Com crear contrasenyes segures i fàcils de recordar - Banco Santander\nContrasenyes segures per evitar mals de cap\nLes contrasenyes, passwords o claus són un mecanisme de seguretat que es remunta a l'antiguitat i continuen sent avui dia un dels elements de seguretat més fets servir a Internet. Una contrasenya està composta per una quantitat variable de caràcters. La qualitat o robustesa d'una contrasenya depèn del nombre de caràcters que tingui (com més números, més robusta) i de quin tipus de caràcters siguin: números, lletres, caràcters especials, caràcters estesos... Com més combinacions de tipus, més robusta serà.\nLa contrasenya és la clau d'accés a molts serveis a Internet, així que el primer aprenentatge és que ha de ser prou robusta per evitar problemes de seguretat.\nA més, per concepte, una contrasenya sempre s'ha de mantenir en secret o no tindria sentit. De poc serveix tenir contrasenyes de catorze caràcters alfanumèrics, amb majúscules, minúscules i símbols, si està enganxada en un Post-it a la pantalla del teu ordinador a la vista de tothom.\nCaracterístiques d'una bona contrasenya\nPer ser considerada segura, una contrasenya ha de tenir les característiques següents:\nSecreta. La contrasenya s'ha de mantenir en secret, una clau compartida no és segura.\nRobusta. Una contrasenya es considera robusta quan la probabilitat de descobrir-la és mínima i el temps i els recursos necessaris per obtenir-la no són rendibles o viables. Les característiques necessàries per considerar una contrasenya robusta són:\nHa de contenir caràcters en minúscules, majúscules, números i símbols.\nHa de ser diferent de la que té per defecte el servei o producte i no s'ha de compartir la mateixa contrasenya entre serveis diferents (la contrasenya del correu electrònic hauria de ser diferent de la del banc, etc.).\nKaspersky disposa d'una eina fàcil de fer servir anomenada Secure Password Check amb la qual es pot comprovar la robustesa d'una contrasenya i el temps que trigarien a descobrir-la.\nQuè és una contrasenya insegura\nLes contrasenyes poc robustes són un risc per a la teva seguretat. Si un ciberdelinqüent accedeix a una xarxa social fent servir les teves credencials, tot el que faci serà com si ho fessis tu, la qual cosa pot suposar un perjudici important. Per exemple, imagina que tens una contrasenya insegura per accedir a un servei d'intercanvi d'arxius on guardes informació important. Un ciberdelinqüent podria esbrinar la contrasenya i accedir al servei per robar-te tota la documentació. La repercussió personal o professional tindria un impacte molt negatiu.\nAixò és el que no has de fer mai amb les teves contrasenyes:\nNo tenir, és a dir, fer servir serveis sense contrasenya.\nEmprar la contrasenya per defecte del servei.\nSimplificar la teva contrasenya i fer servir, per exemple 1234, 123qwe, asdf, etc.\nTriar paraules senzilles en qualsevol idioma, com per exemple hola, hello, love o cotxe.\nFer servir noms propis, sobretot si és el teu o el de persones properes al teu entorn. Tampoc no és recomanable fer servir llocs o dates de naixement amb què se't pugui relacionar.\nQue la seva longitud sigui inferior a deu caràcters.\nFer servir claus formades a partir de la concatenació de diversos elements, per exemple, cognom més any de naixement: Garcia1984.\nFer servir com a contrasenya el teu nom d'usuari.\nCada servei amb la seva contrasenya: avantatges de fer servir un patró de contrasenyes\nUna mala pràctica massa habitual és fer servir la mateixa contrasenya per a tots els serveis que utilitzem a Internet. Aquesta pràctica és perillosa, ja que si un ciberdelinqüent aconsegueix les credencials d'accés a un servei tindrà la clau per entrar a la resta.\nCom que recordar múltiples contrasenyes pot ser molest i complex, hi ha unes regles senzilles que pots fer servir:\nUsar claus basades en un mateix patró però introduint lleugeres variacions amb què identificar el servei en què et vols registrar. Per exemple:\nFer servir regles mnemotècniques agafant, per exemple, el primer caràcter d'una frase llarga i acabant-la amb algun caràcter especial:\nMés val un ocell a la mà que 100 a volar… -> Mvomq100av$\nCanviar les vocals per números o caràcters especials. Per exemple:\nCal tenir en compte que alguns serveis a Internet sol·liciten cada cert temps el canvi de clau per fer que els comptes dels seus usuaris siguin més segurs. Canviar diverses contrasenyes cada cert temps pot arribar a ser molest, però mai no hauria de repercutir en la seguretat de la teva contrasenya, per convertir aquest procés en quelcom rutinari.\nUna altra opció interessant és fer servir un gestor de contrasenyes. Aquest tipus de programes permet d'emmagatzemar totes les contrasenyes en un mateix lloc, havent de recordar únicament la clau d'accés al gestor de contrasenyes. Això resulta molt còmode ja que recordant una única contrasenya tens accés a totes les credencials "usuari i contrasenya" dels serveis que fas servir.\nHi ha dos tipus de gestors de contrasenyes:\nGestors en línia, als quals accedeixes a través d'Internet. Tenen l'avantatge que pots accedir a les teves credencials des de qualsevol dispositiu amb accés a la xarxa. A més, si se t'oblida la contrasenya mestra en pots generar una de nova. El seu inconvenient és que la seguretat de les contrasenyes dependrà de la seguretat del servidor, i encara que sigui molt més segur que el teu propi ordinador, és un blanc potencial per als ciberdelinqüents.\nEls programes instal·lats al nostre equip, l'accés al qual es fa únicament de forma local, com per exemple l'ordinador de casa. Únicament seran accessibles des del teu equip i si se t'oblida la contrasenya mestra en molts casos serà impossible accedir-hi. Al contrari que els gestors web, la seguretat de les teves contrasenyes únicament depèn de la seguretat de l'equip on tinguis instal·lat el programari.\nEn qualsevol cas, tingues en compte aquestes consideracions quan facis servir un gestor de contrasenyes:\nLa contrasenya d'accés al gestor ha de ser el més robusta possible. Et recomanem seguir les característiques d'una bona contrasenya descrites anteriorment.\nÉs important recordar la contrasenya mestra d'accés al servei, ja que en alguns casos és impossible recuperar-la o generar-ne una de nova.\nÉs recomanable fer còpies de seguretat de l'arxiu de claus, per evitar perdre-les. El suport on s'emmagatzemaran les còpies pot ser qualsevol suport, com en un disc dur extern, al núvol o en un CD, cal recordar sempre desvincular el suport on es faran les còpies ja que en cas de ser víctima d'un ransomware les còpies també seran segrestades.\nLa verificació en dos passos és una funcionalitat disponible en alguns serveis com Google, Facebook, Twitter o les entitats bancàries, que afegeix una capa addicional de seguretat al compte. Aquest sistema es basa en el fet que a més d'haver de conèixer la contrasenya d'accés cal estar en possessió un altre tipus d'identificació, com per exemple un codi enviat al teu telèfon mòbil, un valor d'una targeta de coordenades...\nLa verificació en dos passos es fa servir també en els processos de compra en línia. Quan fas una compra a Internet i introdueixes les dades de la targeta de crèdit a la passarel·la de pagament, aquest seria el primer pas en el procés de verificació. La passarel·la de pagament verifica les dades bancàries i t'envia un missatge al mòbil amb una clau d'un sol ús (OTP) per completar el procés de compra: aquest seria el segon pas en la verificació.\nCompte amb les preguntes de seguretat\nAlguns serveis d'Internet, com el correu electrònic, inclouen una funció per recuperar contrasenyes anomenada "pregunta de seguretat". Aquesta funció es fa servir per accedir, recuperar o restablir la contrasenya d'accés al servei. Com a mesura de seguretat has de respondre a una pregunta la resposta de la qual se suposa que només coneixes tu.\nPerò les preguntes de seguretat solen ser força simples, com per exemple "Com es deia la teva primera mascota?" o "Quin va ser el teu primer cotxe?". És important fer servir una pregunta de seguretat sobre la qual ningú no conegui la resposta o que directament sigui mentida. Així, encara que accedeixin al teu perfil a qualsevol xarxa social, no podran trobar la resposta. Configurar correctament la pregunta de seguretat pot evitar accessos fraudulents al teu compte, per la qual cosa convé que facis molta atenció a aquesta característica.\nSi tens qualsevol dubte quant a les contrasenyes, pots contactar amb l'OSI (www.osi.es/es/contacto), un equip de professionals t'ajudarà amb la teva consulta.\nSi vols saber més sobre les còpies de seguretat i el xifratge de la informació i sobre com protegir la teva xarxa wi-fi pots fer-ho al web de l'OSI.


Catalonia Sacra signa un conveni amb la Generalitat per a la promoció del patrimoni religiós - Actualitat - NotíciesTarraconense\nEl conseller d’Empresa i Ocupació, Felip Puig; el bisbe de Girona, responsable de Patrimoni Cultural de la Conferència Episcopal Tarraconense i president de Catalonia Sacra, Mons. Francesc Pardo; i el director de l’Albergueria, Centre de Difusió Cultural del Bisbat de Vic, Mn. Josep Maria Riba, han signat un conveni de col·laboració per a la promoció del turisme religiós a través del projecte Catalonia Sacra.\nCatalonia Sacra és una iniciativa dels deu bisbats catalans, que té per objectiu donar a conèixer el patrimoni arquitectònic i artístic vinculat a l’Església Catòlica de Catalunya per tal d’incrementar-ne les visites. Està gestionat per l’Albergueria-Centre de Difusió Cultural del Bisbat de Vic i enguany ha promogut una quarantena d’activitats adreçades a difondre l’accés al patrimoni eclesiàstic de Catalunya.\nEn virtut del conveni signat avui, des de Catalonia Sacra es realitzaran les accions següents:\n· Ordenar, estructurar i definir els equipaments religiosos que siguin més atractius per al visitant i convertir-los en producte turístic.\n· Crear el Catàleg d’Activitats Turístiques de Catalonia Sacra. Aquest catàleg ha d’incloure un llistat de les 30 activitats relacionades amb el patrimoni eclesiàstic català, que puguin ser d’interès per al visitant, i que es definiran prèviament des de Catalonia Sacra.\n· Participar activament i aportar coneixement a les plataformes de debat sobre el turisme religiós que l’Agència Catalana de Turisme (ACT) proposi.\n· Difondre la marca Catalunya i la tasca de l’Agència Catalana de Turisme a través dels diferents suports i canals d’informació de Catalonia Sacra.\nPer la seva banda, l’Agència Catalana de Turisme realitzarà les actuacions següents:\n· Assessorar en la selecció dels productes turístics vinculats al patrimoni religiós que siguin més atractius per al turista i per a cada mercat.\n· Assessorar en la selecció d’agències receptives que puguin estar interessades en la venda de les experiències turístiques vinculades al turisme religiós, un cop els gestors del projecte Catalonia Sacra hagin creat aquesta oferta.\n· Promocionar els productes turístics de la Catalonia Sacra en totes aquelles accions de l’àmbit cultural que l’Agència Catalana de Turisme organitzi o en les que hi participi, així com a través del web www.catalunya.com i de les xarxes socials del Catalunya Experience.\nAquest acord de col·laboració respon a les directrius establertes en el Pla de Màrqueting Turístic de Catalunya, que preveu la promoció del turisme religiós com una línia de producte d’interès especial, i en el Pla Estratègic de Turisme de Catalunya, que estableix la posada en marxa d’un Pla Director del Turisme Cultural que compti amb el Projecte Catalonia Sacra per fomentar el coneixement del patrimoni eclesiàstic de Catalunya.


