Les amigues (banda sonora) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nLes amigues (banda sonora)\n(S'ha redirigit des de: Amigues (banda sonora))\nnovella film (en) i drama\nLa banda sonora de Les amigues (en rus Подруги, Podrugui), op. 41a, pel·lícula russa estrenada el 1936 dirigida per Lev Arnshtam, va ser composta per Dmitri Xostakóvitx. Aquesta va ser la tercera col·laboració entre Xostakóvitx i Arnshtam. La partitura de la pel·lícula consta de material per a quartet de corda, amb solista addicional de trompeta, piano, veus solistes, orgue, arpa, timbales i theremin.\nLa va dedicar a l'escriptor Romain Rolland, que en aquell moment era de viatge per Moscou per invitació de Maksim Gorki, viatge que fou utilitzat de manera no oficial com a ambaixada dels artistes francesos a la Unió Soviètica.\nLa història de la pel·lícula consisteix en l'amistat entre tres noies que comença a una edat primerenca i que finalment acaben com a infermeres al front rus durant la Primera Guerra Mundial. Xostakóvitx ja havia treballat per a Lev Arnshtam a Sola (op. 26, 1931) i Muntanyes daurades (op. 30, 1931), si bé era la primera pel·lícula que dirigia sol. Posteriorment ho faria en quatre ocasions més, a Amics (1938), Zoya (1944), Cinc dies, cinc nits (1960) i Sofia Perovskaya (1967).\nA Xostakóvitx li agradava compondre bandes sonores per als amics i la seva relació amb Arnshtam havia començat a una edat primerenca quan van estudiar piano junts al Conservatori de Petrograd i quan Arnshtam va abandonar el teatre de Vsévolod Meierhold, aquest va contractar el febrer de 1929 el jove Dmitri Xostakóvitx com a pianista.\nPer a Xostakóvitx va ser una època d'alts i baixos, amb fortunes artístiques canviants. A finals de 1935 es va acabar Les amigues i les crítiques prèvies a la publicació van ser positives. El compositor devia estar especialment satisfet que el compositor Mikhail Cheremukhin lloés la banda sonora tot i que pensava que la música era una mica fragmentària. De fet, no hi ha cap tema o motiu únic que recorri la partitura per donar-li una sensació cohesionada. Al mateix temps, Lady Macbeth de Mtsensk continuava guanyant l'entusiasme del públic tant a Moscou com a Leningrad. Metre Xostakóvitx estava esperant l'estrena de la pel·lícula, a finals de gener, però, el famós article Caos en comptes de la música del Pravda condemnava l'òpera i la vida de Xostakóvitx es va capgirar.\nMentrestant, ja s'havia començat la distribució de la pel·lícula a l'estranger i, amb el títol Three Women, va començar a obtenir crítiques positives a Amèrica. Curiosament, això va ser una setmana abans de l'estrena de Leningrad. Al cap d'una setmana s'havia de començar la projecció a Rússia, tanmateix alguns problemes d'última hora van frenar l'estrena.\nSegurament degut a la tempesta que envoltava Lady Macbeth, Xostakóvitx va decidir no compilar una suite de Les amigues, i la banda sonora va quedar oblidada. Guennadi Rojdéstvenski va fer un enregistrament per a Melodiya de tres fragments que va trobar al Museu Glinka, però el disc no va despertar cap interès particular. Per immortalitzar l'obra, després Xostakóvitx la va reescriure en vuit preludis per a quartet de corda, amb alguns afegits per a piano i trompeta, tal com ja havia fet al seu Primer Concert per a piano.\nLa pel·lícula sencera en rus\nAmb l'excepció dels 8 preludis escrits per a quartet de corda, piano i trompeta, la música va ser transcrita d'oïda a partir de la banda sonora original de la pel·lícula pel director d'orquestra Mark Fitz-Gerald. Les úniques còpies que s'han conservat de la partitura original pertanyen a les pistes 2-4, 8, 16, 19 i 23.\n1. Introducció (Moderato), per a quartet de corda\nEn realitat és el segon moviment Moderato del Quartet de corda núm. 1 de Xostakóvitx, afegit quan la pel·lícula va ser restaurada als anys seixanta. Aquesta no va ser una elecció tan aleatòria: el quartet va aparèixer l'any 1938 i, per tant, és més o menys contemporani.\n2. L'any 1914: El bloc obrer i les portes de la fàbrica (Allegretto), per a quartet de corda\nTorre de l'edifici del Triangle Roig (Sant Petersburg), on comença la pel·lícula\nÉs l'any 1914, a Petrograd, fora de la fàbrica de l'Associació Ruso-Americana de Fabricants de Cautxú, després coneguda com el Triangle roig, el principal fabricant de sabates de goma abans de la guerra i ara reciclat en la producció de pneumàtics, màscares de gas i amortidors de l'artilleria. Zoia i Senka parlen abans que les mares els cridin a sopar. En el camí, acompanyada d'un irònic i suau Allegretto, la Nataixa explica a la Zoia i l'Assia que el seu pare és violent. Un milicià ordena al porter que tanqui. En el clímax, Xostakóvitx fa una breu pausa mentre el milicià li diu a Senka que hi ha una vaga. Els nens han de tornar a casa.\n3. Les famílies esperen que tornin els vaguistes (Allegretto), per a quartet de corda, trompeta i piano\nDesprés de resar, el seu pare, l'àvia, Zoia i les dues amigues, esperen que la seva mare torni a casa. Comença a sonar una nota repetida i desanimada que compta les hores abans d'entrar en un tema descendent apassionat que acompanya a la mare que acaba d'entrar i que comença a beure desesperadament de l'aixeta. Li diu a l'Assia que la seva mare ha estat traslladada a l'hospital després d'haver estat enverinada pels seus caps.\n4 Les claus de la felicitat (Allegretto moderato), per a quartet de corda, trompeta, piano\nLes noies i Senka decideixen guanyar diners cantant a la fonda local que porta el nom de Les claus de la felicitat. Irònicament, mentre la Unió Soviètica lluitava contra l'alcoholisme, el nom satiritza l'eliminació de l'embriaguesa dels clients anteriors a la revolució, però també era el nom de la popular novel·la de 1913 d'Anastassia Verbítskaia, en la qual una dona alliberada sexualment es veu impulsada al suïcidi. Aquests fracassos tsaristes volien ser anul·lats a l'època soviètica. Una de les melodies més escandaloses de Xostakóvitx llisca i es mou com els borratxos, que és el que hi ha a la sala, abans que les noies es preparin per tocar.\n5. Els nens intenten cantar la ‘cançó de la rosella‘ (Allegretto), per a conjunt orquestral\nEls nens intenten cantar la seva cançó de la rosella però els homes se'n burlen fins que són expulsats pel propietari de males maneres.\n6. Al costat del riu: Cançó revolucionària ‘Turmentat per la manca de llibertat’, veus solistes\nPerò Sílitx, un vell del bar, s'apiada d'ells. Al seu habitatge improvisat a la vora del riu els hi revela que és un revolucionari i els ensenya la cançó Turmentat per la manca de llibertat. Xostakovitx va tornar a utilitzar aquesta cançó en el Vuitè Quartet de corda (1960), quan, casualment, estava treballant en la banda sonora de Cinc dies, cinc nits d'Arnshtam.\n7. Fanfàrria, solo de trompeta\n8. La història del fill de Sílitx, Ivan (Allegretto) per a trompeta, quartet de corda, arpa, piano\nCombina dos dels preludis compostos originalment: l'arpa la va afegir el compositor.\n9. Turmentat per la manca de llibertat, per a cor masculí i nens\nLa música ens porta de tornada a la fonda, on els nens ara es preparen per cantar Tormentats per la manca de llibertat. Els homes, borratxos, els ignoren, fins que alguns demanen silenci. A poc a poc, la cançó desperta a tothom del seu estupor apolític i s'uneixen a l'arranjament cada cop més complex de Xostakóvitx mentre la pantalla s'omple de llargs plans. Finalment, tot i l'arribada de la milícia no es pot sufocar el seu fervor. Els homes, rebels i apassionats, repeteixen la cançó. S'acaba la cançó i els nens saluden. Esclata un motí i els nens escapen amb Sílitx i Andrei.\n10. L'any 1919: Guerra civil russa, per a tres trompetes i orgue\nDe cop i volta passem del 1914 al 1919, ja ha passat la Revolució d'Octubre de 1917 i estem en plena Guerra Civil. Acompanyades d'un timbre completament nou, una fanfàrria acompanyada d'un orgue, les noies s'han apuntat com a infermeres.\n11. La Internacional, per a banda\nEn una multitud, Zoia reconeix a Senka que també s'ha enrolat. Però abans de marxar se sent La Internacional, es besen apassionadament i prometen mantenir-se en contacte. Boris Txirkov, l'actor que va interpretar Senka, també va protagonitzar la trilogia sobre Màxim de Kozintsev i Trauberg (1937-1939), de les quals Xostakóvitx també en va compondre la bada sonora. Els dos papers de Txirkov el van ajudar a establir-se com a favorit del públic durant la resta de la seva carrera.\n12. Les noies atenen els soldats ferits (Largo, Adagio), per a timbales, orgue i arpa\nEn una línia de ferrocarril del camp de batalla, les noies atenen els soldats ferits amb ressons del Dies irae, que té un paper destacat en la història de la música russa, i com un senyal que fa preveure que les coses no aniran bé.\n13. La ciutat de Puixkin ha estat presa per l'enemic (Alla Marcia), per a banda\nA la llunyania, una banda de música anuncia que l'enemic ha pres el poble de Puixkin i es fa necessari evacuar les noies. En realitat es tracta d'una versió accelerada per a banda de la Grande Marcia de l'òpera Norma de Vincenzo Bellini.\n14. ‘La Internacional‘ – La retirada de les noies i els soldats ferits en tren, per a theremin i veus\nArriba un tren conduït per Sílitx. Les noies pugen a bord i hi ha una presentació extraordinària de La Internacional: un theremin en solitari, en comptes de buscar l'emoció o intentar ser optimista, s'allunya cada cop de forma més salvatge de la melodia original, acompanyat del retruc del tren i el soroll de les bombes. Fins que es va calmant, de la mateixa manera que el risc per a les noies s'acaba sufocant.\n15. Zoia al bosc nevat (Andante sostenuto), per a trio de corda\nUn soldat li diu a Zoia que s'ha de trobar amb un agent secret en una cabana al mig del bosc. En el moment més sensible de la pel·lícula, s'obre camí per un bosc nevat. El trio de cordes captura el seu progrés prudent pel bell paisatge blanc.\n16. La cabana del bosc (Andante), per a piano i quartet de corda\nZoia té una gran alegria quan descobreix que l'agent no és altre que Senka. Allà decideixen passar junts el futur.\n17. Arriba l'Andrei amb notícies del front (Fanfàrria), per A 2 trompetes i caixa\nSenka i Zoia tornen al campament per descobrir que Sílitx està molest i la Nataixa gelosa pel seu amor. Una breu fanfàrria retorçada anuncia l'arribada d'Andrei.\n18 Fanfàrria, per a dues trompetes\nAndrei reitera les ordres existents sota les quals Zoia i Senka havien d'estar en parts separades del camp de batalla de totes maneres, i s'acaba amb una segona fanfàrria més convencional.\n19. Les noies troben un pollastre (Allegro), per a piano, trompeta i quartet de corda\nA mesura que els enemics s'acosten, les noies es preparen per a l'arribada de més homes ferits. Recullen palla i en fan jaços. Entre la palla hi troben un pollastre que aviat sobresurt d'una olla. A jutjar per la música còmica i agitada de Xostakóvitx, podria ser que originàriament hi hagués una persecució per atrapar l'ocell i que finalment se suprimís. També podria representar la música de l'obertura original. Recorda el final del Concert per a piano núm. 1.\n20. La Nataixa i la Zoia canten: ‘On són aquestes nits càlides?’, per a veus solistes\nMentre l'olla va bullint, les noies canten la cançó sentimental On són aquestes nits càlides? (Gde eti tyoplie nochi?).\n21. La Nataixa i la Zoia són rescatades (Allegro molto), per a orquestra completa\nMentre canten, no s'adonen que arriben dos soldats enemics. La Nataixa es pot escapar mentre la Zoia i l'Assia) són detingudes pels soldats que es mengen el deliciós pollastre. Nataixa pot avisar Sílitx, que amb altres soldats van al galop al rescat. Sorprenentment, és el primer senyal orquestral de la partitura.\n22. Fanfàrria: arriben Andrei i Senka, per a 2 trompetes\nHi ha un breu tiroteig i en el qual moren els dos soldats enemics, però Assia és ferida. Andrei i Senka arriben amb un escamot per socórrer les noies al so d'una fanfàrria. Però ja és massa tard: Assia ha mort. Sona de nou la fanfàrria.\n23. Paraules de cloenda d'Andrei (Adagio), per a orquestra completa\nAmb Assia als seus braços, Andrei fa un elogi del futur brillant que els espera, mentre toquen les cordes que posteriorment s'uneixen amb la resta de l'orquestra que acaba amb un clímax final apassionant on es pot veure a Andrei, Sílitx, Senka, Zoia i Nataixa cavalcant davant d'un exèrcit.\n↑ 1,0 1,1 1,2 1,3 1,4 1,5 «Catàleg d'obres de Dmitri Xostakóvitx» (en anglès). Sikorski Musikverlage Hamburg. [Consulta: 12 gener 2022].\n↑ 2,0 2,1 2,2 2,3 2,4 Riley, John. «Ressenya del disc» (en anglès). Naxos. [Consulta: 12 gener 2022].\n↑ Solomko, V.S. «Krasny Treugolnik, plant» (en anglès). Saint Petersburg Enciclopaedia. [Consulta: 13 gener 2022].\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Les_amigues_(banda_sonora)&oldid=29243369»\nObres de Dmitri Xostakóvitx\nObres del 1936\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 16 gen 2022 a les 00:05.


