06:31 - 05/12/2021\nREDUCCIÓ DEL 50% DE LA TARIFA DEL CÀNON DE L'AIGUA\nVolem informar-vos que, atenent les necessitats de les famílies en aquesta situació de crisi, el Govern de la Generalitat ha decidit, a través de l'Agència Catalana de l'Aigua, aplicar una reducció del 50% del cànon de l'aigua, amb caràcter universal, per a tots els usuaris domèstics durant els mesos d'abril i maig.\nAquesta mesura també l'hem fet efectiva al món empresarial, aplicant una reducció del 50 % del cànon que paguen les empreses i la resta d'activitats. SOREA incorporà les bonificacions, automàticament, als rebuts de l'aigua dels mesos d'abril i de maig. D'aquesta manera, ni els veïns ni veïnes del poble, ni les empreses no hauran de fer cap gestió addicional.\nAixí mateix, i per als col·lectius més vulnerables que ja avui s'estan beneficiant del cànon social zero en el primer tram (o aquells que hi puguin entrar a partir d'aquesta nova crisi provacada pel virus COVID-19),s'amplia la gratuïtat del cànon social la resta de trams en cas que el seu consum se situï sobre del primer tram. Més de 50.000 famílies es beneficien actualment del cànon social.\nEntenem que es tracta de mesures d'ajut social i d'atenció per a les famílies en aquests moments de dificultat, i un suport a les empreses per tal ajudar a garantir l'activitat econòmica.\nA fi que se'n puguin beneficiar totes les famílies que compleixin els requisits per demanar el cànon social o les bonificacións d'ampliació de trams, podeu consultar la informació en aquest enllaç: http://aca.gencat.cat/ca/tramits/tramits-temes/Tarifa-social-del-canon-de-laigua\nBan reducció Cànon Aigua (PDF 268kB)


Inauguració de l’exposició itinerant “La Revolució Pedagògica de Ferrer i Guàrdia” - Fundació Francesc Ferrer i Guàrdia\nInauguració de l’exposició itinerant “La Revolució Pedagògica de Ferrer i Guàrdia”\nPublicat el 03-02-20\nLa Fundació Ferrer i Guàrdia presenta una adaptació de l’exposició “La Revolució Pedagògica de Ferrer i Guàrdia” en un nou format itinerant que iniciarà el seu recorregut a la seu de l’Associació de Mestres Rosa Sensat i la Federació de Moviments de Renovació Pedagògica el pròxim 5 de febrer. L’objectiu de la mostra és donar a conèixer al conjunt de la ciutadania la figura i l’obra de Francesc Ferrer i Guàrdia.\nL’exposició, comissionada pel catedràtic d’Història de l’Educació de la Universitat Autònoma de Barcelona, Pere Solà Gussinyer, fa un recorregut per l’evolució del pensament del pedagog català i de la institució d’ensenyament científic racional que va crear el 1901, l’Escola Moderna. Una proposta revolucionària per l’època que va introduir a Catalunya i a Espanya els principis de l’Escola Nova.\nAixí doncs, des de la Fundació recuperem l’exposició sobre Ferrer i Guàrdia impulsada per l’Institut de Cultura de Barcelona i el Castell de Montjuïc de Barcelona durant el 2018. El nou format és adaptable a qualsevol espai i permet la seva itinerància per ateneus i equipaments cívics d’arreu del país. Aquesta nova edició de l’exposició també compta amb una tauleta amb un suport de peu per poder visualitzar el fons digitalitzat de l’arxiu Ferrer i Guàrdia.\nUna iniciativa impulsada per recuperar i mantenir la memòria de la vida i l’obra de Francesc Ferrer i Guàrdia, una figura reconeguda internacionalment cabdal per entendre la història i el present de Catalunya.\nAquest projecte ha estat possible gràcies al suport del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya.


El Romancero de Lazarillo - Teatre Barcelona\nEl Romancero de Lazarillo De i amb Luca Gatta, el teatre clàssic espanyol revisitat per la visió d’aquest mestre de la veritable i autèntica Commedia dell’arte napolitana.\nEl desafortunat criat Lázaro, que vagabundeja per Espanya, oferint els seus serveis a amos sempre més improbables, sembla estar dividit entre dues èpoques. En les seves aventures se sent encara el ressò de l’Edat mitjana – amb els seus capitans de ventura, venedors d’indulgències i captaires – però la forma de la narració projecta aquesta obra en el futur, anunciant la novel·la.\nLazarillo és un murri que es lleva la màscara i es converteix en un heroi de la classe mitjana, però abans de fer-lo, necessita contar la seva història. Durant el seu conte els personatges sorgeixen de la pàgina escrita i es converteixen en vius, contribuint a evocar un món sencer. Entre oralitat i novel·la apareix el teatre.


Categoria Inclusiva a la Vertical Montserrat - Bombers amb causa\nCategoria Inclusiva a la Vertical…\nEnguany, la Vertical Montserrat incorpora la diversitat funcional intel·lectual, física i visual. L’any passat vam comptar amb tres esportistes inclusius i en aquesta edició del 2020 volem aconseguir més participants en aquesta categoria inclusiva.\nLa inscripció és gratuïta, tot i que, en el moment de fer la gestió s’ha de fer un donatiu simbòlic (a partir d’1€). Hi poden participar persones amb discapacitat visual, física i intel·lectual. De moment. s’ha inscrit l’Associació Petjades de Colors patrocinant un corredor amb diversitat funcional visual i hi ha un esportista paralímpic del Regne Unit que la farà de baixada en cadira de rodes.\nQui pot participar en aquesta categoria inclusiva?\nIntel·lectual: Segons normativa de la FEDDI\nNo us ho penseu més i engresqueu a les vostres amistats, col·legues, associació o club esportiu. Us esperem el 28 de març per pujar els esglaons de la solidaritat a Montserrat!\nPreviPrevious post:Obrim les inscripcions a la Vertical Montserrat 2020!SegüentNext post:Novetats a la 4a edició de la Cursa de Muntanya de Cercs!


La festa tindrà lloc aquest diumenge 6 de març, a la Rambla, on els Mestres Xatonaires faran una exhibició i on es preveu repartir un miler de racions\nImatge d'arxiu de la Xatonada Popular del Vendrell ARXIU / INFOCAMP\nDissabte, 05 Març 2022 10:19\nLa Xatonada Popular del Vendrell torna el proper diumenge 6 de març amb una edició que, -tot i que no es podrà celebrar ni l'Exhibició infantil ni el Concurs de mestres xanotaires-, vol posar en valor la tasca de divulgació gastronòmica realitzada per l’Associació Gastronòmica de la Universitat del Xató de Catalunya al llarg dels 36 anys de celebració de la Xatonada. Per això enguany prendrà protagonisme la festa dels Mestres Xatonaires. L’àrea de Promoció Econòmica de l’Ajuntament del Vendrell amb col·laboració d’aquesta associació i Mestres xatonaires, han organitzat una trobada amb moltes sorpreses.\nLa festa tindrà lloc a la Rambla, on al llarg del matí els i les Mestres Xatonaires faran una exhibició d’elaboració de xató i es podran conèixer els tipus i curiositats de com preparen la salsa. La regidora de Promoció Econòmica, M. Luz Ramírez, ha explicat en roda de premsa que el públic ho podrà seguir a través d’una gran pantalla i s’instal·laran cadires per fer més còmode el visionat. Tot seguit, hi haurà repartiment popular de degustacions individuals al públic assistent.\nEl gelat de xató\nSeguint amb les activitats que van començar en anteriors edicions dins del Xató Experience, que lliga restauració i innovació, el diumenge també es podrà aprendre a fer un gelat de xató amb nitrogen líquid de la mà del cuiner Jordi Guillem, que també és l’ambaixador de la Ruta del Xató durant la temporada 2021-2022.\nLes regidores M.Luz Ramírez i Silvia Vaquero -al centre de la imatge- han presentat la Xatonada, amb Domingo Alfaro (Associació Gastronòmica de la Universitat del Xató de Catalunya) i Sandra Escolà (Animals Friends):\nEl "Xató-xef": l'alumnat de 4rt de primària prepararà el xató a casa\nEnguany, tot i que a causa de la pandèmia no s’han pogut dur a terme a les escoles els tradicionals cursets infantils “Aprèn a fer xató”, l’alumnat de quart de primària està desenvolupant durant el mes de febrer l’activitat Edunauta “Xató-xef”, en col·laboració amb el Pla Educatiu d’Entorn. La regidora d'Educació, Silvia Vaquero, ha dit que aquesta activitats consistieixen en què les nenes i els nens preparin xató com a activitat familiar a casa seva i facin arribar l’elaboració per vídeo a través de les xarxes socials. A la festa es podrà visionar -si volen- com han fet el seu xató a través de la pantalla gegant. Els nens i nenes participants rebran unes cassoletes de xató com a obsequi.\nEl dia 6 de març, a la Rambla se seguirà trobant la tradicional venda i repartiment de racions individuals de xató a 7 € i es continuarà tenint racions de xató sense gluten aptes per a persones celíaques. Enguany, hi haurà xató elaborat per dos proveïdors diferents i cassoletes blaves i verdes. En total, es preveu que es reparteixin un miler de racions.\nAixí mateix, la Rambla acollirà la 16a Trobada de plaques de cava, la 25a Fira de productes alimentaris naturals i artesanals, la ruleta solidària a càrrec de l’associació Animal Friends el Vendrell i animació a càrrec del Grup de Teatre La Lira Vendrellenca. La presidenta d'Animal Friends, Sandra Escolà, ha dit que els diners recollits amb la venda de paperetes per la ruleta aniran destinats "a afrontar les despeses generades per processos com l'adopció o l'acolliment d'animals".\nLa Festa dels Mestres Xatonaires acabarà amb un reconeixement públic a la trajectòria d’uns integrants de l’Associació Gastronòmica de la Universitat del Xató de Catalunya, que ha de continuar difonent i transmetent tradició a fi de seguir celebrant la nostra festa gastronòmica per excel·lència durant anys.\nPodeu consultar aquí el programa detallat de la Xatonada Popular.


Unidas Podemos pregunta en el Congrés sobre la defunció d'un ciutadà marroquí en el CIE de Zapadores\nUnidas Podemos ha presentat diverses preguntes en el Congrés dels Diputats relatives a la defunció dilluns passat d'un ciutadà marroquí en el CIE de Zapadores de València.\nD'aquesta manera, la diputada Marisa Saavedra reclama una resposta del Govern per escrit sobre diverses qüestions. En primer lloc, pregunta què és el que va ocórrer el 16 de juliol perquè el ciutadà marroquí fóra tancat en una cel·la d'aïllament.\nEn aquest sentit, al·ludeix al fet que les informacions publicades per la premsa indiquen que el jove mort hauria participat en una baralla i davant això, la parlamentària interpel·la per l'actuació de la policia per a evitar el conflicte i sobre l'atenció mèdica que van rebre les persones implicades en la baralla.\nAixí mateix, la diputada vol conéixer les condicions en la qual es trobava la persona morta abans de l'aïllament i si va rebre atenció mèdica o psicològica de forma prèvia abans d'aquest. També s'interessa per l'hora en la qual va ser aïllat i puix que temps va estar en aqueixa cel·la abans de la seua mort.\nIgualment, pregunta per si existeixen càmeres de vigilància en el CIE i en concret, en la cel·la d'aïllament i reclama l'informe de les mateixes en una iniciativa de petició de documentació.\nLa diputada pregunta a l'executiu si considera que s'ha salvaguardat la vida del ciutadà d'origen marroquí, “complint amb el seu haver de tutela de les persones sota la seua custodia i si es van complir els protocols anti suïcidis en aquest cas”.\nFinalment, vol conéixer quins protocols de protecció enfront de la deportació té pensat seguir el Govern respecte a les persones internes que podrien haver presenciat els fets que van desencadenar la mort del jove.


