¡August, Calígula i Neró viuen!\nEl malagueny que ressuscita els emperadors romans\nUn malagueny amb bona mà en l'hiperrealisme escultòric ressuscita els cèsars, entre ells l'oblidat fundador de Barcelona\nBarcelona - Divendres, 14/06/2019 | Actualitzada 18/06/2019 - 17:54\nQue ningú dubti que algun dia la ciència ressuscitarà els mamuts, però de moment, sense que tingui menys mèrit, el malagueny Salva Ruano gairebé que torna a la vida els emperadors romans. De moment, tres, Calígula, Neró i August. Va assajar primer la tècnica amb Juli César, però aquest ni era emperador (que més voldria ell, que literalment va caure “com un cérvol llancejat” a les portes d’aconseguir-ho) ni el resultat era el que Ruano desitjava. Als seus Calígula, Neró i August, ¡oh miracle de l’hiperrealisme escultòric!, no se’ls pot posar ni un però. ‘Césares de Roma’, així ha batejat el seu projecte, una ocasió per estar cara a cara, per exemple, de Cayo Octavio Turino, conegut per a la posteritat com a August, l’emperador sota el regnat del qual es va fundar la Colònia Iulia Augusta Faventia Paterna Barcino, o sigui, Barcelona, que, com es dirà després, va ser la Marina d’Or de l’antiguitat. ¿Massa informació de cop en poques línies? Anem a pams.\nAmb silicona i cabells, de cabra o humans, n’hi ha prou per mirar cara a cara personatges que va vilipendiar Suetoni\nA l’obra de Salva Ruano, el resurreccionista de l’antiguitat, li ha donat visibilitat recentment un altre ‘civis romanus’, Néstor F. Marqués, un arqueòleg amb grans dots com a divulgador i que es mou per les xarxes socials com Mesalina entre els llençols. És gràcies a ell que aquests emperadors estan ara en aquesta pàgina, no inerts com a peces de marbre durant 20 segles castigades pel pas del temps, sinó frescos i gallards, com tot just sortits de l’‘apodyterium’, o sigui, els vestidors de les termes. Marqués va descobrir Ruano i li va donar visibilitat entre la comunitat internauta del ‘pèplum’.\nCalígula, amb els seus ineludibles pèls al pit / salva ruano\n“Doncs sí, August era primet i baixet”, diu Marquès al telèfon des de Segòvia, potser la ciutat més romana de Castella. I Calígula, per cert, era pelut, no de pit sense pèl com John Hurt a ‘Jo, Claudio’, cosa que el deixava en mal lloc, perquè el cabell al tors era motiu de mofa ja des de temps de les obres de teatre d’Aristòfanes, que ridiculitzava així els ibers. Tampoc Neró, prossegueix aquest de Segòvia, era el sonat que va retratar per a la posteritat Suetoni a ‘Vida dels 12 cèsars’, que, juntament amb els textos de Tàcit, és el pilar en què s’han basat el cine, el teatre i la literatura, inclòs Shakespeare, per perpetuar unes imatges deformes de com eren en veritat aquells personatges històrics. Afegeix Marqués el que no és cap secret per a tot bon llatinista, que Suetoni mostrava la realitat com el ‘Lecturas’ quan visita les cases dels famosos, en uns casos, o amb propòsit de libel, quan els personatges no eren del seu grat. ‘Vida dels 12 cèsars’, tot i que la seva lectura sigui una delícia molt recomanable, és l’escopeta de fira del rigor històric.\nRuano desfà el camí que fa 2.000 anys van realitzar els escultors. Si ells van deïficar els emperadors, ell els torna la humanitat\nÉs per això, en part, que l’obra de Ruano mereix una atenció especial. En essència fa el mateix que per a la ira de nostàlgics va fer al seu dia l’artista Eugenio Merino amb la ‘chola’ de Francisco Franco, recrear-la amb tècniques escultòriques d’hiperrealisme, fins a l’extrem que només li falta dir “españoles todos”, però en el cas del malagueny, amb altres tirans menys controvertits, els emperadors. El seu últim treball és Calígula, quatre mesos de treball amb silicona i cabells reals, de vegades de cabra, de vegades humans, que van començar amb un motllo extret del marbre que d’aquest emperador es conserva al Museu d’Art de Worcester. Si els tallistes de l’antiguitat s’ocupaven amb el cisell amb propòsit de deïficar els seus models, Ruano fa el camí contrari, retrocedeix pas a pas fins a concedir-los un aire de simple mortal, amb les naturals imperfeccions de la pell si és necessari. No s’ha de perdre el vídeo que a Youtube ha penjat ell mateix sobre el procés de resurrecció de Neró, amb una sessió de perruqueria amb assecador i barberia a tisores que ja hagués volgut Peter Ustinov a ‘Quo vadis?’.\nRuano, per donar algunes pinzellades sobre l’artista, va descobrir Roma de criatura, a través d’Astèrix, però així com d’altres fixaven la seva atenció en els protagonistes, en aquest panegíric del patriotisme francès, ell tenia debilitat per l’altre món que de fons es retratava en aquelles historietes, el romà, així que de la lectura d’Uderzo i Goscinny molt aviat va passar a ‘La Guerra de les Gàl·lies’ de Julio César, i altres clàssics. A l’hiperrealisme, d’altra banda, va arribar de forma autodidacta, cosa que es diu molt ràpid, però és un procés molt lent, de prova i error. Ara, com hem dit, té a casa tres emperadors. Si prossegueix, i no és necessari recórrer a un àugur per fer aquest pronòstic, a mitjà termini no s’hauria de descartar una gira estel·lar d’aquests caps per les ciutats ‘romanes’ d’Espanya. Barcelona hauria de ser entre aquestes. Per August. Però n’hi ha prou amb conèixer una mica l’ànima ingrata d’aquesta ciutat per ser pessimistes sobre això.\nEl controvertit Neró, a qui Suetoni li va fer un vestit per a la història / salva ruano\nDe la terna que ha reviscut Ruano, August podria semblar equivocadament, d’entrada, el menys fascinant. Sota el seu regnat no va cremar Roma. Vaja. Tampoc exhibia en públic l’excèntrica crueltat de Calígula. “Fereix-lo de manera que sàpiga que s’està morint”, suggeria aquest als botxins abans que es fiquessin en feina. Però com va deixar escrit el novel·lista Robert Harris, un altre enamorat de l’antiguitat, August va ser, per la seva rellevància, influència i longevitat política, un personatge de moltíssima més talla històrica que Napoleó, Stalin o Hitler. Té el seu versicle a la Bíblia, a l’evangeli de Lluc, com a promotor dels empadronaments que tan de cap van portar Josep i Maria. Seu és el mèrit que l’Eneida, poca broma, sobrevisqués a Virgili, perquè aquest, com un Kafka, desitjava emportar-se a la tomba la seva obra. August va ser, coincideix Marqués, un Maquiavel 14 segles abans que Maquiavel. Marc Antoni i Cleòpatra podrien parlar hores sobre això. Però, a més de per aquest currículum, pel que emociona mirar a la cara aquest “baixet primet” és perquè per ordre seva es van establir les bases de l’actual Barcelona, cosa que mereix un punt i a part, perquè és des d’aquesta antiga colònia de jubilats de les legions romanes des d’on s’escriu aquesta crònica.\nBarcelona tracta a qui fos el seu fundador amb el mateix respecte que Ildefons Cerdà. No s’ha d’afegir gaire cosa més\nAixí és. Aquest, barcelonins, és el responsable que aquesta ciutat sigui avui dia més que un punt al mapa i, com ja ha quedat demostrat amb Ildefons Cerdà, a qui se li ha dedicat una plaça lletja en una ciutat experta en què les seves grans places siguin lletges, que ja és dir molt, Barcelona li ret homenatge amb ingratitud i fins i tot maltractament. És cert que el que va fundar el primer emperador romà de la història va ser una colònia, o sigui, res de l’altre món, un lloc de retir per a la soldadesca que va guerrejar a la frontera nord d’Hispània, gairebé un imserso de centurions, però Barcelona va tenir des de poc després del seu naixement com a urbs un temple dedicat a August, del qual miraculosament es conserven només quatre columnes. Tant desinterès ha tingut aquesta ciutat amb el seu fundador que a finals del XIX a punt va estar Ramon Montaner, parent de Lluís Domènech i Montaner, d’emportar-se-les per decorar una casa de vull i no puc que s’havia fet construir a Canet de Mar. Es van quedar.\nNeró, en ple procés de resurrecció en mans de l’artista / SALVA RUANO\nRuano, l’artista, assegura que no va dubtar a incloure August en la seva llista de ressuscitats. Cap bon romanòfil el deixaria fora. En té prou amb rellegir Edward Gibbon per remarcar que com ell no n’hi va haver cap altre d’igual. “És gairebé innecessari enumerar els indignes successors d’August. Els seus incomparables vicis i el teatre en què es desenvolupava els han salvat de l’oblit. El tenebrós i implacable Tiberi, el furiós Calígula, el feble Claudi, el cruel i dissolut Neró, el repugnant Viteli i el tímid i inhumà Domicià són condemnats a infàmia perpètua”. Bé, sense ànim d’esmenar a Gibbon, no està de més desitjar que Ruano prossegueixi amb el seu projecte i, una vegada complet, dir, com August al llit de mort, ‘acta est fabula, plaudite’.\nTemes: Arqueologia Barcelonejant


4 MUNTANYES MÉS PERILLOSES DEL MÓN: REVISTA MASCULINA - AVENTURA\n4 muntanyes més perilloses del món\nMt. L’Everest és la muntanya més alta del planeta, però no és la més perillosa. Foto: gentilesa de Uwe Gille\nAquest cap de setmana, la gran pel·lícula de taquilla Everest arribarà als cinemes, donant a conèixer al públic principal com és escalar la muntanya més alta del planeta. La trama de la pel·lícula se centra en la famosa temporada d’escalada del 1996, que va ser crònica famosa al clàssic llibre d’alpinisme de Jon Krakauer. Into Thin Air .\nRELACIONAT: L’Everest, protagonitzat per Jake Gyllenhaal, representa esdeveniments de la vida real i enfronta l’actor a la muntanya emblemàtica\nMentre la pel·lícula retrata amb raó Everest com un lloc molt perillós, el cim ni tan sols s’acosta a situar-se entre les muntanyes més difícils i mortals. Aquí hi ha les quatre muntanyes més perilloses del món per escalar.\nAnnapurna és ben coneguda per les seves allaus freqüents i mortals. Foto: gentilesa d'Arite\nSituat al centre-nord Nepal , Annapurna és àmpliament considerada la muntanya més mortal de la Terra i una de les més difícils d’escalar. Amb una alçada de 26.545 peus, és el desè cim més alt del planeta i és ben conegut per les seves allaus freqüents i sobtats.\nQuè tan perillosa és una expedició a Annapurna? Penseu en això: hi ha hagut menys de 200 cims amb èxit de la muntanya i, tot i així, 61 persones han perdut la vida als seus vessants, cosa que ha donat a Annapurna una taxa de mortalitat del 32%. Dit d’una altra manera, per cada tres persones que arriben al cim, mor una persona.\nNo són probablement grans probabilitats.\nSobrenomenat Savage Mountain per la seva dificultat, K2 és molt més difícil de pujar que l’Everest. Foto: gentilesa de Kuno Lechner\nEl K2 del Pakistan és el segon a l’Everest només en termes d’alçada, però és més difícil escalar ordres de magnitud. Allà on l’Everest pot veure més de 500 cims amb èxit en un any determinat, K2 pot passar anys sense que ningú arribi al cim.\nRELACIONATS: Les històries de rescat de muntanya més esbojarrades\nAmb una altitud de 28.251 peus i pendents que exigeixen increïbles habilitats tècniques d’escalada, K2 es considera la muntanya dels muntanyencs. Però des que aproximadament un de cada quatre escaladors que ho intenten moren en el procés, K2 també s'ha guanyat el sobrenom de Savage Mountain. La muntanya és un lloc tan difícil i, de vegades, inhòspit, que mai s’ha escalat durant l’hivern.\nLa cara Rupal de Nanga Parbat és una de les parets de roca més intimidadores del món. Foto: gentilesa de Muhammad Ashar\nSi hi ha una muntanya que pugui competir amb K2 en termes de dificultat tècnica, és Nanga Parbat. Alçada 26.660 peus, és la novena muntanya més alta de la Terra, però té la cara més alta. La llegendària Cara Rupal s’alça 15.090 peus, cosa que la converteix en la paret de roca més gran i més intimidant del planeta, que requereix una dedicació i habilitat extremes per superar.\nIgual que el K2, Nanga Parbat mai s’ha reunit durant l’hivern, tot i que nombrosos escaladors han mort provant. Amb una taxa de mortalitat superior al 22 per cent, la muntanya s’ha guanyat el nefast omníbul de Manjador per la seva capacitat d’empènyer els escaladors fins als seus límits físics absoluts.\nKangchenjunga, Nepal / Índia\nKangchenjunga és una muntanya que sembla ser més perillosa amb el pas del temps. Foto: gentilesa de Thebrowniris a través de WikiMedia\nSituat al llarg de la frontera entre el Nepal i l’Índia, Kanchenjunga és el tercer cim més alt del món, a 28.169 peus. La muntanya és ben coneguda pel seu clima extremadament imprevisible, les temperatures increïblement fredes i les freqüents allaus, que es conspiren entre elles per convertir aquesta en una de les pujades més difícils del món, per no mencionar una de les més mortals.\nKangchenjunga té una taxa de mortalitat del 20% aproximadament, la qual cosa significa que un de cada cinc escaladors mor en el seu intent d’arribar al cim. I, a diferència de la majoria d’altres muntanyes, aquesta sembla que cada vegada és més mortal.\nRELACIONAT: Un polèmic escalador espera reviure l’Everest\nQuan us dirigiu al teatre a veure Everest aquest cap de setmana, tingueu en compte la dificultat que tenen realment alguns d’aquests altres cims. Actualment, l’Everest és un passeig relatiu pel parc en comparació amb alguns dels altres desafiaments de l’alpinisme.\nMés informació de GrindTV\n50 milles de carreteres de la ciutat només un dels motius per visitar Spearfish\n5 ones extravagants i estranyes que encanten als surfistes\nAquest noi va dissenyar una bicicleta que incomplia totes les normes de la UCI\nla propera pel·lícula de James Bond\nquants anys té David Duval\ncom començar a fer pull ups\nquè es pot fer amb google cardboard\nteràpia amb llum vermella abans o després de l’entrenament\nactors famosos que eren foques de la marina