Formació Professional | Grup Educatiu SJO\nUna experiència fascinant…. Realitza unes pràctiques formatives a una empresa d’Irlanda, França, Itàlia, Holanda, Malta o Finlàndia. Millora el teu currículum a la vegada que coneixes un nou país i una nova cultura.\nCobrar diners per estudiar... el somni de tot estudiant... Treballa 25 hores setmanals a una empresa, cobra un sou i convalida aquestes hores per assignatures teòriques al centre.\nOblida’t de llibres, manuals i exàmens .. El Projecte SEFED utilitza la creació d'una empresa a l'aula del centre educatiu com a eina pedagògica per a formar l'alumnat, de manera pràctica i transversal (learning by doing), en tasques administratives i de gestió empresarial, utilitzant la simulació d'empreses com a metodologia d'aprenentatge.\nUn grau universitari en només un curs acadèmic?\nAmb la nostra formació professional és possible. Sant Josep Obrer té un conveni amb la Dublin Business School mitjançant el qual els nostres estudiants de grau superior de la branca d’administració i gestió poden obtenir una titulació universitària “Bachelor of Business” o “Bachelor of Business in Accounting”.\nLa societat i el mercat laboral avança a una velocitat elevadíssima, Sant Josep Obrer firma acords amb empreses i associacions per realitzar cursos d’especialització als nostres alumnes en totes aquelles àrees que els plans d’estudis no poden recollir... CIBERSEGURETAT, COMERÇ ELECTRÒNIC, CREACIÓ D’APP EN IOS I ANDROID i molts més.\nVeure pòster de Ciberseguretat 2018\nL'oferta formativa de cicles formatius del Col·legi Sant Josep Obrer es prou gran per què puguis trobar-hi el que estaves cercant!\nFP cicle formatiu de grau mitjà (L.O.E.) Gestió Administrativa\nFP cicle formatiu de grau mitjà (L.O.E.) Sistemes Microinformàtics i Xarxes\nFP cicle formatiu de grau superior (L.O.E.) Assistència a la Direcció\nFP cicle formatiu de grau superior (L.O.E.) Administració i Finances\nFP cicle formatiu de grau superior (L.O.E.) Administració de Sistemes Informàtics en Xarxa


Assaig de Bernoulli - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nAssaig de Bernoulli\nEn la teoria de probabilitat i estadística, un assaig de Bernoulli és un experiment aleatori en el qual només es poden obtenir dos resultats (habitualment etiquetats com a èxit i fracàs ). S'anomena així en honor de Jakob Bernoulli.\nDes del punt de vista de la teoria de la probabilitat, aquests assajos estan modelats per una variable aleatòria que pot prendre només dos valors, 0 i 1. Habitualment, s'usarà l'1 per representar l'èxit.\nSi p és la probabilitat d'èxit, llavors el valor de l'valor esperat de la variable aleatòria és p i el seu variància, p (1 - p ).\nEls processos de Bernoulli són els que resulten de la repetició en el temps d'assajos de Bernoulli independents però idèntics.\nA la pràctica, els assajos de Bernoulli s'utilitzen per modelar fenòmens aleatoris que només tenen dos resultats possibles, com ara:\nEn llançar una moneda, comprovar si surt cara ( èxit ) o creu ( fracàs ). Se sol suposar que una moneda té una probabilitat d'èxit de 0,5.\nEn llançar un dau, veure si s'obté un sis ( èxit ) o qualsevol altre valor ( fracàs ).\nAl realitzar una enquesta política, després d'escollir un votant a l'atzar, veure si aquest votarà "sí" en un referèndum proper.\nEra el nadó nena?\nSón verds els ulls d'una persona?\nVa decidir un client potencial comprar determinat producte?\nCal entendre que èxit i fracàs són etiquetes per als resultats i que no ha de ser interpretat literalment.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Assaig de Bernoulli\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Assaig_de_Bernoulli&oldid=24071501»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 12 jul 2020 a les 12:28.