EL FRARET MUT: de juliol 2009\nMadonna d'Eduard Munch\nVersió de Maria Mercè Marçal i Monika Zgustova\nPublicat per El Fraret Mut a 18:07 1 comentari:\nque ja no els retinc.\nPublicat per El Fraret Mut a 23:37 Cap comentari:\nAquí, corrien els anys cinquanta...\nAvui fa una setmana que es va morir el meu pare. Va ser un cop inesperat i fort. La meva pobra mare – gairebé cega - em va trucar a mitja tarda: “ Francesc, el pare no es mou “ em va dir amb veu tremolosa. Mentre anava a Santa Coloma vaig parlar lacònicament amb els meus germans pel mòbil: “el pare potser s’ha mort” i els pensaments corrien més ràpid que el cotxe. Desprès de 55 minuts de camions i caravanes en una carretera extremadament densa vaig arribar al poble.\nEn el darrer sospir els volcans de la nostàlgia retingueren el magma dels records.\nEra una notícia sobtada, malgrat tenir 87 anys el meu pare encara conduïa, tenia el cap prou clar per seguir l’actualitat política, jugar a la borsa i ningú s’esperava aquest desenllaç. Feia poc havia anat a la revisió mèdica rutinària i el metge li va dir que estava sà com un roure.\nEn arribar a casa, la porta del jardí estava inusualment oberta. El meu pare encara restava assegut a la seva butaca preferida de la saleta, la tènue llum del cap tard retallava la seva silueta. Es veu que s’havia trobat malament perquè tenia una pastilla pel cor damunt de la tauleta i s’havia mig vestit per anar a urgències. Vaig abraçar amb emoció el seu cadàver glaçat i inert i li vaig cloure les parpelles.\nMica a mica, van arribar tots els meus germans. La meva mare estava desesperada. Una de les meves germanes mirava el catàleg dels fèretres... El pare era una carcassa d’un cos sense vida, com un cotxe o una bicicleta fora d’ús, però el seu hàlit ocupava tota la casa i ens posseïa. Ens abraçava. S'acomiadava. Semblava que havia de creuar d'un moment a l'altre la porta.\nPer a mi, havia estat un home recte i dur quan jo era adolescent. No sempre va ser fàcil entendre’ns. Em va destinar a ser el seu successor a l'empresa familiar i no aprovava que jo volgués escriure. Per ell era perdre el temps, per a mi era respirar. Un bon dia l'Orfeó de Santa Coloma de Queralt va estrenar un himne amb una lletra meva; la música era del mestre Valentí Miserachs, va ser tot un honor que un poeta jovencell col·laborés amb un mestre tan reconegut. Aleshores el vaig commoure, la gent el felicitava i em va dir que comprenia les meves inquietuds per escriure. Ja no em va fer més crits quan trobava diccionaris de sinònims, escrits i llibres de tota mena damunt de la taula del despatx. Ell estava fet a la seva manera però, mica a mica , i també gràcies a la mare va cedir.\nFa més trenta anys, vaig escriure un poema que es titulava “Odio el meu pare” i encara que pel títol no ho sembla, crec que era un contradictori i rabiut poema d’amor filial. L’hauria de trobar però està extraviat en el pou dels anys perduts o en la memòria dels morts.\nAra, se’m fa estrany, però entenc moltes de les seves advertències que en els seu moment no vaig voler capir. I sento que ocupo una posició més avançada a la filera que ens mena al cingle... Tempus fugit.\nPublicat per El Fraret Mut a 9:32 6 comentaris:\nel plusieurs ralons laveurs\nel cap de la Guardia Civil,\nel president dels homes d'A.C.,\nel president dels joves d' A.C.,\nla presidenta de les dones d'A.C.,\nla presidenta de les noies d' A.C.,\nla presidenta de l' Associació dita de les Filles de Maria,\nla presidenta de l'Associació dita del Rosari Perpetu,\nel president del Centre Catòlic,\nel president del Club d'Esports.\nel president de la Societat de Pescadors,\ni algú més que hom anomena, també, forces vives.\ndues places menors,altrament dites placetes,\nuna altra escola particular,\nun col·legi per a nenes pobres,\ndos estudiants de medicina,\na l'ensems enterramorts,\ncinc criatures que estudien el batxillerat,\nun que viu amb l'esquena dreta,\nun altre qu viu amb l'esquena dreta,\ndues-centes, o dues mil, nenes uniformades,\ncent cinquanta paletes,\nun poeta premiat,\ndotze aficionats al teatre,\nels propietaris, i famílies llurs, de les trenta-nou botigues,\nun repartidor de periòdics\nal mateix temps cobrador de contribucionsi\ncap d'empleats d'un dels cinemes,\nsis petits negociants,\nencara potser un altre que viu amb l'esquena dreta,\ni mil cinc-centes persones\nrepartides, força equitativament,\nentre les sis fàbriques.\nDues sessions de cinema cada setmana,\nquatre misses dominicals,\nuna audició de sardanes cada diumenge d'estiu,\ncinc o sis processons l'any,\ntres dies de festa major,\nquatre inundacions anuals\ngairebé sempre de poca categoria,\ncent vint-i-cinc dies de pluja,\ndos-cents quaranta dies sense pluja,\ntres o quatre funcions de teatre,\nuns exercicis espirituals,\ninnombrables tríduums, septenaris i novenes,\ntres o quatre ofegats,\nun mes de Maria,\nun mes del Sagrat Cor,\ndos-cents vuitanta dies de treball,\n-sis fets a corre-cuita-,\ncinquanta anys de lleials serveis a l'empresa,\nsis festes gremials,\nquatre festes de barri,\nun periòdic de publicació mensual,\nun servei d'automòbils municipalitzat,\nsis setmanes de Quaresma,\ncinc excursions a Montserrat\namb inevitables visites nocturnes a Barcelona,\nvint-i-tantes radiacions de partits de futbol,\ndues curses ciclistes,quatre festes anyals,\nsis hotes diàries d'absoluta tranquil·litat,\ntrenta, o trenta mil, novel·les radiofòniques,\ncinc adulteris comprovats-\ni molts sense comprovar, evidentment-,\nun chor parroquial,\nuna família de mala nota,\nun intent d'orquestra no massa reeixit,\ncinquanta noies promeses,\ndues-cents noies sense promès\ni que envegen, secretament, la sort de les altres, un assassinat cada vint-i-cinc o trenta anys, dotze automòbils particulars,\nmolts diumenges perduts, encara molts més dies de feina també perduts, algun temporal escadusser,\nun augment sistematic de preus, sis families que van a viure a fora, malta gent que s'odia cordialment...\net plusieurs ratons laveurs...\nPublicat per El Fraret Mut a 13:34 2 comentaris:\nELOGI DEL PA AMB TOMÀQUET\nEn el meu llarg peregrinar pel bars d’aquest món he descobert una espècie en perill d’extinció: el pa amb tomàquet. L’alarma de perill s’encén quan arriba l’hora d’esmorzar.\nL’altre dia vaig provar un mos que deshonra la tradició culinària de Catalunya, i em sap greu perquè els nostres visitants esperen que aquests senzill entrepà compleixi, com a mínim, les expectatives de la fama que ha adquirit al llarg dels anys\nÉs un plat summament humil, de pagès, que va sorgir de la necessitat d’aprofitar el pa eixut i els tomàquets madurs en aquelles èpoques magres en que la imaginació contribuïa a l’economia domèstica. Va resultar un gran invent que es serveix amb forquilla i ganivet d’argent en els bons restaurants.\nÉs molt fàcil d’elaborar però d’ençà que el món de l'hostaleria està en mans de nou vinguts poc avesats es fa difícil trobar un entrepà de categoria, decent.\nAhir en vaig provar un de vomitiu en un lloc massa cèntric i conegut, el nom del qual no vull recordar. Si fos l’autoritat pertinent els hi posaria una multa o els hi tancaria l‘establiment per atemptar contra el bon gust i la salut. El pa, un xiclet recent descongelat no matava per la qualitat; l’oli, brillava per la seva absència (encara sort a vegades hi posen un oli infecte que no el voldrien ni les màquines); el pernil portava massa estona a la nevera i havia agafat gust d‘iglú ; i el tomàquet?: de pot amb regust de rovell i escampat amb un pinzell només a la part interior de sota el llonguet. Vaja, un entrepà de post guerra nuclear que no te‘l donarien ni a l‘infern. Un sandvitx que resultava prohibitiu i semblava especial per fer passar les ganes de menjar.\nEl secret del bon pa amb tomàquet és la qualitat dels ingredients i el “carinyo” que li poses. Un bon pa, un bon tomàquet al punt, un bon oli d’oliva del Camp de Tarragona, un punt de sal i gana. Ah ! El pernil ibèric, el formatge de Maó, les anxoves de l'Escala, el fuet de Vic... també han de tenir la categoria adient. Potser torrat o no, amb all o sense, en llesca o en llonguet, però si els productes són de qualitat resulta hummmm... genial.\nEns preocupem per la salut del català però i la del pa amb tomàquet? No és una broma frívola. Crec que aquest menjar tant nostrat és la metàfora de com va el nostre país a nivell polític, cultural, lingüístic i social. Quan es tornin a trobar pa amb tomàquets de qualitat els nostres polítics hauran fet una bona feina i Catalunya estarà bé de salut. Davant d’aquest allau d’entrepans ortopèdics, petroquímics i globalitzadors del defecte vull trencar una llança pel bar El Candil, a la plaça de la Font de Tarragona. Això sí, no val a badar: a dos quarts d’onze ja no en queden, més val que el reserveu\nPublicat per El Fraret Mut a 9:42 4 comentaris:\n"Les dones i els dies" Gabriel Ferrater\nPublicat per El Fraret Mut a 14:36 3 comentaris:


La il.lustradora infantil Mónica Carretero, autora dels dibuixos del llibre del qual vaig parlar-vos fa poc La caja de los agujeros, és també autora del text i les il.lustracions de diversos manuals sobre personatges fantàstics molt recomanables:\nManual de pirates, Manual de bruixes, Manual de fades i Manual de cases encantades, tots ells editats per Cuentos de Luz i disponibles en català, castellà o anglès.\nSón llibres ideals per a regalar a nens curiosos, que fan preguntes concretes sobre els personatges dels contes que a vegades els pares no sabem com contestar: Què fan els pirates quan deixen de ser pirates? Tenen mare els pirates? Quanta gent hi pot viure en una casa encantada? On viuen les bruixes?\nDoncs en aquests manuals s'explica al detall el modus viveni dels fantasmes, bruixes, fades i corsaris, se n'analitza la indumentària bàsica, el seu vocabulari i els prototips més cèlebres de cada espècie.\nManual de Pirates, que ha guanyat premis internacionals, presenta una classificació dels diferents tipus de pirates, com el pirata malvat, la pirata riallera, el pirata guapo, el malespuces, el baixet, el golafre, la fetillera... Inclou la descripció de totes les parts d'un vaixell i de quins són tots els seus tripulants, així com un diccionari pirata. Conté també un mapa d'un tresor amagat que els lectors hauran de desxifrar i algunes activitats per fer a les pàgines finals.\nI les il.lustracions de la Monica Carretero, com és habitual en l'autora, són plenes de vida, molt coloristes i amb gran nombre de detalls. Ens presenta uns pirates molt quotidians. La Lady Pirate que es veu en la segona imatge resumeix perfectament l'estil de l'autora, a banda de ser un dels seus dibuixos premiats.\nManual de pirates, Mónica Carretero\nEl Manual de casas encantadas també recopila tots els tòpics associats a aquests espais, a través de seguir una mare i el seu fill buscant un nou habitatge. Es descriuen els tipus de fantasmes i les cases, castells o mansions on acostumen a allotjar-se. I com tots els llibres de la sèrie, al final hi ha dues pàgines dedicades a fer activitats relacionades amb el tema del manual.\nManual de casas encantadas; Mónica Carretero\nLLibres infantils: "Imagina un lugar"


(S'ha redirigit des de: Motocross)\nLa primera cursa de motocròs mai celebrada als Països Catalans es va córrer el 1949 a la Catalunya Nord, concretament al circuit de Les Coves de Perpinyà. Pocs anys més tard, aquesta disciplina es va escampar a altres zones de Catalunya, on aviat es féu popular sobretot a Manresa i Vic, i des d'allà a la resta de la península Ibèrica al cap d'un temps. A la capital d'Osona, el 26 de desembre de 1953 el Moto Club Vic hi organitzà un Motocròs social pels voltants del Castell d'en Planes que aplegà un públic nombrós. Aquesta prova se celebrà anualment d'ençà d'aleshores durant un grapat d'anys i fou coneguda popularment com al Motocròs del Fang, per l'abundància d'aquest element pel circuit que calia recórrer. En aquella època les curses eren ben diferents de les actuals, ja que els corredors sortien d'un en un a intervals d'un minut i havien de recórrer circuits amb tota mena d'entrebancs, com ara roques, guals, terrenys glaçats o molt enfangats, escalinates, corriols, etc.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Motocròs&oldid=26725137»\nDarrera modificació: 22 març 2021 a les 22:30\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 22 març 2021 a les 22:30.


L’apunt – rcreus.cat\n20 febrer, 2018 19 febrer, 2018 / Xavi Solé\nExposicions i literatura\nAvui se celebra la presentació del llibre ‘Joc d’identitats’ de Jordi Tiñena. També us recordem dues exposicions que podeu visitar durant aquests dies.\nLlegir més "Exposicions i literatura" →\n19 febrer, 2018 18 febrer, 2018 / Xavi Solé\nKurdistan, cuina i clubs de lectura\nComencem la setmana amb un taller de cuina per a joves, una nova sessió del col·lectiu En Veu Alta, la projecció d’un documental sobre Kurdistan i dues sessions dels clubs de lectura de la Biblioteca Central Xavier Amorós.\nLlegir més "Kurdistan, cuina i clubs de lectura" →\n16 febrer, 2018 15 febrer, 2018 / Xavi Solé\nJoan Masdéu presenta el seu nou disc\nDiversos tallers i un concert dedicats a la figura de Pete Seeger, un espectacle de dansa al Teatre Fortuny, diferents concerts de diversos estils i la representació de ‘Terra Baixa’ al Teatre Bartrina són algunes de les propostes que podeu gaudir durant el cap de setmana.\nLlegir més "Joan Masdéu presenta el seu nou disc" →\n15 febrer, 2018 14 febrer, 2018 / Xavi Solé\nDocumentals, contes i fang\nUna sessió de contes a la Biblioteca Pere Anguera, un taller de fang al Mas Pintat i la projecció de dos documentals són les activitats d’aquest dijous.\nLlegir més "Documentals, contes i fang" →\n14 febrer, 2018 13 febrer, 2018 / Xavi Solé\nUna xerrada sobre castells, una sessió del club de lectura infantil de la Biblioteca Central Xavier Amorós, el Ball de Quaresma i les 7 virtuts i la cercavila del Braç Incorrupte del Rei Carnestoltes són les propostes d’aquest dimecres.\nLlegir més "Dimecres de cendra" →\n13 febrer, 2018 12 febrer, 2018 / Xavi Solé\nCarnaval, samarretes i literatura\nUn taller de samarretes, dues presentacions literàries, la rua mortuòria del Rei Carnestoltes i la Solemne Professó de la Germandat dels 7 pecats capitals són les activitats pel dia d’avui.\nLlegir més "Carnaval, samarretes i literatura" →\n9 febrer, 2018 8 febrer, 2018 / Xavi Solé\nLa nova edició del Carnaval de Reus 2018 focalitza el gruix de les activitats que podeu gaudir durant aquest cap de setmana.\nLlegir més "Carnaval, Carnaval…" →\n8 febrer, 2018 7 febrer, 2018 / Xavi Solé\nPregó i botifarra d’ou\nComença oficialment el Carnaval 2018, repassem les diverses activitats programades pel dia d’avui com la degustació de botifarra d’ou o el pregó del Rei Carnestoltes LVIII.\nLlegir més "Pregó i botifarra d’ou" →\n7 febrer, 2018 6 febrer, 2018 / Xavi Solé\nCarnestoltes, cinema, contes i xerrada\nEl ball de carnestoltes i els set pecats capitals, una sessió de contes, una xerrada i una projecció cinematogràfica són les activitats pel dia d’avui.\nLlegir més "Carnestoltes, cinema, contes i xerrada" →\n6 febrer, 2018 5 febrer, 2018 / Xavi Solé\nTorna el cicle Grans Mestres\nUna presentació literària al Centre de Lectura i la primera representació de la temporada del cicle Grans Mestres al Teatre Fortuny són les propostes d’aquest dimarts.\nLlegir més "Torna el cicle Grans Mestres" →\n5 febrer, 2018 / Xavi Solé\nPete Seeger, el poder transformador de la cançó\nComencem la setmana amb l’exposició ‘Pete Seeger, el poder transformador de la cançó’ que s’inaugura aquesta setmana i es pot visitar al Bravium Teatre fins al 12 de març.\nLlegir més "Pete Seeger, el poder transformador de la cançó" →\n2 febrer, 2018 1 febrer, 2018 / Xavi Solé\n‘Paraules encadenades’ al Teatre Bartrina\nEls actes previs del Carnaval 2018, dos concerts, dues conferències, una projecció cinematogràfica i tres representacions teatrals ben diferents són algunes de les activitats que podeu gaudir durant el cap de setmana.\nLlegir més "‘Paraules encadenades’ al Teatre Bartrina" →