Colomina Mas Garcia Muret - Productes artesanals i de Qualitat del Pallars\nColomina Mas Garcia Muret\nEl celler Mas Garcia Muret, situat als Masos de Llimiana, a la vora del pantà de Terradets, al peu del Montsec, al Pallars Jussà, ens presenta Colomina, un vi suau i fresc, amb aroma afruitat i floral que li dóna caràcter i un punt alegre, sense perdre la lleugeresa que el converteix en un rosat autèntic. D.O. Costers del Segre.\nEl celler Mas Garcia Muret, situat als Masos de Llimiana, a la vora del pantà de Terradets, al peu del Montsec, al Pallars Jussà, ens presenta Colomina, un vi suau i fresc, amb aroma afruitat i floral que li dóna caràcter i un punt alegre, sense perdre la lleugeresa que el converteix en un rosat autèntic. Aquest vi s'ha elaborat amb les varietats ull de llebre i pinot noir. El raïm ha estat collit a mà i transportat en petites caixes al celler per al seu processat, tot respectant al màxim la integritat del fruit. L’encubat, en dipòsits d’acer inoxidable i a temperatura controlada, ha estat de deu dies. Aquest vi no necessita envilliment en botes, així que es deixa reposar als mateixos dipòsits fins que està al punt òptim per estabilitzar-lo i filtrar-lo.\nDe color rosa pàlid, amb un lleuger blush, fresc, viu i senzill però aromàtic. S'hi troben aromes predominantment cítrics amb un lleuger toc de fruites tropicals. En boca, té vivacitat i totes aquestes aromes retronasals que perduren. Aquest és un vi perfecte per a aperitius, menjars informals i fins i tot, per acompanyar plats de carns, ajudant a suavitzar gustos més intensos, que te una graduació del 13,5%.


3. Cultura micènica  | Història Antiga (UB) | Unybook\n3. Cultura micènica (2016)\n3. Cultura micènica\naenriquezalvaro. Trobareu més apunts a Unybook.com Cultura micènica Cronologia Coneixement més profund d’aquesta cultura que la minoica ja que tenim fonts escrites desxifrades.\nBronze Recent I Micènic Antic (1600-1500) Cultura Creto-micènica Bronze Recent II Micènic Mig (1500-1400) Bronze Recent III Cultura Creto-micènica III A (1400-1300) Micènica III B (1300-1200) Micènica III C (1200-1100) Post-micènica La cultura del Bronze recent III A i B correspon a la cultura pròpiament micènica. La post-micènica es correspon a quan cauen els palaus micènics, que amb ell cau el sistema administratiu però no el sistema cultural, que evolucionarà en el temps.\nPrecedents: cultura creto-micènica c. 1600 aC: Micenes es converteix sobtadament en un centre de riquesa i de poder.\nMicenes va ser excavada per Schliemann al 1876, on hi va trobar dos cercles importants de tombes: - Cercle B, que data del 1600 aC, amb 24 tombes en forma de profundes foses, amb cadascuna d’elles senyalada per una làpida.\n- Cercle A, que data del 1500 aC, amb 6 tombes en forma de fosa, amb un contingut d’objectes luxosos i aixovar guerrer. Al cercle A s’hi va trobar màscares d’or, que Schliemann pensà que es tractava de la màscara d’Agamenón (que en realitat només va ser un coordinador dels exèrcits contra Troia, no un rei suprem contra els troians).\nAquests cercles impliquen una concepció d’immortalitat del poder centrat en les tombes.\nQuan la ciutat de Micenes s’emmuralla, per els voltants del 1400 aC, els cercles van quedar dins de la ciutat de forma intencionada (recordant antics herois micènics). Per això rep el nom de cultura creto-micènica.\naenriquezalvaro. Trobareu més apunts a Unybook.com Lineal B: desxiframent Michel Ventris (1952) va ser el seu desxifrador.\nDisposem de més de 5000 tauletes: a Micenes més de 70, a Pilos més de 1000, Tebes més de 300 i a Cnosos més de 4300.\nSón tauletes fetes d’argila i no cuites. Es conserven només les tauletes de l’últim any de vida dels palaus, ja que al ser cremades es coïen. Totes tenen informació administrativa.\nTot i això, no sabem si els micènics disposaven d’algun altre tipus de textos que no fossin administratius. Ara bé, el lineal B, al ser una adaptació del lineal A al grec, escriure amb ell altres tipus de textos més complexos és molt dificultós.\nA Cnosos s’han arribat a documentar més de 40 escribes diferents. Darreres d’aquests reialmes micènics hi hauria d’haver una burocràcia molt gran, ja que s’anotava tot el que passava de forma increïble.\nAbans de desxifrar-lo, només tenim fonts escrites dels micènics a costa dels poemes sumèrics i homèrics (aquests últims són posteriors).\nAspectes sociopolítics Segons sembla a partir de les tauletes, no hi ha massa diferència entre un reialme i un altre. És una civilització homogènia. No és però un imperi amb capital a Micenes: són diferents reialmes amb una cultura en comú! Tenien un caràcter burocràtic molt marcat, estructura piramidal i profundament militaritzada.\nPodem dividir la societat en dos grans grups: - El Rei i el seu entorn.\n- El poble (da-mo1, que en grec posterior serà “demos”, ergo poble).\nEn les tauletes es documenten la presència d’esclaus, anomenats “do-e-ro” i “do-e-ra”.\nNomés sabem que existien i que servien al palau, però no podem anar més enllà (no sabem si un particular podia tenir-ne per exemple).\nEls noms micènics s’escriuen per síl·labes separades per guionets. Si es troba un altre nom entre cometes al seu costat és la transcripció en grec clàssic.\n1 aenriquezalvaro. Trobareu més apunts a Unybook.com Coneixem la gran varietat d’oficis que hi havia (fusters, metal·lúrgics, teixidors...). Els metal·lúrgics eren molt ben tractats socialment, ja que eren molt importants.\nEs veu la integració laboral de la dona en els tallers tèxtils.\nOrganització política 1)Nivell estatal - A dalt de tot trobem el rei, el wa-na-ka o “wanax”. El nom no correspon a la paraula “rei” del grec clàssic, que era “basileu”. El càrrec de rei era un càrrec on tota l’administració girava al seu voltant. Tenia funcions civils i religioses (era el súmmum sacerdot). No tenia funcions militars però.\n- Ra-wa-ke-ta o “lauagetas”. Era el gran canceller i el cap militar, sent així la mà dreta del rei.\n- Te-re-ta o “telestai”. No sabem exactament les seves funcions. Possiblement propietaris (cedits pel rei), és a dir, eren terratinents. Serien el més semblant a una Alta Noblesa.\n- E-qe-ta o “equetai”. Es poden considerar com una mena de seguidors del rei. Eren d’un entorn social alt, amb possibles funcions militars.\n2)Nivell regional La “da-mo” o “da-moi” era el nom del que es considerava com les províncies de cada regne. Cada “da-mo” tenia una ciutat principal i diverses aldees que depenien de la ciutat.\n- Ko-re-te. Governador com a funcionari local. Enllaç entre el palau i el poble.\n- Po-ro-ko-re-te. Ajudant i assistent del ko-re-te.\n3)Nivell municipal - Pa-si-re-u. Alcalde. Enllaç entre el ko-re-te i el da-mo. D’aquest nom i càrrec apareixerà el nom de ba-si-le-us (basileus), el nom de rei en grec clàssic. Això passa perquè quan els palaus micènics cauen i es trenca el sistema administratiu, cadascú va a la seva. La màxima autoritat de cada indret serà el pa-si-re-u, convertint-se en reis del seu territori: reis d’època homèrica.\naenriquezalvaro. Trobareu més apunts a Unybook.com - Ke-ro-si-ja: consell d’ancians que governen junt amb el pa-si-re-u. Més endavant, en època fosca, el consell d’ancians rebrà el nom de “gerosia” (Gerúsia).\nRègim de terres - Te-me-no: terres del wa-na-ka i del ra-wa-ke-ta. Aquestes terres donen nom, segles desprès, al santuari dels temples grecs, el “tèmenos”. Són terres per a l’ús propi del rei i del canceller.\n- Ki-ti-me-na ko-to-na: terres donades pel rei a canvi d’un servei a altres individus, segurament els te-re-ta.\n- Ke-ke-me-na ko-to-na: terres comunals del poble. L’excedent es tributa a palau.\nProfunda militarització Diferència de la civilització minoica. Aquí trobem una arquitectura de palaus i ciutats fortificades i trobem escenes de batalles en les representacions artístiques.\nS’han trobat armes i armadures senceres, com ara l’armadura de Dendra del S.XIV aC.\nTambé hi ha carruatges però molt poc mòbils.\nS’han trobat escuts: en forma de 8 i escuts rectangulars i corbats per la part superior.\nAmbdós fets de cuir.\nTenim també espases, dagues i fletxes de bronze (ho veiem en vasos i ceràmiques representats). També datem la presència de botes gamberes.\nArquitectura Ciutats fortificades i construïdes en llocs elevats (desprès esdevindran les resten en l’acròpolis de la ciutat grega). A Glà o Pilos, la ciutadella està al costat del mar.\nA vegades podem trobar ciutadelles aïllades per controlar el terriotri.\nMuralles fetes amb grans blocs de pedra denominades “muralles ciclòpies” ja que en època posterior no es concebia que els humans antics poguessin transportar aquells blocs.\nHi ha una ostentació de poder en les muralles.\nPalaus més coneguts: Micenes, Tirint i Pilos.\naenriquezalvaro. Trobareu més apunts a Unybook.com El cor del palau és el “mègaron”: és la sala del tron, una construcció plenament indoeuropea. Al centre trobem una llar de foc (sostre obert), trobem 4 columnes sustentant el cel obert. Normalment a la dreta al entrar a la sala trobaves el tron. L’interior era ricament decorat.\nEl palau continuava estructurar en diversos patis oberts i al voltant es trobaven tota la resta d’estances.\nUna altre diferència amb l’arquitectura minoica és que els micènics tenien palaus d’una única planta.\nAspectes religiosos - Estat teocràtic: wa-na-ka. La religió està controlada pel palau. El rei, sent el primer dels administradors, també és el cap religiós.\n- Podem observar que les divinitats tenen coincidències amb els noms dels déus clàssics. Ara bé, podem trobar déus que desapareixen (a Micenes apareix Posidònia com a deessa de Posidó). Exemple: A-te-na po-ti-ni-ja (ATENEA).\n- No tenim més informació, només tenim registres comptables. Podem suposar algunes atribucions dels dues, però d’una forma molt imaginativa. Ens manca mitologia.\nAspectes econòmics És sobre el que tenim més informació. Podem suposar que era una economia molt activa i valuosa amb productes importats.\n- Palaus: centres econòmics importants.\n- Productes agrícoles: cereals, olives, vi...\n- Productes ramaders: molt principalment teixits.\n- Productes artesanals: carros, mobles de fustam ceràmica, armes...\nLa major part de Cnosos fa referència a la cria del bestiar, sobretot de tipus ovina.\nRamaderia està per sobre de l’agricultura. Es pot deduir que Cnosos tenia ramats que confiava als pastors. Els palaus s’encarregaven de que els pastors tinguessin bestiar i que paguessin un tribut.\n- Metal·lúrgia: important la del bronze. S’utilitzava el coure i l’estany, que, aquest últim, era molt difícil d’aconseguir.\naenriquezalvaro. Trobareu més apunts a Unybook.com Important també la producció de perfums, el treball del lli (veles de les ceràmiques del vaixells) i les ceràmiques.\nComerç Expansió a Orient i a Occident al caure la civilització minoica.\nA Orient comerciaven per Anatòlia, a Síría i Palestina i Egipte.\nA Occident comerciaven per Corfí, per l’adriàtic, per Itàlia i Sícília, per Sardenya i per la Península Ibèrica (Guadalquivir). Aquest últim lloc per trobar intercanviar els seus productes a canvi d’estany.\nFi dels palaus micènics Teories sobre el finals de la cultura (en realitat, com hem dit, del sistema administratiu), per allà el 1200 aC. Es detecten grans destruccions (Micenes, per exemple, va ser incendiada al c. 1250 i, just abans, datem una gran construcció de muralles, som si estiguessin esperant una invasió). També ens fem evidents del perill imminent que Micenes deuria estar apunt de patir a causa del descens demogràfic, ja que la gent va marxar d’allà.\nTeories 1. TEORIA DEL DESASTRE NATURAL S’hauria produït una modificació del règim dels vents, provocant una gran sequera (els núvols són desplaçats a una altre zona). Amb conseqüència, hi ha migracions cap a llocs més fèrtils. Aquesta teoria, però, és incompatible amb la destrucció dels palaus.\n2. TEORIA DE LES LLUITES INTERNES Una teoria d’influència marxista. Trobem dues variants: - Revolta de la població: essent impossible perquè la destrucció de tots els palaus dels diferents reialmes es va donar al llarg de 50 anys. És molt difícil que hi hagin tantes revoltes en tant de temps.\n- Guerres entre els diferents reialmes. És una mica irònic doncs que es destruïssin tots els palaus i que no quedes ningú de població.\n3. TEORIA DE L’ATAC EXTERIOR aenriquezalvaro. Trobareu més apunts a Unybook.com - Els pobles del mar: el problema es que els atacs vénen de dins de la Terra i no pel mar. L’atac venia des del nord (ho datem perquè hi ha evidències de que es volia construir una gran muralla que travesses l’entrada al Peloponès).\n- Els doris. Els diversos grups de grecs van entrar per onades, que en algun moment donat, aquests doris van avançar cal al Sud (potser desprès d’un canvi climàtic) i es van instal·lar al Peloponès. Tanmateix, no hi ha prou evidències arqueològiques per demostrar que els doris van destruir tots els palaus.\nLa principal ciència que sosté que els doris van entrar per la força és la filologia i l’altre la mitologia. La primera diu que els doris conformen gran part del grec clàssic a partir del micènic i la segona parla de la “llegenda dels heràclides”, com si els doris es consideressin els descendents d’Hèracles reconquistant Grècia.\nHistoria Antigua - 3. Cultura micénica (2015) Apunte\nHistòria Antiga - 3. L'origen de la República romana. (2016) Apunte\nHistoria de Grecia - La época micénica en Grecia (2016) Apunte\nHispània Antiga - Treball. La dona a la cultura ibèrica (2015) Trabajo