Britney Spears 'Meltdown', crònica en un article revelador de la revista - Música\nBritney Spears 'Meltdown', crònica en un article revelador de la revista\nBritney Spearsmeltdownchronicled Revealing Magazine\nA hores d’ara ja estem acostumats a veure com els paparazzi atrapen a Britney Spears actuant de manera estranya i vestint-se de manera provocativa en públic. Però en una història de portada a causa dels èxits de quioscos de divendres a tot el país divendres D'ACORD! a la revista, la cantant es representa amb un colapso complet durant una entrevista planificada que va establir amb l'esperança de netejar l'aire.\nLa revista habitualment famosa representa una escena en què s’observa un Spears erràtic actuant de manera paranoica, confusa i irracional; netejant-se els dits tacats de pollastre fregit amb un costós vestit de dissenyador; sortir amb freqüència de l’entrevista per descansar al bany; i finalment, sortint de la botiga, deixant la revista sense imatges publicables.\nA les D'ACORD! ens encanten les celebritats i ens encanta portar als nostres lectors fotos i entrevistes exclusives amb les estrelles en els seus moments més feliços: quan es casen i tenen bebès, o protagonitzen pel·lícules de taquilla i guanyen premis Oscar, comença la història titulada 'Melneyown de Britney'.\nSegons l'article, els encarregats de Spears es van posar en contacte recentment amb la revista per col·laborar en una història en què 'Britney finalment podria establir el rècord sobre tots els rumors que envoltaven la seva tan privada vida tan comentada' (vegeu 'Britney Spears admet' I Was Tan perdut 'en carta en línia'). Les dues parts van acordar dijous una entrevista i una sessió de fotos amb un dels millors fotògrafs de Hollywood, per ser ajudats per estilistes de vestuari i experts en maquillatge i cabell que treballen en una 'fabulosa' mansió de lloguer a Hollywood.\nFins i tot abans que es produís el rodatge, D'ACORD! informa que un nou ajudant de Spears va trucar a la revista el 17 de juliol, el dia que la cantant va ser fotografiada jugant a l'oceà a Malibú, Califòrnia, amb la seva roba interior, per dir que Spears portaria la seva pròpia roba al rodatge, tot i que la revista oferia un ' armari ampli i glamurós. '\nEl dia del rodatge previst, segons l'article, el mateix ajudant va trucar frenèticament per dir Spears faria necessiteu ajuda al vestuari després de tot. Un cop al set, Spears hauria bandejat a tothom, excepte l'equip de maquillatge i cabell, a una altra part de la casa abans que se'ls digués que marxessin perquè els amics del cantant la preparessin per a les càmeres. Aleshores, el redactor en cap de la revista va intervenir per restablir els professionals, però no gaire després, es va informar que Spears va enviar la notícia que la gran selecció de roba de disseny no era ni tan sexy, ni ajustada ni prou curta per al seu gust.\nJust després de l’entrevista, Spears va decidir descansar per dinar i, malgrat les peticions del coordinador de l’armari perquè no sopés amb el elegant vestit de seda que havia escollit, Spears es va negar a treure-la i va procedir a fregar-li el greix. menjar de pollastre al conjunt, arruïnant-lo en el procés. El seu cadell novaiorquès, Londres, va afegir insult a la lesió en posar-se 'número dos' amb un vestit Zac Posen de 6.700 dòlars, que ni Britney ni el seu ajudant van netejar, segons D'ACORD!\nDesprés d’excusar-se repetidament per fer servir el bany sense tancar la porta, Britney estava preparada després de dues hores per seure a la sessió de fotos, però, segons la història, no abans d’un descans més al bany, del qual va tornar semblant “desorientada”. Semblant incòmoda mentre ballava una cançó de Janet Jackson mentre es feia una fotografia, Spears va treure bruscament el CD de l'estèreo i va sortir a la ràdio sense cap explicació i no va tornar.\nD'ACORD! El director d'entreteniment, Rob Shuter, no estava al rodatge, però va parlar amb més d'una dotzena de persones que van estar i va dir que, segons ells, fins que Spears va sortir bruscament, havia semblat que les coses anaven bé. 'Semblava que s'ho passava molt bé', va dir Shuter, que es va negar a especular sobre per què la cantant va fer tants viatges al bany durant la sessió de proves. 'Britney fa temps que no fa una sessió de fotos com aquesta. Ha estat a les portades, però no en va posar cap durant molt de temps.\nPitjor encara, la revista va informar que Spears va sortir amb un parell de talons Lanvin de 950 dòlars, un vestit Mia Vita de 300 dòlars, un braçalet d’or de 87 dòlars i un anell de puma Kaviar i Kind incrustat de diamants valorat en 6.387 dòlars. Pel que fa a la sessió de fotos, D'ACORD! El publicista Brian Strong ha dit que la revista havia d'utilitzar una foto reciclada de Spears per a la portada perquè les fotografiades la setmana passada no es podien utilitzar per 'motius legals', però va dir a MTV News que la realitat és que simplement no n'hi havia cap que fos publicable . Strong no volia comentar si Spears va rebre un pagament per fer l'entrevista i la sessió de fotos.\nnova obertura de pares bastant estranys\nTot i que no nomenaria el fotògraf 'molt conegut' que va ser contractat per al rodatge, que va dir que coneixia a Britney i que l'havia fotografiat diverses vegades en el passat, Shuter va dir inequívocament que la decisió de Spears de sortir amb diversos milers de dòlars '. el valor de la roba i els accessoris del rodatge era inusual. 'L'hem dissenyat i ens hem maquillat, i ella ha marxat amb el que hauria vist que portés si l'haguéssim fotografiat', va dir. (La portada de la revista no formava part del rodatge oficial, sinó que es va prendre quan Spears va sortir de la mansió a corre-cuita.) 'Prestem tota la roba als dissenyadors i l'hem de retornar i ningú no deixa sessions fotogràfiques amb la roba posada. . No està fet. Normalment es veu que algú arriba amb pantalons texans i una samarreta, es transforma en la disfressa per al rodatge i després torna a canviar-se en texans quan se’n va.\nShuter va dir que la revista no perseguirà a Spears per tornar els articles, i que encara no s'ha ofert a retornar-los. Va dir que no podia comentar si D'ACORD! ha parlat amb Spears o els seus representants des de l’entrevista fallida, però se li ha dit que el cantant ha vist el problema. 'Va ser absolutament impactant, desgarrador i trist, i no ho podem explicar', va dir Shuter. 'Volíem fer una foto i una entrevista molt positives i fantàstiques'.\nA les D'ACORD! ens encantaria tornar amb la nostra vella Britney ', conclou la història de la revista. Però el que vam experimentar va ser una jove que necessita desesperadament ajuda. I, malauradament, s'ha envoltat de massa gent que fa veure que no passa res.\nNo s'ha pogut contactar amb un portaveu de Spears per fer comentaris al moment de la premsa.\n[Aquesta història es va publicar originalment el 7.25.07 a les 13:46]\ncom desfer-se d’un remei casolà durant la nit\ncom patir l'herpes labial per marxar\nProbabilitat de transmissió hsv-2\nsalvatge n fora a hulu\nquina diferència hi ha entre circumcidats i no circumcidats


L’afició secreta de Santi Millán: decorar -i profanar- figures religioses\nSanti Millán mostra la seva afició més curiosa - Antena 3\nEl presentador i actor català ha deixat tothom amb la boca oberta amb les seves creacions més transgressores\nSanti Millán és un dels humoristes barcelonins amb més projecció fora de Catalunya. Recentment, molts el relacionen directament amb la seva faceta de presentador d’espais de Telecinco com Got Talent. Ara bé, la seva carrera professional és molt més extensa. Aquest dimecres, per exemple, ha acudit a El Hormiguero amb l’actriu Malena Alterio -coneguda pel seu icònic paper a Aquí no hay quien viva– per presentar la nova pel·lícula que protagonitzen junts, Espejo espejo. Aquesta és una comèdia en la que s’intenta analitzar que tots acabem parlant amb nosaltres mateixos quan tenim un problema.\nPablo Motos aprofitava la seva presència per fer-li una pregunta personal que ocultava un dard al president del govern espanyol, Pedro Sánchez: “Santi, tu de zero a Pedro Sánchez quant t’estimes?”, etzibava tot fent referència a l’alta autoestima del líder del PSOE. L’actor responia amb elegància i ignorava la mala llet del presentador: “Acostumo a castigar-me bastant a mi mateix. Penso que sóc molt més jove del que sóc, encara que continuo sent un nen per a coses bones i coses no tan bones”.\nSanti Millán treu a la llum la seva afició per personalitzar figures\nLa part que més s’ha comentat d’aquesta aparició televisió tenia com a element central una altra confessió del convidat. Mai no n’havia parlat públicament fins ara, que ha decidit treure a la llum quina és la seva afició més oculta. Parlem de la personalització de figures, unes petites estàtues que pinta i modifica per donar-les una segona vida amb un element trencador.\nLes seves preferides? Les figures religioses que troba abandonades als Encants: “Jo em considero un artista transformista. Em trobo figures que han tingut una vida amb una família que les ha abandonat, així que les acullo i els hi dono una vida millor i més divertida. Jo crec en la versió lúdica de la vida i per això les tunejo d’aquesta manera. Vull deixar clar, però, que no vull ofendre ningú amb aquestes escultures. Sé que és fort veure una verge amb un consolador a les mans, però tot té el seu motiu”, deia quan el programa mostrava una de les seves creacions més polèmiques.\n“Si he canviat el nen per un consolador és perquè la verge serà verge, però és una dona i considero que tota dona -sigui quina sigui- ha de decidir quan, com i per què es dona plaer. Crec que és una aberració que una dona no conegui el plaer, encara que sigui la verge. Pots ser verge, que ho respecto totalment, però has de conèixer el plaer com a dona”, deia per intentar justificar aquesta creació.\nSanti Millán transforma la figura d’una verge | Antena 3\nUn altre tipus de figura que retoca? Per exemple, el d’una fallera valenciana que transforma en la princesa Leia de Star Wars, ja que assegura que el pentinat característic de les falleres sempre li ha recordat a la protagonista de la mítica saga.\nTambé ha transformat la figura d’una fallera valenciana | Antena 3\nEl català també retoca detalls religiosos\nLes seves preferides, però, continuen sent les religioses. Per exemple, també ha retocat un element present en moltes cases, el típic Jesucrist en la creu. Com l’ha personalitzat, en aquest cas? Eliminant la creu i fent que la figura s’aguanti d’unes anelles, com si es tractés d’un gimnasta. Per una altra banda, presenta un Crist sense corona, sinó amb un casc de pilot a joc amb l’uniforme de Red Bull, el que personalitza amb la inscripció “Holly Water”, aigua de la pica beneitera.\nSanti Millán també s’atreveix amb els crists | Antena 3\nEl presentador català modifica la figura d’un Jesucrist | Antena 3\nUn humorista que s’ho passa d’allò més bé en el seu temps lliure, el que dedica a fer treballs manuals curiosos i molt cridaners. Pocs coneixien aquesta faceta creativa del presentador, que de ben segur que comença a rebre moltes preguntes sobre el tema a partir d’ara.\nAntonio Resines, lesionat a ‘El Hormiguero’: “M’has fet sang”\nL'actor ha patit un petit accident en directe, el que ha forçat Pablo Motos a demanar perdó\nMalú revela la pitjor anècdota amb una fan: “Hi havia sang”\nLa cantant ha recordat a 'El Hormiguero' una de les pitjors escenes que ha viscut durant un concert\nPablo Motos reconeix que pateix seqüeles per culpa d’una mala operació\nEl presentador treu a la llum el motiu que fa que encara hagi de necessitar ulleres\n‘El Hormiguero’ haurà de pagar 16.000 € de multa a una il·lustradora\nLa productora del programa i Atresmedia han estat condemnats per fer servir l'obra d'una artista sense permís