Company (PP): «Algú ha perdut estrepitosament amb els avals i no sap com justificar-ho» » Balears » Balears » Setmanari Sóller\nCompany (PP): «Algú ha perdut estrepitosament amb els avals i no sap com justificar-ho»\nCompany durant un dels actes de presentació de la seva candidatura a liderar el PP de Balears.\nEl candidat a la Presidència del PP a Balears, Gabriel Company, ha reconegut que a la seva formació «li han fallat les bones maneres en els últims anys» i que considera que el «clot més profund» en el qual es van ficar en l'anterior legislatura «va ser el TIL».\nEn una entrevista concedida a Europa Press, Company ha explicat que, malgrat això, el Govern presidit pel seu contendent en la presidència de la formació, José Ramón Bauzá, «va actuar amb bona nota» en una legislatura que «va ser molt complicada a nivell econòmic».\nComparant la gestió del seu anterior departament, Agricultura, amb la la Conselleria actual a les mans de Vicenç Vidal, Company lamenta que s'hagi passat de ser «els primers a cobrar» i que ara es faci «tard i malament».\n«Al conseller actual no li interessa l'agricultura, es dedica a les seves coses medi ambientals i no s'adona que l'agricultura és el més important per tenir un bon medi ambient», ha dit.\nRespecte a això, també ha censurat que aquesta àrea «no tingui mitjans» per eradicar la 'Xylella'. Segons ha suggerit, «hauria de fer-se molt més»: «Potenciar el departament ja que estan les mateixes persones i s'ha abandonat la lluita contra el picud vermell».\nUn PP, senzill i humil\nSobre la seva visió del PP, Company defensa un partit «senzill i humil, de 'seny', on la meritocràcia és important i les sensibilitats estan equilibrades».\nD'altra banda, no fa cas a les veus que puguin considerar-li massa regionalista o poc nacionalista espanyol. «Qui digui això és perquè vol dividir el PP o ho diu des de fora. No s'entén tret que no tingui les coses molt clares o tingui intenció de crear enemics», assevera. «Sóc mallorquí, de Sant Joan, molt espanyol, estic molt a gust en la Comunitat i defensaré els interessos de Balears davant Madrid», afegeix.\nSobre les crítiques en el tema dels avals, diu que «algú ha perdut estrepitosament i no sap com justificar-ho». «No passa res, és com si el Barça guanya 6-1 i dius que la culpa és de l'àrbitre», matisa.\nParlament, poc democàtic?\nEl candidat a presidir el PP també ha parlat de la legislatura actual. «En el Parlament passen coses que disten molt de ser democràtiques i succeeixen perquè PSIB i MÉS els deixen», comenta en relació a les últimes notícies protagonitzades per Podem.\n«Es creuen superiors», diu de Podem, «però són uns radicals que lluiten entre ells i tiren a gent seva per motius que encara no s'han arribat a conèixer». «Han arribat molt verges, però deixen molt a desitjar», critica.\nPer a Company, l'actual Govern de Francina Armengol, «s'ha dedicat a destruir coses molt bé fetes». «Han estat perillosos però ara que estan començant a construir són més perillosos ja que no estan consensuant res», diu. «Basta veure els follones amb els taxistes, hotelers, agricultors o constructors», lamenta.


Les llumetes que van il.luminar la meva foscor: la ciutat de Hoi An – La Mi Voltant pel món\nEl cel gris ens regala una persistent pluja\nFem una parada al mig de la carretera per deixar passar el tren, amb el seu ritme tranquil\nEns desplaçarem des de Hué en direcció al sud. La nostra destinació final és la ciutat de Hoi An però abans d’arribar-hi passarem per la ciutat de Danang. El cel està encapotat i fem tot el trajecte sota uns núvols grisos que van deixant caure aigua de forma persistent. Una mica abans d’arribar a Danang, la carretera farà un port de muntanya al costat del mar. Li diuen el Pas dels Núvols i no és d’extranyar ja que puja moltíssim en molt poc tram. Mentre pugem per la carretera amunt, veiem com el tren queda petit com si fos una maqueta. Es un tren llarguíssim que passa per una sola via i que tarda gairebé un dia en fer el recorregut que nosaltres farem en quatre hores en el mini-bus. Les vies es van construir en temps dels francesos i necessiten una actualització ja que aquest massís de muntanyes separa geogràficament el nord i el sud de Vietnam. A dalt de tot del port hi ha les restes d’una estructura militar francesa amb unes vistes impressionants sobre el sud de Vietnam.\nA Danang, una ciutat moderna, tenim la oportunitat de visitar el museu d’escultura Champa. El regne Champa era format per unes gents provinents del sudest asiàtic (es creu que del que avui és Borneo) que van poblar la zona del sud d’Indoxina durant segles (de fet fins a finals del s. XIX). Originàriament dedicats a la pirateria, a la Índia van agafar la religió hinduista i la van extendre pel que avui és el sud de Vietnam, zones de Tailàndia i Cambodja, moment en el que van aconseguir crear una gran civilització. Actualment encara queda població de la ètnia Champa però son petites minories. La capital política i religiosa dels Champa era My Son, unes runes patrimoni de la humanitat que estan a uns 50 km de Hoi An i que visitarem en una de les excursions que farem a la ciutat.\nEl museu del regne champa és farcit d’escultures d’estil hinduista. La veritat que caldria una mica de manteniment i una mica més de treball pedagògic per a poder comprendre millor el que es visita però no deixa de resultar curiós de visitar. A l’exterior del museu de l’escultura Champa hi ha un gran pont anomenat el pont del Drac. Fa més de mig quilòmetre de llarg i és curiós que hi ha un gegantí drac daurat que el recorre d’un extrem a un altre. El van inaugurar en el 38 aniversari de la alliberació de Danang.\nEls dissabtes i diumenges a la nit, el pont del drac treu aigua i foc per la boca\nDesprés de la visita al museu continuem per anar cap al que es coneix com les muntanyes de Marbre. Son cinc muntanyes rocoses al costat del mar de pedra calcària. Quan la pedra calcària cristalitza, es forma el que anomenem marbre. Aquestes muntanyes han estat un lloc de gran importància espiritual i religiosa durant segles. Cada una de les muntanyes reb el nom d’un dels cinc elements: aigua, fusta, metall, foc, i terra. En cada una de les muntanyes i hi ha una pagoda i coves. Visitarem la Muntanya de l’Aigua (Thuy Son). Per accedir-hi s’ha de pujar una gran escala que arriba a una porta al final en la que es poden veure forats de bales de la època de la guerra. Dins hi ha la pagoda de Linh Ong i es poden visitar un parell de coves en les que hi ha escultures, tant budistes com hinduistes de la època Champa.\nLes escales que pugen la muntanya de d’aigua per arribar a la Pagoda\nDins les coves es poden trobar escultures de budes il.luminades per les claraboies naturals\nTambé hi ha figures (de marbre, clar) confucionistes\nDurant segles el marbre d’aquestes muntanyes es va fer servir per a la construcció ja que era de gran qualitat. De fet, el mausoleu de Ho Chi Minh a Hanoi està fet d’aquest marbre. Actualment ja no se n’extreu marbre però la zona està plena de tallers d’escultura en els que es poden veure figures de tota mena, per a tots els gustos i per a totes les butxaques.\nSegons els Champa, les muntanyes de marbre de Danang tenen un origen màgic. Diu la llegenda que a les costes de Danang hi vivia un vell ermità. Solia pescar cada dia al mar i un dia va veure com un drac sortia de l’aigua. El drac havia sortit per posar un ou i va desaparèixer després de fer-ho. Més tard, se li va aparèixer a l’ancià una tortuga daurada, que deia ser el déu Kim Quy. La tortuga li va encomanar a l’ermità tenir cura de l’ou davant de qualsevol perill, però ellno es sentia segur per poder realitzar la tasca que li havien encomanat. Així, va decidir enterrar l’ou del drac sota terra. El dragonet va anar creixent dins l’ou fins que un dia va eclosionar. Quan l’ou es va trencar, ho va fer en cinc trossos, formant els cinc elements que conformen les muntanyes de marbre de Danang.\nDesprés de visitar les muntanyes de Marbre, seguim una mitja horeta més fins arribar a Hoi An. Ens deixen a l’hotel i tenim la tarda per sortir a explorar la ciutat. Quina és la nostra sorpresa quan descobrim una ciutat absolutament màgica. El colonialisme decadent es barreja amb botigues i restaurants per tot arreu. És una ciutat d’estil afrancesat, de cases de colors ocre i torrats, amb els carrers adoquinats. I per acabar-ho d’adobar tot, els carrers a la nit s’omplen de fanalets que li dónen un aire de conte. Sembla que hem canviat de país. El ritme és diferent. Està clar que és plena de turistes, però no és d’extranyar! Aquesta ciutat és magnètica.\nEls carrers son plens de moreres, aquells arbres que els cucs de seda adoren. Visitem un taller de producció de seda on ens ensenyen tot el procés, des del cuc de seda que tots hem criat quan anàvem a l’escola, fins als tapissos que les noies fan amb un grau de detall tal que semblen fotografies.\nEls cucs de seda mengen afanyats les fulles de morera\nLes àgils mans de les costureres creen uns tapissos que sembla impossible que ho siguin\nHoi An és una ciutat especial dins de Vietnam. El seu centre històric està excepcionalment ben conservat i és un gran exemple del que era un port al sudest asiàtic en els segles XV-XIX. Els edificis tenen, com he comentat un estil colonial afrancesat, però això es combina amb elements locals i foranis, sobretot japonesos. Visitem una magnífica casa japonesa de fusta de teca de dos pisos. Els mobles son de l’epoca i encara hi ha altars que protegeixen la casa.\nEl carrer vist des del saló de la casa japonesa\nUn dels elements més peculiars de la ciutat de Hoi An és el pont japonès cobert, que data del s. XVI-XVII. El van construir els comerciants d’origen japonès i és patrimoni de la UNESCO. El pont tenia l’objectiu de comunicar els barris xinès i japonès de la ciutat i en el seu interior hi ha un petit temple, anomenat Chua Cau.\nEl pont japonès\nL’encant de Hoi An és innegable\nCom us he comentat, en caure el sol, la ciutat encara afageix un encant adicional, els fanalets que recobreixen el cel dels carrers principals\nPassarem un parell de dies passejant per Hoi An i disfrutant de la seva gastronomia. De fet, fins i tot hi passem la nit de cap d’any i posem un fanalet amb una espelma dins com es fa aquí perquè el nou any sigui ple de bons desitjos.\nL’arribada de l’any nou es celebra deixant fanalets flotant a l’aigua amb espelmetes a dins\nUn dels dies, sota una pluja més que intensa, decidim acostar-nos a My Son, un santuari del regne Champa. Es tracta d’un grup de temples hinduistes abandonats i en runes que van ser construits en els segles IV-XIV. És el jaciment Champa més important de Vietnam i durant segles va estar amagat per la jungla que el va recobrir. Va arribar a ser el centre intel.lectual i religiós més important del regne Champa però no va ser fins a finals del s. XIX que va ser redescobert ja que la selva se l’havia “menjat”. Els francesos en van restaurar parts però els americans el van bombardejar sense treva durant la guerra de Vietnam i van destruir molts temples en una sola setmana ja que els VietCong van fer servir la zona com a amagatall. De fet, encara son més que evidents els cràters de les bombes per tot arreu.\nUn dels temples de My Son, aquest bastant sencer\nMolts dels temples de My Son estan dedicats als reis Champa associats amb divinitats hinduistes, sobretot Shiva.\nMolts dels temples estàn pràcticament destruïts, pel pas del temps però també pels bombardejos americans de la guerra de Vietnam\nDiuen que la visita a My Son acostuma a ser complicada per la quantitat de gent que hi ha. La veritat que nosaltres només coincidim amb un parell de grups. El motiu: plou a bots i barrals i sense treva.\nLa tradició Cham diu que el regne el va fundar la reina Po Nagar, descendent d’una família benestant de les muntanyes de Dai An, a la província vietnamita de Khánh Hòa. Es va casar amb el príncep fill de l’emperador xinès, amb el que va tenir dos fills. Amb aquest casament es va convertir en reina del regne Champa però el príncep no li permetia tornar-hi a visitar la seva família. Ella va llançar un tros de fusta de sàndal en el que es va enfilar a la deriva amb els seus dos fills i va desaparèixer. Els esperits la van ajudar i va reaparèixer on la seva família vivia. Quan el príncep va intentar seguir-la amb la seva flota, ella es va posar furiosa i va convertir-lo a ell i la seva flota en pedra.\nAbandonarem Hoi An amb una certa amargor ja que l’aire reposat de la ciutat ens ha captivat. Desde Danang sortirem en avió cap a Hanoi, des d’on començarem a explorar la zona del nord de Vietnam.\n8 de juliol de 2018 at 18:10\nHola Mireia! Buscant per internet per preparar el nostre viatge a Vietnam aquest estiu hem descobert el teu blog i ens encanta!!! 🙂 molt bona feina!\nVoldriem demanar-te què ens aconsellaries més visitar tu que has estat als dos llocs: Muntanyes de Marbre o My son? No tenim temps de visitar-ho tot i sent una pena hem d’escollir..!\nMoltes gràcies i ja tens dos seguidors més!\n22 de juliol de 2018 at 10:56\nHola! Moltes gràcies pels vostres comentaris! Sota el meu punt de vista, My Son paga més la pena. És un lloc molt especial que recorda una mica a la zona de Cambodja (Angkor Wat) però molt a petita escala. A més té la part aquesta romàntica de ser un lloc que va estar ocult per la jungla durant segles i això per a mi li dóna un toc especial a qualsevol lloc. Això de poder visitar quelcom que durant generacions ningú sabia que era allà té el seu punt. Les muntanyes de marbre son boniques però al final no deixa de ser una atracció turística molt explotada. A My Son vaig tenir la “sort” que queia el diluvi universal així que hi havia molt poca gent i vam poder-ho explorar molt tranquilament. Espero que us hagi servit la meva opinió! I disfruteu de Vietnam! El país és preciós i es menja de conya!


