- José Oiticica: El 22 de juliol de 1882 neix a Oliveira (Minas Gerais, Brasil) el militant anarquista José Rodrigues Leite e Oiticica, més conegut com José Oiticica. Fill d'un senador, va ser enviat a un col·legi religiós d'on serà expulsat per rebel·lió. Va estudiar Dret i Medicina, tot i que no va acabar cap de les dues carreres i es va dedicar a l'ensenyament i a la filologia –va rebre la càtedra de Prosòdia de l'Escola Dramàtica de Rio de Janeiro en 1914, va impartir lliçons de Filologia portuguesa a la Universitat d'Hamburg (1929-1930) i va ser catedràtic del Col·legi Pedro II i de la Universitat del Districte Federal. En 1906 funda el Col·legi Llatinoamericà on aplicarà una pedagogia avançada. L'evolució progressiva de les seves idees el portarà a l'anarquisme en 1912. Va participar al Centre d'Estudis Socials on esdevé un actiu militant del moviment llibertari, fent conferències als sindicats i participant al costat dels treballadors en l'agitació social. En 1918 va ser acusat de responsabilitat en la crida a la vaga general insurreccional, detingut i deportat. En 1924 va tornar a la presó a causa del seu antimilitarisme llibertari i després participarà en la Lliga Anticlerical de Rio de Janeiro. Durant els anys 20 va denunciar la pujada de l'autoritarisme bolxevic a Rússia i les divisions que es creaven entre els treballadors. Va formar part de Fraternitas Rosicruciana Antiqua i va ser un dels més importants pensadors i intel·lectuals brasilers de la seva època, autor de nombroses obres, com ara: Estudos de fonologia (1916), Princípios e fins do Programa Anarquista-Comunista (1919), A trama dum grande crime (1922), Manual de estilo (1923), Do método no estudo das línguas sul-americanas (1930), A doutrina anarquista ao alance de todos (1947), Roteiro em fonética fisiológica, técnica do verso e dicção (1955), A teoria da correlação (1955), Crítica anarquista de la sociedad actual (1956), Curso de Literatura (1960), Ação Directa (1970). Va ser també poeta –Sonetos 1 (1911), Sonetos 2 (1919) i Ode ao sol e Fonte perene (1954)– i fundador del periòdic anarquista Ação Directa, que va dirigir des de la seva fundació en 1946 fins a la seva mort a Rio de Janeiro (Rio de Janeiro, Brasil) el 30 de juny de 1957. En març de 1958 es va crear a Rio de Janeiro el Centre d'Estudis Professor José Oiticica (CEPJO), que va romandre obert després del cop d'Estat de 1964 fins a l'octubre de 1969, quan va ser assaltat, els seus membres detinguts i alguns torturats i empresonats. En 1985 va sorgir també a Rio de Janeiro el Grup Anarquista José Oiticica (GAJO). Va ser pare de l'entomòleg i fotògraf José Oiticica Filho (1906-1964) i avi de l'artista plàstic Hélio Oiticica (1937-1979), ambdós anarquistes.\n- Joan Blanch Salvadó: El 22 de juliol de 1891 neix a Bítem (Tortosa, Baix Ebre, Catalunya) el paleta anarquista Joan Blanch Salvadó. Sos pares es deien Manuel Blanc i Manuela Salvadó. Des de Mataró (Maresme, Catalunya), fugint del servei militar, el novembre de 1911 passà a França. D'antuvi s'instal·là a Lo Pòrt de Boc (Provença, Occitània) i, a partir del 7 d'abril de 1912 a Perpinyà (Rosselló, Catalunya Nord), on el 28 de juny de 1913 es casa amb Rosa Teresa Pujol, vivint a l'Impasse Desprès de la ciutat, al domicili d'un tal Monitó. A Perpinyà treballà regularment en la construcció. L'estiu de 1914 va ser fitxat com a «anarquista perillós i propagandista de caràcter sorneguer». El juny de 1915, son germà Manuel, barber i també insubmís a l'exèrcit i anarquista, es reuní amb ell a Perpinyà. Desconeixem la data i el lloc de la seva defunció.\n- Jaume Dufour Barberà: El 22 de juliol de 1901 neix a Barcelona (Catalunya) l'anarcosindicalista i anarquista Jaume Dufour Barberà. Fou un dels militants de la Confederació Nacional del Treball (CNT) més actius del barri barceloní de Les Corts. Com a membre dels grups d'acció anarquistes, el juliol de 1921 fou processat per «possessió d'explosius, atracament i robatori». El novembre de 1924 polemitzà va mantenir una polèmica amb el Comitè Regional de Catalunya de la CNT en el periòdic Solidaridad Proletaria sobre si els sindicats havien d'intentar actuar sindicalment o calia fer-ho de manera secreta. Fou un dels signants, des de la seva presó barcelonina, de la «Carta abierta a los camaradas anarquistas», que fou publicada el 29 de març de 1925 en La Protesta de Buenos Aires i després en Solidaridad Proletaria de Barcelona, condemnant el reformisme en la CNT i a favor de la creació d'una federació anarquista. Quan es creà la Federació Anarquista Ibèrica (FAI), fou un dels militants més destacats d'aquesta organització a Les Corts. El març de 1929 fou processat, amb Vicente Vitaller Lamani, per haver furtat a mà armada el 28 de juliol de 1926 una pistola a Ricardo Revuelta Mompart, membre del sometent. Amb el triomf del feixisme en 1939 s'exilià a França i fou internat al camp de concentració de Vernet amb son germà Baldomer. En acabar la II Guerra Mundial s'instal·là a Oceja (Alta Cerdanya, Catalunya Nord) i en 1948 col·laborà en el periòdic CNT de París. Com a membre de la Federació Espanyola de Malalts Crònics i Invàlids, realitzà tasques per a l'Spanish Refugee Aid (SRA, Ajuda al Refugiat Espanyol) –organització fundada en 1953 per la nord-americana Nancy MacDonald i que durant més cinquanta anys treballà amb refugiats espanyols a França, subministrant-los ajuda econòmica, material, social i psicològica–; documentació seva sobre aquestes tasques entre els anys 1953 i 1971 es troba dipositada a la Tamiment Library de Nova York (Nova York, EUA). Amb la mort del dictador Franco, retornà a Catalunya. Jaume Dufour Barberà va morir el 15 de desembre de 1988 a Barcelona (Catalunya). El seu primer llinatge és citat de diverses maneres, com ara Difur, Difour, Dufur, Doufor, etc. Sos germans Baldomer i Lluís també van ser destacats militants cenetistes.\n- Emilio Uriondo: El 22 de juliol de 1901 neix a Magdalena (Buenos Aires, Argentina) l'anarquista il·legalista Emilio Adelmo Uriondo Ferreyra, que va fer servir el pseudònim d'Eduardo Atrio. Sos pares es deien Emilio Uriondo Zamudio i María Ferreyra. Es guanyava la vida com a paleta. Membre del grup anarquista il·legalista de Miguel Arcángel Roscigna, fou un dels responsables del Comitè de Solidaritat amb els Presos Socials. Ajudà logísticament, amb Andrés Vázquez Paredes, a l'anarquista Kurt Gustav Wilckens a preparar l'atemptat mortal contra el tinent coronel Héctor Benigno Varela realitzat el 25 de gener de 1923. El gener de 1926 participà, juntament amb Miguel Arcángel Roscigna i Andrés Vázquez Paredes, en un atracament al Banco San Martín de Buenos Aires efectuat pel grup «Los Errantes» (Buenaventura Durruti Domínguez, Gregorio Jover Cortés i els germans Alejandro i Francisco Ascaso Abadía). Quan la campanya d'agitació a favor dels militants italoamericans Nicola Sacco i Bartolomeo Vanzetti, va ser acusat d'haver realitzat un atemptat amb bomba a la legació nord-americana a Montevideo (Uruguai) i va ser tancat a la presó de Punta Carretas. L'11 de febrer de 1928 va ser alliberat i es va retrobar amb Roscigna, que aleshores s'havia refugiat a Montevideo després de realitzar un atracament l'1 d'octubre anterior a l'Hospital Rawson de Buenos Aires. Malgrat la seva oposició i la de Roscigna, alguns membres del grup (els germans Antonio i Vicente Moretti i els catalans Pere Boada Rivas, Joan Agustí García Capdevila i Jaume Tadeo Peña) organitzaren un assalt contra l'agència de canvi de Messina de Montevideo en el qual moriren tres persones i tres van ser ferides, resultant detinguts el novembre els membres de la banda. Roscigna retornà a l'Argentina i ell marxà cap el Brasil i d'allà passà a l'Argentina, on amb Roscigna organitzà l'evasió dels seus companys de la presó de Punta Carretas, la qual es va fer efectiva el març de 1931. En 1930 participà amb altres companys en el rescat de l'anarquista José Manuel Paz d'un hospital penitenciari de La Plata. El 20 de juny de 1930 participà en l'assalt a Buenos Aires de l'estació de la companyia d'òmnibus «La Central», organitzat per Severino Di Giovanni. Dies després, el 23 de juny de 1930, va ser detingut al restaurant Vesuvio amb Umberto Lanciotti i Juan López Dumpiérrez. Durament torturat en els interrogatoris, va ser jutjat, condemnat a cinc anys de presó i enviat a la penitenciaria d'Ushuaia a la Tierra del Fuego, d'on va aconseguir evadir-se en 1932. En els anys seixanta formà part del grup anarquista de La Plata (María Esther Biscayard de Tello, Humberto Correale, Carlos Kristof, Rodolfo González Pacheco, Manuel Palanca, etc.). Sa companya fou Petrona Aguilera, amb qui tingué un fill, Emilio Uriondo Aguilera. Emilio Uriondo va morir el 14 d'agost de 1990 a La Plata (Buenos Aires, Argentina). Segons el seu testimoni, Severino Di Giovanni va ser l'autor material de l'assassinat de l'anarquista Emilio López Arango.\nEmilio Uriondo (1901-1990)\n- Presentació Gauchola Puchol: El 22 de juliol de 1906 neix a la Torre del Compte (Matarranya, Franja de Ponent) l'anarcosindicalista Presentació Gauchola Puchol, també coneguda com Presentació Falgàs, pel llinatge de son company. Sos pares es deien Manuel Gauchola i Dominga Puchol. Militant de la Confederació Nacional del Treball (CNT) en els anys republicans, durant la Revolució participà activament en les col·lectivitats del seu poble natal, rebatejat com Torre Lliure. En 1939, amb el triomf franquista, passà a França, i des de Bordeus (Aquitània, Occitània) va ser reenviada a l'Espanya franquista. En arribar al seu poble va ser rapada, apallissada i traslladada a Saragossa (Aragó, Espanya), on va ser empresonada 15 mesos. Un cop lliure marxà cap a Barcelona (Catalunya), on, amb un grup de companys aragonesos anarcosindicalistes, participà en la CNT clandestina. En aquesta època s'encarregà especialment de visitar i de portar ajuda i informació als companys i companyes confederals empresonats. En 1947, fugint de la repressió, passà clandestinament a França i s'establí a Montpeller (Llenguadoc, Occitània), on residia son company Samuel Falgàs Aguilar, també militant anarcosindicalista, i formà part de la Federació Local de la CNT fins el seu final. Els seus últims anys visqué a Peròus (Llenguadoc, Occitània). Víctima d'Alzheimer, Presentació Gauchola Puchol va morir el 23 de desembre de 1990 a la llar de jubilats «L'Oustal» de Pinhan (Llenguadoc, Occitània).