Blog Pordamsa | Design for chefs - Part 35\nQuan algú busca en la memòria una imatge de Catalunya sovint hi apareixen les obres de l’artista Antoni Gaudí i, sobretot, les peces elaborades amb la tècnica del trencadís que…\n“La unió fa la força” diu la saviesa popular, i el sector culinari català aplica aquesta màxima sempre que pot. Malgrat que en restauració i hostaleria destaquen les cares visibles…\nA tothom qui entra per la porta de la gelateria Rocambolesc (C/Santa Clara, 50 – Girona) la cara se li il·lumina com si tornés a la infància. El petit local…\nMoritz es consolida com a marca més enllà de la cervesa\n«Havíem de construir una proposta creïble, empàtica, honesta i transgressora». Aquesta era la idea que tenia el director general de…\nD’espècies i altres qüestions culinàries. Trobada entre Carme Ruscalleda i Sanjeev Kapoor\nQuan dues cultures es troben i dialoguen sempre en surten…\nDe color vermell intens, sucosa, dolça i amb un lleuger punt àcid. A grans trets aquesta és la definició de la maduixa, una de les fruites més desitjades de la…\nAmb l’arribada del bon temps els terrats dels hotels es vesteixen de gala, i turistes i ciutadans s’hi enfilen en busca d’aire fresc i una panoràmica de la ciutat a…


Ets aquí: Inici1 / Què pots trobar2 / Encàrrecs3 / Regal a la parella\nLa client volia enquadernar un escrit que havia fet per a la seva parella, per celebrar una ocasió molt especial.\nVolia fer-ho en paper fet a mà, de manera que va comprar els fulls d’aquest paper i ho var portar a imprimir a la copisteria. Després va escollir el paper de la portada, també fet a mà, d’un color verd fosc amb uns cercles en crema. Com les fulles eren soltes, el cosit més adequat era un cosit japonès, que ha permès que es vegin les barbes del paper. Les cobertes s’han fet dobles, amb un paper color crema sota (on hi ha el títol escrit a mà amb ploma) i el de color verdós cobrint-lo i amb una obertura esquinçada a mà que permet llegir-lo.\nTaller de reparació de pàgines trencades Històries amb final feliç


La Plaça de la Concepció i les prioritats en la política urbanística - Columna d´opinió La Palestra, per diversos autors\nNico Calabuig i Serna (Regidor i portaveu de Compromís per Ontinyent) - 03/08/2021\nEncara que cada vegada som més les persones que pensem que l’Ajuntament d’Ontinyent hauria de prioritzar aquelles inversions urbanístiques centrades en rehabilitar i revitalitzar les zones urbanes més degradades, com ara la Plaça Major i el seu entorn històric, el govern municipal ha decidit actuar primer en la Plaça de la Concepció. No estem en contra de fer intervencions per millorar esta plaça, però creiem que governar implica saber establir un ordre de prioritats basat en les necessitats urgents dels diferents espais de la ciutat i l’equilibri urbanístic entre els nostres barris. Sobretot, perquè si no s'actua a temps on més falta fa, correm el risc de perdre per a sempre alguns carrers i places del cor d'Ontinyent.\nSiga com siga, la majoria absoluta ja ha decidit on vol intervindre primer: la Plaça de la Concepció ha sigut l'agraciada i ara toca centrar-nos en intentar que l’actuació siga respectuosa amb el patrimoni de totes i tots. La Plaça de la Concepció és un dels principals punts neuràlgics de la vida social a Ontinyent. Històricament, diverses generacions d’ontinyentines i ontinyentins hem gaudit d’este espai urbà com un dels llocs de trobada on no només conflueixen diferents artèries principals de la nostra ciutat, sinó també nombrosos records d’innumerables moments compartits que, des de l’experiència individual de cada persona, ens han ajudat a construir la nostra memòria col·lectiva com a poble.


EcoReparació som l’especialista professional independent, d’àmbit nacional, dedicat exclusivament a la reparació de parabrises a domicili. Garantim tots els serveis amb l’estàndard més alt de qualitat, amb l’ús de tecnologia Glas Weld aportant una resposta ràpida I eficaç a les necessitats de cada client.\nA EcoReparació apostem pel desenvolupament sostenible i mediambiental.\nOferim un servei tant de reparació del parabrisa com de poliment a vehicles (cotxes, autocaravanes, autocars…), cases, aparadors…\nTramitem directament a les companyies d’assegurances sense que tingui cap cost econòmic pel client.\nEcoreparació, la reparació ecològica i econòmica


Forcadell: 'Ningú no pot garantir que podrem votar perquè l'estat usarà tots els recursos contra la llibertat d'expressió' - VilaWeb\nDissabte 08.11.2014 09:22\nForcadell: 'Ningú no pot garantir que podrem votar perquè l'estat usarà tots els recursos contra la llibertat d'expressió'\nLa presidenta de l'ANC recorda que ja han arribat amenaces i subratlla que el 9-N serà un èxit si s'obren els col·legis electorals\nLa presidenta de l'Assemblea Nacional de Catalunya (ANC), Carme Forcadell, s'ha mostrat convençuda que demà els ciutadans podran votar, però ha admès que 'no es pot garantir al 100%' perquè malauradament no tot depèn de Catalunya. En una entrevista a l'ACN ha carregat contra l'actitud de l'estat espanyol que, segons que ha augurat, 'utilitzarà tots els recursos en contra de la consulta i la llibertat d'expressió'. En aquest context, ha recordat les amenaces dels últims dies al govern, voluntaris i directors d'institut i ha subratllat que el simple fet d'obrir els locals i que tots els ciutadans puguin votar serà un èxit. 'És un desafiament titànic. Tenim un estat en contra.'\n'És impossible de garantir-ho al 100%. Ara nosaltres hem de deixar clar que com a govern i com a societat civil i ajuntaments hem fet tot el possible i més perquè els ciutadans es puguin expressar. I si en algun lloc no es pot votar, no serà perquè no ho haurem fet tot, sinó perquè l'estat espanyol ens ho haurà impedit', comenta Forcadell. Hi hagi urnes o no, l'ANC manté la crida de fa algunes setmanes per diumenge: 'És molt important que a les nou del matí anem als nostres col·legis electorals a fer cua amb la papereta a la mà perquè el món vegi la nostra voluntat.'\nL'èxit de la jornada no es comptabilitzarà pel nombre de persones que hi hagin participat al final del dia. Segons Forcadell, es podrà comprovar a primera hora del matí: 'L'èxit serà que tothom pugui votar i que obrim els col·legis.' En cas que finalment es pugui votar, Forcadell apunta que les condicions per a fer-ho no seran 'normals'. En primer lloc, perquè 'l'estat espanyol farà tot el possible fins a última hora perquè no es voti', però també perquè 'els llocs de votació no són els habituals, no hi ha cens i no s'han enviat cartes per a explicar a la gent on ha de votar'. En aquest sentit ha recordat que, per exemple, a Granollers (Vallès Oriental) 'només hi haurà tres llocs de votació quan en unes eleccions al parlament n'hi ha trenta'.\n'Volem que sigui una jornada de mobilització en massa i que tothom vagi a fer cua', explica la presidenta de l'ANC, que analitzarà el resultat del 9-N diumenge al vespre des del Born Centre Cultural a Barcelona, juntament amb la presidenta d'Òmnium Cultural, Muriel Casals.\nDesprés de la darrera reunió del Pacte Nacional pel Dret de Decidir ha quedat clar que el govern empararà el procés participatiu del 9-N, tot i que deixarà en mans dels voluntaris l'execució final, és a dir, el control de les urnes i del desenvolupament de la jornada i el recompte posterior. Les dades seran posteriorment lliurades a l'executiu, que serà qui en farà la comunicació pública. Una situació que satisfà l'ANC, una vegada es va fer evident que la consulta plantejada inicialment, la que havia de generar un mandat democràtic, no seria possible.\nEn tot cas, Forcadell deixa clar que l'ANC no col·locarà cap urna. 'Les urnes són una cosa molt seriosa. Han d'estar custodiades. S'ha de fer amb legalitat i logística, amb presidents de mesa i vocals. El vot és una cosa molt seriosa', remarca. I, si arribés un requeriment judicial que impedís que les urnes fossin dins els col·legis electorals, la presidenta de l'ANC també subratlla que no posaran cap urna al carrer. 'No es poden treure al carrer perquè en el moment en què ho fas desvirtues el sentit de la votació i de la democràcia.'\nSegons ella, aquesta seria la consulta que s'acceptaria des de l'estat espanyol: una en la qual el govern no hi tingués res a veure i en la qual la societat civil posés les urnes al carrer. Per això opina que els darrers dies el govern espanyol ha estat tan insistent perquè el president de la Generalitat cedís l'organització del 9-N a les entitats: 'Volen poder dir que han prohibit al govern que faci la consulta i que el els ha obeït. Més que pressionar, el que volen és salvar-se ells mateixos.'\nEl conseller d'Interior, Ramon Espadaler, va recordar ara fa alguns dies que els Mossos han d'atendre tots els requeriments judicials tot i que no s'imaginava un escenari en què els jutges obliguessin a retirar les urnes del procés participatiu. Forcadell tampoc no s'ho imagina, però en cas que es donés el cas descarta absolutament escenaris violents. 'Tots mantindrem la calma i no caurem en provocacions', assenyala. La presidenta de l'ANC és convençuda que el 9-N 'no hi haurà ni crispació ni confrontació ni conflicte'.\n'Els ciutadans no han de tenir cap por'\nLa por és una de les armes que ha fet servir l'estat espanyol les darreres setmanes, segons Forcadell: 'Al segle XXI no es pot amenaçar i fer por els ciutadans. Estem en democràcia i a la UE. No podem permetre que ens coartin la llibertat d'expressió i que ens amenacin.' L'estat espanyol, creu, recorre a aquesta estratègia perquè 'no té cap altre recurs'. 'És molt trist.'\nEls voluntaris –que s'ocuparan de l'execució del 9-N– i els directors d'institut no han de tenir cap por, segons ella, perquè 'tenen el govern i la ciutadania de Catalunya al seu costat'. Forcadell remarca, per exemple, que en el cas dels directors d'institut només són responsables per delegació i, per tant, la darrera responsabilitat correspon a la Generalitat: 'Que no pateixin.'\nTot i que no en parlarà obertament fins dilluns, Forcadell insisteix en la necessitat de convocar eleccions anticipades per a generar el mandat democràtic favorable a la independència de Catalunya. La presidenta de l'ANC manté l'opinió que aquestes eleccions haurien de tenir caràcter plebiscitari i s'haurien de fer abans del mes de març perquè, si no, l'acumulació de processos electorals durant el 2015 (municipals i generals) obligaria a fer-les, com a mínim, el 2016.\nEl 9-N no generarà un mandat democràtic, però Forcadell és convençuda que serà una manera de pressionar perquè les eleccions es convoquin de manera immediata. Un gran nombre de gent participant i manifestant-se durant la jornada servirà, segons ella, perquè els polítics prenguin consciència que cal convocar aquests comicis com abans millor. 'A la primavera hem de tenir el parlament constituït perquè si no ens n'anem a l'any que ve i crec que la societat catalana no ho vol. Seria molt perjudicial per al país.'\nSegons Forcadell, les eleccions aportarien el mandat democràtic necessari per a negociar la independència amb Espanya –en cas que els partidaris de l'estat independent aconseguissin la majoria. 'La independència arribarà per la via de la negociació amb l'estat espanyol i amb la UE. Però el que s'ha de negociar és precisament la sortida de l'estat espanyol', aclareix. Una negociació que requerirà refer els ponts de diàleg amb el govern espanyol, fet pel qual Forcadell no s'oposa que Artur Mas enviï una carta al president espanyol, Mariano Rajoy, l'endemà del procés participatiu.