MASTER PEIX – Palamos peix\nEl projecte MasterPeix té per objecte formar a pescadors de la Confraria de Pescadors de Palamós per tal que esdevinguin\nintèrprets-educadors del peix desembarcat al port i de la cuina marinera tradicional.\nFormar pescadors per tal que puguin apropar-se al sector del turisme a través de la cuina i del peix des d’una perspectiva cultural és una oportunitat per tal de diversificar la seva economia, però també és una oportunitat per crear vincles entre el sector primari i el sector terciari.\nCal dotar d’eines als pescadors perquè aquests puguin transmetre els coneixements i les habilitats que tenen com a pròpies sobre el món del peix. Transformar aquests coneixements propis per tal que els puguin comunicar al públic final en diferents formats i activitats és una necessitat que s’ha detectat\ni que la Fundació Promediterrània, a través del Museu de la Pesca i l’Espai del Peix amb el suport de la Càtedra d’Estudis Marítims, El Documare, la Confraria de Pescadors i l’àrea de Promoció Econòmica de l’Ajuntament de Palamós vol desenvolupar.\nEn la proposta de 2019, s’hi incorporen un nou grup de pescadors conjuntament amb un grup de dones que també adquireixen coneixements sobre la cultura del peix i la gastronomia marinera del litoral a banda dels mateixos coneixements apresos pels participants del projecte el 2018.


Company de cordada escalada esportiva – Marc Vilaplana\nSi el que t'interessa és l'escalada esportiva nosaltres t'acompanyem als millors sectors de Catalunya i voltants. Et podem aconsellar les millors vies i zones que s'adaptin més bé als teus gustos. Des de les petites escoles que mereixen una visita, fins a les famoses zones de renom internacional. Tu esculls, nosaltres ens ocupem de la resta.\n1 participant .......... 120€/persona ...... 180€/persona\n2 participants .......... 60€/persona ........ 90€/persona\n3-4 participants ....... 40€/persona ........ 60€/persona\n5-6 participants ....... 35€/persona ........ 45€/persona\nZones noves, assessorament de vies\nt'acompanyarem on vulguis


FCF | Adhesió al manifest del món de l’esport per a l’eliminació de la violència envers les dones\nAdhesió al manifest del món de l’esport per a l’eliminació de la violència envers les dones\nNotícies Generals | 25/11/2021\nL’FCF dona el seu suport al Manifest Institucional de la Generalitat de Catalunya, en la commemoració del 25 de novembre, dia internacional per erradicar la violència de gènere.\nEl Consell Català de l’Esport, un nou any, promou el Manifest Institucional i del Món de l’Esport amb motiu del Dia Mundial per a l’Eliminació de la Violència contra les Dones, que té lloc el 25 de novembre. La seva difusió forma part de les actuacions emmarcades en el ‘Programa Dones i Esports’, de la Generalitat de Catalunya. La campanya de difusió del Manifest vol arribar al màxim d’entitats esportives de tot Catalunya, perquè facin la lectura pública en activitats esportives d’àmbit federat, escolar o universitari, de competició o de lleure, entre el 19 i el 29 de novembre.\nPer aquest motiu, la Federació Catalana de Futbol s’adhereix un nou any al Manifest, amb la voluntat de renovar el seu ferm compromís per erradicar les violències masclistes, i de sensibilització amb l’ànim d’avançar en el seu abordatge. Alhora, es tracta d’una reivindicació per tal que es rebutgi tot tipus d’agressió, verbal o física, alhora que s’identifiquin i es denuncïin, molt especialment aquelles que afecten les dones i els seus fills i filles.\nDes del món del futbol, futbol sala i l’esport català, s’exigeix tolerància zero, davant qualsevol actitud sexista, i davant els agressors masclistes s’exterioritza el crit més unànime i conscient, per aturar-les i condemnar-les.\nPer adherir-vos al Manifest Institucional i del Món de l’Esport, podeu fer clic AQUÍ. A més, per donar difusió al missatge a través de les xarxes socials, la Generalitat proposa la utilització de les etiquetes #Manifest25N2021, #esportcat i #25N, per donar-hi la màxima visibilitat.


L’actor Jordi Villacampa presenta “La nena que volia ser la lluna”, un conte improvisat per 96 nens i nenes - totlleida\nCultura · Llibres\nL’actor Jordi Villacampa presenta “La nena que volia ser la lluna”, un conte improvisat per 96 nens i nenes\nPer totlleida en 20 abril, 2015 Sense comentaris\nL’actor i director de televisió i teatre Jordi Villacampa Viñes presenta el seu nou projecte: “La nena que volia ser la Lluna” un conte en el que han participat 96 nens i nenes de Lleida.\nJordi Villacampa Viñes, conegut pel gran públic com a presentador del programa de televisió Club Banyetes de Lleida TV, és també professor i director de teatre. Format en Comunicació Audiovisual i Publicitat, compagina la televisió amb les classes de teatre així com també amb diferents projectes de Teatre Social i teatre de l’Oprimit.\nÉs en aquest context en què va sorgir la idea de “La nena que volia ser la Lluna”. El conte de fet, parteix d’una improvisació narrativa que Villacampa va proposar als seus alumnes al llarg de tres mesos. “Vaig oferir als nens i nenes a les classes de teatre una llibreta en blanc amb un títol extravagant: ‘La nena que volia ser la lluna’. Volia veure què passava sense que ningú intervingués en el procés creatiu”.\nÉs així com al llarg de tres mesos, 96 alumnes de teatre d’entre 4 i 13 anys de l’Aula Municipal de Teatre de Lleida, Pràctiques I, Pràctiques II i l’IES Gili i Gaya de Lleida escriuen frase per frase i dibuixen una història que ningú sap com acabarà. Sense cap guió prefigurat, el conte aborda temes tan transcendents com els somnis, el càncer, l’amistat, la malaltia o la mort des del punt de vista d’un nen. “Amb aquest projecte volia donar veu als nens, que sovint són espectadors i mai autors. És una de les filosofies del teatre social, buscar la interactivitat i la participació. En aquest cas, vam escriure un guió teatral mentre fèiem teatre. I avui el tenim en forma de conte” explica Villacampa.\nTEATRE SOCIAL I TEATRE DE L’OPRIMIT\nJordi Villacampa és membre de la companyia lleidatana La Comunicativa C.T.O que aborda temes socials a partir del teatre. Imparteix tallers de Teatre de l’Oprimit i Teatre Fòrum en Centres educatius on, a partir de la improvisació teatral i la implicació dels alumnes es tracten temes socials d’interès i propers als alumnes, com pot ser el bullying, les drogues, etc.\nEl teatre social és un gènere de les arts escèniques que utilitza tècniques teatrals per a la visualització, reflexió i resolució de conflictes socials. També es fa servir per a ajudar a buscar solucions en conflictes interpersonals i amb col·lectius en risc d’exclusió. Una de les seves característiques és que es tracta d’un teatre interactiu que compta amb la participació física i psíquica per part del públic.\nJordi Villacampa Viñes (Lleida,1983) és llicenciat en Comunicació Audiovisual i actualment dirigeix i presenta el programa de televisió Club Banyetes (LleidaTV) i imparteix classes a infants i joves a l’Aula Municipal de Teatre i en diferents centres educatius de Lleida. S’ha format en diferents cursos d’interpretació, actor davant la càmera, clown, dramatúrgia, teatre d’objectes, teatre de gest, teatre musical, cos i dansa. És membre fundador de la companyia de teatre de l’oprimit La Comunicativa CTO. Ha participat en el rodatge de curtmetratges (Frenètic, Ungüents, El testament…), anuncis (Corte Inglés, Movistar, Paeria…) i dirigit el documental Sostres, una producció realitzada per a Televisió de Catalunya (Canal 33). Pel que fa a festivals, col·labora en la coordinació de la Mostra de cinema i audiovisual català Som Cinema de Mollerussa i ha col·laborat a la Mostra de cinema llatinoamericà de Lleida, la Fira de Titelles, el Dublin Theater Festival i l’Animac. En el camp de la ràdio ha estat conductor durant nou anys d’un programa a Ràdio Pardinyes (Lleida) i ha col·laborat a Ona Fm i a Rac-1.


FI DE TEMPORADA AL FUTBOL PLATJA\nEls nostres esportistes han practicat aquest esport des de març fins a mitjans de maig. És una modalitat molt bonica i sorprenent per a ells, combinen esport i natura.\nENS TRASLLADEM A LA PREHISTÒRIA\nEls alumnes de quart han traslladat les seues ments a l'època de la prehistòria. Durant quasi tres setmanes han après els continguts de les àrees de castellà, valencià, ciències socials, arts plàstiques i música mitjançant un projecte.\nPROJECTE DE PASTORAL ARJÉ\nDurant aquest curs varies famílies de l’escola han participat en la nova proposta d’Arjé.\nEls temes que hem estat treballant als encontres han sigut: Dedicar temps, l’autoestima i la comunicació...\nXERRADA A L'AULA DEL TABAC\nDijous 11 de maig, els alumnes de 1r ESO acudeixen a una xerrada a l'aula del tabac. Una xerrada on se'ls explica els problemes de salut que comporta el consum del tabac, tant per al fumador actiu com per al passiu. Els alumnes van...\nPRIMERES COMUNIONS 2017 - (II)\nDiumenge 21 de maig va tindre lloc la celebració de 1a Comunió per al segon torn de xiquets i xiquetes del nostre col·legi.\nEl passat divendres 19 de maig vint components del Moviment Calassanç de 4t d’ESO van rebre el sagrament de la Confirmació.\nCELEBRACIONS DE PASQUA SECUNDÀRIA-BATXILLERAT\nLes celebracions van constar d’un vídeo en el qual es mostrava la importància de fer un esforç per l’altre i que aquestes actituds donaven la felicitat...\nLUIS MARTÍNEZ PEIRÓ OBTÉ EL 1r PREMI AL CONCURS DE TUBES DE LA VILA JOIOSA\nEl darrer dissabte 12 de maig es va realitzar a La Vila Joiosa el 7é Concurs Nacional de tubes. Més de 130 alumnes de totes les edats van participar en aquest esdeveniment musical en distintes categories per edat i nivell...\nNº Visites: 9045157