La DO Tarragona, protagonista de la Gran Festa de la Calçotada de Valls amb el nou ‘Espai del Vi’ La DO Tarragona, protagonista de la Gran Festa de la Calçotada de Valls amb el nou ‘Espai del Vi’ – VadeVi\nLa DO Tarragona, protagonista de la Gran Festa de la Calçotada de Valls amb el nou ‘Espai del Vi’\nVuit cellers i empreses de la DO participen aquest diumenge 23 de gener en una nova fira de venda i tast dels seus vins que es farà a la Plaça del Pati de Valls\nVADEVI.cat 15 de Maig de 2015 13:54\nLa Gran Festa de la Calçotada de Valls, que enguany se celebra el diumenge 23 de gener al centre de la capital de l’Alt Camp, tindrà enguany com una de les seves novetats el nou Espai del Vi de la DO Tarragona, una fira de degustació i tast de vins en la qual hi participaran vuit cellers i empreses productores d’aquesta denominació d’origen.\nL’espai escollit per l’organització ha esta un lloc tan cèntric com és la Plaça del Patí, el centre de bona part dels actes d’aquesta tradicional festa vallenca. De les 10 del matí fins a les 2 del migdia, vuit cellers de la DO Tarragona (Celler Mas Bella de Masmolets, Vinya Janine de Rodonyà, Vins Padró de Bràfim, Mas Vicenç de Cabra del Camp, Celler Dpegna de Miravet, De Muller de Reus, Vinícola de Nulles i Celler Mas del Botó d’Alforja) oferiran al públic la possibilitat de tastar els seus vins, alguns dels quals han obtingut excel·lents puntuacions en guies tan prestigioses com és la Guia Peñín.\nEl Consell Regulador de la DO Tarragona considera molt important aquesta nova iniciativa plantejada amb la intenció de vehicular la tradició de la calçotada, ja sigui a Valls i l’Alt Camp, con en d’altres comarques del Camp de Tarragona, amb el consum del vi amb etiqueta de la DO Tarragona. De fet, l’eslògan d’aquest Espai del Vi és el de “DO Tarragona, l’autèntic vi de la çalçotada”.\nJosep Lluís Grogués, president de la DO Tarragona, afirma que “si la tradició de la calçotada s’entén com una eina imprescindible pel desenvolupament econòmic de la comarca i alhora un fort impuls pels pagesos i elaboradors de productes agroalimentaris, així com també del comerç i el turisme local, el consum i la presència dels vins de la DO Tarragona, s’han d’entendre com un element fonamental d’aquesta tradició tan arrelada al nostre territori”.


PARLANT DE VINS: d’agost 2008\nEls Banyuls, són uns d’aquells vins que no haurien de faltar a les cases per molts motius: Serveixen per fer reduccions cuinant, és un bon aperitiu, i per postres hi ha Banyuls que lliguen molt bé amb la xocolata.\nLe vinyes de Banyuls són espectaculars, uns magnífics costers amb inclinacions semblants al Priorat, però tocant a mar i que recorden el poema de Josep Mª de Sagarra: “vinyes verdes vora el mar” i popularitzada per Lluis Llach, que la va musicar.\nAquests costers d’un sòl extremadament pobre, han fet possible l’arrelament de la garnatxa amb unes produccions molt febles, però de gran concentració, que junt amb el microclima de la zona, fan possibles aquests vins singulars.\nDe Banyuls, n’hi ha de diferents, tot i que tenen en comú ser vins dolços naturals. Però cal distingir entre els vins en què s’ha conservat la fruita de vi jove i els altres on ja s’ha buscat l’oxidació, posant el vi en garrafes a les teulades i terrats dels cellers. I finalment hi ha els grans crus, que estan almenys trenta mesos en bóta.\nDe Banyuls, com de Porto, n’hi ha de color roig robí alguns, que donen gustos de fruits cuits, ametlles torrades, cafè, aiguardent de prunes. La millor temperatura de degustació és entre 12 i 15 graus i, a part de fer un bon paper en els aperitius i les postres, també són ideals per als foie gras, l’ànec amb figues i certs formatges.Crec que per la proximitat, paga la pena fer una escapada a Banyuls per apreciar el contingut de l’ampolla, com en un altre nivell passa amb els Priorats, que el terreny tant d’un lloc com d’un l’altre expliquen molt bé el que són aquests vins i els fan mirar amb uns altres ulls.\nPublicat per jordi castells a 12:32 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: vins dolços naturals\nPublicat per jordi castells a 12:07 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEn una estada a la Catalunya Nord no és pot passar per alt algun contacte amb el món del vi. La Cooperativa de Terrats feien una jornada de portes obertes. I ho he aprofitat per fer una visita a aquesta importat cooperativa vinícola i una petita degustació dels seus vins. Hi treballen la garnatxa blanca, la malvasia i el macabeu, per als vins blancs embotellats, i els moscatells per fer el moscat de Ribesaltes; amb negre treballen la garnatxa, la carinyena, el monestrell i el sirà. Amb les garnatxes, tant la blanca, com la grisa i la negra, en fan els vins dolços naturals ambrejats. També fan uns negres joves de carinyena amb maceració carbònica, on domina la fruita, i un negre criat en bóta que surt d’un cupatge sirà, monestrell i garnatxa, un vi prou aconseguit i característic del Rosselló. Una de les singularitats més interessants que té aquesta cooperativa és la torre de tres pisos construïda per als dipòsits de maceració per al vi negr e, no n’havia vist mai cap (sembla que n’hi ha tres en tot l’estat francès, dues en funcionament) i és d’una imaginació interessantíssima, amb una espectacular vista al Canigó.\nPublicat per jordi castells a 12:50 3 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per jordi castells a 19:27 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per jordi castells a 23:39 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nUna de les singularitats més interessants que tenim al nostre país en vins són aquests extraordinaris moscats de Ribesaltes, que agafen el nom d’aquesta població de la Catalunya del nord i que provenen del tall fet a la fermentació al afegir-hi alcohol segons les tècniques experimentades per Arnau de Vilanova, quan el nostre país era un referent en el món civilitzat. Aquest tipus de vi, que a nivell casolà té una certa similitud amb les misteles que es fan molts cops a nivell particular, té unes característiques molt potents que han fet dels moscats un vi de gran reconeixement a tot l’estat francès, i obre aquest espai que va de la Catalunya del nord fins als més propers del Llenguadoc és a dir: El Sant Jean de Minervois, Lunel, Mireval i Frontignan i el Beaumes-de-Venise. Tots aquests vins fets a base de les varietats de moscatell són d’un considerable interès, tant com a vins de postres, com també, sobretot el Ribesaltes, com a acompanyat del fetge d’ànec o d’oca, el foie gras.\nUna de les cases que millor produeix aquests vins és el Domini de Cazes, a la mateixa població de Ribesaltes, tot i que hi ha molts productors d’aquest excel·lent vi, com el Mas Baux, al qual ja vaig dedicar una entrada al bloc.\nHe seguit durant molts anys els vins d’aquest domini, que sempre compta amb molt bones puntuacions a les guies de l’estat francès de vins, que tenen una gran consideració per aquests productors que porten tres generacions oferint uns extraordinaris vins de color d’or, molt lluminosos i amb aromes que evoquen la mel, la menta i les taronges confitades, i que no perden la frescor a la boca.\nNomés he tastat uns vins d’aquest nivell a Còrsega, els reconeguts Cap de Còrsega, però crec que és molt interessant tota aquesta varietat de vins dolços, que reforcen l’argument del meu escrit Catalunya -Occitània, ja que dins d’aquest espai, a més a més dels ja citats, se n’hi troben d’altres de semblants com el Floc Gascó i el Jurançó, tota una riquesa al costat de casa nostra segurament desconeguda.\nUn dia caldrà parlar del moscatells, i sobretot alguns de molt bona qualitat, que és fan a casa nostra, però no podem donar l’esquena a aquests excel·lents vins de la part del nostre país que administrativament pertany a l’estat francès.\nPublicat per jordi castells a 0:26 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per jordi castells a 13:09 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nAquesta propietat propera al Monestir de Poblet, que va de les muralles del mateix monestir fins molt a prop de Vimbodí, fou una granja o masoveria de la mateixa comunitat cistercenca, segurament fins a la desamortització de Mendizàbal. Posteriorment, aquesta finca ha tingut diferents propietaris fins fa uns quans anys, que fou adquirida per la família penedesenca propietària de les Bodegues Torres.\nAquesta no és una finca com una altra, la seva edificació fortificada i presidida per una gran torre li dóna una caràcter feudal, on el visitant pot esplaiar la seva vista cap al Monestir de Poblet i les seves muntanyes, i també té una molt bona vista de la major part de la Conca de Barberà.\nLes vistes més properes són les magnífiques vinyes que voregen el monestir i s’escampen pels quatre cantons de Milmanda, on hi ha una gran plantació de la varietat chardonnay, que ha fet possible un dels vins més reeixits d’aquesta varietat que es pot trobar en les latituds més meridionals d’aquesta varietat, que dóna la seva millor expressió a les terres borgonyones de Chablis.\nQue doni un dels millors vins, per no dir el millor d’aquesta varietat a casa nostra i segurament de tot l’estat, no és casual, ja que la família Torres va fer l’aposta per aquestes terres tenint en compte tant el terreny com la climatologia i l’alçada d’aquesta propietat. No deu ser per casualitat que en el número 18 de la revista Cupatges del mes de setembre passat, dels cinc millors vins blancs de criança que prenia en consideració la revista, tres són a un radi de 25 kilòmetres de Milmanda: el Viognier de Rosa Maria Torres, de Sarral, i el Cérvoles blanc, de la Pobla de Cérvoles, elaborat per la família Cusiné.\nÉs d’agrair la voluntat de fer un dels grans vins blancs, mancats com estem a casa nostra d’aquests, a diferencia dels vins negres.\nEls que vulgueu recórrer els llocs propers a Poblet i al mateix temps visitar Milmanda, on hi podreu veure un audiovisual prou interessant del món del vi i de les Bodegues Torres, a la botiga del castell hi podreu adquirir un magnífic chardonnay anomenat Mirador del Castell que només venen allí, i te un preu molt més assequible que l’emblemàtic Milmanda.\nCom a anècdota final, i per als qui sou amants de la literatura, la Margarida Aritzeta fa passar bona part de la seva, segurament millor novel·la i una de les millors de la literatura catalana dels últims temps, Perfils de Nora, dins del castell de Milmanda. El fet d’haver triat aquest indret i no un altre de més proper, potser un dia convenceré la Margarida perquè ho expliqui, mentre estant em quedo amb el paràgraf de la contraportada del llibre que diu: “El vi és com la vida, se li ha de donar temps però s’ha de saber consumir en la seva plenitud”.\nPublicat per jordi castells a 19:34 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge


Recursos turístics essencials\n1. Són recursos turístics essencials els recursos turístics que, aïlladament o conjuntament amb altres, tenen la capacitat de generar els corrents de turisme més rellevants i contribueixen a reforçar la realitat de Catalunya com a marca turística global i a promocionar el país com a destinació turística.\n2. D’acord amb l’apartat 1, tenen en tot cas la consideració de recurs turístic essencial els béns culturals protegits per declaracions d’organismes internacionals, els béns culturals d’interès nacional, els espais d’interès natural, els museus nacionals i d’interès nacional, els centres recreatius turístics i, globalment considerats, el conjunt del litoral, especialment les platges, i el domini esquiable.\n3. Sens perjudici de les disposicions d’aquesta Llei que els siguin aplicables, els béns esmentats en l’apartat 2 es regeixen per la legislació específica respectiva.\n4. La qualificació com a recursos turístics essencials de recursos altres que els especificats en l’apartat 1 s’ha d’ajustar al procediment establert per aquesta Llei i per les disposicions reglamentàries que la despleguin.\n5. L’activitat turística relacionada amb els recursos turístics essencials ha de respectar els règims legals de protecció especial a què es trobin sotmesos i ha de contribuir a la preservació de llurs valors culturals i ambientals.