Històries i Tradicions de Tivenys: 2008\nLes fotos dels madravers de Tivenys a TV3.\nLes Últimes Madraves de Tivenys\nFotos Antigues (V)\nMapes antics (II).\nLa visita del Rei Alfons XIII a Tivenys.\nMapes antics (I).\nLa guerra del francès.\nFotos Antigues (IV)\nConstruccions de pedra en sec.\nLo Cap de Dansa.\nLes sínies de reg.\nTivenyencs il•lustres. Josep Alcoverro i Amorós\nNadal és temps de pau, harmonia i tradicions. La gent va pel carrer en una cara diferent a la resta de l’any se’ls veu més feliços i van felicitant-se les festes uns al altres, és sens dubte un temps especial, i com a tal ens fa gaudir dels records i de les tradicions d’aquestes dates.\nUn dels records que millor guardo de la meva infantesa, és quan la mare la nit de Nadal, picolava la carn amb que tenia que farcir el canalons i estenia la pasta d’aquests damunt la taula, per preparar-los pel dinar del dia de Nadal. De fet l’àpat del dia de Nadal es per si sol tota una tradició a tot Catalunya.\nRelacionat amb el menjar, cal fer menció de dos dolços molt especials a les nostre terres: les Borraines i el Torró de Moniato, tots dos molt populars en temps d’escasses econòmica.\nLes borraines s’aconseguien fàcilment, ja que pràcticament sortien silvestres pels horts, per la seva preparació sols cal rentar-los les fulles i sucar-les en una pasta feta amb llet, ous, canyella, ratlladura de llimona i farina. Un cop sucada es fregeix a la paella i un cop fregida se li aboca un bon raig de mel tèbia i no hi ha postres que se li puguin comparar.\nL’altre dolç és feia amb aquest tubèrcul semblant a la patata però molt més dolç, el moniato. Primer és fa un almívar amb sucre i aigua, quan l’almívar esta en el seu punt se li afegeix el puré de moniato, ametlla molta torrada, pell de llimona ratllada i rovells d’ou i es va remenant al foc fins que la pasta sigui consistent. Desprès de deixar-ho reposar un parell de dies ja es podia menjar.\nPerò el Nadal a part de menjars també és època de regals, penso que serià bo no donar-li tanta importància al Pare Noël importat dels Estats Units i recuperar una tradició molt nostra com és el caga tió. Recordo molt bé aquell tronc d’olivera que al mig de la cuina tapat amb una manta anava cagant petits joguets i dolços, mentre li pegava cops amb un pal i cantava la cançó “Tronc de Nadal, caga torró i pixa vi blanc”. De cançons del tronc de Nadal n’hi ha moltes que depenen de la població on es canten, però a casa meva es cantava aquesta i un cop havia acabat de cagar el tronc feia cap al foc, avui amb les calefaccions això ja és més difícil que passe.\nUn altre moment important del Nadals és la vinguda dels Reis Mags i la seva recepció amb la petroliera, aquella espècie de serp de pots de llauna vuits, que els crios del poble fabricàvem durant tot el mes de desembre per tal de fer-la ben llarga, ja que com més llarga hi havia possibilitat de rebre més regals per part dels Reis Mags.\nParlant d’aquests personatges tant màgics un dels meus millors records fou quan un any juntament amb Ignasi i Xixo fórem els protagonistes de la festa. Fou una experiència molt bonica el poder veure en primera persona la il·lusió dels infants en aquest dia tant feliç per ells.\nL’any passat Tivenys va organitza el pessebre vivent, baix el meu punt de vista un gran èxit tant organitzatiu com de posta en escena, vull animar als organitzadors que no ho abandonin, és una bonica tradició.\nPessebre Vivent Tivenys\nView SlideShare presentation or Upload your own. (tags: pessebre vivent)\nOs desitjo molt bon Nadal a tots els amics, coneguts i visitants ocasionals que circulen per aquest Blog.\nA tots: Bon Nadal i Feliç 2009.\nLes fotos cedides per Josep Piñol Adell, al Museu del Montsià i que algunes d’elles acompanyen l’article “Les últimes Madraves de Tivenys”, sortiran al programa de TV3 “El Medi Ambient” del proper dia 23 de desembre.\nUn cop més el bloc compleix amb el seu objectiu de difusió de la història i les tradicions del nostre poble, us convido a col·laborar-hi.\nTambé en relació al mateix article Carlos Marqués m’ha fet arribar un article del diari “La Vanguardia” datat el 30 d’abril de 1887 en el que relata la disputa entre els pescadors de Xerta i els del poble i com va tenir que intervenir l’alcalde de Tivenys.\n“Con motivo de cuestiones surgidas el martes entre los pescadores de Cherta y Tivenys en la pesca de las sabogas, en el punto conocido por Azud de Cherta, en el rio Ebro, el alcalde de dicho último punto hubo de intervenir en la contienda, a fin de apaciguar los ánimos, hasta el punto de haberse reunido entre ambos bandos más de setenta hombres”.\nÉs molt possible que els pescadors de Xerta passaren a la riba de Tivenys per tal de poder pescar, ja que per menejar les xarxes de la madrava es necessita que el riu tingui una bona platja, cosa que li manca a la riba dreta del riu Ebre, tot el contrari de l’esquerra. Aquest potser un dels motius d’aquesta disputa que ens narra “La Vanguardia”.\nEtiquetes de comentaris: Oficis Antics\nLa col·laboració amb el Museu del Montsià per tal de fer una exposició sobre la pesca de la saboga, m’ha fet rescatar de la prestatgeria el llibre de la Montserrat Boquera i la Violeta Quiroga “De la Saboga al Silur” del qual he escollir el següent fragment amb que relaten molt gràficament el que varen significar les madraves per al nostre poble.\n"Sembla que el nombre de madraves que pescaven a la zona va anar fluctuant al llarg del temps, de forma bastant correlativa a les captures, que també han anat presentant alts i baixos. Si a principis del segle XX eren més de vint madraves, la xifra va anar disminuint progressivament.\nUn dels nostres informants més grans encara recorda haver vist les darreres madraves de Xerta durant un any o dos pescar de forma més aviat esporàdica. El lloc de pesca d'aquestes madraves es trobava un quilòmetre al sud de Tivenys, a la zona coneguda com els Masos; és a dir, que els de Xerta creuaven el riu perquè a la seva riba la manca de platja feia impossible aquest tipus d'activitat.\nUna època de quatre o cinc anys de captures excepcionalment escasses abans de la Guerra Civil va fer que la pesca quedés reduïda a una sola madrava, composta pel pare de Benet i una colla de veïns, propietaris d'horts propers al riu. Si un dia s'agafava peix, continuaven pescant la resta de la jornada, però, si no, cadascú se'n tornava a la feina agrícola fins l'endemà, que ho tornaven a provar.\nDesprès de la guerra es va produir una recuperació de les captures, probablement a causa de l'abandonament de la pesca durant els anys que va durar el conflicte. Així doncs, l'única madrava existent, la del pare de Benet, es guanyava bé la vida; però l'alegria els va durar poc perquè, havent corregut la veu de les abundants captures, dos socis, Salvador Sanz (Porres) i Jaume March, van formar una altra madrava, que va entrar en competència amb la primera, tant pel que fa a la zona de pesca com als recursos.\nAquestes dues madraves pescaven prop de l'Assut, però, en canvi, n'hi havia una tercera que pescava més avall, més pròxima al poble; per això anomenarem les primeres "madraves de dalt", i a l'altra "madrava de baix o de Guillermo".\nLa madrava del pare de Benet va ser la darrera de desaparèixer, tot i que va experimentar les lògiques variacions de membres: alguns abandonaven i, en ocasions, eren substituïts per altres. Així, Josep Mauri va substituir el seu sogre, Joan Sanz (tio Tarumba), quan aquest es va retirar. De manera semblant, Òscar Beltran (Carrasco) va entrar a substituir un home més gran que havia plegat, perquè els altres socis li van proposar d'afegir-se al grup.\nContràriament al cas d'aquesta madrava, que es remunta a bastant temps enrere (es fa imposible dir quan es va fundar) i estava integrada per set o vuit socis, tenim la ja mencionada madrava de Porres i Jaume, de nova creació i formada només per dos socis. Aquests socis aportaven mà d'obra familiar (bàsicament els fills de cadscun d'ells) i, si els feia falta més força de treball, recorrien a llogar alguna persona. De totes maneres, no van pescar gaire temps junts perquè aviat van sorgir desavinences entre ells; Jaume March, fa trenta-cinc o quaranta anys, va abandonar la pesca i el seu fill, Joan, es va passar a la madrava de Benet. Porres va continuar pescant pel seu compte, amb els fills i algun llogat (com Josep Mauri, conegut per José el Zurdo); fins i tot l'ajudava Berta, la filla petita.\nAmb el temps, són diversos els motius que fan que el nombre de membres requerits en aquestes madraves, que havia arribat a ser de vuit, disminueixi progressivament fins arribar al mínim, que va ser de quatre. En primer lloc, tenim el descens de les captures, que redueix cada cop més els rendiments. En segon lloc, ens trobem amb uns canvis provocats en la morfologia del riu (abocament de les runes de la farinera de l'Assut), que fan que hagi menys corrent i que, per tant, si abans es necessitaven quatre o cinc persones per a subjectar la xarxa des de la vora, ara amb una o dues n'hi hagi prou. I, finalment, ens trobem que l'agricultura va sent abandonada en favor de treballs a sou; mentre que la primera activitat era compatible amb la pesca, els treballs remunerats impliquen un horari estricte que s'ha de respectar i que obliga a renunciar a la pesca.\nUn cop els socis van plegar, Benet es va quedar la barca i les xarxes i va continuar pescant amb un nou soci, Josep Carles (Faió). Llavors ja eren molt pocs (amb dues o tres persones n'hi havia prou) i utilitzaven mà d'obra familiar; per exemple, els ajudava la dona de Benet, Maria Cinta Mauri. Van pescar tres o quatre anys de forma esporàdica fins que es va abandonar del tot la pesca.\nLa madrava de baix, com que la xarxa era més petita, sempre va estar formada per quatre membres: Guillermo Cañadó, Mariano Fons, Joan Curto i un noi jove. Aquest noiet, fill de mare vídua i sense recursos, els anava a ajudar i, a canvi, li donaven peix. La seva organització era més informal: no hi havia un cap visible ni un control estricte dels ingressos, anaven a pescar quan els semblava."\nEtiquetes de comentaris: Història, Oficis Antics, Segle XX\nEl Museu del Montsià, amb el qual he col·laborat per tal d’aconseguir unes fotos de quan es pescava la saboga al nostre poble , per fer-ne una exposició, m’han fet arribar aquesta foto.\nEn la foto es pot veure com uns pescadors estant traient la seva pesca, vora l'Assut i just al moment ja la venen.\nPel vestuari dels personatges es pot datar la foto a finals del segle XIX principis del XX.\nContinuo amb la sèrie d’entrades en les que podem observar la situació de Tivenys en mapes antics.\nAquesta vegada amb un mapa de l’any 1628 en que també es recull l’àrea geogràfica de Catalunya, el títol és “Cataloniae principatus descriptio nova” els autors son Gerard Mercator i Jodocus Hondius. Te unes dimensions de 48 x 58 cm i la seva edició digital gracies a la qual el podem observar en aquest bloc és a càrrec del Institut Cartogràfic de Catalunya.\nEtiquetes de comentaris: Història, Mapes\nEl 13 d’abril de l’any 1912, la casa reial anunciava la visita del Rei Alfons XIII a les Terres de l’Ebre i més concretament a Tivenys per tal d’inaugurar el canal de l’esquerra de l’Ebre. Ben aviat va sortir publicada l’agenda d’actes que se li va preparar al rei per al dia 5 de maig data estipulada per la visita reial, en aquesta agenda figurava que el Rei i tot el seu seguici dinarien a Tivenys, concretament a l’antic edifici de la farinera González, que en aquell moment era la casa de maquines del canal.