El Vendrell es manté com a tercer municipi de Catalunya amb la taxa de reproducció del virus més alta (Rt)\nImatge d'arxiu de l'àrea d'Urgències de l'Hospital del Vendrell ARXIU / INFOCAMP\nDimecres, 12 Agost 2020 14:40\nAl Camp de Tarragona, s'han registrat 2.542 casos confirmats per PCR, amb un creixement de 23 positius respecte a l'anterior balanç. Si es tenen en compte totes les proves, el número acumulat de casos des de l'inici de la pandèmia és de 2.938. En aquesta regió han mort 396 persones. La situació es troba bastant estable. El risc de rebrot baixa a 49,06, a la franja de risc mitjà baix -53,71 en l'interval de set dies anterior-; la Rt s'apropa a l'1 (1,04) i la taxa de confirmats per PCR se situa en 23,24 per cada 100.000 habitants. Hi ha deu pacients ingressats, 3 a l'UCI.\nLa regió de les Terres de l'Ebre acumula des de l'inici de la pandèmia 616 casos confirmats per PCR, 1 més que en el balanç anterior, i 789 amb la resta de proves. En aquesta regió han mort 56 persones. El risc de rebrot continua baixant; amb un valor de 68,53, es consolida en la franja de risc moderat, després que en l'anterior balanç sortís de la zona vermella -181,87 fa una setmana; 143,65 en fa dues-. La taxa de confirmats per PCR en els darrers set dies és de 38,94 per 100.000 habitants i la Rt baixa a 0,58 -1,35 en l'interval de set dies anterior-. Hi ha 13 pacients ingressats, 7 a l'UCI.\nA la ciutat de Barcelona, s'han registrat des de l'inici de la pandèmia 22.794 casos confirmats per PCR, 68 més; 29.115 amb totes les proves. 4.278 persones han mort per coronavirus en aquests mesos, tres defuncions reportades en les darreres hores. El risc de rebrot és de 160,26 -211,98 en l'interval de set dies anterior- i la Rt és de 0,91.\nLa regió metropolitana nord registra un total de 19.942 casos confirmats per PCR des de l'inici de la pandèmia, 122 més que en l'últim balanç; 24.104 amb totes les proves. Han mort 2.921 persones des de l'inici de la pandèmia, una en les darreres hores. El risc de rebrot se situa en 149,36 -163,10 en l'interval de set dies anterior-. La velocitat de propagació del virus es manté en 1,02 i la taxa de confirmats per PCR en els darrers set dies per 100.000 habitants és de 76,02. Hi ha 156 pacients ingressats, 19 a les UCI.\nSalut va fer la setmana passada cribratges a Granollers, Ripollet, Sabadell i Terrassa davant l'augment de casos detectats en algunes zones d'aquestes ciutats i aquest dimarts en va donar els resultats. Aquesta estratègia va permetre detectar 202 casos, la majoria, uns 160, sense símptomes -asimptomàtics o presimptomàtics-.\nA Sabadell, s'han registrat 2.442 casos confirmats per PCR de l'inici de la pandèmia, 19 més que en el darrer balanç, i amb un total de 2.892 comptant totes les proves. 359 persones han mort en aquesta ciutat des de l'inici de la pandèmia. El risc de rebrot és de 192,67 -226,15 en l'interval de set dies anterior- i la Rt puja d'1 (1,11).\nA Terrassa, el risc de rebrot continua pujant i és de 295,66 -75,12 del 19 al 25 de juliol; 183,10 del 26 de juliol a l'1 d'agost-. La Rt és d'1,56. El nombre total de casos confirmats per PCR des de l'inici de la pandèmia és de 2.191 (+21), 2.587 amb totes les proves. 263 han mort des de l'inici de la pandèmia en aquesta ciutat. Hi ha 25 persones ingressades, 7 a les UCI.\nA Ripollet, no s'han notificat nous casos confirmats per PCR en les darreres hores, amb un acumulat de 314; 454 amb totes les proves. El risc de rebrot torna a pujar i passa de 204,77 en l'anterior balanç a 291,06. La taxa de reproducció del virus s'enfila a 1,53.\nSanta Coloma de Gramenet, on aquest dilluns va començar un cribratge, té un risc de rebrot de 252,88 i una Rt de 0,85. Des de l'inici de la pandèmia, la població ha registrat 1.808 casos confirmats per PCR, 11 més, i 213 defuncions.\nLa regió sanitària metropolitana sud registra un total de 18.241 casos confirmats per PCR, 140 més que en l'últim balanç; 21.636 amb l'acumulat de totes les proves. Les persones que han mort per coronavirus són 2.362, tres més en les darreres hores. El risc de rebrot es manté en nivells molt elevats, 212,09, però va baixant respecte a intervals anteriors -259,61 la setmana passada; 288,54 en fa dues-. La velocitat de propagació del virus és de 0,96 i la taxa de confirmats per PCR, de 100,33 per cada 100.000 habitants. En aquesta regió, hi ha 120 pacients ingressats a causa del coronavirus i 23 estan a les UCI.\nA l'Hospitalet de Llobregat, els casos confirmats per PCR són un total de 6.087, 50 més que l'anterior balanç. Amb totes les proves, la xifra s'eleva a 6.754. Les defuncions a la segona ciutat de Catalunya han estat 506, dues més en les darreres hores. El risc de rebrot és molt elevat, de 472,45 -635,58 fa una setmana; 708,53 en fa dues- i la Rt és de 0,92. Actualment hi ha 65 pacients ingressats, 13 a l'UCI. A la segona ciutat més poblada de Catalunya, a principis de juliol es va detectar un fort increment de contagis que va portar el risc de rebrot a un pic de 896,23 el 21 de juliol.\nA Vilafranca del Penedès, on aquest dilluns va començar un cribratge, el risc de rebrot és d'156,13 i la Rt, de 0,88. S'han confirmat 518 casos per PCR des de l'inici de la pandèmia (+1); 552 amb totes les proves. 88 persones han mort en aquesta ciutat.\nA la regió sanitària de Girona, els casos confirmats per PCR acumulats són 6.845, 33 més, i pugen a 8.948 si es tenen en compte totes les proves. Han mort 827 persones des de l'inici de la pandèmia, després que s'hagin reportat dues defuncions en les darreres hores. El risc de rebrot es manté moderat i se situa en 69,29 -fa dues setmanes era alt, de 102,58; 82,99 en fa una- i la Rt és de 0,95. La taxa de confirmats per PCR del 2 al 8 d'agost és de 32,50. Hi ha 30 pacients ingressats, 10 a l'UCI.\nLa regió sanitària de l'Alt Pirineu i l'Aran ha registrat 443 casos, 3 en les últimes hores; 576 sumant totes les proves. 29 persones han mort des de l'inici de la pandèmia. El risc de rebrot és de 42,81; la Rt és d'1,25 i la taxa de confirmats per PCR, 17,73. Hi ha un pacient ingressat.


Vida de barri: un patrimoni en perill d’extinció – Laura Cercós Tuset\nJuny 4, 2019 Setembre 10, 2019\nEl dia a dia d’una veïna del centre de Barcelona evidencia la transformació de la ciutat en els darrers 50 anys\nEls rajos de sol travessen les fulles d’un balcó florit i inunden el menjador. Dins, una dona de 74 anys es corda les sabates, agafa la jaqueta i surt al carrer. Tot de persones amb maletes la rodegen mentre ella es fa pas amb el carro de la compra: aquest és l’actual centre de Barcelona.\nLydia Mayoral va néixer l’any 1944 en aquesta mateixa ciutat. La seva infància la va passar entre una masia a Les Corts i un pis al costat de les vies del barri de Sants. Ja amb 14 anys, va haver de posar-se a treballar i, des de llavors, va passar per diferents empreses com a secretària. Així és com va treballar en despatxos d’ alguns dels edificis que ara són venerats per turistes, com la Casa Batlló, per exemple. “Veus, aquí és on tenia el despatx la General Elèctrica Espanyola. Donava al patí del darrere de la casa”, fa assenyalant el balcó del cèlebre edifici de Gaudí on ella havia treballat.\nNo van passar molts anys fins que va anar a viure molt a prop d’allà amb el seu marit Vicens, al carrer Tallers, poc després de casar-se l’any 1966. Des de llavors, la seva vida ha sigut aquí, a Ciutat Vella. Una vida, però, que ha canviat molt en els darrers anys. “El pitjor és la impersonalitat, no hi ha caliu de barri”, explica la Lydia.\nLa Lydia es mira una fotografia de la seva botiga al carrer Joaquin Costa. (Troba la resta de fotografies del reportatge AQUÍ)\nAquesta vitalitat que tant troba a faltar ella la coneixia de ben a prop: tenia una botiga de roba al carrer Joaquin Costa. “Allò era com un poble, la gent es passava molta estona a la botiga, sabies de tothom”, recorda la Lydia. Ara, però, diu que la gent gran ha anat morint o marxant i el jovent no s’hi queda gaire, al barri, “perquè tot és molt car i hi ha poques botigues per comprar al dia a dia”.\nEn part, la seva percepció es pot expressar amb xifres. En només tres anys, el preu del lloguer per metre quadrat ha augmentat un 35,6%. L’any passat, Ciutat Vella era un dels districtes més cars de Barcelona amb una mitjana de lloguer de 14,46€/m2. Només per darrere de Sarrià-Sant Gervasi i Les Corts. La pujada dels preus per força desplaça els habitants que no es poden permetre els nous lloguers cap a altres zones més assequibles de la ciutat.\nAquest és un fet forçament entès com a gentrificació que, tal i com descriu la Gran Enciclopèdia Catalana, és el fenomen pel qual els centres de la ciutat degradats es rehabiliten i, posteriorment, s’hi instal·len grups socials de classe mitjana i alta, “cosa que comporta un canvi en les activitats econòmiques i, de vegades, el desplaçament dels grups socials més vulnerables”.\nPel geògraf Oriol Nel·lo això és “una constant en el procés d’urbanització contemporani”. Bàsicament, passa en moltes ciutats i Barcelona no n’és una excepció. La diferència entre les diverses zones de la ciutat en tant que accessibilitat, qualitat urbana i preus fa que com més renda es tingui, més capacitat d’escollir on residir.\nAixò fa que les persones amb més recursos es concentrin on hi hagi més avantatges i millors serveis perquè es poden permetre els alts preus del sòl, mentre que les amb menys recursos s’estableixen allà on els preus són més baixos i la qualitat urbana també. En definitiva, com argumenta Nel·lo, la gentrificació és només una cara d’un fenomen molt més gran que afecta a moltes zones de la ciutat: “la segregació residencial dels grups socials”.\nAquesta situació, segons la recerca “Barris i Crisi” d’Ismael Blanco i Oriol Nel·lo, precedeix la crisi, però que s’incrementa amb aquesta i l’ascens continua a posteriori més enllà dels barris centrals de la ciutat. A banda de la situació econòmica, hi ha altres aspectes que també fomenten aquesta segregació. El turisme i el seu creixement descontrolat n’és un d’ells.\nLa gentrificació és només una cara d’un fenomen molt més gran que afecta a moltes zones de la ciutat: “la segregació residencial dels grups socials”.\nA banda dels permisos hotelers, des del 2016 l’Ajuntament de Barcelona ha detectat 4.900 pisos turístics sense llicència. Una dada que evidencia l’expansió d’aquesta activitat fins i tot fora de la llei. Aquesta situació és extremadament palpable a Ciutat Vella, que s’ha convertit en un dels centres neuràlgics de la ciutat per visitants d’arreu del món.\nComprar a la “Plaça”\nSigui pels turistes, sigui per les classes més altes que ara volen viure al centre de la ciutat, el fet és que la vida i el comerç de la zona han canviat per afavorir als seus nous residents. Tot i això, encara queda qui intenta conservar el barri tal i com era abans. “Guarda’m maduixes si us plau, que vaig a la plaça i quan torni te les agafo”, diu de passada la Lydia al botiguer de la petita fruiteria del carrer de les Ramelleres. Per plaça, la Lydia es refereix al Mercat de Sant Josep – La Boqueria, el lloc on la lluita per la resistència de la vida de barri encara es fa més evident.\nArrossegant el carro, entra per un dels laterals del mercat perquè ho té més a prop de casa i perquè, tot sigui dit, així esquiva els turistes que es fan fotos a la porta principal. Allà hi ha parades amb verdures de pageses i la Lydia s’hi atura per comprar quatre coses. “El que em fa més ràbia és que em facin fotos mentre menjo!”, diu una venedora referint-se als turistes.\nTothom coincideix en dir que el Mercat està transformat: hi ha més parades amb fruita triturada convertida en sucs que parades de tota la vida. Sembla que el comerç tradicional està perdent la batalla. I els nervis també. Entre l’aviram de la parada de la Carme Vall-Llovera hi ha alguns rètols dirigits a turistes: “we are not a tourist attraction”, diuen. Aquesta paradista treballa a la Boqueria des de 1964 i ha vist com el turisme els ha afectat a les ventes. “Es creuen que poden fer-se fotos i anar per on volen, i després no compren, només allò que és per turistes. Es perd l’essència de Barcelona així!”, denuncia la Carme.\nLa Lydia passeja amb el carro entre les parades de la Boqueria. (Troba la resta de les fotografies d’aquest reportatge AQUÍ)\nArrossegant el carro i esquivant les persones que baden amb la càmera de fotos i no miren on posen els peus, la Lydia abandona la plaça i torna cap a casa. De camí, a la meitat del carrer Joaquin Costa, es troba la Paqui, una veïna del barri. Ella treballava en un portal d’aquest carrer molt a prop de la botiga de roba de la Lydia. “Des de molt petita ja vaig començar a treballar allà”, assenyala la Paqui. En aquell portal hi havia un quiosc on llogaven novel·les i còmics de segona mà i les converses amb els altres comerciants de la zona eren el pa de cada dia. Ara, però, les dues veïnes ja no parlen tant perquè ja no es troben tan sovint pel carrer. Tot i això, sempre que es troben se saluden i es posen al dia de les altres veïnes del barri que també fa temps que no veuen. Avui, parlen durant una bona estona sobre la seva vida i la dels seus fills i nets. Després, cadascuna segueix el seu camí.\nUna mica més a dalt d’on ha trobat la Paqui hi ha una botiga de mòbils. És just aquí on la Lydia i el seu marit van treballar durant més de 30 anys venent roba. “Em fa pena passar per aquí”, diu intentant no mirar gaire per no veure com ha canviat. Però la Lydia porta una foto antiga del seu aparador que evidencia com de diferents estan les coses. Al passar-hi per davant, l’amo actual de la botiga la saluda, i li fa gràcia que la Lydia porti una imatge del que havia estat aquell local. Amb el mòbil, fa una foto a la fotografia. Una imatge de l’evident transformació del barri i del relleu de dues generacions de classe treballadora amb orígens molt diferents. Es troben, però, en un mateix punt: intentar mantenir-se en un barri que les va expulsant, a poc a poc, amb l’augment dels preus de la vida i la transformació de carrers i comerços que ja no són el que eren abans.\n(Reportatge premiat com a finalista al XXVI Certamen Literari Francesc Candel | 2019 en la categoria de Reportatge Periodístic)\nPosted in: Reportatge | Tagged: Barcelona, Ciutat Vella, Gentrificació\nUn pensament sobre “Vida de barri: un patrimoni en perill d’extinció”\nNovembre 10, 2020 at 7:14 pm\nSaps el que més m’ha xocat del l’escrit? la manera en que has escrit