Aquest crustaci es donava per menjar als presos dels Estats Units, però avui el seu preu el posiciona com una delícia només apta a les butxaques més podents\nper Aiats Agustí Barcelona. 17 de gener de 2020 13:00\nNaturalesa morta amb llamàntol, de Jan Davidsz. de Heem\nDurant una època el llamàntol no es venia, no era acceptat al mercat, a les nostres costes se les menjaven només els pescadors. La coneguda com a "panerola del mar" fins i tot es donava a menjar als presos en les presons dels Estats Units. Actualment un plat de llamàntol o caldereta en un restaurant no baixa dels 40 euros o més. En quin moment els llamàntols van esdevenir una delicatessen i per què són tan cars?\nEls llamàntols van començar a aparèixer en els plats dels nord-europeus a mesura que la pesca en fons marins més profunds va ser possible. Els vikings van ser els primers de menjar-ne. La Quaresma cristiana es va encarregar d'incrementar la demanda de peix i marisc, incloent-hi el llamàntol. La seva imatge s'ha associat a la riquesa al Vell continent, mentre els colonitzadors espanyols a l'Amèrica el consideraven la proteïna dels pobres, que es va arribar a servir als reus. La seva reputació no va canviar fins a la meitat del segle XIX, associant-se a la jet set i esdevenint un plat gurmet. La demanda va créixer i, per tant, el preu també.\nAngel Martín és venedor de marisc a l'empresa Otabarna, ubicada al mercat majorista Mercabarna. "el llamàntol habitualment no és un producte per a un menjar de cada dia", remarca l'expert. I no és per a menys. Un quilo de llamàntol al mercat s'enfila des dels 45 i fins als 132 euros per quilo, i tenint en compte que la carcassa i gran part de l'animal es rebutja, perquè és massa dur per menjar, surt bastant car. "És per als dies de festa, un luxe accessible", puntualitza.\nExisteixen diversos tipus de llamàntol: "El més exclusiva, la que té un valor més alt, és el del mediterrani, però n'hi ha d'altres de més barats, com el del Marroc, Moçambic, Califòrnia o Mauritània".\nLlamàntol del Canadà amb gomes a les pinces | iStock\nHomarus Americanus i Homarus Gammarus, també coneguts com a llamàntol americà i europeu són les espècies que veiem en els restaurants o al mercat. Són molt similars, però la gran diferència és el color. Les varietats més importants són quatre: llamàntol vermell o reial (la de major valor gastronòmic i comercial), rosat de Portugal (de carn fina), americà (de carn més insípida) i el llamàntol verd procedent de Mauritània i la carn del qual, igual que l'americà, és menys saborosa que la de les altres famílies.\nEs tracta d'un crustaci marí de deu potes, la característica de les quals més destacable és la presència d'unes antenes molt llargues, espines al costat i pinces. La seva closca és de color marró-taronja i la part comestible només suposa un terç del pes total en viu.\nHabita en els fons marins rocosos. Han de passar uns 5 anys des del seu estat larvari fins que aconsegueix la grandària legal per al seu consum: 23 centímetres. Hi ha exemplars que arriben a mesurar 40-50 centímetres de longitud i pesar 4-7 quilos. La seva carn és molt fina, consistent, blanca i delicada.\nEl més apreciat és el que viu a les costes britàniques, franceses, portugueses, espanyoles i mediterrànies en general. Precisament Irlanda, Anglaterra i França són els principals pescadors d'aquest animal a Europa.\nEl més car d'una llamàntol? El preu\nDurant les èpoques de més demanda, com Nadal, el preu d'aquest animal s'incrementa en un 20% per la demanda més gran. Treballar en un restaurant amb llamàntol és complicat. D'un quilogram de llamàntol només en surten uns 30 grams de carn. Fent números, aquesta quantitat surt a uns 40 euros els 30 grams.\nD'un quilogram de llamàntol només en surten uns 30 grams de carn\nCuinar-lo és complicat, s'ha de bullir, obrir i buidar, una feina bastant minuciosa i que acabarà fent que el preu escali.\nLa pesca encareix el producte\nFins i tot en èpoques amb abundància, el preu del llamàntol no baixa, donat que atrapar-los no és pas una tasca fàcil. Normalment s'utilitzen trampes que primer s'han de repartir pel fons marí per, posteriorment, ser recollides. Al Mediterrani l'estil de pesca més habitual és la nansa, és a dir, una trampa amb un esquer, mentre a altres zones d'Àfrica s'estila més la xarxa. "Mai saps quants n'entren a cada trampa, a vegades un a vegades cinc", puntualitza.\nA més cal dir que la seva pesca està controlada amb un límit d'animals. "No es poden caçar femelles amb ous, si surt alguna s'ha de tornar al mar", diu Martín. La mida també limita la pesca de llamàntols, òbviament. Un motiu més per controlar el nombre d'exemplars caçats. Per tant si s'escola alguna amb aquestes característiques a les trampes, se les ha de retornar al mar.\n"No es poden caçar femelles amb ous, si surt alguna s'ha de tornar al mar"\nUn cop arriben a la costa s'han de conservar en gel i després en tancs d'aigua, i s'han de conservar sempre vius. El viatge sempre n'incrementa el preu. La carn de el llamàntol mort no es pot menjar, es desfà dins de la carcassa i no té bon gust, per això s'ha de cuinar viu.\nCriar-les seria una solució per retallar-ne el preu, pot pensar algun dels nostres lectors, però la veritat és que criar llamàntols és complicat i una tasca de difícil èxit. D'una posta de 50.000 ous en sobreviu un percentatge ridícul per créixer a una mida legal. A més, si no tenen prou menjar esdevenen caníbals i són molt susceptibles a les malalties contagioses, particularment en entorns molt poblats.\nPer acabar-ho de rematar, creixen molt lentament: una llamàntol necessita de mitjana set anys per arribar a una mida normal.\nTot això no obstant, la pesca d'aquest crustaci ha anat creixent sense aturador possiblement gràcies al canvi climàtic: "Quan l'aigua és més calenta, el llamàntol muda més i creix més ràpidament", explica Martín. Però té pinta que els preus no baixaran pas: i el motiu no en serà l'escassetat, sinó, la veda per pescar arengs, el peix més emprat com a esquer en la pesca de el llamàntol.