\nEn aquest edifici es van habilitar dos menjadors un de principal per dinar el Rei i el seu seguici i un altre per tal d’oferir el dinar al servei que acompanyava el Rei. També es van habilitar diverses habitacions amb tots els luxes, concretament un dormitori amb quarto de bany i un despatx per a que Alfons XIII el pugues utilitzar com a locutori per poder parlar per telèfon amb el Palau Reial de Madrid. Els mobles de les habitacions foren cedits per la casa Reig de Barcelona. Les parets foren guarnides de quadres dels pintors Meifrén, Casas, Riquer, Rusiñol, Vilumara, Alarma i Navarro. La façana de la farinera fou decorada amb dotze marquesines daurades i penjants de passamaneria. Es van construir dos escales exteriors a la part de la façana que dona el riu per tal que el seguici reial pugues accedir als menjadors. El passeig que dur fins l’Assut també fou engalanat. El director de la part constructiva fou l’arquitecte Ignasi Romanyà i els autors del guarniment i de la decoració foren els Srs. Moragas i Alarma.\nVa ser llavores també quan es va construir la carretera entre Tivenys i l’Assut per tal que el Rei i pogués arribar amb el cotxe que li va prepara la Companyia del Canal, es tractava d’un Panart de 40 HP, el conductor fou el Sr. Compte, representant de la casa Panart a Catalunya, el recorregut entre Tortosa i l’Assut els va costa 12 minuts. També es va preparar una barca engalanada amb un pendó reial, propietat de Joaquim Pinyol que fou el pilot i va ser utilitzada per tal de portar al Rei al marge dret de l’Ebre i pogués visitar l’enclusa del canal de la dreta de l’Ebre.\nUn altre factor important fou el de la seguretat el dia 3 de maig varen arribar a Tivenys quaranta Guardia Civils de cavalleria i la banda d’Almansa per tal de fer els honors a Alfons XIII en el moment de la inauguració. Però de bastants dies abans s’havien desplaçat a la comarca nombrosos inspectors de policia de Madrid, València i Barcelona.\nEl dia 5 de maig, va començar de bon mati per al Rei, ja que el tren amb el que viatjava va parar en totes les estacions des de Tarragona fins l’Aldea , fent-li els honors totes les poblacions on parava, un cop a l’Aldea va agafar un cotxe fins a Amposta on va inaugura les obres de regadiu del delta i va oir una missa de campanya, desprès va tornar ha agafar el tren fins Tortosa ciutat en que arribava el tren a les onze del mati, un cop a Tortosa va visitar la catedral i l’ajuntament i tot seguit es va desplaçar cap a Tivenys amb cotxe per tal d’inaugurar el canal de l’esquerra i d’assistir al dinar que se li va oferir. El dinar fou servit pel Sr. Siboni, que era el propietari del restaurant de l’estació i que anys més tard regentaria el famós Hotel Siboni de Tortosa, el propi Sr. Siboni va escollir el personal que el va ajudar en el servei del dinar, els millors cuiners de la comarca. Desprès del dinar el seguici reial es va desplaça fins Roquetes on va visitar l’Observatori i a les set i mitja de la tarda agafava de nou el tren cap a Barcelona, finalitzant així la seva visita a les nostres terres.\nL’alcalde de Tivenys era Josep Pinyol Pino el qual havia estat elegit al gener d’aquell mateix any, li sentia contar a m’ha mare que ella també ho havia sentit contar que en el moment del dinar, la taula estava servida amb uns vols d’aigua que tenien que servir per rentar-se les mans els invitats, l’alcalde de Tivenys baix un impuls d’ignorància va veure d’aquests vols, lo qual va aixecar el xiuxiueig dels invitats i el Rei per tal de que l’alcalde no es sentis incòmode va agafar el seu vol i va veure l’aigua que hi havia, forçant així a la resta d’invitats a imitar la seva acció.\nEl dia 6 de maig la gent del poble va anar fins l’Assut per veure les obres que s’havien fet a la fabrica de farina i van aprofitar per menjar-se les restes del fabulós banquet ofert pel Sr. Siboni.\nLa família reial va deure de quedar satisfeta de la visita perquè pocs mesos desprès, l’11 de juliol va venir la Infanta Isabel, va visitar l’Assut acompanyada per la seva dama d’honor senyoreta Beltràn de Lis i els Srs. Coello i Romañà en representació de la Companyia del Canal i l’alcalde de Tivenys, igual que el seu pare també va navegar per l’Assut amb barca per tal de poder visitar l’enclusa del canal de la dreta i va aprofitar la infraestructura de comunicacions que es va crear per la visita del Rei per tal de poder parlar amb el Palau Reial de Madrid per telèfon.\nEtiquetes de comentaris: Assut, Història, Segle XX\nMapa amb tots els grups de Facebook de poblacions de les Terres de l'Ebre.\nBlocaires Ebrencs i Atictes presenten facebook.ebresfera.cat Per qui encara no ho conegui Facebook és una Xarxa social per Internet. Normalment per buscar feina i ampliar el grup d'amistats o socis per negocis recorrem als amics dels nostres amics i mos toca dependre de la intermediació dels nostres amics. Amb facebook podem accedir de forma directa. La gent de les Terres de l'Ebre durant aquest 2008 està descobrint que pots recuperar el contacte amb gent que fa temps que no veus (amics del col·legi, de l'institut, de la feina, gent del poble que ara és a ciutat...)\nFacebook és una pàgina d'internet on pots posar el perfil, la foto, aficions, història personal i llavors pots posar enllaços, vídeos i demés informació que es vulgui deixar d'un mateix. Podem tindre la nostra agenda de contactes que s'actualitza automàticament (renovant la foto o afegint informació actualitzada). També podem estar informats d'activitats culturals o simplement apropar-nos a gent que viuen lluny, però cada vegada més estan havent contactes del nostres pobles per la xarxa social i es poden trobar punts en comú amb els teus amics que no s'haguera pogut saber per una altra banda.\nUna de les primeres coses que fas a Facebook és buscar el teu municipi a veure si hi han veïns teus. Amb aquest projecte es permet trobar de forma fàcil la gent del municipi d'on ets i dels pobles veïns i així afegir-te al grup o trobar la gent que coneixes d'una manera fàcil.\nTambé hi pots trobar l'aplicació de moda, que envia regals ebrencs als teus contactes de Facebook.\nRegistrar-te al Facebook és molt fàcil i només nececites tenir un correu-e i ho pots fer aquí http://ca-es.facebook.com\nComenço avui una sèrie de noves entrades en les que podrem observar la situació de Tivenys en mapes antics i al mateix temps veurem l’evolució dels topònims dels llocs que ens envolten.\nPer començar tenim aquest mapa de l’any 1608 en que es recull l’àrea geogràfica de Catalunya, el títol és “Cataloniae principatus novissima et accurata descriptio / Antverpiae excudebat Joannes Baptista Vrints” els autors son Jan Baptist Vrients i Abraham Ortelius. Te unes dimensions de 46 x 56 cm i la seva edició digital gracies a la qual el podem observar en aquest bloc és a càrrec del Institut Cartogràfic de Catalunya.\nAquest any es compleixen 200 anys de la guerra del francès , en aquest article analitzarem la influencia que va tenir aquesta guerra sobre Tivenys, de fet un dels principals objectius de l’exèrcit francès fou Tortosa per la seva situació estratègica entre València, Tarragona, Lleida i Saragossa. En la preparació del setge a Tortosa, els francesos ocupen Tivenys analitzem-ho cronològicament.\nEl 7 de juny de 1808 els ferrandistes de Tortosa es revelen contra els godoistes i prenen el poder a partir d’aquest moment Tortosa es converteix en una plaça a reconquerir per l’exèrcit francès. El Baró de Rogniat, militar francès comandant d’enginyers que dirigí les obres del setge de Tortosa ho explica de la següent manera:\n“La plaza de Tortosa, situada sobre el Ebro, a algunas leguas de la desembocadura del río, sobre la gran vía de comunicación de Cataluña, con el Mediodía de España, era el lazo y el depósito común de los ejércitos catalanes y valencianos. La toma de esta fortaleza era de la más alta importancia para aislar Cataluña y privarla de toda comunicación por tierra con el resto de España, para asegurarnos nuestras conquistas en Cataluña y en el reino de Valencia. Pero ello ofrecía grandes dificultades: era preciso establecer el sitio en ambas riberas del río, contra los ejércitos catalán y valenciano, compuestos, uno de 25.000, y otro, de 15.000 hombres; debía empezarse por abrir un camino a través de las montañas desde Caspe hasta cerca de Tortosa, a fin de llegar ante ella, pues las cadenas de montañas que bordean el río en una y otra orilla no tienen como comunicación más que senderos y caminos de herradura, sólo practicables a bestias de carga.”\nEn l’explicació podem observar la importància que se li dona a Tortosa i com descriu les dificultats de l’entorn geogràfic, motiu pel qual veurem el paper que juga el nostre poble.\nCatalunya va organitza diverses forces per tal de defensar-se dels atacs francesos, entre elles els Voluntaris de Tortosa que son enviats a defensar Girona, aquests voluntaris estaven formats per 11 companyies, una de les quals estava tota composta per veïns de Tivenys. Les altres deu provenien, 5 de Tortosa, 2 d’Ulldecona i una d’Alcanar, Perelló i La Sènia.\nEl setge de Tortosa va des de juliol de 1810 fins principis de 1811, hi participen 4 exercits, per la part resistent l’exèrcit català comandat pel General O’Donnell i l’exèrcit valencià per l’altra banda, el francès d’Aragó comandat per Suchet i el francès de Catalunya comandat per MacDonald, duc de Tarent, el qual estableix el seu Quarter General a Tivenys amb 3.500 infants i 500 cavalls.\nEl General O’Donnell en un moviment molt intel·ligent entra a Tortosa l’1 d’agost i ordena al brigadier García Navarro, dos atacs sobre Tivenys contra el pont que s’hi estava construint i contra l’atrinxerament dels francesos, les dos temptatives van fracassar, tot i que varen fer força mal a l’enemic, com les ferides rebudes pels generals Paris i Laval, aquest últim morí pocs dies desprès a causa d’aquestes ferides. Com els atacs no varen tenir èxit el General O’Donnell no tarda en marxa de Tortosa i el setge entra en un punt mort, que els francesos aprofiten per acumular homes i armes per a que l’assalt final sigui el més efectiu possible.\nDesprés de mesos de preparació el desenllaç fou rapidíssim, del 15 al 20 de desembre els francesos consoliden les seves posicions, la nit del 20 al 21 comencen a obrir trinxera, el 29 l’artilleria francesa entra en acció i el dia 2 de gener de 1811 es rendeix la ciutat. El mateix dia els soldats catalans abandonen la ciutat i tres dies més tard ho fan els oficials, camí de Tivenys on s’ha creat un pont per on travessen el riu els soldats i oficials catalans i emprenen camí cap a França. Començava la llarga i feixuga ocupació francesa que es perllongaria fins al maig de 1814.\nBibliografia: Guerra de la Independéncia de Miguel Agustín Principe, História de la guerra de la independéncia de España de José Muñoz Maldonado, Tortosa en la lluita contra el domini napoleònic de Roc Salvadó Poy.\nEtiquetes de comentaris: Edat Contemporània, Guerra del Francès, Història\nFotos Antigues De La Vall De Cardó\nView SlideShare presentation or Upload your own. (tags: tivenys cardó)\nEtiquetes de comentaris: Cardó, Fotos antigues\nLa pedra seca és el nom que pren un tipus d'arquitectura tradicional on la pedra s’utilitza sense cap mena de morter. Les pedres es van encaixant pel seu propi pes, la norma fonamental diu que tota pedra ha de quedar sobre altres dos i al seu torn tindre’n dos damunt. La millor pedra és la plana, tipus llosa, sent millor la que te un grossor considerable. Hem de tenir en compte que la pedra per al pagès és més un destorb que un altra cosa, això ha provocat molts de cops que la pedra ideal, la plana com deia abans, no sempre ha estat possible utilitzar-la i s’han tingut que utilitzar còdols deformes, però que destorbaven força la feina del pagès, en aquest casos les estructures son menys estables i menys estètiques, aquest rebuig és el que tradicionalment s’ha utilitzat per crear les obres de pedra seca.