Granollers, escenari clau per als Minyons abans de la seva diada\nEls malves tenen el gran objectiu d’estrenar el pd8fm quan falta una setmana per tancar la temporada\n2d9fm dels Minyons de Terrassa a Granollers (2016) Minyons de Terrassa\nBarcelonaA mesura que s’apropen les últimes setmanes de la temporada, les colles busquen completar actuacions que els permetin tancar-la amb un bon gust de boca. En la XXVII diada dels Xics de Granollers d’aquest cap de setmana s’ajuntaran tres colles que hi arribaran amb estats d’ànims força diferents. Per als Minyons de Terrassa és el primer pas en l'objectiu de completar una actuació de primer nivell la setmana següent a casa, i els Xics volen concloure positivament una temporada que ha presentat força dificultats en l'últim tram. Per la seva banda, els Castellers de Mollet arriben a Granollers amb ambició màxima i ganes de completar la millor actuació de la seva història.\nQuan es va anul·lar l’actuació de Sant Narcís, els Minyons de Terrassa ja van preveure que la cita de Granollers exigiria més del que haurien esperat. Les previsions inicials són portar a plaça el programa que havia d’anar a Girona, amb els dos bàsics de nou, el 2d9fm i el pd8fm. L’objectiu primordial del dia, però, serà l’estrena del pilar emmanillat, mentre que el 2d9fm podria quedar ajornat per a la setmana vinent en la seva XL diada.\nEntre les caigudes que més han marcat el final de temporada de les colles hi ha la del 4d8 que van carregar els Xics de Granollers a inicis de setembre. Aquesta caiguda els va obligar a realitzar diversos canvis i no van poder completar el castell fins a aquest cap de setmana passat. Al carro gros, a més, s'hi podria afegir el 2d7 i el 3d8, tot i que aquestes dues construccions estan pendents de l'assaig d’aquest divendres, l'últim abans de l'actuació. En cas de completar la clàssica de vuit, aquesta seria la seva millor actuació de la temporada, ja que enguany encara no han fet el 3d8, i l'últim 2d7 va ser a inicis de juny.\nFinalment, els Castellers de Mollet busquen rubricar la millor temporada de la seva història, en la qual han completat els seus primers 3d7a i 5d7 . L'objectiu de diumenge, però, serà ajuntar-los en una sola actuació, cosa que encara no han aconseguit mai. Completar aquests dos castells límit per als vallesans, juntament amb el 4d7, es convertiria en la millor actuació dels seus vint-i-sis anys de vida.\nMinyons de Terrassa Xics de Granollers


Notícies - El 'Bosc Literari' s'estrena com a porta de Collserola amb els versos de Carner\nEl 'Bosc Literari' es converteix en una de les portes d'entrada a Collserola (13/jul/14)\nel 25/gen/15 Elisenda Colell Cultura PDF\nEls poemes de Josep Carner han traçat el recorregut del 'Bosc Literari', que aquest diumenge ha estrenat la seva 11a edició com la primera porta literària d'entrada del Parc Natural de Collserola. La iniciativa, a càrrec de l'Associació de Veïns de la Serreta Bosc d'en Saladrigues, combina natura i literatura i s'ha inclòs a les guies de la serra.\nEl 'Bosc Literari' ha arrencat la seva 11a edició amb versos del poeta Josep Carner dedicats a la natura. Per primera vegada, la iniciativa ha inaugurat una nova edició com a porta d'entrada de Sant Cugat a la serra de Collserola. El president de l'Associació de Veïns de la Serreta Bosc d'en Saladrigues, Carles Castro, ha assegurat que gràcies a la porta s'ha incrementat el nombre de visitants al 'Bosc Literari'.\nCada vegada n'hi ha més. Estem molt contents, perquè l'esforç es veu recompensat amb visitants d'arreu.\nD'altra banda, el cap de projectes i obres del Parc Natural de Collserola, Josep Mascaró, ha destacat la iniciativa dels veïns de la Serreta com una activitat nascuda de la societat civil a la qual el parc s'ha volgut unir.\nEl Parc de Collserola està envoltat de ciutats. S'ha d'intentar que la gent s'estimi aquesta zona, la cuidi i la respecti.\nFins a 12 plafons formen el tram, que porta per títol 'Els arbres i les fulles' amb la intenció de fer confluir art i flora. El recorregut literari té 800 metres. L'alcaldessa, Mercè Conesa, ha recalcat que el 'Bosc Literari' és una iniciativa local però també global, ja que dóna accés a la serra de Collserola.\nEl 'Bosc Literari' de la Serreta ja fa anys que està en funcionament. Té una visió local, però també global, perquè és una de les portes de Collserola.\nLa inauguració del tram literari ha unit natura i poesia amb un recital de les obres de Carner que ha anat a càrrec d'Eduard Araujo, Laura Miquel i l'associació Gran Mamma de la Serreta. Un aperitiu de les tradicionals 'migas', a càrrec de l'Associació Castellano Manchego, ha tancat la presentació del 'Bosc Literari', que es mantindrà obert al públic durant tot l'any.\nA més, l'Associació de Veïns de la Serreta Bosc d'en Saladrigues vol aconseguir que la resta de camins que porten fins al 'Bosc Literari' siguin també una porta reconeguda de la serra. Castro ha explicat que, ara mateix, estan negociant amb membres del parc per aconseguir un parell més de portes homologades entre els diferents camins que accedeixen al recorregut del bosc.\nEl recorregut permet als visitants llegir fragments de poesia dedicats a la natura