\nManuel González Prada fent goma aràbica (1915)\n- Manuel González Prada: El 22 de juliol de 1918 mor d'un infart cardíac a Lima (Perú) l'assagista, pensador, periodista i poeta anarquista José Manuel de los Reyes González de Prada y Ulloa (Manuel González Prada). Havia nascut el 5 de gener de 1844 a Lima (Perú). Pertanyia a una de les famílies més aristocràtiques i més religioses de Lima. Per ambdues bandes familiars descendia de Galícia (Península Ibèrica), però també tenia sang irlandesa per part d'una de les seves àvies maternes, filla de mare espanyola i pare irlandès; aquest, de llinatge O'Phelan, va emigrar d'Irlanda en el segle XVIII per motius religiosos a les catòliques colònies del rei d'Espanya. Els seus pares van ser Francisco González de Prada –alt magistrat reaccionari i que arribarà a vicepresident de la República peruana pel partit conservador durant el govern del general Echenique– i Josefa Álvarez de Ulloa, però va renegar de la seva aristocràcia i es va identificar amb els indígenes, els pagesos, els proletaris i els marginats peruans; com el seu nom real el disgustava per les seves connotacions, va triar signar més abreujadament amb el nom més popular de Manuel González Prada. Altra de les seves rebel·lies va ser adoptar la peculiar ortografia fonètica inspirada en els principis d'Andrés Bello. Després d'estudiar en un col·legi anglès de Valparaiso, on va prendre anglès, francès i alemany, va abandonar els estudis al Seminari de Santo Toribio, on l'havia matriculat son pare, i més tard va deixar els estudis de Dret al Convictorio de San Carlos perquè s'ensenyava el Dret Romà en llatí, llengua de l'Església, que rebutjava per ser una part essencial del clergat; però amb una àmplia i profunda cultura –va deixar una biblioteca de tres mil volums. Durant vuit anys va viure reclòs en la seva hisenda de Mala dedicat a les tasques del camp i a investigacions químiques, per fabricar midó industrial. Durant la guerra amb Xile (Guerra del Pacífic entre 1879 i 1883) va participar en l'organització de l'Exèrcit de Reserva per defensar Lima de l'atac xilè i va lluitar en les batalles de San Juan i Miraflores. Per a després dedicar-se activament al periodisme en publicacions com El Comercio, d'on el van despatxar, o en efímeres revistes, com ara Los Parias o La Lucha. Després va passar a la política, militant en el moviment lliurepensador, en el feminisme i en l'anarquisme, declarant-se sempre profundament antiespanyol. La seva postura hipercrítica des del punt de vista polític i també en el camp literari li va implicar tenir un bon grapat d'enemics i es va veure embolicat en nombroses polèmiques periodístiques, en les quals mai no es va defensar i sempre va atacar. Va fundar el «Círculo Literario» i en 1886 en va ser elegit president, el qual segons ell havia de convertir-se en el «Partit Radical de la Literatura», però que va acabar constituint-se en el partit polític Unió Radical en 1891, on des de les seves tribunes va lluitar contra tota idea vella i decadent en idees i en literatura, tot reivindicant l'europeïtzació del Perú, alhora que la descentralització, el laïcisme i l'indigenisme. Entre 1891 i 1898 va viatjar per Europa, on va fer amistat amb Zola, Renan i Unamuno, i a París va tenir una disputa amb Paul Verlaine a causa de l'honor maculat d'una senyora, insultada en mig del carrer pel poeta simbolista en estat d'embriaguesa. En tornar del seu viatge a Europa en 1898 va començar a divulgar les idees anarquistes que havia descobert a Barcelona i cada vegada es va identificar més amb els moviments obrers anarcosindicalistes, alhora que és censurat en tota la premsa burgesa de l'època, tancant tots els periòdics que publiquessin els seus articles. En 1898 fundarà els periòdics anarquistes Germinal i El Independiente, des d'on llança potents atacs contra l'Església, els sectors conservadors i l'oligarquia terratinent. Entre 1902 i 1904 publicarà articles anarquistes sota pseudònim en el periòdic llibertari Los Parias. Com a prosista, destaca especialment per les seves Pájinas libres (1894), que li van implicar l'honor de l'excomunió, La Anarquía (1907) i Horas de lucha(1908), col·lecció d'assaigs on mostra els seus plantejaments àcrates. Va defensar totes les llibertats, fins i tot les de culte, consciència i pensament i es va manifestar a favor d'una educació laica. Sense pertànyer a la maçoneria, entre 1904 i 1905 va escriure discursos –González Prada tenia veu de soprano, és a dir, tan aguda com la d'un infant, i per això no podia declamar ell mateix cap dels seus discursos– per a lògies maçòniques. Literàriament va evolucionar des del postromanticisme fins al ple modernisme en reacció contra la tradició espanyola, cosa que el va portar a fixar els seus models en altres literatures; molt preocupat pel llenguatge i l'estil, quan va començar va tenir models alemanys: va traduir Schiller, Chamisso, Heine, etc. La seva prosa assagística, força treballada estilísticament, simula no obstant això l'espontaneïtat; busca la concisió i és farcida d'ironia, cultura i humor. Com a poeta va publicar Minúsculas (1901) i Exóticas (1911), que són vertaders catàlegs d'innovacions mètriques i estròfiques, com els delicats rondeles i triolets, que va adaptar del francès. En les seves Baladas peruanas, publicades pòstumament en 1935, va recollir tradicions indígenes i escenes de la conquesta espanyola que van ser escrites a partir de 1871. També va reunir una col·lecció d'epigrames i sàtires en Grafitos (1917); en aquest gènere es mostra un gran escriptor, fulgurant i intel·ligent, a causa del seu poder de síntesi i la precisió dels seus atacs contra escriptors, polítics i idees. És l'inventor del vers poliritme sense rima, impulsant el vers lliure en la poesia llatinoamericana. Menció a part mereix el seu Discurso del Politeama (1888), on planteja –tot criticant l'Església, l'Exèrcit i l'Hispanisme– el problema de si el Perú existeix o no com a nació, ja que des de la creació de la República peruana aquest tema havia estat eludit –molts els pròcers criolls es definien com a «espanyols americans»: culte a l'hispanisme, «Madre Pátria», menyspreu a l'indigenisme, etc. Un aspecte important del seu pensament és el de la reivindicació del feminisme i de la crítica del pseudofeminisme burgès en els seus escrits, deutor de la filosofia atea, anticlerical i anarcofeminista de la seva esposa, la francesa Adriana de Verneuil. Durant els seus últims anys va ser nomenat director de la Biblioteca Nacional de Lima, càrrec que va ocupar fins al final dels seus dies, llevat un breu període d'un cop d'Estat (1914-1915) en el qual hi renunciarà en senyal de protesta. La major part de la seva producció anarquista es publicarà pòstumament.\n- Errico Malatesta: El 22 de juliol de 1932 mor a Roma (Itàlia) l'agitador, propagandista i teòric anarcocomunista Errico Malatesta, una de les figures més importants de l'anarquisme italià i internacional. Havia nascut el 4 de desembre de 1853 a Santa Maria Maggiore (Càpua, Campània, Itàlia) –actualment Santa Maria Capua Vetere (Campània, Itàlia). Fou fill d'una família de la petita burgesia comercial i terratinent d'idees liberals; son pare, Federico Malatesta, i sa mare, Lazzarina Rastoin, de Marsella, posseïen una pròspera fàbrica de pells assaonades. D'antuvi va fer estudies en una escola dels pares escolapis i després es matriculà a la Universitat de Nàpols, on estudià medicina durant tres anys, però sense aconseguir la graduació. En aquests anys juvenils fou partidari de les idees republicanes de Giuseppe Mazzini. El 25 de març de 1868 la Comissaria de Nàpols li demanà explicacions sobre una carta de caràcter subversiu, on criticava les injustícies locals, que havia dirigit a Víctor Manuel II, però gràcies a la seva curta edat no tingué conseqüències. El 19 de març de 1870 fou detingut a resultes d'un incident organitzat per un cercle estudiantil republicà de la Universitat de Nàpols. A partir de 1871, any en el qual fou expulsat de la universitat per agitador, després de veure la repressió de la Comuna de París, abandonà les idees republicanes i abraçà l'anarquisme; aquest mateix anys s'afilià a la Federació Local de Nàpols de l'Associació Internacional dels Treballadors (AIT), de la qual acabarà exercint de secretari de la Secció Italiana. En aquesta època aprendrà l'ofici de mecànic i d'electricista, del qual viurà la resta de sa vida. Entre el 15 i el 16 de setembre de 1872 participà en el Congrés de Saint-Imier (Berna, Suïssa) de l'AIT antiautoritària, on va fer una forma amistat amb Mikhail Bakunin. Orador de primera categoria, durant els anys següents realitzà una gira propagandística i d'agitació per diversos països (Suïssa, Espanya, Egipte, Romania, França, Bèlgica i Regne Unit). En 1874 fou detingut a Bolonya (Emília-Romanya). El 19 d'octubre de 1875 entrà en la maçoneria amb la finalitat de difondre el pensament llibertari, però sortí definitivament el 18 de març de 1876, indignat per la decisió de la seva lògia d'organitzar una recepció d'honor a Giovanni Nicotera, que acabava de ser elegit ministre de l'Interior. En 1876, en el Congrés de Florència de la Federació Italiana de l'AIT antiautoritària, amb Andrea Costa, Carlo Cafiero i Emilio Covelli, proclama el comunisme anarquista; aquesta declaració toparà amb la posició oficial col·lectivista bakuninista i oficial de l'AIT antiautoritària. En 1877 participà en la temptativa insurreccional al Matese (Campània), on proclamà el comunisme llibertari en diverses localitats; malgrat el fracàs i la seva detenció, aconseguí la seva absolució i la dels seus companys, aconseguint un gran popularitat entre la classe obrera. En 1882 a Egipte lluità contra el colonialisme anglès. El març de 1885, per evitar la persecució a Europa, fugí a l'Argentina. En aquest país promourà l'organització proletària, fundarà sindicats (com ara la Societat de Resistència Cosmopolita d'Obrers Forners en 1887) i participarà en el fort debat ideològic amb el anarcoindividualistes. En 1886 intentà desastrosament trobar oro a la Patagònia. Enquadrat en els grups anarquistes italians de l'exili, com ara el Cercler Comunista Anàrquic, formarà part de la redacció del periòdic en llengua italiana La Questione sociale. En 1888 serà falsament acusat de falsificar moneda i prendrà la decisió, després d'una curta estada a Montevideo (Uruguai), de retornar. En 1889 arribà a Itàlia, on es dedicarà a fundar periòdics i revistes llibertàries: L'Associazione (1889), L'Agitazione (1897), L'Internazionale (1901), La Rivoluzione Sociale (1902), Volontà (1913), Umanità Nova (1920), Pensiero e Volontà (1924), etc.; les tres últimes seran força importants en el moviment llibertari internacional d'aleshores, aconseguint gran prestigi i popularitat. El gener de 1891, en el Congrés de Capolago (Ticino, Suïssa), fundà el Partit Socialista Anàrquic Revolucionari (PSAR), que agrupava llibertaris seguidors d'Amilcare Cipriani i anarquistes purs (Pietro Gori, Luigi Galleani, Andrea Costa, Filippo Turati, etc.). Entre 1891 i 1892 va fer una gira propagandística per Espanya amb son amic Pere Esteve i participà en la revolta popular de Jerez (Andalusia). Buscat per la policia, retornà a Londres, on en 1896 assistí al Congrés Socialista Internacional. En 