La mallerenga: LA MALLARENGA N.21.- Novembre 2011\nLA MALLARENGA N.21.- Novembre 2011\nEl Comú de Tiana va comprar els terrenys, on hi ha l’Ajuntament i la Plaça de la Vila, el 28 de desembre de 1597 al propietari de Can Marí per un cens perpetu de dues lliures catalanes, que posteriorment, al canvi, van ser 21 rals de biló i onze maravedís i, finalment, 5 pessetes amb trenta-tres cèntims (avui serien tres cèntims d’euro).\nEl cens perpetu corresponent al preu del terreny es va anar pagant anualment fins alguns anys després de la guerra incivil del 36, ja que hi ha constància en els llibres de comptes municipals del pagament de 5,33 pessetes al Marquès de Monistrol fins als anys quaranta.\nAquest terreny tenia una extensió d’un terç de fanecada. (la fanecada era una mesura agrària equivalent a l’extensió de terreny que es pot sembrar amb una faneca de gra)\nEls terrenys es condicionarien de seguida per construir la plaça del poble i la Fonda del Comú. Un document de l’any 1604 ja menciona i descriu la Fonda del Comú, el que ens fa suposar que seria construït poc desprès de l’adquisició del terreny, possiblement el mateix any 1598.\nLa Plaça ha tingut diversos noms al llarg dels anys. Fins el 1835 se n’hi va dir Plaça Reial, a partir de la qual es va canviar per Plaça de la Constitució, després per Plaça de la República (període de la Primera República), Plaça de la Constitució un altre cop, Plaça de la República Catalana (durant els anys de la Segona República), Plaça de la Victòria (des de 1939 fins al 1979) i Plaça de la Vila, el nom actual.\nPels volts de l’any 1800 s’hi construí el que seria la primera instal·lació esportiva municipal de Tiana: el Triquet o Joc de Pilota, que era on ara hi ha l’Ajuntament. L’any 1844 el Triquet o Joc de Pilota es va derruir, en part, les seves parets van caure degut a les pluges de setembre i octubre quedant pràcticament inservible. També hi havia el corral amb l’escorxador on ara és el començament del carrer Marqués de Monistrol i la casa del pastor tocant a la Fonda del Comú. La construcció del Triquet o Joc de Pilota va minvar la superfície que tenia la plaça.\nCada any sortia a subhasta l’arrendament del béns del Comú, fent que tant la Fonda, l’escorxador, la casa del pastor i el triquet canviessin freqüentment d’arrendatari.\nRecentment Ma Dolors Romeu I Llaudet m’ha donat un document en el que es menciona que l’any 1820 els arxius municipals de Tiana van patir un incendi. No menciona el citat document, si la causa de l’incendi va ser fortuïta o com a conseqüència de la inestabilitat política del moment (trienni liberal 1820-1823), però si es ben cert, que la documentació anterior al 1820 en el arxiu municipal es pràcticament nul·la.\nDe moment no he localitzat cap document anterior al 1820 que mencioni on era l’ajuntament de Tiana, però documentació posterior menciona que l’ajuntament havia estat a la Fonda del Comú ocupant alguna habitació de l’edifici.\nEn un diccionari de l’any 1833 dins de la descripció que fa de Tiana diu: La Fonda està en situació molt mes elevada que el pis del carrer amb exposició a l’est, tenint en front seu, i al mateix nivell, la plaça que es una espècie de terraplè on es reuneix el poble per a les seves funcions d’alegria i joia.\nEn un inventari municipal de l’any 1845 surt especificat: Una Fonda de la que ocupa part l’ajuntament. La mateixa anotació apareix a l’inventari de l’any 1846\nEn un document de l’any 1847 es diu que Tiana té 1818 habitants amb 400 cases i amb una Casa Consistorial de poca capacitat.\nEn un altre informe municipal de l’any 1851 es diu que el Comú te una Fonda i que en un extrem hi ha un saló petit que és la Sala Constitucional; i a tocar té les habitacions per al pastor i a continuació el corral pertanyent a tot al Comú del poble.\nEn l’acta del ple del dinou d’octubre del any 1884 es menciona l’estat semi-ruïnós en que es trobava la Casa Fonda propietat del Comú del poble, així com la caseta per al pastor, de la qual, les seves dependències antigament servien per a Casa Consistorial.\nFins a mitjans del segle XIX, la Casa Consistorial de Tiana va estar a la Plaça de la Vila, en les dependències annexes a la Fonda del Comú, com també la casa o habitacions per al pastor. Es de suposar, encara que no he trobat documentació que ho confirmi, que la Casa Consistorial tingués en aquest lloc les seves dependències des dels voltants de l’any 1600 en que es va construir la Casa Fonda.\nEls anys no passaven de franc per a la Fonda del Comú i l’edifici s’anava deteriorant. L’any 1.842 es va despendre un envà i va caure la xemeneia.\nL’any 1855 la porta de la Casa Fonda es troba bastant deteriorada i com que aquesta serveix també como a punt de custodia dels detinguts o presos, s’ha de canviar o reparar doncs no tenia la garantia de seguretat requerida.\nUna llei de l’u de maig de 1855 obligava l’ajuntament a la venda de les finques que constituïen el patrimoni general de la població. Les accions realitzades per evitar aquesta obligació van finalitzar amb èxit i Tiana no va haver de vendre la Casa Fonda ni les propietats annexes ja mencionades.\nEn l’acte del ple municipal del tretze de febrer del 1859 podem llegir: Que la Corporación municipal celebraba sus sesiones en una de las salas de la vivienda del secretario, en la que se ve obligada también a servir de secretaría, por no prestar toda la seguridad necesaria el Salón Consistorial propio del Común a causa de su reconocida antiguedad y poca solidez. Considera las molestias que causa al secretario el tener en su casa la secretaría y sala de sesiones, con la afluencia de vecinos que acuden diariamente y atendiendo a las aptitudes, aplicación y laborosidad del referido secretario cuyo sueldo no es sificiente para vivir holgadamente se acuerda que el alquiler anual de veinte y cuatro duros que paga el secretario, los satisfaga desde primero de enero del año actual el ayuntamiento continuando con la secretaría y sala de sesiones en la casa del secretario.\nJosé Monte, el secretari, li van quedar doncs, els quatre mil rals de velló nets de salari anual més els emoluments corresponents al seu càrrec.\nTenim doncs, que l’any 1.859, o potser algun any abans i degut al precari estat de les instal·lacions, l’ajuntament hauria de tocar el dos i anar a casa del secretari. Desconec a on vivia el secretari per aquell anys, amb el que no podem localitzar exactament on s’establí el consistori.\nPotser el consistori va deixar la vella Fonda del Comú algun any abans, ja que en l’any 1856 apareixen dues partides de despeses; una que diu per a la conservació i reparació de la casa de l’ajuntament, 80 rals de velló, i una altra que diu per a la conservació i reparació de les finques del Comú, 70 reals de velló. Per aquestes despeses sembla que l’ajuntament ja no estava en una finca del comú, és a dir, no era a la Fonda del Comú.\nQue l’ajuntament estigués a casa del secretari, havia de ser una solució provisional degut al mal estat de la Fonda del Comú, una solució que no seria gens còmoda ni per al secretari, ni pel consistori ni per als veïns de Tiana. Poc va durar l’ajuntament a la casa del secretari, ja que a la segona meitat de l’any 1.859 es llogava a Pau Giral, propietari de la fàbrica tèxtil Giral, una casa per a instal·lar l’ajuntament. La casa estava situada a l’avui carrer Sant Jaume, davant mateix del forn de Can Pau, a la casa que alguns recordem com la casa del Sr. Ferrer. En aquest lloc, l’ajuntament hi va ser-hi uns 25 anys, ja que l’últim rebut firmat per Pau Giral és del lloguer fins el 9 de novembre de 1885. Recordem també que Pau Giral va ser alcalde de Tiana del nou de setembre de 1854 al set de desembre de 1856 i que també va tenir la fabrica tèxtil més important de Tiana de la segona meitat del segle XIX. Pau Giral era germà d’Ignasi Giral, propietari de la sala Giral i aquest, pare d’en Baldomero que va continuar portant la Sala Giral quan els seus pares se’n van anar de Tiana.\nL’any 1860 com el Triquet o Joc de Pilota portava temps sense llogar-se, doncs degut segurament al seu mal estat ningú hi estaria interessat, es decideix que tingui la utilitat de carnisseria, de tal manera que tant Feliu Grañé com Feliu Rovira puguin posar la seva taula de tallar, ja sigui de fusta o de maó. A partir d’aquest any el Triquet passa a ser el local de la carnisseria.\nDesprés de la revolució del 26 de setembre de 1.868, el 30 de setembre la reina Isabel II toca el dos. El mes d’octubre consta que la “Superioritat” fa cessar el consistori en ple i es nombra nou consistori amb Joan Buixó i Vilaró com a nou alcalde. Joan Buixó era el metge i cirurgià de Tiana. Havia estat nomenat metge de Tiana l’u de gener de l’any 1851, portava doncs 17 anys a la vila i durant l’epidèmia de còlera de l’any 1854 havia tingut un comportament exemplar.\nEls primer quatre plens el nou consistori va haver d’utilitzar l’escola de nens com a sala consistorial, reclamant constantment l’anterior consistori que li entregués tota la documentació de secretaria. El secretari de l’ajuntament que tenia la plaça en propietat havia dimitit. No crec que finalment se entregués tota la documentació, ja que a l’arxiu municipal hi falten les actes del plens dels mesos anteriors al 26 de setembre. Finalment van poder ocupar la casa consistorial amb una curiositat avui impensable: els plens es realitzaven els diumenges a les 15h.\nJoan Buixó va ser alcalde només una mica mes de dos mesos, ja que realitzades les eleccions l’u de gener de 1869, Francesc Riera es nomenat alcalde de Tiana. Joan Buixó dimiteix com a metge cirurgià de Tiana a l’octubre de 1869. Se li va acceptar la dimissió però se li demanà que continués provisionalment com a metge de Tiana fins que Tiana no tingués un altre metge titular. El Dr. Buixó encara va continuar alguns anys mes en el càrrec.\nL’any 1870 el consistori es planteja que en un futur s’ha d’habilitar la Casa Fonda com a nou Ajuntament, però no passa de ser un plantejament que posteriorment mai es va tornar a platejar.\nL’any 1873 tenim la Primera República, i la Casa Consistorial o Ajuntament canvia de nom i passa a anomenar-se Casa Popular. A finals de l’any 1873, amb Jeroni Vilarnau com alcalde de Tiana, es pren un acord important pel que podia ser el futur de l’ajuntament. S’aprova per al pressupost de l’any 1874 una partida de 1.500 pessetes ja que en un ple extraordinari del 7 d’octubre s’aprovava construir un nou ajuntament, en el terreny propietat del Comú situat a la plaça del poble, a on podrien estar involucrades les dues escoles públiques, la de nens i la de nenes, ja que la població es veu gravada des de fa moltíssim, amb els lloguers de la Casa Consistorial i les escoles.\nEn febrer de 1874 s’encarregà al mestre d’obres Eusebi Climent, que realitzés els plans memòria i demés documentació per a la construcció del nou ajuntament, pel que era necessari rebaixar el nivell de la plaça. Aquest rebaix s’havia de fer per mitjans de la prestació personal.\nLa prestació personal consistia en que els veïns havien de treballar obligatòria i gratuïtament un cert nombre de jornades. També es podia redimir aquesta obligació pagant una certa quantitat de diners, a un tant per jornada. Aquesta era una pràctica molt comuna per realitzar obres i feines per al poble quan no arribava el pressupost.\nEl 22 de febrer de 1874 es realitza la subhasta per realitzar obres de cimentació. El nou ajuntament projectat no estava en la situació de l’actual, el lloc escollit era el principi del que avui es el carrer Marqués de Monistrol. Pere Cruspinera , Isidre Rovira, Joan Garí (pare de Joan Garí i Botey) i Bartolomé Salada es presentaren a la subhasta, adjudicant-se-la Joan Garí per 335,73 pessetes\nAl gener de 1874 havia tornat la monarquia amb Alfons XII com a rei d’Espanya. A finals de febrer (només sis dies desprès de la subhasta) el consistori es cessat juntament amb el secretari, i el Govern Civil de la província anomena a Jaume Renter com a nou alcalde. Jaume Renter ja havia estat l’alcalde anterior a Jeroni Vilarnau.\nEl nou consistori revoca i anul·la el nomenament del mestre d’obres Eusebi Climent al·legant que segons la legislació vigent un mestre d’obres no pot fer plans, memòries i pressupostos per al nou ajuntament i escoles públiques si no és sota la direcció d’un arquitecte. El projecte del nou ajuntament amb les escoles queda totalment aparcat.\nL’any 1879 Francesc Comajuan, mestre de l’escola de nens, demana un nou local per a l’escola, per ser totalment insuficient el que ocupava debut al augment de nens nous. No estarien ben condicionats els locals de els escoles (recordem que estaven ubicades en cases de lloguer) quan la Junta Provincial de Instrucció Pública ordena el millorament dels locals de les escoles de Tiana.\nL’any 1880, Tiana que també estava per la construcció d’una nova parròquia, troba que el Marqués de Monistrol cedeix part dels terrenys que te darrere de l’actual ajuntament si per la seva part el Comú cedeix part dels seus que limiten amb la seva propietat. Desprès d’una reunió amb els veïns es decideix cedir aquests terrenys per a la nova parròquia. No he trobat el motiu per al qual, al final no es va fer la parròquia en aquest lloc, però de haver-se fet, avui dia la plaça de la Vila seria segurament la plaça de l’església.\nContinua la necessitat de la construcció d’un nou ajuntament i escoles públiques. Al maig de 1.882 es demana al diputat a Corts per al districte que pertany Tiana, D. Josep Garcia i Oliver que gestioni la concessió d’una subvenció per a l’edificació dels nous locals. Simultàniament, també demana a la Diputació provincial, l’estudi, plans i memòria corresponent per a la construcció en els terrenys del Comú dels nous locals amb aportació de capital en part per al municipi i en part per al Govern central. No consta que Tiana tingués cap ajuda ni en capital del Govern central, ni cap suport de la Diputació.\nEfectivament, no tindrien cap èxit les gestions ja que al juliol de 1883 es torna a plantejar la Casa Fonda com a casa consistorial, rebutjant definitivament aquesta possibilitat, però traslladant la escola de nenes a Can Riera, al costat de la plaça, finca que acaba de ser definitivament adquirida per l’ajuntament.\nEl 13 d’abril de 1884 es nomenat mestre d’obres de l’ajuntament de Tiana, Isidre Reventós i Amiguet, avi del que anys mes tard seria president del Parlament de Catalunya, Joan Reventós i Carner. Com veurem més endavant Isidre Reventós va ser el que va projectar el nou Ajuntament de Tiana. Un altre nomenament va tenir lloc per aquestes dates: Andreu Franca de 23 anys es nomenat farmacèutic de Tiana. El jove Andreu Franca i Ferruz, segurament recent titulat, era el primer farmacèutic que tenia Tiana. Una farmàcia a Tiana era també un altre antiga aspiració de la població. Fins a les hores era el metge-cirurgià el que proveïa de medicaments als malalts.\nDe seguida agafaria el Sr. Reventós el projecte del nou ajuntament, ja que al mes de maig del 1884 es comunica a la Diputació que suspengui les feines dels plans i memòria del nou edifici que havia sol·licitat l’ajuntament dos anys abans. El consistori va veure clar que si volien un nou ajuntament, s’havien d’espavilar solets sense ajuda supramunicipal.\nEl 19 d’octubre en un ple ja es proposa la construcció de la Casa Consistorial i escoles amb la assignació de 1.500 pessetes anuals cada any fins la seva finalització. En aquest ple es menciona l’estat semiruïnós de la Casa Fonda així com la caseta per al pastor, que antigament servien per a Casa Consistorial, i que ja no tenien cap utilitat, només una petita part que trobant-se en condicions s’arrendava anualment per a residència d’algun veí. Es considerava indispensable per a la millora projectada, la demolició de la Casa Fonda i la caseta per al pastor.\nEl 26 d’octubre de 1.884 te lloc un ple extraordinari a la Sala Giral, amb avís a tota la població, per a la construcció de les dues noves escoles i la Casa Consistorial en els terrenys del Comú a la plaça de la Vila. S’aprova la quantitat de 1.500 pessetes en el pressupost vigent de 1884 a 1885 (el pressupost anual anava de 1 de juliol a 30 de juny) i demanar dues peonades, o més si fos necessari. (recordem que els veïns de Montgat i Les Mallorquines també havien de col·laborar).\nEn aquest ple ja es va presentar als veïns de Tiana, els plans i memòria tant de l’edifici com del moviments de terres de la plaça pública per la rasant definitiva, de manera que els veïns poguessin dir la seva. Segons diu l’acta del ple, veus unànimes d’aprovació van ressonar per a tot l’àmbit del Saló de ball per part de tots els veïns reunits. Es va plantejar fins a quin punt era necessari variar la rasant de la plaça, però al ser un punt que fixaven els facultatius responsables, es van donar per satisfets. Como no, el ple va acabar nomenant una comissió per ajudar l’ajuntament en el seguiment de les noves obres.\nJa al novembre de 1884, es publica un edicte sobre la variació de la rasant de la plaça, per a la construcció del nou edifici. Joan Francí i Rovira cedeix a favor de l’ajuntament, una casa que tenia per a poder edificar el nou ajuntament i poder alinear correctament el nou edifici. A canvi se li permetia edificar al Sr. Franci en altres terrenys que tenia sense haver de pagar cap contribució. Immediatament es va exposar al públic i publicat al butlletí oficial de la província els plans i la memòria per a la construcció de les escoles i la Casa Consistorial.\nA finals de novembre de 1884 ja havien començat els treballs de rebaixar el terreny de la plaça, donant l’ajuntament una especial gratitud a tots els veïns propietaris afectats per a la seva bona predisposició amb les obres que se efectuaven. El 29 de novembre es publicava el plec de condicions per a la subhasta de les obres, que segons el pressupost entregat pel mestre d’obres Isidre Reventós, havien de practicar-se per a la construcció de la Casa Consistorial.\nEs va obrir una subscripció popular per les obres de la nova Casa Consistorial entre els veïns i els propietaris forasters de la vila. El total recaptat va ser de 2.400 pessetes.\nTambé consta la relació dels 47 veïns que van pagar els 10 rals d’escut, per a la peonada que els hi corresponia fer i van preferir pagar per no fer-la. Per obtenir mes ingressos es va organitzar un concurs de tir al blanc.\nTambé el 29 de novembre, els veïns Josep Rovira, Josep Bernadàs, Elies Cardús, Cebrià Cabús, i Cebrià Riera, tots veïns que vivien al voltant de la plaça de la Constitució, presenten una instància en la que exposen l’estat de la Casa Fonda que amenaçava ruïna i considerant el mencionat edifici com inservible i de mínima utilitat, demanen la demolició i enderrocament de l’edifici, per evitar alguna desgràcia i que tal mesura milloraria notablement la plaça de la Vila.\nEl consistori entrega un ofici al mestre d’obres Isidre Reventós per efectuar un dictamen de l’estat del edifici. El 5 de desembre el facultatiu inspecciona l’Hostal del Comú. Vist el dictamen redactat pel facultatiu, el consistori aprova el 14 de juny de 1885, després de tenir el permís de l’autoritat , l’enderrocament de l’edifici de casi 300 anys d’existència al servei de Tiana. Consta en l’acord de demolició l’aprofitament de la pedra i altres materials per a la construcció de la nova Casa Consistorial.\nEl primer de juliol de 1885 s’elegeix nou alcalde. Amb tot el que hi ha entre mans, millor no canviar res, no succeeixi com a l’any 1874, que amb el canvi de consistori es va parar el projecte de la nova Casa Consistorial. Pere Cruspinera i Bernadàs que ja era alcalde des de l’u de juliol de 1883 surt reelegit.\nEn l’acta del ple del 23 d’agost de 1885 es llegeix que el primer de novembre s’ha de desocupar la Casa Consistorial, que era llogada a Pau Giral des de l’any 1.859, i la causa es l’anteriorment mencionat Andreu Franca, farmacèutic de Tiana.\nNo tinc constància documental, però sempre he sentit dir que la primera farmàcia a Tiana de Andreu Franca, va ser a Can Rosés donant al carrer Sant Jaume, es a dir, al costat d’on era la casa consistorial i també al costat de la fàbrica tèxtil de Can Giral i entre veïns va sortir l’amor ja que el 8 de gener de 1886, Andreu Franca de 25 anys de edat es casava amb Francesca Giral i Francí de 27 anys i filla de Pau Giral i Viaplana, propietari de la casa en que estava de lloguer l’ajuntament.\nPer aquesta raó, Andreu Franca traslladava la farmàcia a la casa propietat dels Giralt i segurament també la vivenda del matrimoni Franca-Giral. No va durar gaire aquest matrimoni ja que abans de quatre anys Francesca Giral enviudava.\nVista la situació, s’aprova iniciar al més aviat possible les obres del nou ajuntament i durant un temps instal·lar la Casa Consistorial i jutjat municipal en la casa habitació de D. Josep Brunet i Bassachs secretari de l’ajuntament. El secretari demana realitzar un inventari davant de notari dels béns i documentació de l’ajuntament. Degut a la complexitat d’inventariar tota la documentació i la confiança del consistori amb el secretari finalment no es realitza l’inventari. No he trobat cap referència d’on era la vivenda del secretari.\nSi be el 29 de novembre de 1.884 ja se havien publicat el plec de condicions per a la subhasta, alguna cosa canviaria, doncs al novembre de 1885 es torna a aprovar de nou el pressupost per a les obres del nou ajuntament. La primera part d’obres que es van subhastar se les va adjudicar Pere Artusa i Fàbregas pare de Pere Artusa i Cruspinera, aquest últim va ser alcalde al segle XX. Recordem que durant l’any 1885 Tiana es va veure afectada per una epidèmia de còlera.\nConsta que alguns veïns i propietaris forasters es van oferir per avançar diners per a la construcció de l’ajuntament, (amb un interès inferior al sis per cent) però no he trobat cap document que finalment es realitzessin els avançaments oferts. També consta la morositat de alguns veïns de Montgat per complir les peonades, acabant l’assumpte al jutjat municipal.\nSegons les factures de l’arxiu de l’ajuntament, les obres del nou ajuntament començarien durant l’any 1.885. La demolició de la Fonda del Comú també va tenir lloc l’any 1.855. Del 30 de juny hi ha una factura per material de 1.487pessetes i la primera factura per obres és de l’u de novembre, que correspon a la primera setmana de obres per administració. Durant set setmanes, cada setmana hi ha una factura de obres per administració, i així continuen les obres durant 1886, amb factures segons diferents subhastes i contractes .Juntament a aquestes factures d’obres per administració també hi ha una factura de Pere Artusa per als treballs realitzats per ell, segons subhasta En una factura del 25 de novembre de 1886 surten els conceptes d’enrajolat de terrat i emblanquiment de parets i també una altra factura de Pere Artusa del 9 de gener de 1887 per obres segons contracte d’import de 1.315 Ptes.\nTot aquest detall de factures es perquè no he trobat a cap lloc la data en que es va inaugurar el nou ajuntament. Per una altra part en un altre document diu que des de primers de febrer de 1888 estaven a exposició del públic en els pòrtics de la Casa Consistorial les llistes electorals. Per tant, entre finals de 1886 i el primer de febrer de 1888 el consistori es traslladaria al nou ajuntament.\nEl trasllat i inauguració del nou ajuntament es podria haver produït durant el febrer de 1887 realitzant-se el primer ple el 27 de febrer. Aquesta afirmació no té una base molt sòlida ja que es basa únicament en una suposició. Aquest ple va ser extraordinari i es va aprovar censar un quart de ploma d’aigua de mina de la propietat de Joan Franci per a utilitat de la nova Casa Consistorial. La suposició es basa únicament en que si es contracta el subministrament d’aigua es que la nova Casa Consistorial ja estava en funcionament.\nPere Cruspinera deixava l’alcaldia el l’u de juliol de 1887, suposo que satisfet, ja que segurament deixava el nou ajuntament en funcionament. Si bé l’ajuntament s’inaugurava per aquestes dates, les obres no es van donar per acabades fins a l’any 1896.\nTal com s’ha mencionat abans, els plans i la direcció facultativa de l’obra va anar a càrrec d’Isidre Reventós, que per cert, va haver d’esperar a l’any 1890 per cobrar la feina.\nL’edifici constava de tres cossos. En la part central i de tres plantes l’ajuntament, en el lateral de l’est (el que dóna al carrer Mediterrània) es va instal·lar l’escola de nens i el del costat oest (el que dóna al carrer Marqués de Monistrol) l’escola de nenes. Es va començar per la part de l’ajuntament i per la escola de nens. L’escola de nenes l’any 1.892 encara no s’havia començat i es va construir en els anys 1.893 i 1.894. Fins i tot durant l’any 1.894 es van fer actuacions en l’arranjament del rasant de la plaça.\nL’any 1.892 es col·loca la barana de 11,70 metres que és la que actualment hi ha al balcó. Al setembre de l’any 1.894 s’instal·la enllumenat de gas a la Casa Consistorial.\nEn el dibuix que hi ha al pergamí que es va fer al setembre de 1.894 al Dr. Mascaró, al nomenar-lo fill adoptiu surten els tres cossos del ajuntament ja construïts.\nA principis de l’any 1.895 s’obre el carrer Marqués de Monistrol, L’escorxador i el corral que hi havia en aquest lloc desapareixien finalment a l’agost de 1.894.\nDurant tots aquests anys hi ha moltes factures de manobres, pintors fusters .... etc de manera que uns més que d’altres, crec que tots els professionals de Tiana van treballar durant aquests anys en la construcció de la Casa Consistorial i les Escoles. Un dels que va treballar més en les obres va ser Pere Artusa i Fàbregas, però no va poder veure les obres finalitzades, ja que traspassava el 26 d’abril de 1896.\nLes últimes factures que comentem son de la segona meitat de l’any 1.896 de l’arranjament de la façana de l’edifici, amb l’estucat de tota la façana. Son factures de picapedrers, de pedra artificial i altres materials per a la façana. Aquesta es la raó del perquè a dalt de tot de la façana diu 1.896, doncs donarien les obres per finalitzades.\nPer la festa major de 1896 es vol lluir de nou ajuntament, i es col·loquen llums de gas a la façana els dies 16, 17 i 18 de setembre. Es lloguen globus i les canonades per a il·luminar la façana només els tres dies de festa major.\nEn l’inventari dels béns municipals de l’exercici 1896-1897, encara surt l’edifici de l’ajuntament i el de cada escola per acabar, i en el següent exercici 1897-1898 ja es dóna tot el conjunt com finalitzat.\nJo sempre havia sentit que l’ajuntament de Tiana havia estat al barri de Can Gosch fins l’any 1.896. En aquest escrit s’ha mencionat documentalment a on havia estat la Casa Consistorial. Recordem que al novembre de 1.895 l’ajuntament es va instal·lar a casa del secretari durant un període una mica superior a l’any. Una explicació lògica seria que el secretari Josep Brunet visqués al barri de Can Gosch.\nCrec que m’ha sortit un article una mica llarg i feixuc, però per un altre costat espero que sigui interessant des de el punt de vista de l’historia de la Vila. Aprofitant que l’any 2.012 farà 125anys de l’entrada en funcionament de l’actual edifici de l’ajuntament, es podria fer una jornada de portes obertes, perquè el vilatans puguin conèixer l’edifici municipal.\nEscrit per Josep Maria Toffoli. Tiana a dijous, de novembre 17, 2011\nEtiquetes de comentaris: La Mallerenga\nRecords del Cine Tiana\nJOSEP MARIA TURULL, RECTOR DE LA SAGRADA FAMÍLIA - El passat mes de juny el cardenal Joan Josep Omella va fer públic els habituals nomenaments anuals a l'arquebisbat, entre ells podem destacar que l'antic...\nReformes i nou espai expositiu sobre la història de l'indret al Santuari de la Sisa (Premià de Dalt) - El passat divendres 25 de maig de 2018 es va celebrar un acte al Santuari de la Sisa (Premià de Dalt) per tal de inaugurar les obres de reforma arquitectòn...\n- *CONCERT DE PRIMAVERA * *amb el grup CAFEDEBAIX (combo d'adults de l'Escola)* *16 de Juny al pati de l'EMMD*