Promoció especial per als nous titulats i les noves titulades dels graus d'educació infantil i primària i el màster de secundària\nCol·legia’t ara i beneficia’t ja de tots els avantatges: preus especials per als cursos i activitats, conferències, serveis... T'oferim una reducció del 50% de la quota d’inscripció (alta col·legial) i exempció de la quota col·legial de l’any de col·legiació i el següent\nNo oblidis que tota professió amb prestigi i respectada té al darrere un col·legi professional fort que vetlla per la defensa de la professió i els interessos dels seus col·legiats.\nCol·legiar-te et permetrà ampliar i refrescar coneixements amb una àmplia oferta de formació i seminaris diversos; podràs gaudir de la cobertura i l’assessorament del nostre servei jurídic; tindràs accés a la borsa de treball exclusiva per als col·legiats i les col·legiades; tindràs a mà el Codi deontològic de la professió docent; podràs compartir amb altres col·legiats i col·legiades la passió, les preocupacions, els reptes i les alegries de professió docent; gaudiràs de diverses publicacions periòdiques i gratuïtes centrades en la professió, i també podràs participar en totes les activitats culturals que organitza el Col·legi que contribueixen a estrènyer vincles entre els companys i les companyes.\nEl Col·legi, des de la seva fundació l’any 1899, vetlla pels interessos dels i de les professionals de la docència amb el prestigi de la feina ben feta. Creiem que tots junts podem tenir encara més força. El Col·legi vol ser un espai de diàleg, de formació, de discussió, sempre obert al debat i al foment de l’excel·lència.\nPer col·legiar-te cal que vinguis a la nostra seu o ens facis arribar per correu electrònic:\nTítol (o resguard) de graduat/da\nTítol (o resguard) del màster de professor de secundària obligatòria i batxillerat\nSi en vols més informació o col·legiar-te, escriu-nos a secretaria@cdl.cat\nAquesta oferta és vàlida fins a un any després de la graduació o finalització del màster de secundària.


Discografia vital - Crítica musical: 2020\nLa simfonia fantàstica de Berlioz\nEl primer cop que vaig sentir aquesta simfonia va ser quan el personatge del Patrick Bergin a 'Durmiendo con su enemigo' l'escoltava obsessivament, mentre enclaustrava, oprimia i assetjava a la pobra Julia Roberts. Em va costar desenganxar-la d'aquest record, però hores d'ara aquest origen cinematogràfic ja no és més que una anècdota molt diluida en el passat.\nPerquè aquesta obra de Berlioz és una meravella. Ja em perdonareu però és... fantàstica. Plenament romàntica en quant a la seva intenció descriptiva, intentant evocar una situació o una història únicament des de la música, va ser l'última per a la qual Berlioz va escriure un programa que ajudés als espectadors a escoltar-la i a "entendre-la". En aquest programa en explica la història d'un home que cau bojament enamorat i que, en el desesper de ser rebutjar, s'enverina. El verí, però, no és prou fort i tan sols el sumeix en una mena d'estat semi-inconscient, com oníric, en què s'imagina a la seva estimada en un ball, passejant pels camps.\nPerò el deliri el porta a imaginar que li és infidel i, encara en somnis, decideix assassinar-la (i aquí tornen els ecos de la pel·lícula, oi?). És jutjat i condemnat a mort, i portat al cadafal. La seva darrera visió, al fil de la mort per guillotina, és la d'un conciliàbul de bruixes i monstres que el torturen,\nAixí de fantàstica és la història i, per descomptat, la música d'aquesta Symphonie Fantastique, una de les seves obres mestres més reconegudes. Escoltar la música tenint aquesta trama al cap és esfereïdor i, alhora, fascinant, de tant evocadora com és la música, de tant reconeixibles com són els diferents elements i leit motiv que l'omplen.\nGaudiu d'aquesta meravella en aquesta versió en directe de l'Orquestra Filharmònica de Radio France dirigida per Myung-Whun Chung el 13 de Setembre de 2013.\nPublicat per Marc Ambit a les 3:30 p. m. Cap comentari: Vincles a aquesta entrada\nWynton Marsalis i la Jazz at Lincoln Center Orchestra, en directe al Palau de la Música (28/2/2020)\nFoto: Robert Ferreres: @robert9ferreres\n"La veritat de la música s'ha de preservar", reclamava el Wynton Marsalis davant d'un Palau de la Música absolutament a vessar. "I per això cal donar veu als joves", insistia, després d'haver-li donat l'oportunitat al Lluc Casares de participar com a convidat amb la banda, i d'haver convidat personalment a la Sant Andreu Jazz Band del Joan Chamorro a fer de teloners.\nPerquè Marsalis ha dedicat tota la seva carrera a estudiar i preservar el jazz, si més no el que es feia abans que la fusió dels 70 i 80 li canviés la cara. Des dels seus inicis amb el moviment dels Young Lions, on intentava retornar el jazz acústic a la prominència i als caps de cartell, fins a la seva gestió al davant del Lincoln Center des d'on promou l'estudi del jazz, la seva difusió a les escoles i, en definitiva, la cura per les arrels jazzístiques, Marsalis sempre ha estat lligat a un cert neoclassicisme reivindicatiu.\nFoto: Joan Carles: @JazzCfree\nAnit el va desplegar sobradament al Palau de la Música, recuperant clàssics com Duke Ellington, Jerry Roll Morton, Buddy Bolden però també peces més modernes dels "nous clàssics" com Thelonious Monk o Wayne Shorter. Wynton descarregà tota la precisió mil·limètrica d'una banda sòlida com poques, amb una fogositat metàl·lica tremenda que feu retrunyir les estructures d'un Palau atapeït com mai, delerós de veure una de les icones de la història del jazz.\nLa icona, però, no és una diva. Al contrari, Marsalis s'integra en la banda com a un més de la seva secció (al darrera de tot, última fila, enquadrant-se dins la secció de les trompetes, com qualsevol altre), fugint de ser el solista principal (de fet hi ha companys seus que tingueren més oportunitats solistes que ell) i actuant, això sí, de mestre de cerimònies, micròfon en mà, presentant els temes i incidint en la seva manera d'entendre el jazz.\nQuan ell era el solista, en tot cas, la claredat de la seva trompeta, amb aquell vibrato elegant i punyent, removia les entranyes i et transportava a altres èpoques on el jazz era més juganer, menys cerebral, més festiu. Però aquest no era el seu paper. Marsalis cedí el protagonisme als talentosos músics de la seva banda perquè es lluïssin tant en el seu paper d'intèrprets com en el d'arranjadors de peces mítiques adaptades per a la banda.\nDe regal, en el primer comiat de la vetllada, piano, baix, bateria i la trompeta del Marsalis, quedant-se endarrerits de la resta de músics, improvisaren un quartet efímer però intens que deixà amb ganes de més. Podrem mai més tornar a veure un Marsalis excels i solista en format de quartet o quintet?\nSigui com sigui, les dues ovacions eixordadores amb el públic completament dempeus ratificaven una nit intensa farcida de bon jazz executada per una banda excelsa, compacta i brillant. Si el llegat del jazz estava, a principis dels 80, en mans del Wynton Marsalis, aquest ha sabut fer camí i preparar a aquells/es que han de continuar la seva feina.\nPublicat per Marc Ambit a les 9:49 a. m. Cap comentari: Vincles a aquesta entrada\nWynton Marsalis i la Jazz at Lincoln Center Orches...


Un altre bolo a l'aire lliure i un altre desastre amb el so i amb els tècnics. Que difícil era tocar! No m'havia passat mai, a mig concert va pujar un tècnic a l'escenari a col.locar un altre micro per al piano. Es veu que amb dos no feien i deurien pensar "calla, posem-ne tres, que sempre sonarà més fort". En fi, per sort o per desgràcia, un s'acaba acostumant a tot i diria que encara va anar prou bé, cap a mig concert em vaig començar a trobar una mica més còmode i el públic semblava content i connectat amb el concert.\nAbans havien tocat el Joan Díaz i la Sílvia, una versió a duet del "We sing Bill Evans". La Sílvia, encantadora, com sempre, en el sentit literal de la paraula. I el Joan és un mestre, llàstima que el piano sonés tan poc. Era una putada, perquè si tocaves fort sonava lleig i estrident, i si tocaves fluix els micros no captaven prou senyal i no sonava res.\nAmb nosaltres també van venir la Rosa Galbany i l'Oriol Ponsa i la Rut de l'Esmuc, que col.laborava amb el Círculo de Bellas Artes de Madrid i el Centre Cultural Blanquerna en l'organització de l'acte.\nAixò de "La noche en blanco" és una mena de marató de l'espectacle que ocupa bona part del centre de la ciutat durant tota una nit amb actes culturals de tota mena, concerts, lectura de poemes, exposicions, espectacles diversos,...\nLa veritat és que la calle de Alcalá a les tres de la matinada semblava la Rambla, amb una riuada de gent amunt i avall seguint el programa d'activitats. Ara només espero el concert del dia 25 al Jamboree, per fi un lloc petitó, per tocar com ens agrada, amb l'amplificació mínimament necessària. Tant de bo es pogués tocar sempre acústic, com als assajos (per cert, que bé que m'ho vaig passar l'altre dia assajant a l'escola...)\nLa prova de so (pel què va servir...)