\nJo recordo a la Murta que quan llaurava sortien uns roculs enormes i la millor manera d’apartar-los del bancal era posant-los als damunt d’un marge, això explica molts de cops que en trossos de terra plans on no caldria marges n’hi hagin, hi força alts, com és el cas que us comento de la Murta. Aquests marges es coneixen com a marges de despedregar.\nTambé és habitual trobar les finques delimitades per marges, degut a n’aquest factor de que el material de rebuig s’ha de posar en algun lloc, en aquest cas s’aprofita per delimitar les propietats.\nFinalment, parlant de marges, ens trobem amb el marge que realment ens dona una utilitat, és el que serveix per atalussar els pendents, formant bancals o faixes i aconseguint així guanyar terreny cultivable on abans el pendent ho impedia.\nUn altra construcció que ens trobem amb pedra seca son les casetes de muntanya, es tracta de petites construccions que tenen la funció de protegir al pagès de les tempestes i lloc per guardar les eines del camp. Si les dimensions ho permetien s'utilitzaven també com a lloc de descans pels animals de tir. En aquest cas la que tinc més present és la caseta de la Murta, en la qual m’he refugiat en més d’una tempesta i que la podem veure a la fotografia, avui ja amb el sostre tombat.\nEls aljubs o “cocos” com ho coneixem popularment a Tivenys, són una espècie de dipòsits, construïts en una bassa soterrada, coberta i coronada per una cúpula i tancada amb una petita porta de fusta. Aquestes construccions se solien construir al costat d’una roca que els serveix com a plataforma per la captació de l’aigua de pluja. És una construcció fonamental per garantir la disponibilitat d’aigua a les persones i el bestiar.\nLa construcció de la cúpula dels “cocons”, utilitza la tècnica d’aproximació de filades, que consisteix en anar sobreposant pedres horitzontalment, aplanades, ben aparellades entre si i amb un lleuger pendent. La filada superior es decanta cap a l'interior, tot formant anelles de pedra de radi decreixent fins a la cúpula, que es tanca amb una o diverses lloses. En la foto podem veure el “coco” dels Lligrans de José el Ferré construït l’any 1932 i que és un clar exemple d’aquest tipus de construcció.\nUna construcció que també utilitza la tècnica d’aproximació de filades, tot i que de forma més reduïda son les barraques per caçar el tord.\nLa practica de la pedra seca és una activitat ancestral, ens podríem remuntar a èpoques prehistòriques al voltant del 3500 a.C. tot i que les construccions que podem observar avui en dia daten la majoria de finals del segle XIX i principis del XX. Per tant podem veure en tot aquest variat de construccions que els nostres avantpassats amb l’enginy van cobrir unes necessitats bàsiques a partir d’un material de rebuig com és la pedra.\nLi vaig demanar a en Josep Bargalló Badia, autor de la col·lecció “Balls i Danses de les Comarques de Tarragona” si hem podia facilitar la informació que ell te sobre aquesta tradició del nostre poble, us adjunto tot seguit el que m’ha passat.\nLa festa Major s'escau el mes de setembre i es dedicada a sant Miquel Arcàngel, i entre els molts actes festius, es feia a la vespra ofrena de fruits i el ball de plaça on es ballava la jota a la nit sota la llum de les teieres.\nSortien de l'ajuntament les Capdanseres acompanyades de llur parella i feien cap a la plaça major, on dansaven com a primer ball elles soles lo Cap de Ball que era el ball d'honor. Al davant de totes hi anava la primera Capdansera que solia ser la filla del batlle, d'alguna autoritat local o una noia que s'hagués distingit en el poble, i aquesta era l'encarregada d'obrir el ball junt amb les seves companyes i els seus galants. Aquesta dansa era molt admirada per tot el poble i mesos abans era rigorosament assajada per tal de quedar be davant de tothom.\nAquesta jota o Cap de ball era costum de foguejar-la, es a dir que mentre ballaven els anaven tirant focs petadors a veure si els hi podien cremar les faldilles a les balladores, com mes cremades millor.\nAcabada la dansa antigament eren obsequiats els balladors i balladores amb un refresc a base de pastissets, vi ranci, moscatell i altres llepolies de la cuina tradicional. En els darrers temps el refresc s'oferia a tothom que hi havia a la plaça i era pagat per l'ajuntament.\nEl ballar Lo Cap de Dansa a la plaça el dia de la festa major es una costum que data de molt antic i les persones consultades ens diuen que prové dels avis i besavis i mes endarrera. Malauradament avui s'ha perdut doncs vers els anys cinquanta es va deixar de ballar, caient completament en desús.\nTotes aquestes dades ens han estat explicades pel senyor Josep Alcoverro i Curto, batlle de la població, per la senyora Rosa Piñol i Curto i pel seu espòs Josep Curto i Sabaté.\nLa part coreografica ens ha estat ensenyada per tres bones balladores de jota del poble, les senyores Josepa Piñol i Fons, Pepita Bengochea i Alcoverro i Carme Piñol i Antó.\nAquest recull es feu dins d'una sala a l'ajuntament un diumenge al mati del mes de març de l'any 1984.\nDocumentalment hi ha moltes referències sobre les festes típiques d'aquest poble. En Joan Amades en el seu Costumari Català ens diu: " A la Ribera de l'Ebre(?) el dia de sant Miquel fa festa el poble de Tivenys, al peu de la muntanya de Cardó. Ballaven la jota en havent sopat, al so de gralla i entorn del faster arborat de teia....! A Tivenys i alguns pobles de la Ribera de l'Ebre, cap al tard del dia de la vigília de Reis, una parella de fadrins es vestien de Reis, d'una manera molt rústega i primitiva. Anaven per les cases de bracet seguits d'una munió d'infants i precedits pel graller que sonava una tonada típica. Visitaven les cases mes riques, on eren rebuts amb gran cortesia i com si fossin els veritable reis..../ en acabar feien cap a la plaça, on tenia lloc una ballada que presidien i dirigien els apòcrifs reis, ballada que es veia concorreguda d'allò mes.\nHomes: En els darrers temps que era ballada abans de la guerra de 1936 els homes anaven mudats de les festes i amb vestits actuals. les dones portaven faldetes llargues i mantons de Manila. Antigament tant homes com dones vestien com els pagesos i pageses del Baix Ebre.\nESTRUCTURA MUSICAL DE LA DANSA\nMELODIA A 32 compassos\nMELODIA B COBLA 28 "\nMELODIA A 32 "\nParelles mixtes nombre il·limitat.\nPunt de vals arrossegat\nPas de jota amb relliscada.\nLes parelles entre a la plaça agafades de bracet unes darrera de les altres i donen una volta tancant una rodona. Es paren i s'encaren quedant els homes dins i les dones fora.\nAixí col·locats els homes amb les mans posades a la faixa i les dones mans a la cintura esperen l'introducció de la música.\nPRIMERA MUDANÇA MELODIA A\n32 compassos com segueix:\n1 - 14 de punt de vals a lloc girant el cos a dreta i esquerra i fent espetegar els dits. (GRAFIC 1)\n15 - 16 giravolt ambdós per llur dreta.\n17 - 18 els homes fan passar el peu esquerra per davant del dret quasi fregant-lo a terra mentre es desplacen vers la dreta. Les dones ho fan amb peu diferent\nja que així el dos van en la mateixa direcció. (GRAFIC 2)\n19 - 20 el mateix que l'anterior però passant ara els homes el peu dret per davant l'esquerra i anar vers l'esquerra. Les dones ho fan amb peu contrari.\n21 - 30 per anar repetint de 17 - 20 anant repetint ara un peu ara l'altre.\n31 - 32 giravolt els homes pe llur esquerra i dones dreta.\nSEGONA MUDANÇA MELODIA B COBLA\n1 - 2 marcar dos punts davant, homes peu esquerra i dones peu dret.\n3 - 4 relliscada vers el costat contrari que s'ha marcat. (GRAFIC 3)\n5 - 6 marcar dos punts davant, homes peu dret i dones peu esquerra.\n7 - 8 relliscada vers el costat contrari que s'ha marcat.\n9 - 26 igual com de 1 - 8.\n27 - 28 giravolt home per llur esquerra i dones dreta.\nTERCERA MUDANÇA MELODIA A\n32 compassos com la mudança primera.\nQUARTA MUDANÇA MELODIA B COBLA\n1 - marcar peu esquerra homes i dret les dones espatlla, espatlla.\n2 - 3 relliscada vers el lloc contrari que s'ha marcat.\n4 - marcar peu dret homes i esquerra dones\n5 - 6 rellisca vers el lloc contrari que s'ha marcat.\n7 - 26 anar repetint igual com de 1 - 6\n27 - 28 giravolta per l'esquerra l'home i dreta la dona.\nCINQUENA MUDANÇA MELODIA A\n32 compassos com la mudança primera i tercera.\nSISENA MUDANÇA MELODIA B O COBLA\n1 - home marca peu esquerra i dona peu dret tots ajuntant-se espatlla, espatlla.\n2 - 4 giravolta separant-se l'home vers l'esquerra i dona per la dreta.\n5 - homes marca peu dret i dona peu esquerra tot ajuntant-se espatlla, espatlla. (GRAFIC 4)\n6 - 8 giravolta separant-se, home ver la dreta i dona vers l'esquerra.\n9 - 28 anar repetint com de 1 - 8.(GRAFIC 5)\nSETENA MUDANÇA MELODIA A\n1 - 4 de punt de vals a lloc.\n5 - 6 amb el mateix punt es canvien de lloc passant-se d'esquena.\n7 - 8 tornen a lloc passant-se d'esquena.\n9 - 30 van repetint com de 1 - 8\n31 - 32 giravolt ambdós per llur dreta.\nQueden saludant-se de costat, ell mans a la faixa, ella mans ala cintura.\nEn aquest pdf adjunto la partitura.\nRecordo quan era menut i mon pare hem feia vigila que el matxo no es pares mentre donava voltes a la sínia del “pou nou”, i que els cotxes dels estiuejants estrangers que passaven per la carretera, es paraven i fotografiaven aquell enginy de reg tant peculiar.\nDe fet les sínies varen tenir molta importància en el desenvolupament de les nostres terres, ja que desprès dels successius fracassos per a realitzar unes sèquies de reg a partir de l’assut eren el principal i més generalitzat sistema de reg. Tot el delta des de Tivenys fins el mar estava ple d’aquests enginys, inclús al nord del País Valencià (Benicarló i Vinaròs) era un sistema bàsic per poder conrear les terres.\nEs tractava d’una gran roda dentada col·locada horitzontalment sobre el seu eix i que en posava en moviment un altra de vertical que aguantava un rosari format per la corda i els cadups. L’eix principal descansava en un arc que ocupava el punt mig del pou. La roda horitzontal es movia gràcies al matxo o mula que girava al voltant del pou i que estava unit a ella mitjançant dos llargues vares. En gira el matxo, feia moure la roda horitzontal, la qual transmetia, mitjançant les dents, el moviment a la roda vertical que era la que arrossegava la corda sense fi on estaven lligats els cadups, de tal manera que la part inferior se submergia a dintre del pou. Eren els cadups els que en gira les rodes, elevaven l’aigua des del fons del pou i l’abocaven a una espècie de pastera situada a la boca del pou i des de la qual l’aigua ja es dirigia cap al reg o s’utilitzava per omplir si l’hi havia un safareig que tenia la missió d’emmagatzemar l’aigua.\nEmeteri Fabregat en el seu llibre “Viatge per l’Ebre. Setembre de 1849” ens diu que l’enginyer francès Lente, va calcular que una sínia podia treure 2 l d’aigua per segon, i que podia regar per terme mitjà, uns 13 jornals de terra. En el mateix treball trobem que el cost de construcció d’un d’aquest enginys estava valorat en un sis mil rals de l’època.\nEtiquetes de comentaris: Història, Sistemes de reg, Tradicions\nCarlos Marqués m’ha fet arribar una sentencia del “Consejo de Estado” de l’any 1862, la qual resol una disputa entre el Governador de Tarragona i la Sala segona de l’Audiència de Barcelona, en la qual podem llegir que el Governador donava suport a les accions de l’Alcalde de Tivenys davant els abusos que el propietari de la fabrica de farina de l’Assut feia amb l’aigua de reg. Penso que és un cas que guarda certes semblances amb el que actualment passa amb la hidroelèctrica de Xerta, que quan posen a funciona totes les turbines per absorbir l’aigua, els pous de l’horta de dalt s’assequen. No entenc de lleis però penso que aquesta sentencia crea una jurisprudència favorable als regants de l’horta de dalt, que es podria aplicar a la situació actual.