Recomanacions per a establiments del sector alimentari per a la contenció de la transmissió de la COVID-19 | Queda't al Masnou\n18 de març de 2020 Actualitat\nRecomanacions per a establiments del sector alimentari per a la contenció de la transmissió de la COVID-19\nL’Agència Catalana de Seguretat Alimentària (ACSA) ha posat a disposició dels establiments del sector alimentari un seguit de recomanacions per a la contenció de la transmissió de la COVID-19 que des de l’Ajuntament us fem arribar.\nRecomanacions per a establiments del sector alimentari amb\nservei directe al públic\nEn el marc de les mesures de contenció de la transmissió de la COVID-19, la recomanació per a establiments del sector alimentari oberts al públic és seguir les normes generals de seguretat alimentària i les normes de prevenció que vagin facilitant les autoritats competents per contenir la propagació del virus.\nCal rentar-se les mans sovint, incrementant la freqüència tot el que sigui necessari. Cal disposar sempre de sabó i eixugamans d’un sol ús.\nS’ha d’evitar la contaminació encreuada entre els aliments i qualsevol font de contaminació, com per exemple, diners, telèfons mòbils o altres estris. Cal fer un rentat de mans minuciós cada vegada que s’hagi tocat una superfície que pugui estar contaminada o bé utilitzar sistemàticament pinces o guants nets i desinfectats per manipular aliments.\nSi s’utilitzen guants o mascaretes, cal tenir en compte que poden ser un focus de contaminació, ja que amb l’ús van concentrant secrecions respiratòries i brutícia. Cal tenir especial cura en la seva manipulació i eliminació així com canviar-los amb suficient freqüència.\nCal tapar-se la boca i el nas amb mocadors d’un sol ús en esternudar i rentar-se les mans de seguida.\nS’ha d’extremar i s’ha d’incrementar la freqüència de la neteja i desinfecció de tot l’establiment, incloses les superfícies de les zones de lliure accés per al públic, com per exemple, els taulells, els agafadors dels carros de la compra i altre mobiliari, i en especial els serveis higiènics.\nAls establiments amb règim d’autoservei és recomanable facilitar als clients, a l’entrada de l’establiment, un sistema de desinfecció a base d’alcohol per possibilitar la higiene de les mans.\nCal posar a disposició de la clientela guants per agafar qualsevol aliment no envasat (fruita, verdura, pa…) i verificar que es respecta aquesta recomanació.\nS’han de ventilar adequadament els espais de treball i altres espais d’accés lliure per al públic.\nCal mantenir una distància prudencial entre les persones, tant amb clients com amb la resta de treballadors, d’entre 1 i 2 metres.\nReduïu l’aforament per poder mantenir distàncies d’entre 1 i 2 metres.\nSessió Informativa Consolida’t 18 de febrer de 2020\nConvocatòria 2020. Subvencions per a empreses per fomentar l’economia local