El valor d’una moneda efectiva emprada usualment en el comerç està format pel valor intrínsec dels metalls que conté i pel valor fiduciari.\nSistemes monetaris a Catalunya.\nEn 774, Carlemany, rei dels francs, implanta al seu imperi (que inclou Catalunya) el sistema monetari sobre la lliura de 374 grams de plata de 23 quirats (és a dir, d’aproximadament 95,8 per cent de contingut de plata, que és la màxima puresa obtenidora en aquesta època), lliura que es divideix en 20 sous, sous que es divideixen en 12 diners cada un. Segles després, a Catalunya, la lliura i el sou passen a ser unitats monetàries de compte (dites també monedes imaginàries ja que no existeixen físicament en forma de peça) fins a 1868; el diner i la seva meitat (òbol o malla) sí que han existit físicament com a monedes efectives i reals.\nDos símbols escrits de lliura:\nDos símbols escrits de sou:\nSímbol escrit de diner:\nEquivalència de la moneda efectiva florí d'or en 1458:\n1 florí = 13 sous\nEquivalència de la moneda efectiva florí d'or en 1464:\n1 florí = 14 sous\nEquivalències d’algunes monedes efectives de 1472 a 1476:\n1 ducat (de qualsevol tipus) = 24 sous\n1 escut = 22 sous\n1 florí d'or = 16 sous\nEn 1588 s’inicia a Espanya el costum de gravar l’any d’encunyació a les monedes per poder saber més fàcilment la massa teòrica i el percentatge d’or o de plata. Cada moneda té un o més noms, però quasi bé mai és gravat en ella. Cada moneda té un valor en lliures, sous i diners, segons la seva massa d’or o de plata. A Catalunya circulen moltes monedes de diferents valors d’altres regions d’Espanya i de l’estranger. El diner i la malla són monedes de bronze (encara que se les anomena monedes de coure i també monedes de billó). La variació relativa dels preus de l’or i de la plata ha causat molts problemes al llarg dels segles.\nEquivalències d’algunes monedes efectives uns anys abans de 1700:\n1 ral de plata català = 3 sous\n1 ral d’ardits català (el ral més emprat) = 2 sous\n1 dobla = 112 sous.\nEn el regnat de Carles segon (1665 a 1700) s’unifiquen a Espanya les monedes efectives d’or i de plata, però no les altres monedes les quals són encunyades per moltes entitats públiques.\nDes d’aproximadament 1700 a 1868, les monedes efectives d’Espanya poden resumir-se de la següent manera, però tenint en compte que els llibres consultats (principalment les pàgines 28 i 29 del llibre “Tratado de monedas, pesas y medidas” escrit per Antoni Torrents i Monner, editat en 1915, amb signatura 38-Fol-1 a la biblioteca de Catalunya) no són gaire clars:\nDes d’aproximadament 1700 a 1868, monedes efectives de plata:\n1 duro (o pes fort de plata o duret) = 1 lliura, 17 sous i 6 diners = 0,022.5 quilograms de plata pura (aquesta moneda, des de 1784)\n1 escut de billó = 0,5 duros\n1 pesseta mexicana (o pesseta columnària) = 0,5 escuts de billó\n1 ral mexicà (o ral columnari) = 0,5 pessetes mexicanes\n1 pesseta senzilla (o pesseta provincial) = 7 sous i 6 diners = 0,004.5 quilograms de plata pura\n1 mitja pesseta senzilla (o mitja pesseta provincial) = 0,5 pessetes senzilles\n1 ral senzill (o ral provincial) = 0,5 mitges pessetes senzilles\nDes d’aproximadament 1700 a 1868, monedes efectives de coure:\n1 quart = 4 maravedís de billó = (2 + 11 / 17) diners = 0,000.132.345 quilograms de plata pura\nDes de 1730 a 1772, monedes efectives de 22 quirats (o sigui de 22 / 24 = 91,667 per cent) d’or:\n1 dobló de vuit escuts (o unça d’or) = 30 lliures, 2 sous i (2 + 8 / 17) diners = 0,361.323 quilograms de plata pura\n1 dobló de quatre escuts = 0,5 doblons de vuit escuts\n1 dobló de dos escuts (o dobló) = 0,5 doblons de quatre escuts\n1 escut d’or = 0,5 doblons de dos escuts\n1 duret (o escudet o veintén) = 1 lliura, 19 sous i (10 + 1 / 8) diners = aproximadament 0,023.9 quilograms de plata pura\nDes de 1772 a 1868, monedes efectives de 21,5 quirats (o sigui de 21,5 / 24 = 89,583 per cent) d’or:\n1 dobló de vuit escuts = 30 lliures = 0,36 quilograms de plata pura\n1 dobló de dos escuts = 0,5 doblons de quatre escuts = 1 dobla\n1 escudet (o coroneta o veintén) = 0,5 escuts d’or\nEn 1848 s’inicia el sistema monetari amb el ral com unitat monetària dividida en 100 cèntims de ral; 1 pesseta = 4 rals.\nEn 1864 s’inicia el sistema monetari amb l’escut com unitat monetària.\nEn 1865 un franc francès (unitat monetària de França) val una pesseta.\nEn 1868 s’inicia el sistema monetari amb la pesseta com unitat monetària, amb l’equivalència fonamental:\n1 pesseta = 0,375 lliures = 7 sous i 6 diners = 0,004.5 quilograms de plata pura\nLa moneda de 100 pessetes té 90 per cent d’or i té una massa de 0,032.25 quilograms (o sigui, a raó d’aproximadament 3.450 pessetes per quilogram d’or pur). La moneda de 5 pessetes té 90 per cent de plata i 10 per cent de coure, i té una massa de 0,025 quilograms (o sigui, a raó d’aproximadament 220 pessetes per quilogram de plata pura).\nEn aproximadament 1920, els bitllets de banc ja no són intercanviables per or ni per plata al Banc d’Espanya.\nEn 2002-01-01 s’inicia el sistema monetari amb l’euro com unitat monetària, amb l’equivalència:\n1 euro = 166,386 pessetes. El submúltiple de l’euro és el cèntim, amb l’equivalència:\n1 euro = 100 cèntims.\nDos símbols d’euro (el cèntim no té símbol):\nSalaris i preus.\nDe 1450 a 1500:\nDespeses previstes de 200 homes d’armes i 200 genets durant 3 anys: 129.600 sous (equivalents a aproximadament 0,3 sous per dia per home).\nPercentatge d’interès anual de préstecs o contractes equivalents: 5 per cent.\nDe 1501 a 1550:\nDespeses completes diàries per viure una persona adulta: 1 sou.\nPensió completa diària a Barcelona per una persona adulta: 0,82 sous.\nPreu del vi diari d’un treballador: O,67 sous.\nPreu de la carn: 1,18 sous per quilogram.\nSalari diari d’un manobre agrícola: 3 sous.\nSalari diari d’un manobre de la construcció arquitectònica: 3 sous més vi.\nSalari diari d’un oficial paleta: 3,50 sous més vi.\nSalari diari d’un mestre de cases: 4 sous més vi.\nEl salari d’un manobre agrícola permetia a aquest viure pobrament amb la seva muller (dedicada a labors domèstiques entre les que hi havia fer el pa i cosir; dedicada a labors agrícoles esporàdiques, especialment de recol·lecció; i dedicada a la cria d’animals) i amb 2 fills petits; el manobre agrícola treballava de 100 a 180 dies per any com manobre agrícola i la resta de l’any feia feines menudes, com transports, caça, pesca i conrear un hortet propi.\nLes persones no estaven assegurades contra l’atur ni les malalties ni els accidents.\nDe 1551 a 1600:\nPreu del ferro en barra (a les drassanes de Barcelona): 0,78 sous per quilogram.\nPreu de la pega (a les drassanes de Barcelona): 0,42 sous per quilogram.\nPreu d’un bou: 260 sous.\nPreu d’un dia de treball amb una parella de bous: 5,50 sous.\nPreu d’una cabra si es compra un ramat: 20 sous.\nPreu d’una llicència matrimonial: 4,5 sous.\nSalari diari d’un manobre agrícola: 3,50 sous.\nSalari diari d’un fuster: 4 sous.\nSalari diari d’un mestre fuster: 5 sous.\nSalari diari d’un mestre de cases: 5 sous.\nSalari diari d’un serrador (a les drassanes de Barcelona): 6 sous.\nSalari diari d’un soldat: 4,40 sous.\nSalari diari d’un arcabusser: 5 sous.\nSalari diari d’un mosqueter: 7 sous.\nSalari diari d’un capità: 44 sous.\nSalari diari d’un coronel: 100 sous.\nSalari diari d’un capità general: 320 sous.\nEls obrers anomenats “de les fortificacions” i els obrers de les fàbriques treballaven 8 hores per dia (normalment de dilluns a dissabte) i cobraven a tant per dia natural. A la construcció del monestir de l’Escorial, els treballadors manuals cobraven cada dissabte a tant per dia treballat (normalment de dilluns a dissabte) i cobraven la meitat si no podien treballar per malaltia o accident; els empleats importants cobraven a tant per dia natural.\nDe 1601 a 1650:\nPreus corrents de compravenda de terrenys a Tàrrega de 1632 a 1750:\nhorta o vinya: 0,49 a 0,68 sous per metre quadrat.\noliveres: 0,29 sous per metre quadrat.\nsecà: 0,10 sous per metre quadrat.\nPreu d’un llençol: 68 sous.\nPreu d’un llençol guarnit: 160 sous.\nPreu d’un matalàs: 160 sous.\nPreu d’una caixa de fusta d’alba, bona: 80 sous.\nPreu d’unes calces usades (és a dir, d’uns pantalons usats): 13 sous i 6 diners.\nPreu d’uns calçons usats (és a dir, d’uns calçotets usats): 3 sous i 5 diners.\nPreu d’un got de vidre: 9 diners.\nPreu d’un matalàs usat: 20 sous.\nPreu d’una màrfega usada: 12 sous.\nPreu d'un bou: 500 sous.\nPreu d'un terreny de bosc: 0,045 sous per metre quadrat.\nblat: de 0,5 a 1 sou per quilogram.\nSalari diari d’un manobre agrícola: 4 a 4,50 sous (però 13,50 sous de 1646 a 1650).\nSalari diari d’un fuster: 5 sous.\nSalari diari d’un mestre fuster: 6 sous.\nSalari diari d’un paleta: 5 sous.\nSalari diari d’un mestre de cases: 6 sous.\nSalari anual d’un criat, d’una cuinera o d’un cotxer: 10 lliures (equivalent a 0,55 sous per dia) més alimentació i habitatge.\nDe 1651 a 1700:\nPreus mitjos a l’engròs a Barcelona:\nvi: 480 sous per metre cúbic.\nblat: 1,15 sous per quilogram.\nEl comerç al detall sembla que carregava aproximadament un 10 per cent sobre el preu a l’engròs.\nPreu a Barcelona del pa negre: 1,05 sous per quilogram.\nPreu d’una gallina: 8 sous.\nPreu d’una poma camosa: 1,66 sous (equivalent a 10 sous per quilogram).\nPreu d’una camisola usada: 23 sous.\nPreu d’una vànova: 160 sous.\nPreu d’una cullera de fusta: 0,21 sous.\nPreu d’una cullera de llautó: 0,48 sous.\nPreu d’un porc viu mitjà: 200 sous.\nPreu d’un porcell: 75 sous.\nPreu d’un moltó: 60 sous.\nPreu d’un ruc: 180 sous.\nPreu d’un bou: 600 sous.\nPreu d’una vaca: 600 sous.\nPreu d’una vedella: 200 sous.\nPreu del vi blanc: 1.318 sous per metre cúbic.\nPreu del vi claret: 577 sous per metre cúbic.\nPreu del vi negre: 412 sous per metre cúbic.\nPreu de l’aiguardent: 1.977 sous per metre cúbic.\nPreu de l’oli: 3.373 sous per metre cúbic.\nPreu d’una caixa de pi o d’alba: 100 sous.\nPreu d’una caixa de noguer: 300 sous.\nPreu d’una cadira de repòs: 30 sous.\nPreu d’una bóta de 0,6 metres cúbics: 100 sous.\nPreu de l’arròs de València: 1,92 sous per quilogram (en 1681: 1,28 sous per quilogram).\nPreu del ferro en barra: 1,44 sous per quilogram.\nPreu de l’acer en barra: 4,81 sous per quilogram.\nPreu d’unes tenalles de sabater: 15 sous.\nPreu del cacau: 25 sous per quilogram.\nPreu de la mantega: 5,29 sous per quilogram.\nPreu de la mel: 2,16 sous per quilogram.\nPreu del sucre candi: 19,23 sous per quilogram.\nPreu del sabó de Llosa: 3,85 sous per quilogram.\nPreu de la xocolata: 37,50 sous per quilogram.\nPreu d’un parell d’esclops: 2,33 sous.\nPreu d’un dinar per a un sacerdot en un enterrament: 4,40 sous.\nPreu d’una llicència matrimonial: 9 sous.\nPreu d’uns capítols matrimonials: 12 sous.\nPreu d’unes amonestacions matrimonials: 10 sous.\nPreu d’una cerimònia de casament: 8 sous.\nPreu d’una missa de quan una partera surt de casa seva 3 setmanes després del part: 8 sous (i 2 coques i 1 porró de vi).\nPreu d’un orgue: 2010 sous.\nSalari diari d’un manobre agrícola: 8 sous (però de 1651 a 1660: 11 a 13,50 sous).\nSalari diari d’un manobre de la construcció arquitectònica a Barcelona: 8 sous. Salari diari d’un fuster: 14 sous.\nSalari diari d’un mestre fuster: 16 sous.\nSalari diari d’un paleta: 14 sous.\nSalari diari d’un mestre de cases: 16 sous.\nSalari anual d’un mestre de cases: 312 sous (equivalent a 0,85 sous per dia) més menjar.\nSalari anual d’un cambrer d’hospital o d’un porter d’hospital: 200 sous (equivalent a 0,55 sous per dia) més menjar.\nSalari anual d’un donador de medecines a homes: 288 sous (equivalent a 0,79 sous per dia) més menjar.\nSalari anual d’un carreter: 480 sous (equivalent a 1,32 sous per dia) més menjar.\nDe 1701 a 1750:\nPreu de l’alimentació diària (anomenada “la vida”) d’un treballador: 3 a 4 sous.\nPreu d’un dinar per a un sacerdot en un enterrament: 6 sous.\nPreu a l’engròs de l’oli d’oliva: 3.370 a 3.950 sous per metre cúbic.\nPreu a l’engròs d’un ou a Barcelona: 0,19 sous.\nPreu a l’engròs de la carn de moltó: 3,60 sous per quilogram.\nPreu mig a l’engròs del vi a Barcelona: 660 sous per metre cúbic.\nPreu mig a l’engròs del blat a Barcelona: 1,25 sous per quilogram.\nPreu d’un bacó: 3,33 sous per quilogram.\nPreu d’un anyell: 4,17 sous per quilogram.\nPreu d’una polla del país: 20 sous.\nPreu d’una polla d’Índia: 12 sous.\nPreu d’un gall: 20 sous.\nPreu d'un pa gran: 2 sous.\nPreu d'un pa mitjà: 1 sous.\nPreu d'un pa petit: 0,5 sous.\nPreu d’un llençol usat i dues coixineres usades: 43 sous.\nPreu d’una faldilla usada: 5,50 a 20 sous.\nPreu d’un gambeto usat: 50 sous.\nPreu d’unes calces usades: 4 a 12 sous.\nPreu d’un parell de sabates usades i d’un parell de mitges usades: 20 sous.\nPreu d’una jupa usada: 20 sous.\nPreu d’una cadira: 7 sous.\nPreu d’un maó: 0,16 sous.\nPreu de la calç compresos els ports: 86,31 sous per metre cúbic.\nPreu de la sorra: 0,00267 sous per quilogram.\nPreu d'una teula: 0,18 sous.\nEl cadastre de 1716 suposava que un jornaler treballava 100 dies per any i que un artesà treballava 180 dies per any; però en realitat tothom tractava de treballar tots els dies feiners que devien ser uns 281 dies (365 dies naturals menys 52 diumenges menys 13 festes religioses menys 19 festes laiques).\nEl cadastre fet pel marquès de l’Ensenada en 1750 suposava que en tota Espanya el treballador agrícola treballava 120 dies per any, l’artesà treballava 180 dies per any i el criat treballava 250 dies per any.\nSalari diari d’un manobre agrícola o d’un manobre de la construcció arquitectònica: 6 a 9 sous.\nSalari diari d’un fuster: 12 sous.\nSalari diari d’un mestre fuster: 14 sous.\nSalari diari d’un paleta: 12 sous.\nSalari diari d’un llaurador: 14 sous.\nSalari diari d’un mestre de cases: 14 sous.\nSalari anual del sobrestant de la bolla: 8.000 sous (equivalent a 21,92 sous per dia)\nSalari anual de l’administrador de la bolla: 6.000 sous (equivalent a 16,44 sous per dia).\nSalari anual dels 5 oficials que s’ocupaven l’arrendament de la bolla: 3.000 sous (equivalent a 8,22 sous per dia).\nSalari anual dels notaris de la bolla: 400 sous (equivalent a 1,10 sous per dia).\nSalari anual dels advocats de la bolla: 300 sous (equivalent a 0,82 sous per dia).\nSalari anual dels procuradors de la bolla: 200 sous (equivalent a 0,55 sous per dia).\nSalari anual dels guardes de la bolla: 200 sous (equivalent a 0,55 sous per dia).\nSalari anual de cuiner major d’hospital: 280 sous (equivalent a 0,77 sous per dia) més menjar.\nSalari anual de porter de vila: 440 sous (equivalent a 1,21 sous per dia).\nSalari anual d’un apotecari d’hospital: 1.000 sous (equivalent a 2,74 sous per dia) més 2 pans blancs, més 0,5 quilograms de carn i més 0,001 metres cúbics de vi diaris.\nSalari anual d’un metge d’hospital: 1.400 sous (equivalent a 3,84 sous per dia).\nSalari anual d’un mestre cirurgià: 1.200 sous (equivalent a 3,29 sous per dia) més pa, més carn i més vi; en jubilar-se passava a 600 sous (equivalent a 1,64 sous per dia) i la mateixa ració diària.\nSalari anual d’un pastor de cabres: 336 sous (equivalent a 0,92 sous per dia) més 2 pans, més 0,5 quilograms de carn i més 0,0015 metres cúbics de vi diaris.\nSalari anual d’una mossa de cuina: 169 sous (equivalent a 0,46 sous per dia) més mig pa i més 0,3 quilograms de carn diaris.\nSalari anual d’un oficial forner: 600 sous (equivalent a 1,64 sous per dia) més ració diària; en jubilar-se passa a 140 sous (equivalent a 0,38 sous per dia) i la mateixa ració diària.\nSalari anual d’un fuster: 300 sous (equivalent a 0,82 sous per dia) més ració de vi i més 0,000.0185 metres cúbics d’oli diaris.\nSalari anual d’un escrivà: 200 a 260 sous (equivalent a 0,55 a 0,71 sous per dia).\nSalari anual d’un mestre que ensenyava a llegir i escriure als minyons: 1.800 sous (equivalent a 4,93 sous per dia).\nSalari anual d’un mestre de gramàtica (ensenyament equivalent al que en 1990 s’ensenya a les persones fins a 16 anys): 2.000 sous (equivalent a 5,48 sous per dia).\nSalari anual d’un clavari de vila: 800 a 1.800 sous (equivalent a 2,19 a 4,93 sous per dia).\nDe 1751 a 1800:\nUna pagesa rica i sola podia viure bé amb 8,22 sous per dia; la seva alimentació, habitatge i vestits costaven 7,12 sous per dia; les seves despeses supèrflues costaven 1,10 sous per dia.\nPreus a l’engròs a Barcelona:\nvi: 683 sous per metre cúbic (de 1790 a 1800, 1.120 a 1.200 sous per metre cúbic).\nblat: 1,66 sous per quilogram (de 1790 a 1800, 2,50 a 3,13 sous per quilogram).\ncarn de moltó: 4 a 5,33 sous per quilogram (de 1790 a 1800, 8,22 sous per quilogram).\nun ou: 0,21 a 0,31 sous (de 1790 a 1800, 0,37 a 0,52 sous).\noli: 4.660 a 6.310 sous per metre cúbic (de 1790 a 1800, 8.920 sous per metre cúbic).\nPreu d’una flassada nova: 112 sous.\nPreu d’un paraigua gran de seda: 175,50 sous.\nPreu d’un parell de guants brodats d’or i plata: 31,17 sous.\nPreu d’una camisa cosida a la francesa: 54,58 sous.\nPreu d’un parell de sabates de pell de cabra, per a home, de dues costures: 229,25 sous.\nPreu d’una sessió amb òpera, teatre i ball a Barcelona: 12 sous.\nPreu d’un any d’estudis i pensió en una escola de nobles: 6.800 sous.\nPreu d’un parell de sabates: 20 a 28 sous.\nPreu del sucre: 20 a 28 sous per quilogram.\nPreu del tabac: 110 sous per quilogram.\nPreu de la xocolata: 30 a 40 sous per quilogram.\nPreu d’una cuixa d’anyell: 16 sous.\nPreu d’un ciri corrent: 6 sous.\nPreu de la mantega: 12,50 sous per quilogram.\nPreu d’un llibre: 28 sous.\nPreu de neteja i planxa d’una casaca: 12 sous.\nPreu d’un vestit complet d’home: 240 sous.\nPreu d’un llençol de lli: 160 sous.\nPreu d’un parell de mitges: 6,67 sous.\nPreu d’un vas de vidre: 8 sous.\nPreu d’un vestit d’estiu d’indianes per a noia: 20 sous.\nPreu d’una cotilla: 60 sous.\nPreu d'una camisa: 20,83 a 21,42 sous.\nPreu d'un parell de calces i un parell de calçons: 40,33 sous.\nPreu d'un parell de mitjons: 1 sou.\nPreu d'una burra de 7 anys: 400 sous.\nPreu d'un bou de 18 anys: 450 sous.\nPreu d'un bou de 8 anys: 1.050 sous.\nPreu d'un bou de 5 anys: 1.500 sous.\nPreu d’un ciri de 0,1 quilograms: 4 sous.\nPreu d’un ciri de 0,2 quilograms: 8 sous.\nPreu d’un ciri de 0,4 quilograms: 16 sous.\nSalari diari d’un manobre agrícola o de la construcció arquitectònica: 6 a 8,50 sous (de 1791 a 1800, 12 a 15,40 sous).\nSalari diari d’un oficial de la construcció arquitectònica: 12 a 13 sous (en 1799, 24 sous).\nSalari diari d’un mestre de cases: 14 a 15 sous (en 1799, 30 sous).\nSalari diari d’un director d’obres arquitectòniques en 1799: 50 sous.\nSalari diari d'un mosso: 0,99 sous (més cada any un parell d'espardenyes i un parell d'esclops).\nUn comerciant va retirar 4.340 sous de benefici en un any i 2 anys després va retirar 3.160 sous de benefici en un any.\nUn boter necessitava 1,5 dies per fabricar una bóta.\nL’impost del cadastre era aproximadament el 10 per cent dels ingressos reals o possibles.\nDe 1801 a 1850:\nSalari diari d’un manobre agrícola: 14 a 15 sous (fins 1810).\nSalari diari d’un manobre de la construcció arquitectònica: 18 sous.\nSalari diari d’un oficial de la construcció arquitectònica: 30 sous.\nSalari diari d’un mestre de cases: 37 sous.\nL’hospital de la Santa Creu (Barcelona) dotava amb 500 sous a les dones expòsites quan es casaven.\nUna dona una mica impossibilitada que visqués independentment de la seva família acomodada va rebre del seu germà i per estipulació de la seva mare 3 sous i 9 diners per dia.\nDe 1851 a 1900:\nPreu mig a l’engròs del blat a Barcelona: 0,26 a 0,33 pessetes per quilogram, baixant.\nPreu del blat al mercat de Barcelona en 1879-05-03: 0,39 pessetes per quilogram.\nPreus al detall en aproximadament 1885:\nPreu del pa: 0,24 pessetes per quilogram.\nPreu del vi corrent: 300 a 400 pessetes per metre cúbic.\nPreu de l’oli: 1.500 pessetes per metre cúbic.\nPreu del llard: 2,20 pessetes per quilogram.\nPreu de la sal: 0,10 pessetes per quilogram.\nPreu del sucre: 1,10 pessetes per quilogram.\nPreu de la pasta de sopa: 0,90 pessetes per quilogram.\nPreu de l’arròs: 0,70 pessetes per quilogram.\nPreu de les mongetes: 0,70 pessetes per quilogram.\nPreu de les patates: de 0,10 a 0,25 pessetes per quilogram, segons les èpoques.\nPreu dels cigrons: 1,10 pessetes per quilogram.\nPreu del bacallà salat: 1,10 pessetes per quilogram.\nPreu de l’alimentació d’una família de 4 persones: 4 pessetes per dia.\nPreu d’un viatge de Reus a Barcelona en diligència en 1864: 40 rals, és a dir, 10 pessetes.\nSalaris en aproximadament 1885:\nPaleta: 4 pessetes per dia treballat (uns 270 dies per any).\nManobre: 2,50 pessetes per dia treballat (la seva muller havia de treballar a fora i a dins de casa).\nDe 1901 a 1950:\nLa inflació econòmica d’aquest període obligaria a considerar períodes més petits.\nPreu d’un totxo: 0,045 pessetes.\nPreu d’un maó corrent: 0,025 pessetes.\nPreu d’una rajola corrent: 0,019 pessetes.\nPreu d’una rajola per a obra vista: 0,065 pessetes.\nPreu del ciment ràpid: de 0,022 a 0,025 pessetes per quilogram.\nPreu del ciment lent: de 0,020 a 0,022 pessetes per quilogram.\nPreu del ciment de tipus Porland Anglès: 0,090 pessetes per quilogram.\nPreu de la sorra: 3 pessetes per metre cúbic.\nPreu de bigues de ferro: de 0,31 a 0,35 pessetes per quilogram.\nSalaris diaris a Barcelona (treballaven 9 hores per dia):\nPaleta capatàs o encarregat: 5 pessetes.\nPaleta de primera: 4,50 pessetes.\nPaleta de segona: 4 pessetes.\nManobre especialitzat: 2,75 pessetes.\nManobre no especialitzat: 2,50 pessetes.\nSalaris diaris a Barcelona (treballaven 8 hores per dia):\nOficial de primera guixaire: 6 pessetes.\nOficial de primera estucador: 6 pessetes.\nMig oficial guixaire: 5,50 pessetes.\nMig oficial estucador: 5,50 pessetes.\nSalari setmanal a Barcelona de fadrí fuster: de 25 a 30 pessetes.\nDe 1951 a 2000:\nLa inflació econòmica alta d’aquest període obligaria a considerar períodes més petits.\nEn 1989 a l’engròs:\nPreu d’un porc: 151 pessetes per quilogram.\nEn 1989 al detall:\nPreu de la vedella: 913 pessetes per quilogram.\nPreu de la vaca: 644 pessetes per quilogram.\nPreu del porc: 819 pessetes per quilogram.\nPreu del pollastre: 266 pessetes per quilogram.\nPreu d’un ou ros: 15 pessetes.\nPreu de la terra de vinya al Penedès: 400 pessetes per metre quadrat.\nCost de fabricació d’un bitllet en pessetes: 10 pessetes.\nCost de fabricació d’un bitllet en euros (amb més mesures contra falsificacions que un bitllet en pessetes): 15 pessetes.