Bombolles de quilòmetre zero per brindar pel 2020\nUna aposta pel producte de proximitat per entrar amb bon peu a l'any que comença\nAl 2019 li queden hores i si alguna cosa ha marcat aquest any que s’acaba és la necessitat de prendre consciència que tenim una responsabilitat amb el manteniment del medi ambient com a ciutadans, responsabilitat que abasta cada una de les nostres decisions, també, com consumidors. Sabent això Balears Vadevi us facilita el brindis per l’any que estam a punt de començar amb un cava quilòmetre zero, és a dir, amb un escumós fet a can ostra per mirar de reduir la petjada ecològica. Aquí teniu la selecció, ni hi ha per triar; segur que en trobareu més d’un que s’adapti al vostre gust i al dels vostres convidats. Molts d’anys!\nDesprés de la verema es duu a terme un breu procés de maceració d’escasses hores per a obtenir els elements colorants i aromàtics idonis.\nUn 10% del vi base procedeix d’una selecció de barriques de roure francès de gra fi, sent el 90% restant procedent de dipòsits d’acer inoxidable.\nElaborat mitjançant el mètode tradicional champenoise , procés utilitzat per a l’elaboració dels grans espumosos de la regió de Champagne, on el CO2 s’obté de manera natural amb la pròpia fermentació, aconseguint-se una bombolla més petita.\nDesprés de la primera fermentació, es duu a terme el procés de tiratge, on se li afegeix sucre i llevats i comença la segona fermentació en ampolla durant una mitjana de 15 mesos, després de la qual es realitza el procés de remogut per a desplaçar els sedimients al coll de l’ampolla per al seu posterior degolli sense aportació de licor d’expedició configurant així un Brut Nature de Binissalem.\nColor rosa pàl·lid, brillant, bombolla molt fina i constant.\nComplex, net, fruits del bosc, pètals de rosa, herbes aromàtiques, juntament amb les elegants aromes produïdes per la criança sobre lies. Acidesa equilibrada i fresca, sec, llarg. Final amb lleugeres sensacions amargues.\nServir entre 4 i 6 °C.\nIdeal per a acompanyar plats d’arròs\nElaborat mitjançant el mètode tradicional champenoise. Després de la primera fermentació, es duu a terme el procés de tiratge, on se li afegeix sucre i llevats i comença la segona fermentació en ampolla durant una mitjana de 15 mesos, després de la qual es realitza el procés de remogut\nper a desplaçar els sediments al coll de l’ampolla per al seu posterior degolli sense aportació de licor d’expedició configurant així un Brut Nature de Binissalem.\nColor groc pallós brillant, bombolla fina i constant.\nComplex, aromes de fruita blanca, cítrics, herbes aromàtiques, fonoll i anisados, propis de la varietat autòctona Moll i conjunyit amb elegants aromes balsàmiques produïts de la llarga criança amb les emboliques dels llevats durant la segona fermentació.\nSec. Final fresc i suau. Sensacions aromàtiques en boca de fruita madura, intens i cremós\nIdeal per a acompanyar qualsevol tipus d’aperitiu, mariscos com a ostres i fins i tot postres lleugeres.\nEl Raor, escumós que porta el nom d’un dels peixos més mallorquins i valorats, és un Brut Nature creat per Vinámica, vinoteca i distribuïdora situada a Lloseta. El raïm de les varietats blanques Parellada i Chardonnay gairebé a parts iguals triades per a crear el Raor, procedien de vinyes de la DO Pla i Llevant de Mallorca, que empara aquest Brut Nature. De l’elaboració es va encarregar l’enòleg i cellerer de Felanitx Luis Armero, propietari d’Armero i Adrover, qui va utilitzar per a aconseguir aquest espumós el mètode Champenoise, i que va tenir la seva segona fermentació en ampolla, gairebé dos anys de criança en cava.\nEs tracta d’una producció limitada. Verema realitzada en el punt òptim de maduració per a cada varietat. Premsatge lleuger per a obtenir el most flor, que, després de la fermentació a temperatura controlada realitzarà una segona fermentació en ampolla amb estricte seguiment del Mètode Tradicional d’elaboració. Caràcter afruitat i estructurat, sense perdre lleugeresa. Bombolla fina i persistent, amb color groc pàl·lid i fons verdós, lleuger pas de boca i delicat post-gust.\nGOIG de Ramanyà (Brut Rosat)\nTipus de producte: Escumós rosat.\nTemperatura de servei: 4-6 ºC.\nLocalització geogràfica: Sa Vinya Vella, Santa Maria del Camí\nElaboració: Criomaceració, premsat suau i fermentació a baixa temperatura per a l’obtenció del vi base. Segona fermentació en botella segons el sistema tradicional i amb criança mínima de 24 mesos.\nAnàlisi visual: Rosat brillant, d’intensitat mitja, color cirera, amb tons violacis. Presenta una bona corona i un bon perlat que li confereixen les fines bombolles.\nAnàlisi olfactiva: El nas és fresc, fruitos, que ens recorda les aromes del mantonegro, on es poden apreciar la diversitat de fruites vermelles polposes i un punt de pega dolça que recorda les llaminadures.\nAnàlisi gustativa: A la boca és fresc i golós. Guarda un bon equilibri entre la dolçor i l’acidesa provocada pel binomi carbònic-taní.\nMaridatge: Ideal per prendre en qualsevol moment com a aperitiu. Tot i que també ens pot acompanyar en plats suaus i poc condimentats, com pastes, arrossos… És perfecte, per acompanyar qualsevol postre dolç, en especial pastisseria i com no amb la ensaïmada.\nSO de Ramanyà\nVi Escumós blanc. Brut Nature.\nVerema: Collita Manual, darrera setmana dagost\nElaboració: Premsat suau, fermentació a baixa temperatura per a lobenció del vi base. Segona fermentació en botella segons el sistema tradicional, i criança dun any.\nAnàlisi visual: Brillant, de color groc palla amb reflexos verdodos. Fines bombolles amb un continu perlat i bona corona.\nAnàlisi olfactiva: Fresc, amb aromes de fruita de polpa blanca, i records de pastisseria i torrats fruit de la seva criança.\nAnàlisi gustativa: Bon volum i personalitat que omple la boca. Retrogust llarg i agradable.\nMaridatge: Indicat per acompanyar peixos i mariscs, pastes, carns blanques, amanides,… Com aperitiu i també amb les postres.\nBrut Nature Pere Seda\nDenominació d’origen: Pla i Llevant de Mallorca\nTemperatura de servei: 6 – 8 °C\nNota de tast: Color groc pallós brillant .Net i brillant, gairebé cristal·lí. Fase olfactòria de gran intensitat; netes aromes de les fines fruites cítriques i amb notes de pasteleria fina. Atac en boca sec, lleuger i refrescant, gràcies a una finisima bombolla que dóna lloc a un pas en boca equilibrat i molt agradable, lleugerament àcid, la qual cosa dota al vi d’una elegant frescor. Retronasal neta amb notes fumades i aromes que confirmen la via nasal directa. Final de boca saborós, fruitera i amb un post-agrado llarg i refrescant\nMaridatge: Aperitius, i peixos poc elaborats. Porcella rostida. Fritades i aperitius\nSón Moix Escumós Blanc 2016\nL’enòleg Miquel Gelabert Miquel elabora aquest vi espumós amb un caràcter propi que demostra en la seva màxima expressió el treball que existeix darrere de cada ampolla. Una línia de vins de producció molt limitada que segueix el mètode tradicional/Champenoise per a la seva elaboració.\nVarietats de raïm: Chardonnay principalment i una mica de Premsal.\nSistema de cultiu: espatllera.\nUbicació de la vinya: terme de Manacor.\nDenominació d’Origen: D.O.P. Pla i Llevant-Mallorca.\nTipus de vi: espumós blanc Brut Nature\nElaboració: Mètode de tiraje tradicional de segona fermentació en ampolla amb criança amb les lies del llevat de més de 24 mesos en contacte. Degolli a mà baix demanda.\nNota de tast: Color groc pàl·lid i brillant. Bombolla de grandària mig-petita amb bona persistència. En nas és intens i fresc. Destaca la fruita madura blanca (poma verda, préssec). Acompanyen notes de fleca conjuntament amb tocs subtils de brioix i fruita seca #torrefacte molt fins. Entrada en boca voluminosa i cremosa. Bombolla fina molt ben integrada degut a la llarga criança. Llarga persistència i final sec amb bona acidesa.\nRecomanacions: Combina bé amb peixos i mariscos (salmó fumat, salmó al grill, ostres, etc.); cuina asiàtica com sushi o tatakis; carns com a xai o porcella, pernil ibèric, formatges curats, salsa cremoses, etc.\nTemperatura de servei: servir entre 6è-8 °C.\nSón Moix Escumós Rosat 2016\nL’enòleg Miquel Gelabert Miquel elabora aquest vi espumós amb un caràcter propi que demostra en la seva màxima expressió el treball que existeix darrere de cada ampolla. Una línia de vins de producció molt limitada que segueix el mètode tradicional/ Champenoise per a la seva elaboració\nVarietats de raïm: Pinot Noir i una mica de Callet.\nNota de tast: Rosat brillant pàl·lid de color pell de ceba. Bombolla mitjana-petita amb bona persistència. Intens en aromes. Destaquen la fruita vermella, sobretot mora i gerd. Acompanyen notes de brioix juntament amb tocs subtils torrefactes molt fins. Entrada en boca cremosa i fresca amb les bombolles fines molt ben integrades degut a la llarga criança. Llarga persistència i final sec amb bona acidesa. Deixa la boca untuosa i amb una mica de gust molt agradable a fruita vermella i notes de fleca.\nRecomanacions: Combina bé amb mariscos (ostres, petxines de pelegrí, etc), peix com a tonyina o salmó marinat; amb cuina asiàtica (sushi, tataki, etc.); carpaccio de carn o carns blanques i postres poc dolços com a sorbets o amb fruites vermelles fresques.\nTemperatura de servei servir entre 6°-8 °C.


De Salt a Londres anant de polissó - Diari de Girona\nDe Salt a Londres anant de polissó\nL’escriptor i professor saltenc Miquel Berga repassa les seves intenses vivències a la capital del Regne Unit, on s’hi va establir durant uns anys en la dècada dels setanta\n12·11·21 | 13:19\nEls quinze episodis d’Una educació retraten -en forma de memoir- les vivències d’un jove català (saltenc) a Londres durant la dècada dels setanta. Miquel Berga, l’escriptor i professor de la literatura anglesa expert en Orwell, relata els anys a l’estranger, on arriba des del Salt de classe treballadora a la capital britànica més cosmopolita colant-se en un avió.\nNeix a Salt, com era la família?\nEren de la noblesa. Vull dir, de la noble classe treballadora que, a Salt, era una barreja de treballadors de la indústria i del camp.\nCom recorda la seva ciutat natal en aquells anys d’infantesa?\nUn poble, com tants, però marcat per la seva proximitat amb Girona i per la tradició de la indústria tèxtil que va condicionar molt el desenvolupament històric del que, en principi, era un nucli rural. D'altra banda, teníem Girona tan a tocar que també vivíem amb una certa consciència de ser l’extraradi de la Girona conservadora.\nPer què va fer les maletes?\nSuposo que pel natural sentit d'aventura de qualsevol jove. I per raons pràctiques: si volies estudiar, per exemple, l'única alternativa era anar-se'n a Barcelona. En el meu cas el petit extra va ser que, posats a fer, vaig anar-me'n a Londres.\nEl seu viatge no va ser precisament en primera classe...\nAnar de polissó era clarament l'opció més barata (riu). Els controls sobre els viatgers que patim avui dia no tenen res a veure amb l'ambient dels aeroports dels anys setanta.\nDiu: «tenia vint anys i dos números de telèfon». Com va ser començar de zero?\nTenir vint anys i dos números de telèfon no és començar de zero: la joventut i la capacitat de fer amistats són actius d’un valor potencial incalculable.\nCom viu un català a l’estranger?\nAfortunadament, i malgrat les òbvies dificultats, vaig viure el meu temps a Londres com una aventura i una oportunitat. Una «educació».\nCom es veia tot des de tan lluny?\nT’ajuda enormement a entendre com és el teu propi país. Si a un peix li preguntes què és l’aigua difícilment sabrà que contestar. Això explicava Foster Wallace.\nÉs conegut per escriure sobre Orwell. S’ha tornat orwel·liana, la nostra societat?\nOrwell no tenia cap vocació de profeta, però sembla clar que la posteritat ha acabat confirmant molts dels seus temors i denúncies, que va fer amb un vigor intel·lectual i un gust per la polèmica que segueixen essent, avui dia, una inspiració per a molts.\nCal a Catalunya un «fair play»?\nEl fair-play és un dels grans valors de la vella tradició liberal britànica. Si fóssim capaços de posar la veritat per davant de la ideologia i de practicar el joc net, la justícia social i la concòrdia caurien pel seu propi pes.\nNo tenim gaire de la ironia anglesa, els catalans, encara que sigui irònic el que passa.\nA Catalunya hi ha molt de sentit de l’humor, però molt poc sentit de la ironia. Això no ens priva pas de viure situacions que resulten iròniques i surrealistes i el que calgui.\n"Una educació. Una memoir de Londres durant els setanta"\nUnivers, 144 pàgines