\nEl cas és que l’Ajuntament de Tortosa era el propietari del molí de farina de l’Assut, el qual rebia la força de l’aigua de l’Ebre, tenint al costat una parada d’estaques i malesa per on saltava l’aigua sobrant. El 17 de novembre de 1843, l’Ajuntament de Tortosa va donar permís a canvi d’un preu,a diferents propietaris de l’horta de dalt, per tal de que aquestos poguessin construir una roda hidràulica al costat del molí per tal de poder regar les seves terres amb l’aigua sobrant. En aquest contracte hi havia una particularitat que anul·lava la concessió de l’aigua, era que si Tortosa o el comú dels veïns tiraven endavant el projecte del canal o bé la caiguda de l’aigua es tenia que aprofita per un bé comú l’acord quedava sense efecte.\nEl 15 de febrer de 1844 l’Ajuntament de Tivenys en representació de les terres comunes i 39 veïns de Tivenys es van reunir per tal de nombrar apoderats per poder signar l’escriptura de la roda hidràulica. El mateix dia es van establir les normes d’ús d’aquesta roda per tal d’evitar-ne disputes, en aquestes normes es marcaven coses com el manteniment de la màquina, les preferències de reg, i també s’establia que els que tenien terra a l’horta de dalt i no formaven part de la societat en el moment de fer l’escriptura, si mai volien tenir dret a reg haurien d’atendre a determinats pactes en avantatges per la societat. També clarificava que si cap soci comprava una terra que en el moment de l’escriptura estava exclosa del reg, també tindria que atendre ha aquests pactes.\nL’any 1855 en motiu de la construcció del canal de la dreta de l’Ebre (canal de Xerta a Amposta) en que l’Assut va tenir de ser reparada i reformada, la “Real Compañia de Canalización” va derruir el molí fariner per tal de poder extreure pedra d’una pedrera del seu costat.\nEl primer de maig de 1855 Mariano González compra el molí a l’Ajuntament de Tortosa, estant el molí derruït tal com podem llegir en l’escriptura de compra: “un molino derruido procedente de los propios de la ciudad de Tortosa, sito en el término de Tivenys, a la margen izquierda del rio Ebro; tiene existentes dos piedras de moler que se hallan en buen estado, incluso el derecho de servicio de aguas del azud; linda con dicho rio y con tierras del común de vecinos de Tivenys, y su cabida superficial en palmos catalanes es de 3.240, correspondientes a 122 metros y 21 centímetros”.\nMariano González va reconstruir el molí i va desviar novament l’aigua de reg cap el seu molí, lo qual va provocar que el dia 17 de juliol de 1860, l’Alcalde de Tivenys li demanes que tornes l’aigua al seu curs anterior, González es va negar, responen que l’Ajuntament de Tivenys no tenia cap jurisprudència sobre el tema, ja que era un acord privat entre l’Ajuntament de Tortosa i la societat de la roda hidràulica, i que ell en la compra del molí, heretava els drets de l’Ajuntament de Tortosa.\nEl tema es va quedar parat fins el 2 d’octubre del mateix any, en que la junta directiva de la societat de la roda hidràulica, van denunciar davant l’Alcalde de Tivenys, que González amb l’objectiu d’impedir el reg als veïns de l’horta de dalt, havia construït una parada amb fusta i rames que s’aixecava a una altura molt per damunt de l’original, d’aquesta manera tota l’aigua anava cap el molí i no n’entrava gens a la roda hidràulica. L’Alcalde va ordenar a González que tragues la parada donant-li un plaç de 6 hores per fer-ho o s’enencarregaria l’Ajuntament de treure-la.\nGonzález va tornar a argumentar que era una qüestió entre particulars i que l’Ajuntament no tenia cap dret en intervenir-hi, per lo qual l’Alcalde va ordenar destruir la parada i en va informar al Governador de la província. Al mateix temps la junta directiva de la societat de la roda hidràulica, va informar al Governador provincial que González havia realitzat construccions fora del terreny que li marcava l’escriptura de compra. El Governador va resoldre que l’Alcalde tenia raó amb l’ordre de destrucció de la parada i així li va notificar el 20 d’octubre.\nEl tal González que com haureu pogut veure era un “xulo” capaç de desafiar tot un poble i que es creia que amb diners ho podia comprar tot, va acudir al jutjat de Primera Instancia de Tortosa el 21 de novembre de 1860, presentant una denuncia contra l’Alcalde de Tivenys, i sense audiència prèvia d’aquest, va manifestar que:\nQue se hallaba en posesión anteriormente al día 5 de Octubre del propio año de la empalizada de que se ha hecho mérito.\nQue la empalizada se hallaba en el mismo sitio y sin más elevación que tenía desde antiguo, especialmente en 1843.\nQue el día 5 de Octubre de 1860 lo hizo destruir el Alcalde de Tivenys.\nQue el Alcalde hizo descerrajar el mismo día la puerta de una casita o cueva cerrada que poseía González a la inmediación del molíno.\nY que la casita servía de morada a los que allí existen y para colocar algunos arreos.\nEl jutge sense demanar declaració a l’Alcalde, el va condemnar a restituir tots els bens a González i el 29 de novembre l’agutzil del poble li va donar possessió de la nova caseta i va començar la reconstrucció de la parada.\nEl 7 de desembre el jutge notificava a les parts que havia admès a tràmit l’apel·lació de l’Alcalde. Al mateix temps (9 de gener de 1861) el Governador li notificava al jutge que ell havia donat el vist-i-plau a l’actuació de l’Alcalde i li demanava que s’inhibís del cas. El jutge li va contestar que el cas estava a l’Audiència Territorial i que es dirigís a ella, així ho va fer el Governador en data de 16 de març de 1861.\nEl 29 d’abril els representants de la societat de regants, acudeixen de nou al governador per denunciar l’actuació de González que continua elevant la parada a una altura tant descomunal que la roda hidràulica es com si no existís, també li posen de manifest la corresponent pèrdua de la collita de les seves terres i li demanen que faci parar a González la construcció de la parada. El Governador havent escoltat els representants de la societat de reg i avalant-se en una Reial Ordre del 5 d’abril de 1859 en la que es prohibeix qualsevol construcció per aprofitar les aigües d’un riu, li dona ordre a l’Alcalde de Tivenys que procedeixi a enderrocar la parada i qualsevol obstacle que impedís la circulació de l’aigua per la sèquia de reg. En aquell moment hi havia hagut un canvi en l’alcaldia, i el nou Alcalde compleix l’ordre del Governador i així li ho notifica en data de 28 de maig.\nGonzález, torna a acudir al Jutjat de Tortosa per tal de denunciar a l’Alcalde de Tivenys en els mateixos termes de la primera denuncia i també sense audiència prèvia a l’Alcalde, el jutge, en data de 18 de juny, pren la mateixa decisió que la vegada anterior, que l’Ajuntament reconstrueixi la parada, però en aquesta ocasió l’Ajuntament si nega i així ho fa constar González al jutjat dient que el Tinent d’Alcalde s’ha oposat a la reconstrucció.\nL’Ajuntament posa el cas en coneixement del Governador, el qual el dia 22 de juny es dirigeix al jutjat per ordenar que no contrareste les seves ordenances i recordar-li que li ha demanat la inhibició en el cas. També l’hi indica que González a reconstruït la parada en contra de la ordre donada pel propi Governador. El jutge respon ha aquest requeriment del Governador dirigint-lo a l’Audiència de Barcelona, que és on s’estudien les apel·lacions presentades per l’Alcalde.\nLa Sala segona de l’Audiència de Barcelona va sentencia en data de 2 de juliol que la qüestió entre González i la societat de reg, era de caràcter privat i per tant l’administració no si podia posar, també en data de 12 d’agost sentencien que els dos casos presentats per González s’han de considerar com un sol cas i li manen al jutge de primera instancia de Tortosa que comuniqui a l’Audiència de Barcelona qualsevol acte de l’administració contrari a l’ordre judicial.\nEl Governador no estant d’acord amb el dictamen de l’Audiència de Barcelona porta el cas al “Consejo de Estado” el qual avalant-se en 8 Reials Ordres diferents (22 de novembre de 1836, 20 de juliol de 1839, 14 de març de 1846, 5 d’abril de 1859, 29 d’abril de 1860, 28 de febrer de 1861, 8 de maig de 1839 i 31 de maig de 1855) dona la raó a l’actuació de l’Alcalde de Tivenys i del Governador, ja que aquestes Reials Ordres deixen clar que els alcaldes i governadors tenien la potestat de cuidar l’observança de les ordenances de l’aigua per a regs, que qualsevol obra que impliques el benefici de l’aigua d’un riu necessitava l’autorització Reial, que els governadors tenien la possibilitat de donar permisos o negar-los en la reparació i reconstrucció de preses antigues, sempre que l’obra se limites a la simple recomposició de l’existent i no alteres el curs natural de l’aigua.\nD’aquesta manera el 27 de març de 1862, el llavors ministre de governació José de Posada Herrera, signava la sentencia a favor de l’Ajuntament de Tivenys i de la societat de regants de la roda hidràulica.\nEtiquetes de comentaris: Assut, Història, Segle XIX, Sistemes de reg\nEl còlera aparegué a Europa en el primer terç del segle passat, com a conseqüència de l’obertura del Canal de Suez, que facilitava el comerç entre els ports del sud d’Àsia i els de la costa mediterrània.\nVan haver cinc epidèmies importants a Europa els anys 1817, 1833-34, 1853-55, 1865 i la de l’any 1885 que és la que va afectar el nostre poble. Els primers casos de còlera a les comarques del Baix Ebre i Montsià es detecten a principis de juliol, tot i que a Xerta el dia 26 de juny, ja es detecten els primers casos. Tivenys no es veurà afectat per aquesta epidèmia fins el dia 20 de juliol i durarà fins el dia 17 d’agost, en tot aquest període van haver-hi 46 persones contagiades de les quals 11 varen morí.\nTivenys es trobava en un dels camins de propagació del còlera, és el que procedent de l’Urgell baixava per l’Ebre, les condicions epidemiològiques també afavorien la malaltia, no hem d’oblidar que el fet d’estar vora el riu alimenta l’existència de mosquits i rates que alimenten la propagació de la malaltia, el clima mediterrani en temperatures estivals de més de 30º C, la higiene de les cases sense conduccions d’aigües residuals, la convivència amb els animals i el consum d’aigua de l’Ebre sense depurar també varen ajudar al còlera a propagar-se.\nUn altre factor determinat del contagi fou la vinguda de jornalers a treballar a les nostre terres, els primers casos de Xerta foren uns jornalers valencians que havien vingut a treballar a la nostra comarca.\nLes mesures profilàctiques que es van emprar consistien en bullir l’aigua per veure i fer el menjar molt cuit, fumigar les cases i desinfectar les comunes i finalment fumigar els forasters que arribaven al poble.\nComparant el numero d’afectats amb altres poblacions de les nostres comarques, Tivenys va ser un dels pobles en el qual el còlera fou més benevolent.\nBibliografia: Actes del Congrés d’Història de la Medicina Catalana a Lleida 1981; Diari de Tarragona números del 1885.\nEtiquetes de comentaris: Història, Segle XIX\nLa celebració del solstici d’estiu be de temps ancestrals, abans i tot del catolicisme, però aquesta religió, per tal de cristianitzar les festes paganes, va convertir, la festa d’adoració al sol en el dia en que la nit és la més curta de l’any, en la festa de Sant Joan, de la mateixa manera que en la celebració del solstici d’hivern va instaurar el Nadal.\nLa creença pagana parla de que la nit de Sant Joan és una nit màgica, en la que les plantes tenen virtuts especials, la tradició remeiera parla de recollir plantes aquesta nit per efectuar cures, també parla d’encendre fogueres per tal de rendir homenatge al sol, aquesta última tradició de la foguera encarà es conserva avui en molts indrets del mon i per descomptat en el nostre poble, tradició que actualment be acompanyada per la revetlla de Sant Joan i els petards.