1897 entrà clandestinament a Itàlia. En 1898, a resultes dels motins del pa, va ser condemnat a set mesos de presó a Ustica (Sicília) i a arrest domiciliari a l'illa de Lampedusa (Sicília); d'on aconseguí fugir cap al Regne Unit, via Tunísia, i després passar als Estats Units. En 1900 visqué a l'Havana (Cuba) i després marxà a Nova York (Nova York, EUA) i a Londres (Anglaterra), on va fer feina de mecànic electricista durant 13 anys, sempre, però, al dia de les lluites socials i dels debats sorgits en el pensament social. Entre el 24 i el 31 d'agost de 1907 participà en el Congrés Internacional Anarquista d'Amsterdam (Països Baixos), on va debatre sobre la necessitat o no d'organitzar-se en el moviment anarquista i sobre les relacions entre l'anarquisme i el sindicalisme. Aquest mateix any publicarà diversos articles atacant el sindicalisme com a meta de l'anarquisme, segons la seva opinió els anarquistes havien de participar en els sindicats, però com a un instrument i no com a l'objectiu final, que per a ell sempre era l'anarquia, i per això calia crear organitzacions polítiques anarquistes. En 1914 intervingué en el Congrés del «Fascio Comunista Anarchico» i en la campanya insurreccional dirigida contra la monarquia de la Casa de Savoia i el Vaticà. Aquest any també prengué part en la «Setmana Roja» d'Ancona (Marques, Itàlia), fets pels quals es va veure obligat a exiliar-se. Quan esclatà la Gran Guerra, es mostra absolutament partidari d'oposar-se activament a la guerra a tots els països, ja que aquella lluita fratricida només fomentava els interessos de les classes explotadores; opinió que topava directament amb Piotr Kropotkin, partidari de l'alineació amb les «democràcies» (França i Regne Unit). Aquesta separació ideològica entre Malatesta i Kropotkin es concretarà en l'oposició directa del primer al «Manifest dels Setze», patrocinat pel segon. En 1919 tornà a Itàlia i ajudà a la creació de la Unió Anarquista Italiana (UAI) i va fer contactes amb els «Arditi del Popolo». Entre 1919 i 1920 participà, amb Gabriele D'Annunzio, en l'episodi de la Regència Italiana del Carnaro. En 1920 formà part del moviment d'ocupacions de fàbriques per part dels treballadors que es donà a Itàlia, fomentant el desenvolupament de l'anarcosindicalista Unió Sindical Italiana (USI). Amb l'arribada de Mussolini al poder, fou processat pels seus articles antifeixistes publicats en diverses publicacions, especialment en Umanità Nova. A la presó de San Vittore realitzà, amb Armando Borghi i altres companys, una vaga de fam i finalment seran alliberats el 30 de juliol de 1921. Confinat al seu domicili pel feixisme, completament aïllat i malalt d'una afecció pulmonar, Errico Malatesta va morir a causa d'una greu crisi respiratòria el 22 de juliol de 1932 a Roma (Itàlia) al costat de sa companya Elena Melli i sa filla Gemma.\n- José Benítez Cizuela: El 22 de juliol de 1936 és afusellat a la Vereda del Horcajo de Los Palacios y Villafranca (Sevilla, Andalusia, Espanya) l'anarcosindicalista José Benítez Cizuela. Havia nascut cap el 1882. Afiliat a la Confederació Nacional del Treball (CNT), treballava cuidant porcs. Detingut quan el cop feixista, José Benítez Cizuela va ser afusellat el 22 de juliol de 1936 a la Vereda del Horcajo de Los Palacios y Villafranca (Sevilla, Andalusia, Espanya) i el seu cos llançat a una fossa comuna del cementiri de Dos Hermanas (Sevilla, Andalusia, Espanya). A son fill li van donar a triar entre el paredó d'afusellament i l'allistament en les files franquistes, i agafà la segona opció.\nJosep Peidro Vilaplana a Colom-Béchar poc abans de morir (1940)\n- Josep Peidro Vilaplana: El 22 de juliol de 1940 mor a Oudja (Rif, Marroc) l'anarcosindicalista Joan Josep Peidro Vilaplana, conegut com Pepet. Havia nascut el 19 de maig de 1897 a Mutxamel (Alacantí, País Valencià). Originari d'una família alcoiana empobrida, son pare es deia Santiago Peidro Planas, fabricant de «cafè» (beuratge alcohòlic típic alcoià), i sa mare Teresa Vilaplana Jordà, bugadera. Sa família, formada per quatre germans, vivia al barri pobre de Caramanxel d'Alcoi (Alcoià, País Valencià). Com que son pare es va veure inútil d'una cama i no podia fer cap feina, quan tenia set anys, sense haver anat a l'escola, entrà a treballar com a aprenent en una impremta, on començà a conèixer les primeres lletres. Després va fer altres feines amb jornades de 10 i 12 hores i acabà aprenent l'ofici de torner a diversos tallers mecànics. Quan tenia 18 anys caigué malalt de tifus. Va ser donat exempt per a fer el servei militar ja que havia de mantenir sos pares ja majors i malalts. Cap al 1918 s'afilià al Sindicat Únic de la Confederació Nacional del Treball (CNT) d'Alcoi, on gairebé tots els metal·lúrgics de la localitat estaven adherits a la socialista Unió General del Treball (UGT). El 16 de novembre de 1922 es casà amb Amparo Montserrat, amiga de la infància que treballava com a bambunera, operària de la fàbrica de paper de fumar «Bambú». Encara que considerat un dels millors torners alcoians, va ser boicotejat per la seva militància i es trobà sense feina. En 1923 el governador militar i civil d'Alacant Cristino Bermúdez de Castro dissolgué els Sindicats Únics i l'Ateneu Sindicalista alcoians i continuà amb detencions, escorcolls i encalçaments dels militants per la Guàrdia Civil. Aquest mateix any nasqué sa primera filla, Empar. En aquest situació, cridat per son germà gran Santiago, a començaments de 1925 marxà a França a la recerca de feina; però, pocs mesos després, retornà ja que les expectatives es van veure frustrades i la pressió policíaca cap als obrers peninsulars militants era obsessiva. Poc després nasqué sa segona filla, Carme. Durant la dictadura de Primo de Rivera milità activament en la clandestinitat. El novembre de 1927, arran d'una vaga a la fàbrica de teixits de llana i de cotó «Terol Hermanos SA» i que acabà implicant tota la classe obrera alcoiana, va haver de fugir de la Guàrdia Civil per les taulades i trobà refugi a Alacant amb uns companys que li van trobar feina de mecànic en un taller d'automòbils. Més tard es reuní amb sa companya i sos dos filles a Alacant. En 1929 tots retornaren a Alcoi, on trobà feina i començà a militar de bell nou. Amb la caiguda de la dictadura de Primo de Rivera i la legalització de la CNT l'abril de 1930, participà activament en la reorganització del moviment llibertari alcoià, com ara la creació, amb altres companys (Cándido Morales, Josep Julià, Josep Corbí, Balaguer, etc.), del Centre d'Estudis Socials, creat l'agost d'aquell mateix any i del qual fou president, o la constitució del Sindicat Metal·lúrgic el setembre de 1931, mes en el qual nasqué son tercer fill, Albert. Com gairebé tots els militants llibertaris alcoians, va fer costat el «Manifest dels Trenta». El desembre de 1931 aconseguí, amb altres militants (Daniel Llin, Tomás Payá, Constantí Miralles, Emilio Ferri, Gonzalo Bou, etc.), després d'afiliar-se al Sindicat de Metal·lúrgics i Similars de l'UGT, que aquest ingressés en la CNT. També va ser delegat de la Federació Local de CNT. L'estiu de 1932, arran d'un incident amb Quico l'Alt, patró de la fàbrica on treballava, marxà d'Alcoi i s'instal·là a Vila-real (Plana Baixa, País Valencià) on ja li havien buscat feina de torner al taller Casa Diago. Com que no havia Federació Local de CNT a Vila-real, freqüentà el Centre Obrer de l'UGT. L'octubre de 1934 la CNT va ser prohibida i quan fou legalitzada novament l'octubre de 1935 fundà, amb altres companys (Vicent, Ernesto Gómez, Alejandro Navarro, Martín Gil, etc.), el Sindicat Únic d'Oficis Diversos de Vila-real, que es reunia al Centre Obrer «La Unión». Poc després organitzà un míting, dins el marc de la campanya pro amnistia, en el qual van participar Durruti i Ascaso. Va fer viatges propagandístics a Castelló i a València. Amb l'aixecament feixista de juliol de 1936 formà part amb José Casinos, en representació de la CNT, del Comitè de Defensa Antifeixista, format per totes les forces esquerranes de la localitat. Volia anar al front, però va ser requerit perquè s'encarregués dels tallers metal·lúrgics i readaptar-los a la producció de material bèl·lic i així les dues centrals sindicals crearen la Cooperativa d'Obrers Metal·lúrgics UGT-CNT composta per cinc tallers, que passaren de produir material de reg a fabricar obusos per al Ministeri de la Guerra. El 6 d'octubre de 1936, amb Martín Gil, ocupà les oficines del Registre de la Propietat i cremaren els llibres i documents del seu interior. En aquesta època intervingué en mítings i conferències. El setembre de 1937 participà en la constitució de la «Col·lectivitat Productora Campesina UGT-CNT» de Vila-real, que estava formada per dues cooperatives de consum, una de la CNT i altra de l'UGT. El juny de 1938, davant l'avanç de les tropes franquistes, fugí amb bicicleta cap Alcoi, quan els feixistes ja trepitjaven els carrers de Vila-real i després de cremar els arxius del sindicat. A Alcoi entrà a treballar al Departament d'Avituallament, dirigit per Vicent Oriola, i on s'encarregà que els repartiments fossin equitatius. El 2 de gener de 1939 va ser nomenat cap de la Conselleria Municipal d'Avituallament, càrrec que abandonà poc després quan va ser cridat a files, però no va anar al front sinó que va ser destinat a la fabricació d'obusos en un taller socialitzat. Quan la victòria feixista era un fet, el 18 de març de 1939 fugí a Alacant i l'endemà salpà a bord del carboner «African Trader» cap a Mèxic, però en alta mar el cuirassat franquista «Canarias» obligà el vaixell a ancorar a Orà (Algèria). Després va ser confinat en diversos camps de concentració i Companyies de Treballadors Estrangers (CTE) africanes, com ara Camp Morand, Boghari, Oudja, Bou Harfa, Le Kef, Colom-Béchar). Joan Josep Peidro Vilaplana va morir el 22 de juliol de 1940 a l'hospital militar d'Oudja (Rif, Marroc) a conseqüència d'un càncer d'estómac i després d'una operació que res no pogué fer per salvar sa vida. En 2005 els seus familiars Miquel i Andreu Amorós Peidro publicaren José Peidro, de la CNT. Retazos del movimiento obrero y la guerra civil en Alcoi y Vila-real.