Normativa Mercats i Sol·licituds | La Vall d'uixo\nNormativa Mercats i Sol·licituds\nSol·licitud per a la venda no sedentària en el terme municipal de la Vall d'Uixó, mercat dels divendres\nEs presentarà instancia i documentació de l'1 al 31 de desembre de 2017.\n-Fotocòpia DNI del sol·licitant, o en cas de persona jurídica NIF i DNI de les persones que assitiran en l'exercici de la venda.\n-Declaració responsable subscrita pel titular de l'activitat, en el que manifesta sota la seua responsabilitat que complix amb els requisits establits en al normativa vigent, de conformitat amb el disposat en el Decret 65/2012 de 20 d'abril del Consell, pel que es regula la venda no sedentària.\n-Document de domiciliació bancària.\n-Declaració de mèrits als efectes de baremació de l'article 24 de l'Ordenança de venda no sedentària (document original o còpia compulsada).\n-En el punt h) del barem es deurà aportar factures on s'estableixca l'origen i la traçabilitat dels articles a la venda.\n-El procediment de selecció està establert en l'article 21 de l'ordenança municipal reguladora de la venda no sedentaria.\n-La documentació es presentarà en el registre general de l'Ajuntament o els altres llocs que estabelix l'article 16.4 de la Llei 39/2015 del Procediment Administratiu Comú de les Administracions Públiques.\nOrdenança provisional venda no sedentària\nInstància sol·licitud lloc de venda no sedentària\nNormes i procediment de venda no sedentària\nSol·licitud per a la venda no sedentària en el terme municipal de la Vall d'Uixó, fires anuals (art. 6 apartat 6.2.1., ordenança municipal reguladora de la venda no sedentària)\nEs presentarà instancia i documentació del 2 al 31 de gener de 2018 per a les fires de Falles, de Sant Vicent i de la Colònia Segarra.\nEs presentarà instancia i documentació de l'1 al 30 de juny de 2018 per a les fires de Penyes, de Sagrada Familia i de Tots els Sants.\nNo s'acceptaran sol·licituds fora de termini.\n-El procediment de selecció està establert en l'article 21 de l'ordenança municipal reguladora de la venda no sedentaria i en l'article 20 la documentació a presentar.\nConsulta pública prèvia. Modificació Ordenança Venda no Sedentària\nPel present anunci es fa públic que conforme l'article 133.1 de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del Procediment Administratiu Comú de les Administracions Públiques figura en la web municipal de l'Ajuntament de La Vall d'Uixó, la memòria de participació ciutadana en el procediment de modificació de l'Ordenança Municipal reguladora de la Venda no Sedentària de l'Excm. Ajuntament de La Vall d'Uixó: Consulta Pública Prèvia.\nTot això perquè qualsevol interessat puga consultar la dita memòria i manifestar la seua opinió.\nModificació provisional Ordenança Venda no Sedentària\nNormativa aplicable a l'activitat comercial\nEl sector comercial està regulat per diversos normes específiques que tracten temes de funcionament diari del comerç, tant pel es referix a horaris, festius hàbils o grans superfícies, com a situacions temporals de vendes especials (rebaixes, liquidacions...). L'activitat comercial està afectada per les normes europees, per les decisions preses a nivell estatal, Comunitat Autónoma i Ajuntament de la localitat.\nDes de l'Agència AFIC de la Vall d'Uixó s'ionforma els comerciants de la normativa aplicable a cada cas, tant a través de la present web com atenent a les consultes personalitzats que es fan arribar a l'Agència de Foment de les Iniciatives Comercials (AFIC) o l'Antena Local de la Cambra de Comerç.\nOrdenances i taxes municipals afectes l'activitat comercial:\nOrdenança municipal del mercat de l'Ajuntament de la Vall d'Uixó\nOrdenança reguladora de l'impost activitats econòmiques\nTaxa servei mercat municipal\nTaxa opertura establiments\nOrdenança de Recaptació de Tributs i altres ingressos\nOrdenança reguladora preus públics locals\nOrdenances i Tràmits del mercat no sedentari:\nTermini de presentació de sol·licituds del mercat del divendres, del 01 al 31 de decembre de 2016, inclosos. TERMINI TANCAT


MónTerrassa | Nova etapa superada per a la transformació de l'antic Vapor Ros | Societat\nNova etapa superada per a la transformació de l'antic Vapor Ros\nEl projecte no ha rebut cap al·legació i continua ara la tramitació definitiva que dependrà d'Urbanisme de l'Arc Metropolità de Barcelona\nper Redacció divendres, 31 de juliol 2020 - 09:25h\nLa transformació d’usos de l’antic Vapor Ros, situat al barri del Centre, en usos culturals, socials i cívics, entre d’altres, circumscrits en aquests equipaments, continua endavant. En la sessió plenària de divendres, 24 de juliol es va aprovar l’aprovació provisional de la modificació puntual del Pla d’Ordenació Urbanística Municipal (POUM) a l’àmbit del Vapor Ros, després de no haver rebut cap al·legació durant el període d’exposició pública, que es va obrir després que el Ple de gener de 2020 acceptés l’aprovació inicial. A partir d’ara, correspon a la Comissió Territorial d’Urbanisme de l’Arc Metropolità de Barcelona resoldre l’aprovació definitiva.\nPel que fa a la seva propietat, la Generalitat ha tramitat l’acceptació de l’herència, per la qual cosa el conjunt fabril ja és de titularitat pública. D’aquesta manera, es compleix un altre dels objectius de l’equip de govern, que és protegir aquest espai de qualsevol iniciativa especulativa per garantir el seu interès públic i social. Així, la Generalitat esdevé la propietària majoritària de l'àmbit. Aquesta situació va influir perquè el novembre de 2018 es creés la Plataforma en Defensa del Vapor Ros, per defensar i conservar aquest patrimoni històric, social i cultural. La transformació urbanística del Vapor Ros i del seu entorn més immediat plantejat per l’Ajuntament s’ha alineat sempre amb aquestes peticions, que volien garantir l’interès públic i social de tot aquest sector.\nRevitalitzar un àmbit de 6.000 m2\nL’objectiu de l’equip de govern és preservar la qualitat ambiental i arquitectònica, com també les activitats consolidades que hi ha en aquesta nau i les seves edificacions auxiliars, situades al número 15 del carrer del Racó. La intenció és revitalitzar tot aquest àmbit, que inclou altres finques com les edificacions del carrer del Portal Nou (números 11 i 15), l’immoble del carrer de l’Església, número 15, i la Casa Mariano Ros, situada al número 17 del mateix carrer. La superfície total d'aquest àmbit és de 6.371,69 m2. La modificació puntual qualifica la totalitat de l'àmbit d'equipament, a excepció de les plantes baixes de la casa Mariano Ros i de l’edificació veïna.\nEl POUM atorgava a tot aquest sector usos comercials, residencials i d’equipaments només a la Casa de Mariano Ros. Amb aquesta modificació puntual del POUM es contempla que la nau principal i les naus industrials del Vapor Ros, les edificacions del carrer del Portal Nou, 11 i 15, les plantes pis de la Casa Mariano Ros i l’edificació del carrer de l’Església, 15, es defineixin com d’altres equipaments (administratius, educatius, serveis socials i cívics, entre d’altres). Mentre, les plantes baixes de la Casa Mariano Ros i de la finca del carrer de l’Església, 15, s’amplien a usos terciaris (oficines, comerç i restauració, entre d’altres), exceptuant els corresponents a comerç gran i mitjà, industrial i magatzem. El sostre existent d’equipament per a la nau del Vapor Ros, els edificis annexes i les dues plantes de la casa de Mariano Ros serà d’11.415 m2. En canvi, per la planta baixa d’aquesta casa és de 437,33 m2.\nLes activitats que hi ha actualment es podran continuar desenvolupant i es permetrà com a usos auxiliars l’ús comercial i de serveis quan es tracti de productes o serveis relacionats amb els usos d’equipaments admesos. La modificació puntual del POUM estableix les condicions i paràmetres per a la protecció de les diferents edificacions compreses a tot l’àmbit del Vapor Ros, preservant tant les principals construccions com el passatge existent.


La família i les locucions angleses II. – marionamar\nSegueixo avui amb el tema de les locucions angleses que tenen a veure amb la família perquè encara n’hi ha unes quantes més.\nLa primera que us vull comentar m’agrada especialment pel seu significat, és la de “sisters under the skin”, germanes sota la pell. S’utilitza quan es vol expressar que dues dones que venen d’entorns diferents i pertanyen fins i tot a ètnies diferents tenen els mateixos gustos, habilitats o un tarannà similar que les fa compatibles. Si tenim la sort de conèixer gent d’altres països, ens adonem que l’afinitat no és un producte cultural sinó que és qüestió de caràcter.\nQuan les persones són considerades poc sofisticades i fins i tot ignorants, els anglesos diuen que són “country cousins”, és a dir cosins de poble. Evidentment aquesta expressió data d’una època en què van començar a estar de moda les ciutats i els pobles quedaven més aïllats i els darrers progressos els semblaven llunyans o ni tan sols arribaven. L’Anglaterra que va veure néixer aquesta locució ha canviat perquè ara qui té diners va a viure a les afores en pobles ja que les ciutats impliquen molt estrès i problemes socials. Vaig comentar també en un post anterior que el que en castellà designen com a “pueblerino” en anglès s’anomena “country bumpkin” carabassa de poble, i en alemany “Landei” ou de poble. La llengua encara no ha adaptat la locució al pensament modern perquè avui dia cada cop més gent vol anar a viure al poble amb les mateixes comoditats que la ciutat però sense els nivells de contaminació de les metròpolis.\nI parlant de pobles i de gent del camp, un “son of the soil” o fill del sòl, és una persona que ha crescut al camp o en una granja. D’aquests ja no en deuen quedar gaires perquè la pagesia i la ramaderia requereixen molt esforç i pocs guanys. És una llàstima que els governs no sàpiguen cuidar els treballadors del camp i de la terra que són els que alimenten les ciutats. De fet estan força desprotegits per la llei com ja us explicaré en un post un altre dia. Potser fins i tot la setmana vinent.\nQuan diem que les persones són “country cousins” en certa manera se’ls considera un pèl ignorants perquè el coneixement en altres èpoques no arribava als pobles. Quan algú però és ingenu per naturalesa i confia massa en altres persones i per tant és fàcil d’ensarronar els anglesos l’anomenen “a babe in arms” un bebè en braços. I com que els bebès són el més innocent del món junt amb els animals, quan els anglesos parlen dels “babes in the wood”, els bebès al bosc, estan parlant de la gent innocent, massa confiada i sense experiència.\nEls bebès són un tema del que les locucions angleses en treuen molt de profit. Per exemple quan algú es troba de cop i volta fent-se càrrec de les responsabilitats d’un altre ells diuen “to be left holding the baby”, és a dir, que t’han deixat aguantant en braços al bebè.\nI recordeu que volia dir allò de “to throw away the baby with the bathwater?” Llençar el bebè amb l’aigua de la banyera? Doncs vol a dir deixar perdre coses valuoses intentant desfer-se del que ens molesta.\nSeguim. He comentat unes quantes expressions que tenen a veure amb la manera com designem gent ingènua i sense experiència. Ara us en explico una que és tot el contrari. Quan volem dir-li a algú en anglès que no doni lliçons a una persona amb més experiència que ell o ella, els britànics diuen “ don’t teach your grandmother to suck eggs”. No ensenyis a la teva àvia a xuclar ous. No entrem ara en quins ous perquè crec que la locució té un clar doble sentit i més coneixent els anglesos.\nLa que fa molta gràcia és la de tenir “grandmother’s funeral syndrome”, síndrome de funeral de l’àvia. Què és? Doncs és el que diuen al Regne unit quan algú està absent a la feina dient que està malalt i se sospita que no ho està. Prové de l’època en que l’excusa recurrent per no anar a treballar era dir que s’havia mort l’àvia.\nRecordo que l’any 2007 la directora del centre on treballava a aquella època em va parlar d’una alumna que sempre li venia amb excuses de no haver pogut fer la feina perquè havia hagut d’estar per la seva tieta que estava molt malalta. A mida que avançava el curs ella pintava la tieta cada cop pitjor fins que un dia que no devia entregar algun treball de molt pes, la noia va explicar que la seva tieta havia mort. Llavors la directora, entendrida per la història, va trucar a la mare de l’alumna per donar el condol i resulta que la tieta estava la mar de sana i que la nostra alumna s’havia inventat tota aquella història per no presentar la feina a temps. Doncs bé, clarament l’alumna patia “grandmother’s funeral syndrome”.\nI si a algú de vosaltres el volen fer responsable pel comportament d’algun col·lega o soci, llavors els britànics pregunten “am I my brother’s keeper”, sóc el vigilant del meu germà? Per deixar clar que el que facin els companys de feina no és la nostra responsabilitat.\nCom que ja us vaig comentar la setmana passada que les mascotes són part de la família us deixo de nou amb una imatge del Safrà fent la migdiada i el Sugus intentant despertar-lo.\nPosted in: Curiositats lingüístiques | Tagged: locucions angleses\nLa família i les locucions angleses I.


