que havíem arribat a la fi de la història. No ho sé, els factors deuen de ser múltiples i, per tant, seguirem investigant el fenomen.\nSe’m fa difícil de creure, però per ara només en som 126.219. Ara, és una clara evidència que anem pujant.\nDesembre 21, 2012 a 11:42 pm\nArxivat a Construint l'Econació!!!, Socialisme\nUna reflexió interessant. Personalment, penso que és un reflex de la desconfiança que generen les opcions fàcils, tipus: “si el problema és el capitalisme, acabem amb el capitalisme, i tot arreglat”. D’entrada, perquè la diagnosi, agradi o no, és matisable. I, després, perquè fins i tot en el cas que es coincidís amb les solucions, la manera de dur-les a terme també obre un ventall molt ampli de possibilitats, on les rupturistes són només una part d’elles. La tendència a la moderació de les societats democràtiques pot semblar-nos, si es vol, immobilista, o fins i tot injusta o covarda. La història, tanmateix, ens ha donat raons per trobar-la, si més no, comprensible: el rebuig a la revolució sovint és el rebuig al seu posterior període de terror.\nDesembre 24, 2012 at 1:51 pm