\n- Abraham Díaz Tendero: El 22 de juliol de 1959 mor a Santiago de Xile (Xile) l'anarquista i anarcosindicalista Abraham Díaz Tendero, més conegut com El Petiso. Havia nascut el 22 de febrer de 1896 a Consuegra (Toledo, Castella, Espanya). Va emigrar a l'Argentina, on milità en l'anarcosindicalista Federació Obrera Regional Argentina (FORA). Després passà a Xile, on a finals dels anys vint va ser membre, amb José F. Cortés i altres, del grup anarquista «Siempre», que edità un periòdic del mateix nom. Com que Siempre sempre estava amenaçat de segrest per les autoritats, en cada edició d'un número es portava els mil exemplars a casa seva per evitar que fossin embargats per les autoritats a la impremta. En 1928, arran d'una denúncia, va ser detingut i deportat, amb altres membres del grup, a la colònia penitenciària de l'illa Más Afuera de l'arxipèlag Juan Fernández. Un dels companys detinguts no sobrevisqué a les tortures infligides. Un cop lliure, en 1930 visqué a Santiago, on participà en diversos complots contra la dictadura de Carlos Ibáñez del Campo. En 1931 fou l'editor del periòdic La Barricada, continuador de Siempre, la redacció del qual estava formada per nou companys (Berlamino Estay Peña, Luis Heredia Menares, Simón Barriga, Pedro Nolasco Arratia, José F. Cortés, Daniel Reyes, José Correa Vargas, Raimundo de la Cruz Silva i Abraham Díaz Tendero mateix). Finalment, tota la redacció del periòdic fou detinguda i torturada. Després d'un procés per «propaganda subversiva» que durà 21 dies, i gràcies a una defensa procurada per la lògia maçònica «La Montaña», tots van ser alliberats després de pagar una fiança de 7.000 pesos cadascun. De tota manera, molts d'ells (Belarmino Estay Peña, Pedro Nolasco Arratia, Daniel Reyes, Luis Heredia Menares, Simón Barriga El Chico i Abraham Díaz Tendero mateix), van ser novament detinguts per la policia i enviats dos mesos de confinament a Aysén (Patagònia, Xile). El juliol de 1931, després de la dimissió i fugida del dictador Ibáñez, van ser alliberats i a través de Puerto Mont arribaren a Santiago, on organitzaren tota mena de manifestacions. Estava casat amb María Álvarez Soto, amb qui tingué quatre infants.\n- Emiliano Somalo Hernáez: El 22 de juliol de 1970 mor a Los Sarrasins (Guiana, Occitània) l'anarcosindicalista Emiliano Somalo Hernáez –el seu primer llinatge citat a vegades com Samalo i el segon de diferents maneres (Herráiz, Hernaze, etc.). Havia nascut el 8 d'agost de 1891 a Matute (La Rioja, Espanya). Sos pares es deien Amos Somalo i Felipa Hernáez. Xofer de professió, des de molt jove estava afiliat al Sindicat Únic del Ram del Transport de la Confederació Nacional del Treball (CNT) de Barcelona. En 1935 complia condemna a la presó de Pamplona (Navarra). El cop d'Estat feixista de juliol de 1936 l'agafà a zona controlada per l'exèrcit franquista, però aconseguí passar a zona republicana. En acabar la guerra, s'exilià a França i patí els camps de concentració. A l'Alliberament va ser un dels fundadors de la Federació Local de Los Sarrasins de la CNT. Emiliano Somalo Hernáez va morir el 22 de juliol de 1970 al seu domicili de Los Sarrasins (Guiana, Occitània). En el moment de la seva mort n'era el secretari. Sa companya fou Engracia Felipe.\nD'esquerra a dreta: Marisol, Argentina, Mariano i Carlos Puente (Vath Lada, 1967)\n- Mariano Puente Sobrón: El 22 de juliol de 1974 mor a Richet (Pissòs, Aquitània, Occitània) l'anarquista i anarcosindicalista Mariano Puente Sobrón –algunes fonts citen erròniament el segon llinatge com Sahón. Havia nascut el 7 de desembre –algunes fonts citen erròniament el 9 de desembre– de 1900 a Burgos (Castella, Espanya). Sos pares es deien Macario Puente Fernández, ferrer, i Antonina Sobrón Herranez. Quan era jove son pare l'envià pensionat al Regne Unit per a aprendre l'anglès i quan tenia 18 anys retornà a la Península, posant-se a fer feina d'intèrpret a Bilbao (Biscaia, País Basc). A partir del 1919 viatjà i treballà arreu d'Europa i d'Amèrica –Estats Units (1924), Brasil i Argentina (1929)–, fent contacte amb diverses organitzacions anarcosindicalistes com ara Industrial Workers of the World (IWW, Treballadors Industrials del Món) i la Federació Obrera Regional Argentina (FORA). Quan el cop feixista de juliol de 1936 es trobava a Puigcerdà (Cerdanya, Catalunya) i es mostrà força resolut al costat d'altres companys, com Basilio Hernáez Armas i Antonio Martín Escudero. En aquesta època col·laborà amb el periòdic anarquista de Puigcerdà Sembrador. En 1937 se li va encarregar la gestió de l'arxiu de la Secció de Defensa del Comitè Regional de Catalunya de la Confederació Nacional del Treball (CNT). Amb el triomf franquista passà a França, on a partir del 9 de febrer de 1939 figurava en la llista de la policia gal·la de militants anarquistes a controlar per la seva perillositat; en aquesta llista figurava com a «professor» i «propagandista de la Federació Anarquista Ibèrica (FAI)» i feia costar que parlava «quatre o cinc llengües». El fet és que fou internat, juntament amb el seu amic Juan Muñoz, als camps de concentració de Les Haras de Perpinyà i Bram, on emmalaltí. A partir de 1950 residí a Aquitània (Les Landes, Vath Lada, Mostèirs-Viganon i Le Richet), amb continus viatges a Bordeus (Aquitània, Occitània) per a visitar el seu amic Eleuterio Quintanilla Prieto. A començaments dels anys cinquanta fou secretari de la Federación Española de Enfermos Crónicos e Inválidos (FEECI). En 1952 col·laborà en España Libre i en 1958 en CNT, gairebé sempre com a representant de la FEECI. Durant els anys seixanta fou «comprensiu» amb el sector cincpuntista. En 1962 col·laborà en el periòdic Espoir. En 1966 publicà el fulletó Tributo a Eleutorio Quintanilla, que previament havia publicat en lliuraments en Le Combat Syndicaliste. Mariano Puente Sobrón va morir el 22 de juliol de 1974 al seu domicili de Richet (Pissòs, Aquitània, Occitània). En 1987 el seu testimoni va ser recollit per Nancy Macdonald en el llibre Homage to the spanish exiles. Voices from the spanish civil war.\nMariano Puente Sobrón (1900-1974)\nNecrològica de Joaquín Antón Álvarez apareguda en el periòdic parisenc Le Combat Syndicaliste del 25 de desembre de 1980\n- Joaquín Antón Álvarez: El 22 de juliol de 1980 mor a Santander (Cantàbria, Espanya) l'anarcosindicalista Joaquín Antón Álvarez. Havia nascut cap al 1901 a Fresno el Viejo (Valladolid, Castella, Espanya). De jove emigrà a Barcelona (Catalunya). Treballador del sector tèxtil, milità en la Confederació Nacional del Treball (CNT). També fou membre de la Unió Social Nacional (USN), partit polític en «defensa del dret de tota classe treballadora» fundat el novembre de 1935 al barri barceloní de Gràcia, presidit pel fonedor Alfons Mier Viñals, i del qual va ser vocal del seu Comitè Regional de Catalunya. El juliol de 1936, mentre feia el servei militar, participà en les lluites de carrer contra els aixecats feixistes al barri barceloní del Clot. Marxà al front d'Aragó i va ser ferit a Casp (Saragossa, Aragó, Espanya). En 1939, amb el triomf franquista, passà a França, on fou internat a camps de concentració i va fer feina en les Companyies de Treballadors Estrangers (CTE). Després s'instal·la amb sa companya Lola a Fumel (Aquitània, Occitània), on milità en la CNT de l'Exili i en Solidaritat Internacional Antifeixista (SIA). Un cop jubilat, en morir el dictador Franco, retornà a Espanya i establert a Santander participà en la reconstrucció de la CNT d'aquella ciutat.\nNotícia orgànica de Gilbert Rollet apareguda en el periòdic parisenc Le Libertaire del 18 de novembre de 1937\n- Gilbert Rollet: El 22 de juliol de 1986 mor a Coubert (Illa de França, França) l'anarquista Léon-Raymond-Gilbert Rollet, conegut com Tellor. Havia nascut el 28 d'octubre de 1902 a Épinal (Lorena, França). Sos pares es deien Gustave Félix Rollet, empleat de comerç a Épinal, i Marie Léonie Louise Henriot. Es guanyava la vida com a monitor d'educació física i corrector d'impremta. A partir de 1925 assistí a reunions de les Joventuts Llibertàries del XVII Districte de París i a les conferències i al congrés de la Unió Anarquista (UA). El juliol de 1926 va ser detingut per distribuir un fullet a favor dels anarquistes italoamericans Nicola Sacco i Bartolomeo Vanzetti. En 1926 va ser nomenat secretari de la «Lliga Internacional de Refractaris a Totes les Guerres». El 13 de novembre de 1930 es casà al XVII Districte de París (França) amb la venedora parisenca Léontine Ungar. En aquesta època treballava de comptable en un magatzem i vivia al número 23 del carrer Balagny. En 1936 era secretari del grup del XVII Districte de l'UA, encarregant-se de les relacions entre aquest grup i el secretariat nacional. En aquesta època vivia al número 41 del carrer Nollet i era conegut per ser un apassionat del culturisme. Col·laborà en aquests anys amb nombrosos articles sobre política exterior en Le Libertaire. L'11 de febrer de 1937 va fer la xerrada «Les ententes industrielles et le fascisme» per al grup anarquista del XVII Districte de París. El febrer de 1937, arran de ser atropellat per un cotxe, una cama li va se amputada. Posteriorment va ser admès en el Sindicat de Correctors de París. En el Congrés de l'UA, celebrat entre el 20 d'octubre i l'1 de novembre de 1937, va ser nomenat, com a redactor de Le Libertaire, membre de la comissió administrativa i abans de la II Guerra Mundial encara n'era membre. El 15 de gener de 1938, com a «anarquista perillós», va ser inscrit en un llistat d'anarquistes del departament del Sena i el seu domicili va ser controlat mensualment. El 15 de març de 1939, en un escorcoll de la seu de Solidaritat Internacional Antifeixista (SIA), al número 26 del carrer Crussel, van ser trobats el seu nom i la seva adreça, i aleshores n'era secretari de la secció del XVII Districte. Durant l'Ocupació va estar desocupat i entre 1941 i l'estiu de 1944 treballà intermitentment com a corrector fent substitucions en el Journal Officiel Després de la II Guerra Mundial va fer feina de linotipista en Le Figaro. L'abril de 1946 participà en la subscripció popular per a facilitar el retorn de la Guaiana Francesa de l'anarquista deportat Éliacin Vézian, tornada que no es va poder aconseguir. En 1950, encara que sembla ja no participava en activitats polítiques, el seu domicili del carrer Truffaut de París figurava en el llistat d'adreces d'anarquistes a vigilar per la policia.\n- Victoriano Martínez Rusas: El 22 de juliol de 1988 mor a Peliçana (Provença, Occitània) l'anarcosindicalista Victoriano Martínez Rusas, conegut com Tianet. Havia nascut l'1 de maig de 1921 a Badalona (Barcelonès, Catalunya). Era fill de Tomás Martínez, militant del Sindicat de la Pell de Badalona de la Confederació Nacional del Treball (CNT), i de Dolores Rusas. Vivia a «Els 40 pisos», edifici modernista del barri del Gorg de Badalona. De molt jove s'adherí a les Joventuts Llibertàries i al Sindicat de la Pell de la CNT. Cap el 1937 va ser mobilitzat en la 26 Divisió (antiga «Columna Durruti») de l'Exèrcit Popular de la II República espanyola, amb la qual, en 1939, amb el triomf franquista, passà a França. Va ser internat al camp de concentració d'Argelers. En sortir dels camps s'instal·là a Peliçana, on establí amb Ana Castro una família de quatre infants (Violeta, J. Tomás, Federico i Roberto). Durant l'Ocupació participà en la Resistència. Després de la II Guerra Mundial, milità en el Sindicat d'Oficis Diversos de Peliçana de la CNT, de la qual va ser secretari durant les dècades setanta i vuitanta. Victoriano Martínez Rusas va morir el 22 de juliol de 1988 al seu domicili de Peliçana (Provença, Occitània).