Els següents fets van passar l'any 1992:\n24 d'abril: El Norbert surt de la closca.\n25 de maig: En Harry escolta en Quirrell discutint amb Lord Voldemort, i suposa que l'Snape està amenaçant a en Quirrell.\n26 de maig: En Harry Potter, la Hermione Granger, el Neville Longbottom i el Draco Malfoy compleixen càstig al Bosc Prohibit amb en Rubeus Hagrid. En Harry veu un unicorn mort i a Lord Voldemort per primera vegada des de que era petit.\n4 de juny: En Harry, en Ron i l'Hermione segueixen la pedra filosofal del professor Quirrell, el Quirrell mor i Lord Voldemort deixa el món físic, un cop més sense un cos.\n31 de juliol: En Harry, en el seu dotzè aniversari, rep la visita d'en Dobby. Ell rep una advertència del Departament d'Ús Indegut de la Màgia.\nEn Harry és rescatat del Carrer Privet número 4 per en Ron i en Fred i en George Weasley, i es dirigeixen al Cau.\nEn Harry, l'Hermione, i els Weasley visiten la Ronda d'Alla. A Gargots i Nibres, es troben Gilbert Decors i Lucius Malfoy. El Lucius llisca el vell diari de l'escola de Tom Riddle a la marmita de la Ginny Weasley. També inicia una baralla amb Arthur Weasley.\nEntre l'1 de setembre i 18 de desembre: Mor Armando Dippet.\n1 de setembre: La Ginny Weasley, la Luna Lovegood i el Pau Parra comencen a l'Escola de Màgia i Bruixeria Hogwarts. En Harry i en Ron es perden el Hogwarts Express i volen en un cotxe cap a l'escola.\n8 de setebre: La Cambra Secreta és oberta per la Ginny Weasley, sota la influència del diari del Tom Riddle.\n31 d'octubre: La Cambra Secreta es va obrir de nou i el basilisc petrifica la Sra Norris.\n8 de novembre: El basilisc petrifica el Pau Parra.\nHivern: El passatge secret de darrere el mirall del 4t pis que duia a Hogsmeade s'enfonsa, el que obliga a en Fred i en George Weasley deixar-lo de fer servir.\nDesembre: En algun moment durant la setmana abans de Nadal, la Conselleria d'afers màgics britànica porta a terme una batuda a la Mansió Malfoy, però no troba res.\n17 de desembre: A la primera reunió del Club de Duel, Harry Potter parla reptilingüe, i molts sospiten que ell és l'hereu de Sírpentin Slytherin.\n18 de desembre: El basilisc petrifica a en Justin Finch-Fletchey i al Nick-de-poc-sense-cap.\n25 de desembre: L'Hermione Granger acaba d'elaborar la Poció de la mutació. En Harry Potter i en Ron Weasleyl'utilitzen per assumir les aparences de Gregory Goyle i Vincent Crabbe, respectivament, mentre que l'Hermione es converteix accidentalment en part en un gat.\nMés Harry Potter Wiki\n0 Nimfadora Tonks