El Terrassa FC vol certificar la seva presència al play-off davant la Pobla de Mafumet - Canal Terrassa\nEl Terrassa FC vol certificar la seva presència al play-off davant la Pobla de Mafumet\nJoan Gutiérrez LópezData: 05/05/17\nEl Terrassa FC depèn de sí mateix per classificar-se automàticament per al play-off d’ascens aquest mateix diumenge, quan queden només dues jornades per acabar la lliga. El conjunt d’Agustín Vacas rep la Pobla de Mafumet a les cinc de la tarda, sabent que hauran fet Vilafranca i Sant Andreu, que juguen a les dotze del migdia. Una victòria egarenca, combinada amb una ensopegada dels seus rivals, certificaria la seva participació en la promoció. La plantilla està preparada per gestionar aquesta situació.\nSis victòries consecutives i 587 minuts sense encaixar cap gol han catapultat el Terrassa FC fins al play-off. El cos tècnic, però, guarda màxim respecte per a la Pobla, que ve de derrotar la Muntanyesa. El filial del Nàstic, setè a la classificació, no s’hi juga res. Arriba amb bona dinàmica, havent perdut només 1 dels últims 19 partits. Això sí, els seus 18 empats han acabat hipotecant les seves opcions d’ascens.\nVacas recupera David López, que estava sancionat, però fins dissabte no sabrà si podrà comptar amb el concurs de Joel Cañaveras, amb molèsties. Xapi Arnau, Borges o Raúl Torres acabaran completant la convocatòria.\nOriol Jarit Mesa serà l’encarregat de dirigir aquest partit, que comptarà amb l’animació del Drac Baluk Astharot i Diables de Ca n’Aurell. El club preveu la millor entrada de la temporada, després de convidar el futbol base de la comarca, però fa una crida a la ciutat per assistir-hi i donar un cop de mà a l’equip. Qui no hi pugui anar, ho podrà seguir per la Ràdio Municipal de Terrassa.\nTags: 3div5Agustín VacasDiables de Ca n'AurellDrac Baluk AstharotfutbolJosé OrtegaPobla de MafumetSant AndreuTerrassa FCVilafranca\nEls venedors del Mercadal, preocupats pel top manta i les obres pendents a l’avinguda Béjar\nAVAN obre les inscripcions d’un curs de voluntariat per a malalties neurològiques


Festa Major 2016. El seguici. (3) (7) | una mica de tot arreu\nFesta Major 2016. El seguici. (3) (7)\nEn aquest darrer post dedicart a la Festa Major podreu veure l’arribada del Seguici a la plaça Major i el repartiment de premis del Concurs de Sardanes.\nVoldria felicitar la família Camacho-Riera pel gust exquisid i les ganes de fer poble que han demostrat amb la manera com han embellellit els seus balcons per la Festa Major.\nA part de posar els petits domassos, en granate i daurat, que es poden comprar a la Paeria de la ciutat i que unifiquen la manera de decorar els balcons amb el seu encertat disseny, ells, tan optat per confeccionar-ne un altres, fets a la mida de la magnífica tribuna que presideix la cantonada de l’edificació. Amb una roba de vellut d’una preciosa tonalitat granatosa, embellida amb unes franges daurades, han fet possible que aquesta magnífica façana esdevingui una manifestació de festa grossa.\nSi tothom tingués tanta cura amb les seves actuacions individuals, altra cosa seria. De nou doncs, FELICITATS per aquesta magnífica presentació, que podeu admirar en aquestes properes fotografies.\nMentre el Seguici va fent el seu camí cap el final del seu recorregut a la plaça ja s‘ha acabat el Concurs de Sardanes i la cobla està tocant la Sardana de germanor que totes les colles que han participat en el Concurs, ballen tot i fent gran rotllana.\nLa colla de casa nostra, la històrica Jovencells, fa lluïments, destacant-se de les altres, mentre ballen la Sardana de germanor.\nEl Seguici va arribant i els/les components del Ball de Gitanes fan una demostració de la seva dansa.\nLa Timbalera, Estel Llorens, en una bonica imatge, fa la seva entrada, guapíssima i riallera, en el tram final del recorregut.\nL’Almodís i el Guillem.\nLa Bandera de la Ciutat, seguida de la Corporació Municipal.\nEls components de la Banda de Vent del Conservatori de Cervera.\nEls trofeus, ja preparats, i a punt de ser entregats als guanyadors del Concurs de Sardanes.\nDos bonics primers plans de la Timbalera, amb els Paers, al fons.\nLa vestimenta que porta l’Ester, tan de Festa Major, conjunta amb el domàs que hi ha al balcó de la Paeria. Grana i daurat, combinen a la perfecció donant una elegància de festa grossa al conjunt.\nRepartint els premis als guanyadors del Concurs de Sardanes.\nUns petits shorts de color balnc impideixen ensenyar més del que toca. Tot un detall.\nEl jove sardanista de la colla Jovencells, Sergi Garriga Puig, té cura del perfecte desenvolupament de l’acte.\nUn posat pel record en el que els protagonistes són els joves sardanistes.\nAmb aquest post es dóna per acabada tota la informacíó referent a aquesta part de la Festa Major. Espero que us hagi agradat. Per la quantitat de visites que han tingut els pots dedicats a aquesta gran festa sembla que sí. Gràcies a tots i a totes per seguir aquest blog!\nper unamicadetotarreu a Octubre 6, 2016\n← Festa Major 2016. El Seguici (2) (6)\nLes estacions de l’any sembla que van a la seva →


El regidor de Cultura Festiva, Carlos Galiana, ha presentat este matí la campanya per a potenciar el civisme durant les Falles, ‘És cosa de Falles’, a través de la que es transmeten de manera senzilla i impactant missatges per a potenciar el civisme durant les festes falleres en aspectes com el llançament de petards, el consum de begudes o la ubicació dels vàters portàtils. L’objectiu és avançar en qüestions com la inclusió, la solidaritat, la sostenibilitat o la neteja també durant els dies en què València celebra les seues festes més importants de l'any. Per a l'èxit d'esta campanya es compta amb la col·laboració de les comissions falleres, entre les quals es repartiran 5.700 cartells.\n«’És cosa de Falles té com a objectiu llançar missatges positius sobre la festa i dotar a les diferents comissions falleres d'eines per a difondre entre tota la ciutadania i visitants algunes pràctiques que no per ser de sentit comú es compleixen necessàriament en estos dies en què es viu tant al carrer», ha destacat el regidor de Cultura Festiva, Carlos Galiana, en la presentació de la campanya cívica que comença hui mateix i que utilitza com a suports 80 elements del mobiliari urbà, a més de 5.700 cartells que es distribuiran per totes les comissions falleres de la ciutat.\n«La idea de fer esta campanya va sorgir d'una de les reunions de la taula de diàleg encarregada d'elaborar el Bàndol de Falles, en la qual es va posar de manifest la necessitat de transmetre estos missatges en positiu al conjunt de la ciutadania i posar en valor actituds dels fallers i falleres en el si de les seues comissions», ha explicat Galiana sobre «És cosa de Falles», que a través del mobiliari urbà «divulga tot el treball que es fa des de l'Ajuntament, Junta Central Fallera i comissions falleres per a avançar en qüestions com la inclusió, la solidaritat, la sostenibilitat o la neteja, a més de subratllar l'aportació cultural i econòmica de les Falles».\nD'altra banda, un total de 5.700 cartells repartits entre les comissions falleres facilitaran informació que ajude a les bones pràctiques en qüestions com el llançament de petards, el consum de begudes, on estan els vàters portàtils o la direcció correcta en què ha de visitar-se el monument faller. «Són cinc models diferents de cartell que es repartiran de manera gratuïta des de hui i que constitueixen una eina per a difondre com comportar-se d'una manera cívica».\nEn tots els cartells es «juga« amb el mateix lema, ‘És cosa de Falles’, per a indicar on es troben els vàters portàtils, els horaris en què està prohibit tirar petards, els espais on es pot beure i on no es pot beure i uns altres sobre com recórrer adequadament una falla, en el sentit contrari a les agulles del rellotge. A més s'han fet adaptacions per a les xarxes socials que es difondran des dels comptes institucionals. «El que pretén la campanya és potenciar eixa vessant cívica, eixos valors culturals que tenen les falles, llançant missatges en positiu i amb un disseny senzill i impactant».\nEl pressupost de la campanya ‘És cosa de Falles’ ascendix a 9.500 euros.