El CD Palafolls recupera alguns dels jugadors que van marxar fa 2 anys | Ràdio Palafolls\nHome Esports El CD Palafolls recupera alguns dels jugadors que van marxar fa 2 anys\nMarc Ferri , juny 5, 2020\t / 552 0\nFa uns dies el club de futbol palafollenc anunciava el relleu a la banqueta del primer equip, i en els últims dies han començat les tasques als despatxos per dissenyar el nou Amateur del Palafolls. Ja s’han anunciat algunes renovacions per la propera temporada, com les de Ramses, Idrissa, Raul o Yeray, el màxim golejador de l’equip aquesta temporada, però també s’han donat a conèixer les primeres incorporacions.\nEl club palafollenc ha anunciat ja el retorn d’alguns dels jugadors que van marxar del club fa 2 anys després d’una polèmica temporada que va finalitzar amb una diàspora al primer equip.\nAixí Massegur, Loren, Victor o Camacho tornaran a vestir de groc i negre la propera temporada. Són alguns dels noms propis que van participar en la millor temporada de l’equip, la 2015-2016, quan el primer equip va jugar la promoció d’ascens a la Primera Catalana. A partir de llavors, l’equip va entrar en una dinàmica negativa i les desavinences amb la directiva van finalitzar amb la marxa de jugadors a d’altres equips i la caiguda fins la Quarta Catalana, on milita actualment.\nEl club també ha fitxat a d’altres jugadors com Juan Romero o Diego Zamora, que s’incorporaran a la disciplina palafollenca per a la propera temporada .\nMoltes d’aquestes incorporacions a l’amateur provenen del Blanes, un equip que juga a la Segona Catalana.\nSegons ha pogut saber aquesta emissora, el club continua negociant la incorporació de nous jugadors per la propera temporada.\nNi Aplec de la Maria Sabatera ni la festa d’estiu de la Banda de Música


Dosi extra de valentia - Mèdia.cat - Observatori Crític dels Mitjans Dosi extra de valentia - Mèdia.cat - Observatori Crític dels Mitjans\nAquesta primavera escrivia aquí mateix sobre el que considerava el primer requisit per al periodisme local, la proximitat amb l’entorn del qual s’informa. Una proximitat que genera, o hauria de generar, un interès especial de qui escriu la notícia per les coses que passen al seu municipi o comarca i per explicar-les amb el màxim dels rigors. Altrament, el periodista local s’exposa a l’habitual visita en persona dels afectats, tal com explicava molt encertadament la companya Mercè Cabanas recentment.\nEstirant el fil del que ella deia, les visites, trucades i pressions en el món local no es deuen només a una suposada falta de rigor de la informació publicada, sinó sovint per haver publicat fets verídics. És a dir, bona part dels lectors molestos no ho són perquè s’hagi dit una mentida, sinó precisament perquè s’ha dit una veritat, que és el que ha de fer el periodisme. I és que hi ha gent que viuria molt més tranquil·la sense l’existència d’aquest ofici.\nÉs ben cert que això passa i ha passat sempre a tot arreu i a tots els mitjans, però sense haver conegut les dinàmiques internes de les grans empreses mediàtiques, m’atreveixo a dir que els nivells de tolerància dels poders polítics i econòmics nacionals, estatals o internacionals respecte el que es publica d’ells són bastant més elevats que els nivells de tolerància d’alcaldes, regidors i empresaris locals. Uns entomaran una notícia crítica amb una ganyota, saben que sempre hi haurà un altre rotatiu, el “dels seus”, que els riurà més les gràcies. Els altres iniciaran una guerra permanent per etiquetar, obstaculitzar i ofegar la viabilitat del periòdic en qüestió, sovint l’únic de la contrada.\nI lluitar contra això, quan es tracta de redaccions de tres, quatre o cinc persones, sense complicitats dins la professió, sense suports gremials, requereix una dosi extra de valentia. Perquè són redactors i redactores que es trobaran aquell alcalde a la cantonada, que coincidiran al bar amb aquell promotor o que l’amo d’aquella empresa que han denunciat és amic de la família i més d’una vegada els ha donat un cop de mà.\nMés enllà de la pressió directa habitual a tots els mitjans, aquesta pressió indirecta del context suposa un repte enorme per a la professió. Perquè només hi ha dues sortides per resoldre’l: o renúncia o fermesa; o fent periodisme tou (soft, en diuen alguns viatjats), narrant actes culturals i reproduint notes de premsa, o fent periodisme de veritat, accentuant encara més la denúncia i posant el personal al seu lloc. Un et permet saludar i quedar bé amb tothom; l’altre, no. Però un fa que el bon periodista dormi amb la consciència tranquil·la; l’altre, no.


L’ENTITAT DEL MES: COLLA INFANTIL BOIETS ESQUITXAFOCS - Portal de Voluntariat i Suport Associatiu\nS’apropa Carnaval i les entitats de la ciutat es preparen per la rua. Per aquest motiu entrevistem a Boiets Esquitxafocs, una colla infantil de diables que cada any hi participa.\nL’entitat es va fundar l’any 2001, ara fa 18 anys.\nActualment l’entitat està formada aproximadament per unes 55 persones (tenint en compte infants i famílies).\nLa nostre tasca principal és dur a terme correfocs. El correfoc és una manifestació cultural popular catalana, balear i valenciana, en què un grup de persones disfressades de dimonis desfilen pels carrers d’un municipi corrent, ballant i saltant entre focs artificials. A més a més tenim un grup de tabalers que anima i ambienta l’espectacle amb els seus tabals. Una de las activitats que destacaria son els lluïments (cremades de tots els nens a l’hora en un cercle) mentre els nostres tabalers toquen a un ritme molt animat.\nLes nostres activitats estan adreçades als infants, degut a que som una colla infantil. Tot i això, els adults també tenen un paper molt important, que és garantir la seguretat, benestar i satisfacció dels infants metre duen a terme l’activitat.\nEls voluntaris i voluntàries es poden implicar de diverses maneres: des d’ocupar un càrrec a la Junta Directiva fins a ajudar en el desenvolupament de l’activitat, passant pels actes preparatius com assajos de tabalers, preparació de la rua per al Carnestoltes, Cavalcada de Reis, etc.\nEls voluntariat ens aporta una gran varietat de coses: més garantia de la seguretat als actes, una preparació dels correfocs més eficient i més ràpida… i a nivell emocional un gran sentiment de complicitat i germanor amb el poble, que és cap el qual va destinada la nostra activitat.\nEls nostres reptes de futur son créixer com entitat i donar-nos a conèixer, això implicara una major activitat, espectacles mes vistosos, més ben preparats. D’aquesta manera, tant la gent que participa activament com qui veu el correfoc, el gaudiria més.\nA més a més, el nostre grup de tabalers compta amb un molt bon nivell i està creixent. Actualment fem moltes actuacions de percussió a molts pobles catalans i un dels nostres objectius és donar el salt a la península.\nQuè li diríeu a una persona que s’està plantejant vincular-se a una entitat o realitzar un voluntariat ?\nLi diria que anés i probés un dia. En quan vegi el bon ambient de germanor i l’amistat que es respira en qualsevol entitat, veurà que les paraules sobren, perquè es veurà acollit per totes les persones de l’entitat. A més a més, mentre col·labora amb l’entitat, gaudirà de l’activitat.\nAdreça: C/ Gaspar Fàbregas, núm. 42, baixos\nCorreu electrònic: boietsesquitxafocs2018@gmail.com


Arenys es prepara per un Sant Roc a mig gas\ndijous, 22 de octubre de 2020, 17:27\nEl Patronat de Sant Roc presenta el cartell i un avançament del vídeo promocional d'enguany\nArxivat a: Cultura · video\nRedacció | diumenge, 2 de agost de 2020, 13:29\nArriba el mes d'agost i Arenys ja es prepara per a la celebració de les festes de Sant Roc, vot de vila, que enguany funcionaran a mig gas a causa de la Covid-19 i els seus rebrots. Ahir, el Patronat de Sant Roc va fer públic el cartell que anuncia la festivitat, i avui un avançament del vídeo que l'acompanya. Amb el cartell d'aquest any el Patronat vol transmetre que malgrat la situació postpandèmica, els macips renovaran el vot de vila el pròxim 16 d'agost, i seran presents a la vila d'una manera o d'una altra. El cartell vol transmetre fortalesa i persistència i que, després de la pandèmia, arriba el ressorgiment.\nEls efectes de la Covid-19 també es noten a la festa de Sant Roc. Les inscripcions dels macips es van tancar el passat 24 de juliol amb 122 macips i 50 macipets, tot i que només en podran sortir 32 durant la cercavila. Això es deu a la reducció de colles -que passen de 9 a 8, aquest any- i a les exigències del protocol sanitari que l'entitat està acabant amb l'Ajuntament. En aquest sentit, el Patronat ha posat a la venda màscares amb elements de la festa de Sant Roc, per 5 euros, tant per nens petits com per adults.\nD'altra banda, l'organització de la Pesta ja va anunciar fa unes setmanes que aquest any no se celebrarà l'espectacle. Tot i això, els hotels Sa Voga i Vila d'Arenys tindran una exposició de personatges de La Pesta i del concurs de fotografies guanyadores de les últimes tres edicions, respectivament. Tampoc es descarta alguna activitat de caràcter audiovisual.\nFinalment, aquesta setmana vinent es decidirà si se celebra la cercavila Nocturna de gegants. Tot i que, el protocol sanitari ideat per l'Associació de Geganters amb l'Ajuntament es va complir satisfactòriament per Sant Zenon, la decisió final dependrà de l'estat de contagis que hi hagi durant els pròxims dies.


Kids&Us - Kids&Us El Vendrell\nKids&Us El Vendrell 977668184\nCançons en anglès per a nens\nAprendre anglès, divertint-se? Es pot! Hi ha moltes maneres originals per a reforçar l'aprenentatge de l'anglès des de casa, i avui volem parlar del poder de les cançons: la combinació de paraules, ritme i melodia permet als més petits assimilar sense esforç els sons propis de la llengua, així com aprendre algunes paraules i estructures gramaticals. Tot, d'una manera gairebé inconscient i a través d'una activitat plaent com cantar.A continuació, veuràs que hem seleccionat una sèrie de cançons famoses en anglès per a nens i les hem dividit per franges d'edat. Segur que trobaràs la inspiració, ja sigui per a un moment d'esplai o bé per a aprendre una lliçó particular; en qualsevol cas, els nens estaran entusiasmats.\nTenim el regal imprescindible per aquestNadal.