\n- María Mateo Bruna: El 22 de juliol de 1992 mor a Tolosa (Llenguadoc, Occitània) l'anarcosindicalista María Mateo Bruna. Havia nascut el 12 de gener de 1902 a Torrijo del Campo (Terol, Aragó, Espanya). El 19 de juliol de 1936 participà en la construcció de barricades al barri de Gràcia de Barcelona (Catalunya), fornit els combatents i tenint cura dels ferits. Després passà a treballar a les cantines populars col·lectivitzades. En acabar la guerra passà a França i s'establí amb son company Miguel Alba Lozano, poeta confederal que col·laborà en Cenit (1991-1996), a Tolosa (Llenguadoc, Occitània), militant sempre en el Moviment Llibertari Espanyol (MLE). Son germà Blas també va ser militant anarquista.\n- Celia Gutiérrez Aira: El 22 de juliol de 1996 mor a Bilbao (Biscaia, País Basc) l'anarquista, anarcosindicalista i anarcofeminista Celia Gutiérrez Aira. Havia nascut el 16 de maig de 1955 a Barakaldo (Biscaia, País Basc). En la dècada dels vuitanta milità a l'Ateneu Llibertari del Poblesec de Barcelona (Catalunya). Posteriorment milità en la Confederació Nacional del Treball (CNT), en la Federació Anarquista Ibèrica (FAI) i en «Mujeres Libres» de la zona de Bilbao. Col·laborà en periòdics com CNT i Tierra y Libertad. En els últims anys la malaltia l'obligà a mantenir-se al marge de la militància activa. Son company Juan Carlos Sánchez Gómez (Astro) i sa germana, la violinista Carmen Gutiérrez Aira (Rocky), també destacats militants.\n- Rosa Pastor Vicario: El 22 de juliol de 1999 mor a Llemotges (Llemosí, Occitània) l'anarcosindicalista Rosa Pastor Vicario. Havia nascut el 10 d'abril de 1920 –algunes fonts citen erròniament el 14 d'abril de 1921– a Vicálvaro (Madrid, Castella, Espanya). Sos pares es deien Vicente Pastor Ullan, jornaler, i Felisa Vicario Pastor. En 1936, amb sa mare, ses germanes i son germà petit, s'establí a Alacant (Alacantí, País Valencià), on conegué el destacat militant anarcosindicalista José Muñoz Congost, que esdevingué son company. Acabada la guerra, va ser detinguda i en 1940 empresonada a Alacant. En 1947 decidí passar a França i amb un vaixell arribà a Donibane Lohizune (Lapurdi, País Basc); posteriorment trobà son germà major a Bordeus (Aquitània, Occitània). En 1948 passà al Nord d'Àfrica i a Alger (Algèria) retrobà José Muñoz Congost; la parella es casà el 26 de setembre de 1950 a Alger i amb el temps tingueren dues nines, Rosa i Angelines. En 1955 s'instal·là a Casablanca (Marroc) i milità en la Confederació Nacional del Treball (CNT) i en l'associació cultural «Armonía», on s'ocupà especialment de les classes per a infants i formà part del seu grup teatral. En 1964 va ser repatriada a França i amb son company s'instal·là, d'antuvi, a Péronne (Borgonya, França), i, a partir de 1967, a Llemotges (Llemosí, Occitània), on ambdós continuaren militant en la CNT de l'exili. Rosa Pastor Vicario va morir el 22 de juliol de 1999 a l'Hospital Universitari de Llemotges (Llemosí, Occitània).\n- Germinal Sánchez Sola: El 22 de juliol de 2000 mor a Lió (Forez, Arpitània) l'anarcosindicalista José Germinal Sánchez Sola. Havia nascut el 2 de juliol de 1936 a Baza (Granada, Andalusia, Espanya). Fou el tercer fill d'una família pagesa andalusa molt pobra i de la qual son pare era paleta i militant de les Joventuts Llibertàries i de la Confederació Nacional del Treball (CNT). En 1933 son pare va ser empresonat arran d'una vaga i al final de la guerra civil va ser detingut pels franquistes, jutjat i condemnat en dues ocasions a mort, però finalment la pena va ser commutada per 18 anys de presó. En el llibre de registre de naixements Germinal Sánchez va ser rebatejat amb el nom de José i el de Germinal va ser tatxat. No pogué anar a escola i sa família marxà a Madrid (Espanya) per estar més a prop del pare empresonat, on patí misèries mil. Quan tenia 10 anys començà a fer feinetes, especialment en una barberia, per ajudar sa família i dos anys després es va fer peixater. Un cop alliberat son pare, en 1956 tota la família emigrà a Rabat (Marroc), on començà a freqüentar el cercle de militants anarcosindicalistes espanyols exiliats. El seu company Rafael Salcedo (Quisquillas) li ensenyà a llegir i a escriure i l'ofici de rellotger. Milità en la CNT del Marroc. En 1959 es casà al Marroc i marxà a viure amb sos sogres a Algèria. Amb la independència d'aquest país va ser repatriat a França i s'instal·là d'antuvi a Tolosa (Llenguadoc, Occitània) i després a l'arpitana Villeurbanne, on freqüentà els cercles de la CNT de l'Exili de Lió (Arpitània) i treballà a diferents fàbriques. Arran dels fets de «Maig del 1968» intentà, amb altres joves llibertaris fills d'exiliats espanyols, crear la CNT de França a la zona de Lió alhora que militava en la Confederació General del Treball (CGT) –durant molts d'anys tingué tres carnets sindicals: la CNT espanyola, la CNT francesa i la CGT . Va ser elegit en nombroses ocasions delegat de personal a la petita fàbrica on va treballar durant 14 anys. A mitjans dels anys setanta, amb Gemma Failla i Mimmo Pucciarelli, va fer pujar el moviment llibertari de Lió, especialment en les activitats de coordinació i fent d'enllaç amb els vells militants de la CNT d'Espanya en l'Exili. En 1980 es va divorciar i en 1986 es tornà a casar amb l'equatoriana Susanna; fou pare de quatre infants. Germinal Sánchez Sola va morir d'un càncer el 22 de juliol –algunes fonts citen erròniament el 28 de juliol– de 2000 al III Districte de Lió (Forez, Arpitània).\n- Carlos Torres: El 22 de juliol de 2014 mor a Buenos Aires (Argentina) el llibreter i editor anarquista Carlos Torres. Havia nascut el 19 de gener de 1938 a Eivissa (Eivissa, Illes Balears) –algunes fonts citen Barcelona (Catalunya). Fill d'una família anarquista, son pare, que morí jove, milità en la Confederació Nacional del Treball (CNT), i sa mare en les Joventuts Llibertàries. Passà la seva infància a Eivissa i posteriorment emigrà a l'Argentina. Entrà com a aprenent de fuster i el seu mestre el va introduir en el moviment anarquista. Milità en la Federació Llibertària Argentina (FLA), en la Biblioteca Popular «José Ingenieros» –amb Vicente Francomano construí bona part del mobiliari de la seu al carrer Ramirez de Velasco– i en el grup editor de La Protesta (Eduardo Colombo, Esteban Delmastro, Vicente Francomano, Antonio López, Oscar i César Milstein, Gregorio Naso, Gabriel Prieto, els germans Roque, Jorge Solomonoff, etc.). En aquesta època conegué Alba, que esdevingué sa companya. Participà en els actes de sabotatge de les lluites dels lampistes i dels companys de la Federació d'Obrers en Construccions Navals. En 1976, amb la instauració de la dictadura militar, retornà amb sa família a Espanya, on treballà en diversos oficis, destacant el de llibreter. Després de la caiguda de la dictadura militar retornà a l'Argentina i es guanyà la vida de llibreter, integrant-se en la redacció de La Protesta i, amb Christian Ferrer, Carlos Gioisa (Cutral), Juan Carlos Pujalte i Raúl Torres, de la revista Utopía. Intervingué activament en l'edició de llibres anarquistes des de diverses editorials i col·leccions (Altamira, Terramar, Utopía Libertaria, etc.) i col·laborà amb l'editorial uruguaiana Nordan. En 1984 participà en la Trobada Anarquista de Guernica (Biscaia, País Basc). Carlos Torres, després de 24 anys de lluita contra una cardiopatia dilatada, va morir el 22 de juliol de 2014 a Buenos Aires (Argentina).


Comín acusa Espanya al Parlament Europeu de no respectar els drets humans\nEstrasburg. Dimarts, 14 de gener de 2020. 20:20\nActualitzat Dimarts, 14 de gener de 2020. 21:35\nLa primera intervenció de l'eurodiputat Toni Comín en el ple del Parlament d'Estrasburg l'ha situat davant de l'alt comissionat per a política exterior i de seguretat, Josep Borrell, i ha aconseguit irritar els escons no només de PP i Cs sinó també del PSOE. Ha estat en el marc d'un debat al voltant de l'informe anual sobre drets humans i democràcia a Europa i al món, on Comín ha acusat l'Estat espanyol de no respectar els drets humans. El polític independentista no ha acceptat donar la rèplica a un eurodiputat popular, però ha hagut d'escoltar les protestes dels diputats de Cs i PSOE que tenien torn de paraula assignat.\n"Com pot tenir la Unió l'autoritat moral d'exigir que es respectin els drets humans al món quan hi ha estats a la Unió que no són capaços de fer que es respectin aquests drets al seu territori", s'ha preguntat en prendre la paraula en una intervenció d'un minut, que ha fet en francès.\nComín ha denunciat que Oriol Junqueras no es troba al Parlament "perquè Espanya no respecta els seus drets polítics". "Jo mateix avui estic exiliat a Bèlgica perquè Espanya no respecta els drets humans dels líders independentistes catalans", ha afegit.\nDesprés d'advertir que Turquia, Rússia y Xina han assegurat els darrers temps que seguien la forma d'actuar a Espanya, ha denunciat: "Quan la UE mira a una altra banda quan un estat membre comet violacions flagrants dels drets humans, perd tota capacitat de dir als altres que respectin el que aquests estats no són capaços de respectar".\nLa intervenció de Comín ha provocat malestar en diputats espanyols presents, un dels quals, del grup popular, ha aixecat la targeta blava per demanar la rèplica. No obstant, la presidenta ha demanat a Comín si acceptava la resposta i aquest s'ha negat. Això no ha impedit que altres eurodiputats amb torn assignat prèviament aprofitessin la intervenció que tenien prevista per respondre.\nDes del grup de Ciudadanos, Soraya Rodríguez, ha advertit que en democràcia el compliment de la llei i el respecte als tribunals és la millor garantia dels drets humans; ha retret que Carles Puigdemont, assegut junt a Comín, va "vulnerar l'ordenament jurídic, va atemptar contra la Constitució i l'estat de dret a Espanya" amb la qual cosa "va atemptar i vulnerar drets dels ciutandans catalans, que com a president tenia obligació de respectar i protegir".\nRodríguez, molt contundent, ha acusat Puigdemont d'estar fugit de la justícia per no respondre dels seus actes i d'asseure's en l'escó emparant-se en l'estat de dret i l'ordenament jurídic que ell va ignorar, per la qual cosa busca "impunitat que no immunitat".\nEl socialista Nacho Sánchez Amor ha retret que "el colega Comín no ha tingut la gallardia" d'acceptar la targeta blava per escoltar les rèpliques per les seves acusacions sobre vulneració dels drets humans a Espanya, per la qual cosa ha aprofitat la intervenció per acusar que el 6 i 7 de setembre de 2017 es van "trepitjar" al Parlament els drets de l'oposicio. "El mateix estat de dret que manté Comín aquí assegut i que tots els de la Cambra respectem quan ens dona l raó i quan no", ha reblat.