» VESTUARI -\nLa vestimenta dels diables rapitencs ha anat evolucionant al llarg d’aquestes tres dècades. Cal esmentar dos punts de referència: per una banda l’any 1981, any de la fundació del ball; i per L’altra, l’any 2001, 20è aniversari de la colla.\nEn el moment de la creació del ball, a primers dels 80, la vestimenta és prou uniforme en tot el grup: el pantaló de cotó negre, amb flames de color groc i vermell pintades a la part baixa del camal, i la camisa vermella, també de cotó, són elements comuns en els diables, Diablesa i Llucifer, aquest últim, a diferència dels altres components, porta una capa llarga de color negre, mentre que la resta la porten fins a l’alçada de sota genolls. La Diablesa llueix faldilla llarga, també negra, i amb les flames pintades a la part baixa.\nLa màscara de foc és l’element comú que, en color vermell, decora la part central de totes i cadascuna de les capes negres de roba de sac, totes elles acabades amb una caputxa i unes banyes vermelles.\nLes espardenyes de set vetes van ser des del primer moment el calçat escollit pels diables per acabar de definir el vestuari, que tot i ser nou, volia ser coherent amb la tipologia de vestit utilitzat al Penedès, i fugir de fórmules més agosarades que podrien no correspondre a aquesta línia.\nLa confecció d’aquesta primera vestimenta va ser un procés de treball manual, gairebé artesà. La destresa de cadascú, les mares, àvies i dones, traçudes en el món del fil i l’agulla, i les modistes que en aquell moment encara tenien taller al poble, van donar forma a la indumentària.\nLa singularitat dels colors del vestit, negre i vermell, van comportar dificultat a l’hora de fer la vestimenta. La roba de sac negra no va ser fàcil de trobar, i la impossibilitat de tenir jaquetes vermelles i pantalons negres de cotó, va obligar a la colla de diables a fer tenyir totes i cadascuna d’aquestes peces. Més endavant van ser els propis diables els encarregats de fer aquesta feina fent bullir aigua amb el tint de l’època, aquells coneguts “tintes Iberia”, afegint sal en el moment oportú del procés de tinció, fins aconseguir que aquests colors fossin els identificatius de la colla.\nL’any 2001, vint anys després d’aquella primera indumentària, i després d’haver fet una repintada de capes i estampar la màscara de foc a l’esquena de les camises l’any 1992, la colla fa una aposta important per renovar i actualitzar el vestuari, dotant de més significació cadascun dels personatges i eliminant el color groc de les flames dels vestits inicials, de manera que només dos colors seran presents en la indumentària: el negre i el vermell. El teixit a utilitzar en les capes tindrà un tractament ignífug. Un nodrit nombre de dones del poble posen fil a l’agulla –com ha passat també en els moments en que els gegants rapitencs han estrenat vestits-, encarregant-se de les tasques de costura que comporta aquesta feina.\nUtilitzarà roba de lli per la seva vestimenta. Lluirà casaca i pantalons de vermell, ribetejats en les mànigues i les cames per flames negres. La capa, amb una sobrecapa curta sobre les espatlles serà també de color vermell i folrada en negre i sense caputxa. Compta amb la incorporació d’un seguit d’elements iconogràfics en color negre dissenyats específicament per al cabdill dels diables, així com també els considerats clàssics, entre ells la màscara de foc.\nTambé porta roba de teixit de lli. Es presentarà amb faldilla i casaca negra, incorporarà una armilla vermella i motius iconogràfics negres i vermells, també les icones gràfiques clàssiques. Deixarà de portar la tradicional capa.\nPortarà casaca, capa i pantaló negres, i els elements iconogràfics que decoren la casaca i la capa són en tons vermellosos, mentre que la capa va decorada d’igual manera que la resta de diables.\nFaran ús de camisa vermella. El pantaló i la capa són negres, i a la part del darrera de la camisa i la capa lluiran la màscara de foc en color negre i vermell respectivament. Ara, però, es presentarà més estilitzada i amb alguns retocs d’estil. La mateixa indumentària serà portada pels diables de la munició i el fogoner.\nVestiran a partir del 2009 pantaló negre, camisa vermella i armilla negra amb caputxa i amb la màscara de foc a l’esquena. No portaran capa. En els inicis de la colla portaven la mateixa vestimenta que la resta de diables.\nTots els components del ball faran ús d’espardenyes de set vetes en colors vermell i negre, i de sola de cautxú, un treball singular i artesà fet a mida per la colla rapitenca. Els mitjons, si se n’utilitzen, han de ser negres. El mocador, que es fa servir en determinades ocasions, és negre amb el logotip de la colla brodat en vermell.\nLes banyes, comuns en tots els diables que porten capa, són de franel·la de color vermell, i van cosides a la caputxa, que va folrada en el seu interior amb teixit de cotó de color vermell, igual que les capes de tots els diables.\nPorta una túnica de color blau clar subjectada per la cintura i una capa blanca, d’entre la qual sobresurten les ales. Calça espardenyes de set vetes blanques. Llueix una corona de fulles i amb les mans subjecta l’espasa i l’escut, símbols del poder celestial.


Paisatge de la vall de l'Arno (Leonardo da Vinci) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nPaisatge de la vall de l'Arno (Leonardo da Vinci)\nPaisatge de la vall de l'Arno\n5 agost 1473\nploma d'ànec (material de pintura)\n19 ( ) × 28,5 ( ) cm\ngaleria Uffizi (Districte 1 de Florència - Centre Històric)\nGabinetto dei disegni e delle stampe (en) (Florència)\nEl Paisatge de la Vall de l'Arno, és un dibuix (19 x 28,5 cm), fet amb ploma i tinta autenticada d'escriptura emprada per Leonardo da Vinci. Va assenyalar, ell mateix a la cantonada superior esquerra, el dia en què el disseny va ser executat el 5 d'agost de 1473, el dia de la Festa de Santa Maria de les Neus (di di Santa Maria delle Neve addi 5 daghosto 1473). El paisatge és la vall de l'Arno, prop de Florència, "com es descriu a la part inferior de les pintures florentines de molts artistes, incloent a d'Antonio Pollaiolo."\nD'aquest treball sorgeix l'interès del jove artista pels fenòmens naturals: rius, llacs, plantes i el seu domini d'un estil senzill. La necessitat de la perspectiva és molt sensible, la simulació com una xarxa als camps, aconsegueixen la distància dintre de la plana amb una reixa perceptible, el primer pla ho dóna l'alçada rocosa i un poble fortificat.\nAquest disseny es conserva a la Galeria dels Uffizi a Florència\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Paisatge de la vall de l'Arno\n↑ Aquest festival commemora l'aparició de la Mare de Déu al papa Liberius. La Mare de Déu va demanar que dedicaren una església on es troba la neu. L'endemà, 5 d'agost, l’Esquilí estava cobert amb neu. Va ser allà on es va construir la basílica de Santa Maria la Major.\n↑ A.E Popham, Les dessins de Léonard de Vinci, Éditions de la Connaissance, Bruxelles, 1947.\n↑ Daniel Arass, "Perspectives de Léonard de Vinci", capítol 10. 24 Histories de peinture, 2004.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Paisatge_de_la_vall_de_l%27Arno_(Leonardo_da_Vinci)&oldid=21424217»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 4 jul 2019 a les 08:38.


Marc Chagall, il·lustrador. Aiguaforts i aiguatintes - Col·lecció Gelonch-Viladegut\nCol·lecció Gelonch-Viladegut Blogaiguafort, aguatinta, Chagall, gravador, il·lustradorMarc Chagall, il·lustrador. Aiguaforts i aiguatintes\nMarc Chagall, il·lustrador. Aiguaforts i aiguatintes\nHi ha persones que diuen que no n’entenen d’art, i que sobretot no entenen l’art de Marc Chagall : violinistes que leviten, enamorats sobre el seu núvol, pollastres vermells i rucs verd poma, una mica fort tot plegat…Però, de tota manera, quan l’antic director de la Fundació Maeght de Saint-Paul-de-Vence (a la Provença), Jean-Louis Prat, munta una exposició (“Chagall, de la poésie à la peinture” / “Chagall, de la poesia a la pintura) als Caputxins de Landerneau sobre aquest artista estrany, hom es diu que cal anar-hi.\nPrimer, perquè és sens dubte un dels millors coneixedors de l’obra de Chagall, tot i que només sigui perquè ell en va fer l’inventari després de la mort del pintor, el 1985. I després, perquè no li ha fallat cap ni un dels comissariats d’exposició que ha fet. I vet aquí, que allà, en un extrem de la Bretanya, aquest home us convenç tot recitant sobre l’interès de Chagall tot recitant poemes…\nLa poesia, i els qui la fan, tant els autors com els editors, serveixen de fil conductor de les quasi 300 obres –pintures, escultures, dibuixos o gravats- que hi ha a l’exposició. Hom hi descobreix un Chagall amic dels escriptors de la seva època, però també familiaritzat amb els grans textos, d’uns textos que va il·lustrar primer gràcies a l’empenta d’Ambroise Vollard, i després a cal Tériade, i a casa de molts d’altres.\nEs tracta de Malraux (amb qui va tenir una bonica amistat que va culminar amb l’encàrrec del sostre de l’Òpera de París), però també del Don Quixot, de Cervantes. Es tracta de Louis Aragon, però també de Nicolas Gogol, de Jean Paulhan i de Jean de la Fontaine, del Decameró, de Boccaccio, i de la Bíblia…Quan l’imaginari de Chagall es confronta amb els mots, la seva pintura sedueix tothom.\nPerquè es situa a les antípodes de les imatges (sobretot de la seva darrera etapa pictòrica) una mica kitsch que susciten reticències. I quan Ambroise Vollard li va proposar, el 1922, il·lustrar Le Général Dourakine de l’inefable Comtessa de Ségur, Chagall va preferir confrontar-se a un text sens dubte molt més potent, Les Ànimes mortes, de Gogol. I il·lustrant aquesta obra es va buidar: va fer 107 gravats, ni més ni menys, tot revelant-se com un dibuixant i un gravador excepcional.\nI Chagall hi torna i hi torna amb el gravat, sobretot amb el seu amic Malraux, de qui va il·lustrar un text curt, Et sur la terre (I sobre la terra), records de la guerra civil espanyola que Maeght va publicar el 1977. Un text curt per al que va fer quinze aiguaforts i aiguatintes realment al·lucinants. Una d’elles mostra una ciutat devastada per una formació d’avions bombarders que es transforma, en un altre gravat, en un vol de pacífics ocellets. Naïf? Probablement, però això de vegades dóna pau i fa bé…\nCom fa bé la lectura del catàleg de l’exposició (que es pot veure o comprar a www.fonds-culturel-leclerc.fr). I és gràcies a un bon i interessant article de l’historiador de l’art Itzhak Goldberg que podrem comprendre, per exemple, el perquè dels violinistes voladors. Es tracta, segons ell, d’un « luftmensch », un funàmbul celeste, « versió còmica, a vegades fins i tot grotesca, de l’home sense lligams, de l’acròbata a la recerca de l’equilibri”, ras i curt, del jueu errant. “És el doble de l’artista, metáfora al mateix temps de l’art de Chagall i del seu destí”. També hi trobem una explicació dels móns irreals, que serien una “manera subtil de contornejar la prohibició de la representació humana en la tradició jueva”. Les seves pintures són poemes, o més ben dit, són més llicències poètiques que imatges.\nMarc Chagall, “Pour Franz Meyer”, aiguafort i aiguatinta, 1962\nMaeght, el 1976, va publicar un llibre seu, il·lustrat per Chagall, que només el títol ja és una meravella i dóna tota la dimensió del pintor: “Celui qui dit les choses sans rien dire” (Aquell que diu les coses sense dir res). I on hi podem trobar aquest moment de gràcia : « Comme tes couleurs sont jolies/Mon peintre amer odeur d’amandes/Toi qui peins les amants dormant/Dans la mémoire et dans l’oubli. » (Com són de bonics els teus colors/El meu pintor amarg olor d’ametlles/ Tu que pintes els amants dormint/En la memòria i en l’oblit). Però el poeta es va veure obligat a afegir : « Quand j’ai rencontré la peinture de Marc Chagall, je me suis mis à l’aimer comme les femmes, pour le maquillage, pour le désordre et la déraison. » (Quan vaig trobar la pintura de Marc Chagall, em vaig posar a estimar-la com a les dones, pel maquillatge, pel desordre i per la desraó). Tot és dit.\nEtiquetes: aiguafort, aguatinta, Chagall, gravador, il·lustrador