El món digital és encara una assignatura pendent per a gran part del comerç - Aseitec\nLa Jornada de Comerç de Cecot advoca perquè el retail conegui les millors eines a internet\nConferencia de Nic Olivé, CEO de Please\nL.M. Andrés – Diari de Terrassa\nTot i que el creixement anual de les vendes del comerç a internet és exponencial, la transformació digital d’aquest sector encara és “limitada”, i per tant, té davant de si “grans possibilitats per a créixer”. A Espanya, 3,7 de cada deu negocis de l’àmbit “retail” s’han adaptat totalment al món digital. És un percentatge que fa referència a petits, mitjans i grans establiments. Per tant, segueix sent una assignatura “pendent” per a molts i “a més és transversal”. Així ho va assegurar ahir Cristina Escudé, presidenta de Cecot Comerç en el marc de la quinze edició de la Jornada de Comerç, que es va celebrar ahir a la seu d’aquesta patronal sota l’epígraf #RetailTrends/A l’Avantguarda del Comerç amb l’objectiu de generar una reflexió entre les pimes del comerç facilitant claus per afrontar aquests processos.\nEl fòrum va incloure conferències i taules rodones. Així Nic Olivé, CEO de Please (plataforma de “shopper” màrqueting “en línia”) i durant deu anys director global de retail de Mango, va centrar la seva exposició en la transformació digital del comerç. Posteriorment, es van celebrar dues taules rodones.\nLa primera es va centrar en el “Front Office” i la tecnologia al servei de l’experiència del client, així com la innovació en l’experiència de compra. “Aconseguir una experiència rellevant del client en el punt de venda no és fàcil, tot i que és un dels pilars claus d’èxits per a les empreses de retail. Per això, cal buscar aquella tecnologia acord amb el nostre ADN i que ens permeti una proposta eficient de procés de compra”, va afirmar Pedro Gómez, moderador de la taula i Assessor TIC de Cecot.\nLa segona taula rodona va abordar el “Back Office” i diverses solucions per gestionar la recollida i anàlisi de dades obtingudes del client, dels espais del punt de venda, dels productes i serveis, entre d’altres paràmetres.\nLa presidenta de Cecot Comerç, va assegurar que el sector retail ha de conèixer les aplicacions que “ens permetin obtenir nous canals i noves manera de fer negoci”, en el que Cecot centra part de la formació que anualment imparteix adreçada al sector.\n“Internet ha de ser una oportunitat de negoci i ha de ser-ho en dues direccions: trànsit des de la web cap a la botiga i des de la botiga cap al món online”, va assegurar. Així mateix, s’ha d’aprofitar per conèixer millor els clients i, per tant, millorar l’estratègia de venda. “L’important és formar-te i conèixer què hi ha al mercat que et permeti aconseguir aquests objectius”, va dir Escudé, que va afegir que el món digital “és una cosa molt proper, és el que veiem al voltant nostre”. Anys enrere era impensable llogar un pis a París a través d’internet o compartir un vehicle. I ja és una cosa totalment habitual. “De la mateixa manera, hi ha apps que et vénen a recollir un producte que el client ha comprat a la botiga i ho vol a casa en menys d’una hora. Són alternatives amb un cost assumible. Per tant, el més important és obtenir el coneixement del que hi ha al mercat”, ha reiterat Escudé.\nFacebook és encara el favorit\nGran part del comerç aposta per Facebook per fer negoci a través d’internet. “Fins ara ha estat així perquè Facebook et permet vendre i gestionar conjuntament amb la web”, va explicar Cristina Escudé, presidenta de Cecot Comerç. “Instagram no permet això però té d’interessant tot el tema visual, que avui en dia mou molt al client. També està pujant amb força Youtube”. Escudé ha remarcat que el món del retail està canviant moltíssim, amb fenòmens com els bloguers. “Les coses van molt de pressa i no podem quedar-nos com a mers observadors”.\nTags: cecot comerç, noves tecnologies, retail\nManteniment correctiu, monitoratge i suport de la plataforma Qlikview


L’Ajuntament de Deltebre lamenta la desestimació del projecte LIFE CoastPlan - Ajuntament de DeltebreAjuntament de Deltebre | Portal d'Informació Municipal\nL’Ajuntament de Deltebre lamenta la desestimació del projecte LIFE CoastPlan\nEl comitè avaluador dels fons Life ha denegat el projecte Life 2016 NBS Coastplan, valorat en 2,5M€, que tenia per finalitat principal disminuir el retrocés de la línia de la costa al Delta de l’Ebre a partir de l’anàlisi i una prova pilot a la costa de Deltebre.\nAquest projecte comptava amb un ampli suport atès que, sota la coordinació de l’IRTA, entre d’altres, hi participava directament l’Ajuntament de Deltebre, el Departament de Territori i Sostenibilitat, i la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC).\nL’alcalde de Deltebre, Lluís Soler, ha mostrat la seva “decepció” davant d’aquesta decisió atès que aquest projecte comptava amb un consens ampli. En tot cas, Soler ha manifestat que “malgrat que des del comitè avaluador no s’ha cregut oportuna l’aprovació d’aquest projecte, seguirem cercant altres vies, a curt i llarg termini, que ens permetin avançar en la implementació de solucions per frenar la regressió que sofreix el Delta de l’Ebre i, en especial, el municipi de Deltebre”. De fet, cada any, la costa de Deltebre sofreix una erosió de 5,5 metres de mitjana. És per això que l’alcalde, un cop més, ha reclamat mesures urgents i un pla d’acció consensuat a mig i llarg termini que es desenvolupi amb la inversió i priorització del govern de l’Estat i el govern de la Generalitat. Segons l’alcalde, “el Delta no pot seguir sofrint més la inactivitat pública històrica per contenir la seva línia de costa”.\nEn total, el projecte no ha assolit la quantificació necessària per emmarcar-se dintre de la línia d’ajuts Life. El comitè avaluador ha enviat un informe on detalla les diferents qüestions tècniques que argumenten la seva decisió. Així, entre altres factors, es requereix una major concreció en la vessant tècnica de definició d’indicadors, metodologia i objectius.


Movimiento contra la Intolerancia Catalunya: octubre 2012\nPxC no podrà actuar contra l'imam de Terrassa\nL'Audiència Nacional considera a PxC islamófoba i l'impedeix que pugui participar al judici de l'imam de Terrassa.\nLa formació xenòfoba Plataforma per Catalunya (PxC) no podrà exercir l'acusació popular contra l'imam de Terrassa, imputat per incitar a la violència contra les dones.\nL'Audiència de Barcelona considera que el partit de Josep Anglada manté una "actitud bel·ligerant" cap al col·lectiu musulmà i "culpabilitza la immigració islàmica". Com no persegueix "el bé comú", sinó que només pretén utilitzar el procés judicial per fer "propaganda política", no és legítim que participi en la investigació.\nNo podem oblidar que fà un temps, un dels membres del partit va essèr acusat d’incitar l’odi racial i el rebuig al col·lectiu musulmà. Tot i que fà unes setmanes, l’Audiència de Barcelona va decidir absoldre al Concejal perquè no havía denuncies en la seva contra.\nLa sentència, que estima així el recurs d'apel·lació interposat per l'acusat, recull que una condemna no es pot basar només en desqualificacions i judicis de valor negatius i recorda que, en democràcia, s'han de permetre les expressions d'opinió.\nDes de Movimiento contra la Intolerancia recordem que les expressions i opinions que inciten a l'odi són molt perilloses i que s'hauría de ser més acurat perquè les seves conseqüències poden arribar a ser nefastes.


El Govern aprova la creació de la Taula d'atenció integral dels menors estrangers sense referents familiars. DIXIT. Generalitat de Catalunya\nInici > El Govern aprova la creació de ...\nLa Taula coordinarà l'acció de Govern en aquesta matèria davant la nombrosa arribada de menors estrangers a Catalunya en els darrers temps.\nLes causes de l’augment significatiu de l’entrada d’aquests joves a Catalunya, està determinada, a més de per la necessitat econòmica i la manca d’expectatives en els països d’origen, per l’actual situació de crisi en què es troben diversos països del món, el tancament de la ruta turca, i el tancament de les fronteres a diversos països europeus, per la suspensió dels acords Schengen i la proliferació de controls i restriccions a la lliure circulació dels estats membres, entre altres.\nLa Taula, que s’adscriu al Departament de Treball, Afers Socials i Famílies, tindrà com a principals funcions:\n- Coordinar l'actuació de la Generalitat de Catalunya amb la resta d'administracions públiques i el tercer sector per a l’atenció integral dels menors d’edat estrangers sense referents familiars nouvinguts.\n- Elaborar una diagnosi compartida del fenomen, identificar les dificultats i necessitats d’aquest col·lectiu i proposar accions per a la seva superació.\n- Identificar i desenvolupar projectes i activitats comunitàries per promoure la integració i atenció des de la proximitat i el territori.\n- Promoure actuacions específiques per aconseguir l’emancipació i autonomia en la seva transició a la vida adulta.\n- Fer el seguiment i l'avaluació de les actuacions anteriors.\nAquesta Taula estarà presidida per la consellera de Treball, d'Afers Socials i Famílies i en formaran part representants de la Generalitat, l’Ajuntament de Barcelona, l’Associació Catalana de Municipis i la Federació de Municipis de Catalunya. Tindrà una durada de dos anys, prorrogable per un més si les xifres d’arribada anual superen els 500 menors d’edat nouvinguts estrangers.


Famílies – Pàgina 2 – Copolis\nAlmudena Moreno de la UTEP de Castella i Lleó va participar en el Congrés “Familias y Emancipación Juvenil”\nParticipación de Almudena Moreno en el Congreso FAD Familia y Emancipación juvenil en Madrid con la ponencia titulada: Perspectivas sobre la independencia y autonomía juvenil en perspectiva europea comparada,que se celebró los pasados dia 24 a 26 de ocubre.\nEmancipación juvenil, Famílies\nVI Congrés Català/Internacional de Sociologia\nData límit d’entrega dels primers abstracts: 16 de novembre\nCopolis, Famílies, Sociologia\nLas organitzacions LGBT impulsen una campanya en defensa del Matrimoni Igualitari\nLa FLG – Associació de FAMÍLIES LESBIANES I GAIS (Catalunya) i la FLG – Asociación de Familias LGTB (España) impulsen una campanya per tal de defensar el matrimoni igualitari a l’Estat Espanyol. L’any 2005 el Congrés dels Diputats va aprovar … Continued\nDrets Humans, Famílies\n&lt;!–:ca–&gt;Jornadas familias monoparentales: mi situacion en tiempos de crisis. &lt;!–:–&gt;&lt;!–:es–&gt;Jornades famílies monoparentals: la meva situació en temps de crisi&lt;!–:–&gt;\n18 i 19 de setembre a Palma de Mallorca. La Dra. Elisabet Almeda , directora de Copolis, farà la ponència marc inaugural.\nFamílies, Jornades, Monoparentalitat


Èxit de participació a la primera trobada d'entitats de codesenvolupament - Notícies - Coordinadora d'ONG Solidàries\nÈxit de participació a la primera trobada d'entitats de codesenvolupament\nUna seixantena de persones representants d'una quinzena d'entitats van participar divendres passat a la primera Trobada d'entitats de codesenvolupament de les comarques gironines que va organitzar la Coordinadora d'ONG Solidàries en el marc del festival Africat, al Parc Monar de Salt. Durant l'acte, es van exposar alguns dels projectes de codesenvolupament d'aquestes entitats presents a Gàmbia, el Senegal, el Marroc, Ghana, Mali i Guinea.\nLa trobada a Salt va servir per posar en comú els projectes que s'estan duent a terme, principalment a l'Àfrica, crear xarxa, però també per recollir inquietuds i suggerències de les entitats per tal de facilitar la seva feina.\nAlgunes entitats de codesenvolupament van aprofitar la cita per demanar més suport institucional al seu treball i per demanar a les entitats autòctones que treballen en cooperació al desenvolupament que s'impliquin més en les noves entitats, per reforçar les seves propostes. En aquest sentit, algunes entitats presents a la trobada van reconèixer que la incorporació d'un tècnic en codesenvolupament a la Coordinadora els ajudarà a formalitzar les seves associacions i a encarrilar els seus projectes que han de contribuir al desenvolupament social i econòmic de les seves comunitats d'origen.\nLes entitats de codesenvolupament van manifestar la seva voluntat d'aglutinar esforços per poder seguir donant resposta a algunes de les necessitats que es plantegen als països d'origen. La trobada va acabar amb un pica-pica preparat per les Dones Amal del Marroc i l'Associació de Dones Kerewoan Sambasira, i amb la música festiva de Oudiodial.\nGALERIA DE FOTOS DE LA TROBADA>>>