Cobres Rural San Adrián de Cobres Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nSantradan 71, San Adrian de Cobres, San Adrián de Cobres, Espanya, 36142 - Veure al mapa\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Cobres Rural és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten San Adrián de Cobres. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Cobres Rural, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, habitació familiar, instal.lacions de barbacoa, cuina compartida.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, nevera, forn microones per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Cobres Rural la base perfecta per a gaudir de la seva estada a San Adrián de Cobres.\nTots els comentaris (15) Parelles (5) Viatgers en solitari (1) Famílies amb infants petits (4) Famílies amb infants grans (2) Grups (3)


Conca de Barbera - Activitats populars - La Marató 2019\nAssociació de Dones de Barberà de la Conca\nXocolatada Popular i Mercat del Trasto\nPlaça del Sindicat davant el celler modernista\nL'entitat informa: L'Associació de Dones i el Col·lectiu de Joves fan una xocolatada popular i organitzen el Mercat del Trasto obert a col·leccionistes, brocanters, antiquaris i a tothom que vulgui vendre o intercanviar algun TRASTO. Tf:977887010 e/e:mercatdeltrasto@barbera.altanet.org\nAMPA CEIP Blancafort\nCros Comarcal de Blancafort\nL'entitat informa: Cros comarcal de Blancafort, organitzat per l'Ampa, l'AE Blancafort i el Consell Esportiu Conca de Barberà.\nAssociació de Joves de Blancafort\nLocal Social - Blancafort\nL'entitat informa: Sopar i Bingo Solidari obert a veïns i amics de Blancafort. El Forn de Pa Sahun Jové contribueix solidàriament amb l'acte.\nEsglésia de Conesa i Sala del Ball\nL'entitat informa: A les 18h, l'Orfeó de Santa Coloma de Queralt oferirà el tradicional concert de Nadal a l'Església de Conesa.\nSala del Ball de Conesa\nL'entitat informa: A les 22.30h, els més petits gaudiràn d'un divertit espectacle de màgia a càrrec del Mag Nebur, que presentarà 'La màgia del Nadal'.\nEl talleret de la llar\nL'entitat informa: El grup d'amigues del Talleret de la llar participa a La Marató amb la estrella solidària perque les senyores la puguin lluir durant tots els dies que dura La Marató. Esperem tenir tant d'èxit com els altres anys.\nEntitats de l'Espluga de Francolí\nL'entitat informa: Desde la plaça del Casal del poble s'iniciarà la caminada, es podrà triar entre dues distàncies depenent del nivell de cadascú, d'aquesta manera tothom pot participar i per acabar amb la collaboració dels establiments del poble s'oferirà un "vermut" per a tots!\nL'entitat informa: Pels més esportius hi haurà una "Americana de pàdel" a la pista de pàdel del poble des de les 9 hores del matí fins a les 14 hores del migdia.\nResidència Assistida i Centre de Dia Jaume I\nTallers amb el voluntariat del centre\nL'entitat informa: L'activitat consisteix en fer unes agulles en feltre amb flors de colors i tothom pot col·laborar-hi aportant la voluntat.\nAjuntament de Les Piles de Gaià\nMercat de Santa Llúcia de les Piles\nL'entitat informa: El Mercat de Santa Llúcia comptarà amb un esmorzar popular on el que es recapti anirà a parar a la Marató de TV· 2015. a més, es vendran tires de números entre els assistents perquè al final del dia es sortegi el "Lot Santa Llúcia" amb productes de les parades del mercat.\nIX Sant Silvestre Montblanquina per La Marató TV3\nPlaça de Sant Francesc de Montblanc.\nL'entitat informa: La Sant Silvestre Montblanquina és una cursa de caire popular de 3,5 km per recaptar fons per la Marató de TV3. També es fa una Sant Silvestre Monblaquina infantil de 500 metres. El preu de la inscripció és de 3 euros que es destinen tots a la Marató. Tota la informació a www.atleticmontblanc.cat\nClub Bàsquet Montblanc\nBàsquet montblanquí amb La Marató\nPavelló municipal de Montblanc\nL'entitat informa: 9.30 h. 3x3 i partit benjamí: muralles - claret 11.00 h. Partit infantil masculí: cb montblanc - rocabruna 12.30 h. Partit infantil femení: cb montblanc - cb morell venda de butlletes i sorteig de lots de productes de la conca de barberà\nL'entitat informa: Partit sènior masculí de 3a catalana: cb montblanc - ud torredembarra. Venda de butlletes i sorteig de lots de productes de la conca de barberà\nL'entitat informa: Teatralització de dos contes publicats al llibre de la Marató; concretament, "La I i la O", d'Esperança Camps, i "Retirar-se per guanyar", de Martí Gironell.\nResidència i Centre de Dia Montblanc\nSala d'activitats de la Residència\nL'entitat informa: Els residents estan preparant diferents manualitats (bossetes d'olor per armaris, potets de sal de color...) que es posaran a la venda la setmana del 7 al 13 de desembre.\nTreballadors, voluntaris i familiars RGG de la Conca de Barberà\nDinar Solidari i sorteig cistella solidària\nResidència de gent gran de la Conca de Barberà\nL'entitat informa: Es recullen aliments, begudes, obsequis, etc. i es fa sorteig entre els participants que han comprat prèviament butlletes. Els diners recollits, junt amb l'aportació del dinar solidari del personal, són per la Marató de TV3\nAmpa Cor de Roure\nXocolatada a l'Escola Cor de Roure\nMenjador-pati de l'Escola Cor de Roure\nL'entitat informa: Xocolatada per tots els pares, mares, alumnes i personal docent aprofitant que faran el festival de Nadal a l'escola.\nPingüins per La Marató\nEspectacle d'Improshow i posterior festa\nL'entitat informa: Espectacle d'Improshow a càrrec de la companyia Planeta Impro. Les entrades es podran adquirir el mateix dia a les taquilles del casal a partir de les 22.30h, a un preu de 7. Un cop acabada l'actuació, la festa seguirà amb la música de Dj's locals.\nSom molt bona gent\nL'entitat informa: El foraster visita la nostra escola per conèixer de primera mà les opinions sobre diferents temes que interessen als alumnes.\nAssociació Juvenil AiAi Lujuvent\nSala de la Societat de Solivella\nL'entitat informa: L'associació realitza un bingo solidari per recaudar beneficis per la Marató de TV3 els premis que es donaran a qui guanyi el bingo han estat donatius de les botigues i l'ajuntament del poble.\nGrup Cultural de la Dona de Solivella\nSeu del Grup Cultural de la Dona\nL'entitat informa: Conferència de sensibilització per la Marató\nL'entitat informa: Caminada per la Marató. Camí saludable de les Comes. 10h esmorzar popular. Tiquets: 3 Organitza la Comissió de Festes\nL'entitat informa: De 10h del matí a 1h del migdia TAULA SOLIDÀRIA per la Marató. Organitza el Grup Cultural de la Dona de Solivella.\nMunicipi de Vallfogona de Riucorb\nXerrada i berenar popular\nL'entitat informa: Xerrada sobre la diabetis i berenar popular. Sorteigs per recaptar fons\nDinar benèfic per La Marató\nL'entitat informa: Dinar benèfic per la Marató i tarda de Bingo per recaptar fons.\nL'entitat informa: Xocolatada popular solidària. Els beneficis d'aquest acte aniran destinats a la Marató.\nA Vimbodí i Poblet ens cuidem per La Marató\nL'entitat informa: QUARTA BICICLETADA POPULAR PER LA MARATÓ. sortida des de la plaça major fins a lermita dels Torrents on hi haurà xocolata desfeta a càrrec de CÀRITAS i LASSOCIACIÓ DE DONES\nL'entitat informa: Fins les 14.00 h  URNA SOLIDÀRIA per La Marató a Fira de Santa Llúcia (Plaça Major. Organitza AMPA)\nL'entitat informa: A partir de les 17.30 h tret de sortida de les activitats de la tarda al pavelló: -\tMural de la LLAR DINFANTS LES ORENETES -\tMural de lESCOLA MARE DE DÉU DELS TORRENTS -\tMural interactiu i fotocol a càrrec de LASSOCIACIÓ JUVENIL SOMDEPOBLE 18. 00 h  Taller a càrrec de LAMPA\nL'entitat informa: 18.30 h  Taula rodona dexperiències presentada pel Dr. Guillermo Elizalde 19.00 h  Ballada de Gegants i la Gegantona Piponeta amb el grup de GRALLERS I GEGANTERS LA PALANCA 19.30 h - Concert a càrrec de la CORAL VEU DE LA TERRA En finalitzar, havaneres amb La Habana Vieja\nL'entitat informa: 20.15 h - Exhibició de country amb el grup MAY KANSATS COUNTRY 20.45 h  Fotografia multitudinària amb el Mural: Ens cuidem per La Marató\nL'entitat informa: 21.00 h - SOPAR SOLIDARI Al finalitzar el sopar: SORTEIG DELS DOBSEQUIS BINGO BALL amb el grup local MIANOS BAND i DISCO MÒBIL amb DJ RAFFIX


A Woman of Paris - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nCharles Chaplin i A. Edward Sutherland\nA Woman of Paris, també titulada com “A Woman of Paris: A Drama of Fate”, és una pel·lícula muda dirigida per Charles Chaplin, i interpretada per Edna Purviance i Adolphe Menjou, entre altres. Fou estrenada el 26 de setembre de 1923. Va ser la primera pel·lícula que va dirigir Chaplin per a la recentment creada United Artists, i la seva primera en que no va actuar.\nMarie Saint Clair i Jean Millet són dos joves enamorats que volen deixar el petit poble francès on viuen i anar a París per casar-se. Després de trobar-se la nit abans de marxar, el padrastre de Marie es nega a deixar-la entrar i en anar tots dos a casa els pares de Jean, ells també es neguen a acollir-la. Jean acompanya Marie a l'estació i li diu que va a buscar les seves coses i marxaran tots dos. En arribar a casa descobreix que el seu pare acaba de morir. Quan pot truca a l'estació per explicar-li la situació i demanar-li de post-posar el viatge però ella ja agafat el tren creient-se abandonada.\nUn any després, ella viu a París un vida de luxe com a amant del ric playboy Pierre Revel. Un dia és convidada a una festa al barri llatí però s’equivoca d'adreça i es troba amb Jean que ha anat amb la seva mare a París per estudiar art. Veient-lo necessitat, Marie li encarrega que li faci un retrat i li dona una targeta amb la seva adreça. En la primera sessió del retrat ella nota que Jean porta una banda negra a la màniga i li pregunta per què està de dol. Aleshores ell li explica que la nit que havien de marxar junts el seu pare va morir.\nMarie i Jean recuperen el seu amor i ella es distància de Pierre. Ell no l'ha pintada amb el vestit elegant amb el qual posava sinó amb el senzill vestit que portava la nit que es van separar. Jean li demana de casar-se i ella accepta. En explicar-li a la seva mare, ella intenta dissuadir-lo i discuteixen. Marie arriba en el moment en què ell està intentant calmar-la fent-li creure que la proposta de matrimoni ha estat feta en un moment de debilitat i malgrat els intents de Jean de fer-li veure que el que ha sentit no és cert, ella torna amb Revel.\nL'endemà al vespre, Jean segueix Marie fins a un restaurant on es troba amb Pierre Revel, allà els dos homes es discuteixen i Jean acaba expulsat. Jean decideix suïcidar-se amb una pistola a la sortida del restaurant. La policia porta el seu cos al seu apartament i la seva mare li agafa la pistola per anar a l'apartament de Marie però ella ha anat a l'estudi de Jean. Quan la mare retorna es troba Marie plorant sobre el cos del seu fill i les dues dones es reconcilien. Tornen al poble on obren un orfenat.\nUn dia que Marie i una de les noies al seu càrrec van amb una tartana per la carretera els sobrepassen Pierre i un amic en automòbil. L'amic li demana si sap que se n’ha fet de Marie St. Clair i ell respon que no en sap res. Cada vehicle continua en direccions oposades. En un final alternatiu per a públic europeu, Marie tornava amb Pierre després del suïcidi.\nEdna Purviance (Marie St. Clair)\nAdolphe Menjou (Pierre Revel)\nCarl Miller (Jean Millet)\nLydia Knott (mare de Jean)\nClarence Geldart (padrastre de Marie)\nCharles K. French (pare de Jean)\nBetty Morrissey (Fifi)\nMalvina Polo (Paulette)\nKarl Gutman (director d'orquestra)\nCharles Chaplin (porter de l'estació, no acreditat)\nA. Edward Sutherland (cuiner, no acreditat)\nDesprés de la finalització de The Pilgrim, Chaplin es va plantejar rodar una pel·lícula sobre la vida de Napoleó però en aquell moment va conèixer Peggy Hopkins Joyce, cantant de jazz coneguda per les seves múltiples relacions romàntiques i pels seus divorcis. Peggy li va explicar nombroses anècdotes sobre la seva relació amb un conegut editor francès que el van inspirar per al guió d'aquesta pel·lícula.\nEl rodatge de la pel·lícula va començar a finals de novembre de 1922 amb el títol provisional de “Destiny”. Pel febrer de 1923 el títol havia canviat a “Public Opinion” i es va anunciar que Chaplin no hi participaria. A principis de juliol es va comentar que Chaplin havia canviat el títol pel de “Immortal Women” tot i que finalment, al mes següent ja es va anunciar el títol definitiu de “A Woman of Paris”.