Bagheera ADOPTAT - www.protectorafigueres.com\nAvís Polica Local, recollida gat trobat en una caixa al carrer Borrassà de Figueres el dia 30 de Novembre de 2019, sense microxip. Sembla gat castrat i és manyac.\nA la seva arribada a la revisió veterinària es troba dins la normalitat, es vacuna i desparasita, es realitza test fiv-felv amb resultat negatiu. En el següent control es troba bé, es revacuna i desparasita de nou.\n17 de Gener de 2020 En Bagheera ha enamorat aquesta familia alt empordanesa que l'acull en preadopció per veure com s'adapta a la familia, a la casa... desitgem que tot vagi bé i aviat ens confirmin la seva adopció!\n31 de Gener de 2020 La famlia acollidora formalitza l'adopció d'en Miu, abans Bagheera, els desitgem tota la felicitat!\nMore in this category: « KURT ADOPTAT\tNINU ADOPTAT »\nInicioAdopcions Adoptats / RetornatsBagheera ADOPTAT


La Plataforma per la Llengua alerta de l'«emergència lingüística» que viu el català\nL'entitat vol «fer saltar les alarmes» de ciutadans i administracions al voltant del seu ús decreixent\nper Antonio Ramos / ACN 13/12/2020 08:50h\nEl president de la Plataforma per la Llengua, Òscar Escuder, considera que hi ha massa català a TV3. | ACN\nLa Plataforma per la Llengua ha llançat una campanya en xarxes socials, webs i mitjans de comunicació per alertar de l'«emergència lingüística» que travessa el català i per «fer saltar les alarmes de tothom» sobre el seu ús decreixent. En una entrevista de l'ACN, el president de la Plataforma per la Llengua, Òscar Escuder, ha explicat que cal alertar les administracions i els ciutadans respecte a aquest decreixement. Per a l'entitat, actualment es viu una situació paradoxal que fa que molta gent el sap parlar i escriure, i que per sobre del 90% l'entén, però alhora es detecta que arreu està reculant, «amb xifres esfereïdores».\nEn aquest sentit, ha detallat que si bé mai a la història hi havia hagut en termes absoluts tantes persones capaces d'entendre i expressar-se en català, és a dir, competents en llengua catalana, només el 32,5% dels habitants d'arreu dels territoris de parla catalana empra el català habitualment. En els darrers quinze anys, diu l'entitat, s'han perdut mig milió de parlants habituals.\nEscuder, com l'exconsellera Mariàngela Vilallonga, creu que hi ha massa castellà a TV3, i que a més això es dona «sense motiu». Primer, perquè hi ha tertulians i experts que podrien parlar en català, «excepte si la persona és una crack mundial», i ve de qualsevol indret. Pel que fa a les sèries, ha indicat que «no té cap sentit posar el castellà per donar versemblança».\nIniciar les converses en català\nSegons ha remarcat, la seva voluntat és «fer saltar el crit d'alerta», i conscienciar que el que acabarà sent un desert és la llengua si no s'hi posa remei. Aquesta campanya va adreçada a la ciutadania i a les administracions: als primers, la plataforma els demana per exemple iniciar les converses en català, també amb gent que es desconeix si el parla o no. Escuder assegura: «Si l'altre no ens entén, ja ens ho dirà, però això passa dues vegades o tres de cada cent converses que iniciem».\nA banda d'aquest ús de la llengua als carrers, Escuder fa una crida a la població a triar el català en els webs que donen l'opció i prioritzar també la compra de productes etiquetats en català «per poc» que es pugui.\nUna crida a les administracions\nLa Plataforma per la Llengua també fa una crida a les administracions, que tenen la responsabilitat d'aplicar polítiques «concretes, efectives i desacomplexades», per convertir la tendència a la baixa en una tendència a l'alça. En aquest sentit, ha defensat que l'únic que es vol és acabar sent «ciutadans normals», amb els drets que ja tenen els parlants d'estats que defensen les seves llengües.\nEl president de l'entitat ha detallat que la plataforma el que reclama és «militància», tot i que no els agrada usar aquest terme, perquè els noruecs, eslovens i suecs no tenen aquests problemes. Tanmateix, avisa que aquesta militància és el que cal fer «si es volen adquirir els mateixos drets lingüístics».\n«Hi ha maltractaments a la llengua»\nEscuder considera que els governs han de fer la seva feina i no pot ser que facin veure que tot està bé, quan «és evident que no». De fet, ha assenyalat que no hi ha cap administració de les grans que faci bé el que hauria de fer, començant per l'estat francès, que ha posat «totes les traves possibles» a l'oficialitat del català, tot i tenir enquestes on més d'un 70% dels nord-catalans voldrien que el català sigui oficial.\nAixí mateix, també acusa l'estat espanyol de discriminar per llengua els catalanoparlants en l'atenció rebuda per part dels funcionaris de l'estat, per exemple els policies i jutges. «Cada dos per tres posen traves en què els canals tinguin reciprocitat en els seus respectius territoris», ha lamentat. «Estaríem parlant d'incompliments i maltractaments a la llengua i de tractar-nos com a ciutadans de segona o de tercera fins demà passat», ha lamentat.\nSobre la Generalitat, ha assenyalat que «durant una bona colla d'anys no ha fet polítiques prou efectives i desacomplexades», capaces de superar la inferioritat legal del català. En aquest sentit, ha criticat que fa deu anys de la Llei del Cinema i el Codi del Consum, i que els seus apartats lingüístics no s'estan complint, tot i estar avalats pel Tribunal Constitucional (TC).\nEl Govern pren mesures contra un Mosso per un presumpte cas d'espionatge


Inici / Ajuntament / Comunicació / Notícies / Restauració de la creu de terme del passeig\nRestauració de la creu de terme del passeig\nA finals d’any es va lliurar la memòria de la intervenció de conservació-restauració realitzada a la creu del terme de Centelles que es troba al MNAC a la Col·lecció Art Renaixement i Barroc.\nL’any 2017 l’Arxiu Municipal va rebre la notícia de la possibilitat que una de les creus existents al dipòsit d’escultures del MNAC correspongués a la de Centelles. Així, el 17 de maig es va concretar una visita amb Jordi Casanovas, conservador del MNAC, i Antoni Cruanyes, l’historiador de l’art que havia anunciat aquesta possibilitat. Per part de l’Ajuntament de Centelles hi van assistir Maria Dolors Bernal, arxivera municipal, i l’alcalde Miquel Arisa, que amb la documentació aportada ho van poder confirmar.\nDurant l’any 2021, des de la regidoria de Cultura s’ha concretat la intervenció de conservació i restauració de la creu, necessària per a la futura cessió en dipòsit de la peça per part del MNAC per a ser exposada a Centelles.\nLa intervenció ha comptat amb el suport del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya i l’han executat els conservadors-resturadors Aleix Barberà Giné i Silvia Marín Ortega, dirigits per la cap de Restauració i Conservació Preventiva del MNAC, Mireia Mestre Campà, i la coordinació del conservador-restaurador d’escultura inorgànica del MNAC, Àlex Masalles, i del conservador-restaurador Carles Ribó.\nL’estat general de l’obra era molt dolent i l’actuació ha anat dirigida a aturar la degradació i estabilitzar el suport amb uns criteris de mínima intervenció i màxim respecte tant a la peça com als restauradors i al medi ambient.\nTots els temes (698)\nComerç i fires (28)\nCultura i patrimoni (130)\nEconomia i ocupació (20)\nFestes i tradicions (67)\nGent gran (41)\nMedi Ambient (65)\nVia pública, obres i manteniment (57)


Comboi Gràfic: #Sàtiraguirigallfanzine\nL'humor satíric expressa indignació cap a algú o alguna cosa, amb propòsit moralitzador, lúdic o merament burlesc. Els abusos o les deficiències es posen de manifest per mitjà de la ridiculització, la farsa, la ironia i altres mètodes ideats tots ells per a aconseguir una millora de la societat. Encara que en principi la sàtira està pensada per a la diversió, el seu propòsit principal no és l'humor en si mateix, sinó un atac a una realitat que desaprova l'autor, usant per a aquesta comesa l'arma de la intel·ligència. Se separa en la seua intolerància de l'humor humorístic, que implica una actitud comprensiva i benèvola cap a les limitacions humanes.\nEDUARDO ZAMACOIS Y ZABALA Bufones jugando al Cochonnet. Museu de Belles Arts de Bilbao, 1868.Oli sobre tabla, 46x35.6cm)\nÉs molt comú, quasi definint la seua essència, que la sàtira estiga fortament impregnada d'ironia i sarcasme; a més la paròdia, la burla, l'exageració, les comparacions, les juxtaposicions, l'analogia i els doble sentit de les coses són usades de manera freqüent en el discurs i la gràfica satírica:\n- La reducció d'alguna cosa per a fer-la semblar ridícula, o examinar-la detalladament per a fer destacar els seus defectes.\n- L'exageració o hipèrbole: es pren una situació real i s'exagera fins a tal punt que es converteix en ridícula. La caricatura utilitza aquesta tècnica.\n- La juxtaposició que compara coses contraries: l'ahir i l'avui, la joventut i la vellesa..., de manera que una adquireix menor importància.\n- La paròdia o imitació burlesca de les tècniques o estil d'una persona, de manera que es veja ridiculitzada.\nLa irrealitat, el contrasentit, la il·lògica i les deformacions constitueixen un dels plantejaments principals d'aquest humor satíric que crea monstres, com bé evidencia Goya en El somni de la raó produeix monstres, absència de racionalitat que serà a més un dels plantejaments del surrealisme.\nInformació treta d´ací.\n- Llibertat tècnica: digital, gravat, xilo, GIF`s, fotografia, llapis, serigrafia, vídeo, aquarel·la, etc.\n-Termini de presentació fins al 25 de Març de 2015.\nSi hi ha cap dubte podeu consultar-nos al mateix correu o per la pàgina de Facebook de Guirigall fanzine.\nPublicat per Comboi Gràfic a diumenge, de febrer 22, 2015\nEtiquetes de comentaris: col.laboració, convocatòries, guirigall fanzine, nº3, sàtira


litecatsaray: Joan Oliver, "Allò que tal vegada...". Els personatges en imatges\nJoan Oliver, "Allò que tal vegada...". Els personatges en imatges\nCerca imatges dels personatges bíblics que intervenen en aquesta obra de Joan Oliver: el diable, els àngels, Adam i Eva, Caïm i Abel, Déu o Jahvè. Escriu una breu definició d'aquests personatges i contextualitza'ls dins la història bíblica.\nUn àngel és un ésser eteri present en moltes religions, els deures de les quals són assistir i servir a Déu. Actuen típicament com missatgers, segons es creu en les tres principals religions monoteístas.\nEn la religió, folklore, i mitologia dimoni (o el daemon, el dæmon, o encara el daimon) és l'estat supernatural que s'ha descrit generalment com esperit malévolo. Es representa a un dimoni amb freqüència com força que pugui ser conjurada o ser controlada. El "bon" dimoni en ús recent és en gran parteix un dispositiu literari (i.g., dimoni de Maxwell), encara que les referències als bons dimonis es poden trobar en Hesiodo i Shakespeare. En el llenguatge comú, per a "demonizar" una persona se li diu que és el mal, o és la font de mal.\nAdán i Eva , segons les creences jueva, cristiana i musulmana els primers éssers humans (home i dona) que van poblar la Terra. Van Ser fets pel déu únic Yahweh Elohim (Al·là en l'islamisme) en el sisè dia de la creació. Segons la Bíblia i l'Alcorà, Adán va ser creat primer, i Déu, al veure'l solament, va decidir que necessitava una companya que va ser creada partint d'una costella de l'home. Els primers fills de la parella van ser Caín, Abel, i posteriorment Set, a més d'altres fills i filles als quals no se'ls adjudica nom algun.\nCaím i Abel, els fills d'Adán, eren molt distints en caràcter. Abel posseïa un esperit de lleialtat cap a Déu; veia justícia i misericòrdia en el tracte del Creador cap a la raça caiguda, i acceptava agraït l'esperança de la redempció. Però Caín abrigava sentiments de rebel·lió i murmurava contra Déu, a causa de la maledicció pronunciada sobre la terra i sobre la raça humana pel pecat d'Adán. Va permetre que la seva ment es canalitzés en la mateixa adreça que els pensaments que van fer caure a Satanàs, qui havia encoratjat el desig d'enaltir-se i lloc en dubte la justícia i autoritat divines.\nPublicat per literaturacatalanasaray a 0:50