\nEl director tècnic i artístic va ser Arthur Stibolt, la cinematografia va anar a càrrec de Roland Totheroh i Jack Wilson i Harry D'Arrast i Jean Limur van assessorar Chaplin sobre el comportament i vestuari que havien de tenir els actors com a francesos. Les escenes d'exterior van ser filmades davant dels apartaments Ansonia situats entre W 6th Street i Lake Street a Los Angeles.\nLa pel·lícula té dos aspectes que la distingeixen dins de la seva filmografia. El primer és que per primer cop ell no apareix a la pel·lícula si exceptuem un breu cameo com a portamaletes a l'estació que no apareix als crèdits. L'altre és que a diferència de la seva producció fins aquell moment, es tracta d'una pel·lícula dramàtica.\nPer al paper de Marie, Chaplin va triar Edna Purviance, amb qui havia mantingut una llarga relació que s’acabà bruscament quan ell es casà amb Mildred Harris. Intentava amb això alliberar-se d'aquesta relació rellançant la carrera d'Edna. La pel·lícula no va aconseguir que Edna arribés a ser vista com una actriu dramàtica. Ella va rodar dues pel·lícules més abans de retirar-se tot i que, en reconeixement a la seva contribució a la filmografia de Chaplin, ell la va mantenir en nòmina la resta de la seva vida. Per altra banda, la pel·lícula va suposar un èxit per a Adolphe Menjou que va esdevenir una estrella i li va donar el paper bàsic amb que va actuar durant els següents 37 anys.\nLa pel·lícula es va pre-estrenar a Los Angeles a principis de setembre de 1923 amb grans elogis per la feina de Chaplin com a guionista i realitzador. Segons el crític de Los Angeles Times, “Aquesta pel·lícula no obria un nou camí cinematogràfic sinó tot un bulevard”. L'estrena oficial va ser el 26 de setembre d'aquell any a Los Angeles. La crítica va ser uniformement positiva i descrivia la pel·lícula com “una obra mestra de la simplicitat i de la naturalitat” tot i que alguns crítics ja preveien que la reacció del públic, que esperava una nova “comèdia de Chaplin” podia ser diferent.\nChaplin era conscient d'això i es va intentar que el públic prengués consciència que anava a veure una pel·lícula de Chaplin que no protagonitzava. Així, en l'estrena, es van distribuir volants informant a la gent que feia cua que aquella pel·lícula seria diferent als treballs anteriors de Chaplin i que esperaven que el públic en gaudís. També, al començament del film, s'hi veia un rètol signat per Chaplin que deia que ell no hi apareixia.\nTot i això la pel·lícula va ser el primer fracàs comercial de Chaplin que la va retirar de l'exhibició i no va poder ser vista durant més de cinquanta anys. El 1976, un any abans de la seva mort, Chaplin la va reeditar amb una nova partitura que substituïa la partitura original de Louis F. Gottschalk.\n↑ 1,0 1,1 1,2 «"A Woman of Paris”». Exhibitors Trade Review 14, 20, 13-10-1923, pàg. 908.\n↑ 2,0 2,1 Sandburg, Carl. The Movies are: Carl Sandburg's Film Reviews and Essays, 1920-1928 (en anglès). Lake Claremont Press, 2000. ISBN 9781893121058.\n↑ 3,0 3,1 3,2 «Public Opinion” Allied Release». Motion Picture News, 03-03-1923, pàg. 1080.\n↑ Beeman, Renee «Life News of the West Coast». Exhibitors Trade Review 13, 7, 13-01-1923, pàg. 358.\n↑ «Sees Days of Big Pictures». Film Daily XXIV 87, 29-06-1923, pàg. 1.\n↑ 6,0 6,1 6,2 6,3 Harness, Kyp. The Art of Charlie Chaplin: A Film-by-Film Analysis (en anglès). McFarland, 2007-11-01, p. 109-116. ISBN 9780786431939.\n↑ Thomson, David. 'Have You Seen...?': a Personal Introduction to 1,000 Films including masterpieces, oddities and guilty pleasures (with just a few disasters) (en anglès). Penguin Books Limited, 2008-09-25. ISBN 9780141926582.\n↑ «Chaplin Feature is Highly Praised». Motion Picture News XXVIII, 10, 08-09-1923, pàg. 1231.\n↑ «World Premiere of “Woman of Paris” Held». Motion Picture News XXVIII, 14, 06-10-1923, pàg. 1634.\n↑ Reid, Laurence «“A Woman of Paris”». Motion Picture News XXVIII,15, 13-10-1923, pàg. 1785.\nA Woman of Paris al catàleg de l'American Film Institute\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=A_Woman_of_Paris&oldid=23351370»


El Barça jugarà contra Oklahoma City el 5 d'octubre al Sant Jordi - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl Barça jugarà contra Oklahoma City el 5 d'octubre al Sant Jordi\nEls Thunder són un dels grans equips de l'NBA i aquest any han jugat la seva quarta final de Conferència\nefe 01.07.2016 | 08:25\nIbaka i Westbrook, jugadors dels Thunder. BILL WAUGH\nEl Barcelona Lassa es mesurarà a Oklahoma City Thunder el 5 d'octubre al Palau Sant Jordi dins dels partits de pretemporada programats entre equips de l'NBA i l'Eurolliga i que també inclou un altre partit amb el Reial Madrid el 3 d'octubre.\nEls Thunder són un dels grans equips de l'NBA i aquest any han jugat la seva quarta final de Conferència, l'Oest, els últims anys. Ja van jugar a Europa el 2013 quan es van mesurar als Filadèlfia 76ers a Manchester i contra Fenerbahçe Ülker a Istanbul.\nEl Barça va jugar per última vegada contra un equip de l'NBA el 2012, quan l'equip de Xavi Pascual es va mesurar amb els Dallas Mavericks a Barcelona.\nPer a la pròxima pretemporada, l'NBA ja ha anunciat una sèrie de partits que Houston Rockets i New Orleans Pelicans disputaran a Xangai i Pequín els pròxims 9 i 12 d'octubre, també com a part dels 'NBA Global Games 2016'.\n"El Reial Madrid i el FC Barcelona Lassa, dues de les nostres franquícies més importants, i els Oklahoma City Thunder, sens dubte oferiran un gran espectacle acostant als fans el millor bàsquet possible dels dos continents", ha assegurat Jordi Bertomeu, president de l'Eurolliga, en declaracions difoses per l'NBA.\nJuan Carlos Navarro, jugador del FC Barcelona, ha recordat "la gran tradició" existent de competir contra equips de l'NBA. "Tinc molt bons records de partits passats, especialment quan vam jugar a l'Staples Center de Los Angeles; quan ens vam enfrontar als Lakers aquí a Barcelona i el primer partit que vam jugar contra els Memphis Grizzlies, també a Barcelona, en el que era el primer any de Pau Gasol a l'NBA", ha dit.


Cos i gènere Codi: 20.225 : 6\nL'assignatura Cos i gènere explora el paper que aquestes dimensions tenen en les pràctiques artístiques contemporànies i del passat recent. Partint dels primers qüestionaments feministes dels anys 70 del segle XX -que situaven el cos al centre del debat sobre el gènere, la dominació patriarcal i l'heterocentrisme- s'abordaran els plantejaments actuals en què els dualismes de gènere o orientació sexual són desconstruïts i reconfigurats en la fluïdesa polititzada del queer. Aquests marcs serviran tant per comprendre les pràctiques artístiques que elaboren aquestes temàtiques, com per investigar el propi entorn i les experiències personals encarnades en relació amb el cos i el gènere.\nAquesta és una assignatura optativa que podeu escollir a partir de la tercera etapa formativa del Grau d'Arts (socialitzar). Té un caràcter formatiu general, posant el focus en un tema de gran rellevància als debats artístics i culturals de la contemporaneïtat, com és la relació entre cos i gènere.\nLes lectures, els debats i les pràctiques sobre les qüestions de cos i gènere que proposa l'assignatura poden contribuir tant a la formació de la dimensió teorico-crítica del futur professional de l'art com a informar la pràctica creativa com a artista.\nEn aquesta assignatura cal realitzar lectures de textos i visionats de materials audiovisuals en anglès els quals formen part dels recursos obligatoris. Per això es recomana una competència suficient en la comprensió lectora i auditiva de l'anglès.\nConèixer les diferents teories sobre el cos i el gènere així com la seva vinculació amb les pràctiques artístiques contemporànies.\nComprendre els efectes ètics, polítics, epistemològics i ontològics de les diferents perspectives teòriques exposades.\nSer capaç de connectar les diferents teories amb la praxi artística.\nConèixer i saber aplicar diferents metodologies de treball al voltant del cos i el gènere.\nReconèixer, comprendre i analitzar les causes i els efectes de les desigualtats per raó de sexe i gènere.\nCG1 - Elaborar discursos a partir de l'anàlisi d'un objecte d'estudi tenint en compte el context (altres persones, idees o converses), de manera reflexiva i autocrítica, i que contribueixin amb aportacions creatives, alternatives i originals.\nCE2 - Argumentar sobre pràctiques artístiques, pròpies o no, en relació amb els debats culturals i artístics actuals, expressats tant a les teories com a les propostes artístiques contemporànies.\nCE4 - Analitzar, avaluar, discutir i debatre el treball dels altres i respondre argumentadament davant de les crítiques raonades al treball propi en grup.\nPrimers debats sobre feminisme, gènere i història de l'art.\nFenomenologia i performativitat a les construccions de gènere.\nCos i experiència encarnada.\nCos, gènere i imatge en moviment.\nFer i desfer el gènere Web


Final a quatre de bàsquet femení | Ajuntament de Sort\nFinal a quatre de bàsquet femení\n24 març 2011\tNovetats\nViu el bàsquet al Pallars Sobirà!\nFINAL A QUATRE SÈNIOR FEMENÍ RT LLEIDA\nActualitzat!! Felicitats a les noies del CB Sort per la seva victòria en la final!!\nDissabte 26 de març de 2011 – Pavelló d’Esports de Sort\n18.00 h – CB Sort Pallars Sobirà vs CB Secà B [actualitzat! victòria del CB Sort, 67-48!!] 19.45 h – Maristes vs Bell-lloc\nDiumenge 27 de març de 2011 – Pavelló d’Esports de Sort\n17.45 h – Guanyador A vs Guanyador B\nCurs d’automaquillatge de tendència


Des de 17/12/2017 fins 7/1/2018\nVila-seca ha preparat un complet programa d'actes per celebrar les properes festes de Nadal i Reis. El primer dels actes tindrà lloc el diumenge 17 de desembre a les 19.00h a la Societat "El Centru", amb la representació d'El Poema de Nadal, de Josep Maria de Sagarra, a càrrec del grup de teatre La Tramoia i els alumnes del Departament de Cant del Conservatori de Vila-seca. Es tracta d'una representació solidaria, ja que la recaptació de l'entrada anirà a benefici de La Marató de TV3.\nDimecres 20 de desembre a les 7 de la tarda s'iniciaran oficialment les festes de Nadal amb la Felicitació de Nadal i el Tradicional Brou, amb l'acompanyament musical d'un cor infantil de l'Escola de Música del Conservatori de Vila-seca. A continuació, tots els assistents podran degustar el Torró més Llarg de Catalunya de 2.018 centímetres, confeccionat per l'Associació de Comerciants i Empresaris de Vila-seca.\nL'espectacle teatral "Boig Nadal" tindrà lloc el dissabte 23 de desembre a les 7 de la tarda a l'Auditori Josep Carreras. Amb la fusió de la dansa, la música i la màgia, la Cia Souldance serà l'encarregada d'oferir-nos una estona de diversió per a tota la família. L'entrada és gratuïta i caldrà recollir la invitació al Conservatori de Música, al Punt d'Informació Juvenil o al Patronat Municipal de Turisme de Vila-seca.\nLa vigília de Nadal, 24 de desembre, serà molt especial per als més petits, ja que podran celebrar la Festa del Tió a la plaça de l'Església, una activitat organitzada per l'Esplai l'Esclop de Vila-seca que començarà a les 6 de la tarda. El dia de Nadal, a partir de les 7 de la tarda, els Amics del Teatre representaran els Pastorets a la Societat "El Centru", una representació que es tornarà a fer els dies 30 de desembre i 7 de gener.\nD'altra banda, el Parc Infantil de Nadal començarà el dia 27 i s'allargarà fins al 30 de desembre, al Pavelló Municipal d'Esports de Vila-seca. Cal recordar que l'entrada serà solidària i, per tant, per accedir al Parc, caldrà lliurar aliments de llarga durada pel Banc d'Aliments.\nEl 30 de desembre tindrà lloc un concert a càrrec de la Jove Orquestra Intercomarcal, a partir de les 7 de la tarda a l'Auditori. L'últim dia de l'any, a les 12.00 h, hi haurà el tradicional Bany de Sant Silvestre a la platja de la Pineda i, a la tarda, a les 17.45 h hi haurà una concentració de Gegants i Grallers a la plaça de l'Església que, amb cercavila fins a l'Estació del tren, aniran a rebre l'Home dels Nassos cap a les 18.15, el qual després de recórrer diversos carrers de Vila-seca, farà un discurs des del balcó de la Casa Consistorial, amb els Gegants i Grallers, l'Esbart Dansaire Ramon d'Olzina i els Amics del Cavall.\nVila-seca donarà la benvinguda al nou any amb la Festa de Cap d'Any al Pavelló Municipal d'Esports. L'entrada és gratuïta amb invitació, que es podrà recollir al Punt d'Informació Juvenil i al Patronat Municipal de Turisme.


Òmnium Cultural celebra un consell de ministres alternatiu pel 21-D | betevé\nHi han participat 15 entitats de diferents sectors, que han exposat diverses problemàtiques socials\nredacció web | divendres, 21 de desembre del 2018, a les 22.26\nÒmnium Cultural ha organitzat un consell popular de ministres per denunciar la celebració, aquest divendres al matí, de la reunió del Govern espanyol. L’acte ha començat a les 11 h davant de l’Estació de França, molt a prop de la Llotja de Mar, i hi han assistit centenars de persones. Hi han participat 15 entitats que representaven diversos sectors de la societat, com Stop Mare Nostrum, SOS Racisme, Escoltes Catalans o l’Associació Catalana pels Drets Civils. Han agafat el paper de diversos ministeris i han exposat problemàtiques i reptes de futur relacionades amb el medi ambient, l’educació o la immigració, entre d’altres.\nDurant l’acte, Marcel Mauri, portaveu d’Òmnium Cultural, ha llegit una carta que ha escrit Jordi Cuixart des de la presó. En aquest text ha reivindicat la necessitat de canviar allò que no es pot acceptar i ha assegurat que, “amb tot el sentit de la responsabilitat històrica, acusarem l’Estat, l’Estat que s’asseu al costat de l’extrema dreta”.\n“Com s’atreveixen a venir com si no hagués passat res?”\nMarcel Mauri ha donat el tret de sortida al consell popular de ministres. Ha mostrat agraïment a totes les persones que han participat en alguna de les mobilitzacions convocades i ha assegurat: “S’ha demostrat que som un poble de pau i que l’única violència que s’ha exercit és la de l’Estat durant l’1 d’octubre”.\nHa criticat que s’hagi celebrat el consell de ministres a Barcelona i ho ha titllat de provocació: “Com s’atreveixen a venir com si no hagués passat res? Tenen la barra de passejar-se per Barcelona com si no hi haguessin presos polítics i exiliats.” També ha denunciat que es fes aquesta reunió del Govern espanyol justament el dia que fa un any de les eleccions autonòmiques a Catalunya.\nL’ANC celebra que s’hagi paralitzat la ciutat\nElisenda Paluzie, presidenta de l’Assemblea Nacional Catalana, també s’ha referit als efectes de les mobilitzacions del matí. S’ha mostrat satisfeta amb la implicació dels ciutadans perquè ha assegurat que “hem aconseguit els efectes d’una vaga general.” Ha remarcat que hi ha hagut afectacions arreu del territori català i que han aconseguit trencar la normalitat. També ha reclamat al govern propostes concretes.\nPaluzie ha animat els ciutadans a seguir amb les mobilitzacions. De fet, l’ANC ha convocat una marxa lenta de cotxes des de primera hora del matí i, juntament amb Òmnium, una manifestació als Jardinets de Gràcia aquest divendres a la tarda.\n— 21D — Òmnium Cultural


Curses de muntanya 2019 a Catalunya a setembre\n> Curses de muntanya 2019 a Catalunya a setembre\nCurses de muntanya 2019 a Catalunya a setembre: s'han trobat 12 resultats\nMarató Pirineu 2019\nBagà - Bellver de cerdanya en Barcelona - Catalunya (Espanya)\nLa cursa de muntanya Marató Pirineu amb sortida a Bagà arribarà el proper setembre de 2019. Aquesta prova de muntanya presenta una distància de 42.00 km. Si voleu informació més concreta podeu contactar amb els organitzadors a través del [...]\nTaga 2040 evo 2019\nLa cursa de muntanya Taga 2040 evo amb sortida a Sant Joan de les Abadesses arribarà el proper setembre de 2019. Aquesta prova de muntanya presenta una distància de 27.00 km. Si voleu informació més concreta podeu contactar amb els [...]\nRialp Matxicots Extrem 2019\nLa cursa de muntanya Rialp Matxicots Extrem amb sortida a Rialp arribarà el proper setembre de 2019. Aquesta prova de muntanya presenta una distància de 82.00 km. Si voleu informació més concreta podeu contactar amb els organitzadors a [...]\nRialp Matxicots Trail 2019\nRialp Matxicots Trail és una cursa de muntanya que arriba el proper setembre de 2019. El punt de sortida d'aquesta prova de 54.00 km és Rialp. En aquesta fitxa teniu el link per contactar amb els organitzadors en cas que tingueu [...]


4 noves botigues a l'Espai Gironès - TotSalt\nInici Notícies Comerç 4 noves botigues a l’Espai Gironès\nL’Espai Gironès ampliarà abans de finals d’any la seva oferta amb quatre nous locals\nLes noves propostes del Centre Comercial són marques del sector de la restauració, l’alimentació, la cosmètica i la cura personal, i la moda\nDues de les firmes han escollit l’Espai Gironès com a primer punt d’obertura a les comarques gironines\nQuatre noves marques del sector de la restauració, l’alimentació, la cosmètica i la cura personal, i la moda han decidit apostar per l’Espai Gironès i s’incorporaran en les properes setmanes a la seva àmplia i variada oferta comercial. Dues de les firmes han escollit l’Espai Gironès com a primer punt d’obertura a les comarques gironines.\nEs tracta de Taco Bell que sumarà una nova proposta a la zona del Centre Comercial destinada a la restauració. La firma, especialitzada en menjar d’inspiració mexicana amb un toc diferent i sabor únic i en un ambient modern, obrirà a l’Espai Gironès el seu primer local a les comarques gironines.\nD’altra banda, OK Jeans també arribarà a la demarcació obrint a la primera planta del Centre el seu primer local. És una botiga multimarca, en format pop-up, especialitzada en texans que compta amb la moda més actual destinada a la gent jove .\nLa marca de cosmètica i cura personal Jota Premium CBD serà una altra de les properes novetats a l’Espai Gironès. S’instal·larà a la planta baixa del centre, a prop del supermercat, on oferirà una nova experiència positiva i de benestar gràcies a la seva àmplia col·lecció de productes.\nI Doughnuts & Co també se sumarà en les properes setmanes a l’oferta comercial de la primera planta del centro amb una proposta que presenta un concepte innovador oferint donuts i crepes, entre d’altres productes.\nEl gerent de l’Espai Gironès, Pau Jordà, s’ha mostrat molt satisfet per la incorporació de noves marques al Centre Comercial “ estem molt contents de poder comptar a les nostres instal·lacions amb noves firmes que permeten oferir millors serveis als clients i consolidar una aposta per l’Espai Gironès de marques de referència. Això ens aporta un valor afegit i permet que el Centre Comercial pugui continuar oferint als visitants una àmplia i diversificada oferta que millora i dóna més valor afegit encara a la ja existent. El fet que les marques triin l’Espai Gironès com a primer punt d’implantació a la província de Girona ens omple de satisfacció i ens anima a seguir treballant com el primer dia”.\nTots els establiments de l’Espai Gironès estaran oberts el proper diumenge 28 de novembre que serà festiu d’obertura.\nCal destacar que l’Espai Gironès s’ha reafirmat com a garantia de màxima seguretat en el context de la pandèmia amb la renovació per part de l’empresa Bureau Veritas del certificat obtingut a partir de l’auditoria dels procediments implantats. Aquesta mateixa política se segueix en tots els centres gestionats per Multi Spain Management, obtenint tots la certificació de màxima seguretat.\nArticle anteriorCastanyada del Barri Centre de Salt\nArticle següentXVII Mostra de cinema Espiritual Catalunya 18 i 25 novembre


Es liciten les obres del futur centre d'interpretació del Molinar | ARA Multimèdia\nRecreació per ordinador del projecte.\nEl projecte ha estat redactat per l'arquitecte alcoià Ciro Manuel Vidal Climent.\nLa rehabilitació del conjunt de fàbriques del Molinar per a convertir-les en un centre d'interpretació de la indústria ha fet un important pas endavant. L'Ajuntament d'Alcoi acaba de licitat per 870.420 € les obres de rehabilitació de la fàbrica dels Solers, primera fase del projecte, i que continuarà posteriorment amb la rehabilitació del Molí Vell, la cúpula de l'aqüífer del Molinar i la recuperació de la xarxa de les primeres aigües.\nEl projecte abastarà el conjunt de fàbriques de primeres aigües del Molinar, que en la seua primera fase inclou la rehabilitació de la fàbrica dels Solers per a la dotació d'un Centre d'Interpretació amb recursos tecnològics. El futur centre disposarà de realitat virtual com a eina de recreació dels inicis de la indústria valenciana i a espanyola. El termini d'execució d'aquesta fase serà de sis mesos, a començar una vegada s'hagen adjudicat les obres. La segona fase serà licitada per la Generalitat Valenciana, ens que s'encarregarà de cofinançar el projecte al 50% a través de fons europeus.\nEl conjunt del Molinar fou declarat Bé d'Interés Cultural (BIC) en 2005 i és considerat un dels bressols de la industrialització valenciana. En 2008 ja es va consolidar la fàbrica dels Solers amb la intenció de crear un museu industrial, però l'anunci de la rehabilitació de l'edifici i la seua dotació mai va arribar a complir-se per part del govern d'aquell moment.\nPresentat el projecte que convertirà el Molinar en el lloc on "entendre quin és l'origen de la indústria valenciana"