\nQuan arriben aquestes dates jo recordo la meva infantesa en la que es feien 2 ó 3 fogueres a Tivenys, concretament recordo molt bé la foguera de la raval que es feia on ara s’aixeca el Casal Cultural i la del carrer de Capdevila que es muntava on avui esta casa Eugeni i Anabel. Recordo bé aquestes fogueres perquè vaig participar en la construcció de les dos, la de la raval perquè és la que fèiem amb els amics de la colla i la de Capdevila perquè era la del meu carrer.\nQuan ens apropàvem a Sant Joan començava la tasca de recollir trastos vells per les cases per tal de poder muntar la foguera al voltant d’un pal de pitera que tallàvem al barri del Castell, també voltàvem pels magatzem de fruita del poble (els de Sinto, Sella i el Blaio) per tal de recollir caixes i biruta fetes malbé baix l’atenta mirada dels propietaris perquè no n’agafesem de bones.\nUn altra tradició catalana és la de menjar la coca de Sant Joan, un pastís de pinyons i fruites confitades.\nPer tant Sant Joan és una nit màgica i de tradicions que cal que mantinguem i disfrutem durant molts anys.\nLa Guerra Civil Espanyola i més tard la II Guerra Mundial, totes dues provocades per uns vesties intolerants que odiaven a tot aquell que no penses com ells van provocar milions de víctimes per tot Europa, el nostre poble no es va escapar d’aquestes desgracies, molta gent va sofrir les seves conseqüències i molts varen morir en aquestes guerres i les seves corresponents postguerres, en l’article d’avui parlaré de dos homes que tenen en comú la seva lluita contra el feixisme primer en la Guerra Civil Espanyola i desprès enfrontant-se al nazisme en la II Guerra Mundial. Aquests tivenxans van haver de marxar a l’exili, forçats per les seves idees republicanes, sabent que si es quedaven els esperava una mort segura, degut a l’ànim de revenja del General Franco i els seus afins.\nEl primer d’ells Josep Esmel Cañado, un cop exiliat a França fou detingut pels alemanys i deportat al camp de concentració de Mauthausen, mes concretament al seu annex de Gusen.\nGusen era a uns cinc quilòmetres de Mauthausen, a la ribera esquerra del Danubi. Aquest camp es va convertir en un dels més criminals del règim concentracionari nazi. Al començament els deportats hi anaren de manera voluntària i confiats, ja que, res podia ser pitjor que Mauthausen. Després el mal anomenat sanatori de Gusen es convertiria en el veritable camp d'extermini de Mauthausen, ja que tots els febles i malalts eren traslladats allí per ser eliminats o servir de conillets d'índies per als experiments mèdics.\nComprovant les llistes de les víctimes d’aquest camp trobem a Josep Esmel que va entrar a Gusen, el 30 de juny de 1941 i no va sortir-ne mai més, morí el 7 de novembre de 1941.\nEl segon cas és el de José Simo Piñol, el qual desprès de la Guerra Civil espanyola va formar part del moviment “maqui”, arribant a ser Capità de Guerrillers de la Brigada nº 15 que formava part del XIV Cos de l’Exèrcit Guerriller, que va operar durant la Guerra Civil Espanyola per fer actes de sabotatge i represàlia en el territori ocupat pels feixistes, durant la II Guerra Mundial van col•laborar amb la resistència francesa per assolir els seus objectius, de fet la paraula “maqui” és d’origen francès que prové, al mateix temps, de la paraula corsa “macchia” que significa bosc atapeït o vegetació espessa (els maquis s’amagaven als boscos frondosos del sud de França).\nPer tant com a “maquis” no podem considerar tant sols la resistència republicana que s’enfrontava al franquisme, si no també la resistència francesa que s’enfrontava al nazisme.\nLa Brigada nº 15 de José Simó, com deia abans, va participar amb la resistència francesa contra els nazis, baix la comandància del Comandant José Garcia Acevedo participant en nombroses accions de sabotatge contra vies de ferrocarril, línies elèctriques i diferents industries que treballaven pels alemanys, tal com podem llegir en el document “Exposition Guérilleros les soldats oubliés” que us adjunto, tot i estar escrit amb francès. En aquest document s’expliquen tots els actes de sabotatge realitzats, així com el combat de La Rivière del 15 juny de 1944 en el que moria a mans del alemanys el tivenxà José Simó.\nEtiquetes de comentaris: Guerra Civil, Guerra Mundial, Història, Segle XX\nCarlos Marques m’ha fet arribar aquesta foto de la Capella, es tracta d’una postal possiblement datada a finals del segle XIX principis del XX.\nLa Capella penso que és un espai del nostre poble molt oblidat i que caldria fer alguna acció per tal de recuperar-lo tant estructuralment com saber-ne algo més de la seva història.\nIsidro Aliau va néixer a Tivenys el 15 de març 1829. Els seus pares van morir quan tenia 6 anys i va quedar baix la tutela del seu germà gran. S'inicia en la militància política des de molt jove, sofrint persecucions, per culpa dels seus ideals liberals, que l'obliguen a traslladar-se per diverses localitats de Catalunya.\nAls 16 anys arriba a Barcelona amb el seu germà i allí assisteix a l’Escola Industrial, més tard va cursar estudis en l’Institut Superior del Professorat de Barcelona entre 1847 i 1850.\nDesprès, durant algun temps va exercí de professor a Catalunya, fins que l’any 1857 va marxar cap a Argentina, instal•lant-se a Rosario. Allí va treballar en varis col•legis particulars, obtenint un sòlid prestigi. Cap a l’any 1865 apareix com a director del Liceu i Escola d’Arts i Oficis de Rosario. L’any 1876 es designat inspector general d’escoles de la província de Santa Fe, nomenament que obté gràcies al seu cofrade Maçó Nicasió Oroño, governador de la província. Feia poc que s’havia aprovat la llei provincial d'educació de Santa Fe i es tenia que organitzar el sistema educatiu formal. Des de el seu càrrec va contribuir a posar en practica la llei d'educació comú i laica, la primera d'aquesta índole aprovada a Argentina. Van ser necessaris mètodes d'ensenyament, plans d'estudi, material didàctic i persones capacitades per la feina docent. A més d’exercir com a professor va escriure varis llibres de text, destacant un mètode per ensenyar a llegir i escriure.\nJubilat l'any 1887, viatja a Espanya on fa varies conferencies sobre qüestions educatives, però prompte torna cap a Argentina on desenvolupa càtedres de matemàtiques i castellà.\nVa obtenir la ciutadania argentina i va ocupar, a més de càrrecs educatius, càrrecs públics municipals.\nAliau rebre la seva iniciació maçònica a la lògia “Verdadera Iniciación” i va actuar en les lògies rosarines “Bien Social” i “Unión nº 17”, arribant a ser Venerable Mestre de l'última en dos períodes (1862-63 i 1872-73). El 1869 va participar en la fundació de la lògia “Armonia nº 99” de Santa Fe. Va obtenir el grau 33 (el màxim a la maçoneria) el 27 de desembre del 1900.\nIsidro Aliau va morí a Rosario (Argentina) l'1 de desembre de 1906, on va deixar una gran empremta, fins que en l’actualitat l'escola nº 124 de Villa Diego al departament de Rosario porta el seu nom.\nHe rebut un correu d’una tivenyenca que fa 48 anys que viu a Amposta ella és Rosa Faus i Roig, m’ha fet molta il·lusió rebre’l perquè en ell hem parla del seu sentiment pel nostre poble tot i que va marxar quan tenia 8 anys, també m’explica el nom de la casa de la qual n’és filla i jo aquí us ho adjunto per continuar ampliant aquest apartat que vaig crear en el seu dia on vull recopilar els noms de les cases de Tivenys.\nPer tal de poder explicar-nos el nom de la seva casa a acudit a s’ha mare “Rosita La Sancha” que actualment té 90 anys.\nCa La Sancha: Els avis de Rosa eren "Rosa la Sancha" i "Victor lo de Benifallet", el nom de "La Sancha", ve del seu besavi, perquè on ara hi ha l'Hort de Perles antigament allò era un barranc que era del seu besavi i és deia "El barranc del Sanchet", al néixer la seva iaia és va quedar en "Ca La Sancha"\nLa Rosa també hem comenta en el seu correu que el seu pare era valencià i per tant no tenia cap nom en especial tot i que el seu oncle era conegut com Antonio "El barber".\nEtiquetes de comentaris: El nom de les cases\nEtiquetes de comentaris: antitransvasament, manifest blocaire\nJoan Lluís Nàcher ens va deixar un escrit on es descriu la vida al poble, és un escrit ple de sentiment i que retrata fidedignament el que es viu en un poble menut com el nostre per aquest motiu m’agrada’t recuperar-lo ara per al bloc.\nEl poble és un aplec de gent que sent les mateixes campanes, veu les mateixes muntanyes, pateix les mateixes desgràcies i entre els habitants se saben i es conten totes les coses que a llurs cases passen.\nLes campanes fan de gaseta, pregonen morts i naixements, anuncien les festes, ens criden a les misses.\nLes muntanyes i també el tros de cel que elles retallen, són els predicadors que ens parlen contínuament de Déu, ara la terra amb les seves brotades, els seus eixuts o les seves collites, ara el cel amb els seus estels o les seves pluges o les seves pedregades. Per això, la gent del poble té sempre a la boca el -si Déu vol!\nLes mateixes desgràcies que pateixen i també les mateixes bonances que frueixen, lliguen i fan un sol manyoc de tots els seus interessos, i esdevé d'aquí que fins l'interès que a la gent tant separa a nosaltres ens lliga.\nPer l'interès, tots els del poble tenen iguals desitjos, iguals esperances, iguals temences, iguals condols i festes.\nCom se saben i es conten entre ells llurs coses i negocis, les cases són com si fossin de vidre transparent i no poden amagar les misèries i les dolenteries, les desavinences i les intencions totes i les hipocresies d'aquells que les pateixen.\nNostres tares són sabudes i corren de boca en boca i nostres virtuts també.\nAixò porta una confiança i una caritat per força.\nÉs veritablement grandiosa la missió que Déu té encomanada als petits pobles de la moderna societat.\nEn les capitals febrosenques, naixen i s'inflen tota mena de problemes i disputes i lluites polítiques i vosaltres, petits pobles amb contra força, heu de fer caure la balança del cantó de la justícia, vosaltres petits pobles plens de pau i amor, heu de ser l’esperó que salvi la societat de ser inundada.\nEls esperits que allà es moren, a vosaltres pugen a cercar vida nova.\nEls pulmons que allà s'ofeguen a vosaltres pugen a respirar aires frescos.\nEls cors que allà s'emmalalteixen a vosaltres pugen per a guarir les seves ferides.\nPetit poble de Tivenys! Tu ets l'arca de totes les tradicions bones, la reclusa de totes les forces útils, el gran acumulador d'energia, i ets el volant, el regulador de la màquina social.\nEn el teu si les virtuts aniuen, els vicis no hi troben sentit, la veritat governa i la hipocresia perd la seva disfressa.\nLes plagues totes de la societat, les conseqüències dels mals, arriben a tu tan esmorteïdes que no alteren la teva pacífica i fecunda existència. Aquestes plagues estan lluny, molt lluny del nostre poble, no les cridem i no els paguem el bitllet de primera perquè vinguin.\nNo anem a cercar la influència de la política. A ell?, foraster que no l'hi ha d'acostar mai i que tant li fa el poble.\nOh, Déu Totpoderós i Savi! Guardeu al nostre poble de les set plagues d'Egipte de les cent i una plagues de la política de ponent i de les mil i més plagues que Vós sabeu que poden venir de gent sense feina.\nSent la nostra vila la nostra mare social, li devem amor de fills i als nostres convilatants amor de germans.\nSi falten a casa els nostres pares, al nostre poble hi ha lloc de descans de les seves despulles, sobre el nostre poble hi ha el cel de glòria carregat de puresa, destil·lada en el si d'una nit de silenci. La teva visió que rica es torna si la banya el sol del treball, la llum creadora dels teus homes braus i cultes que conreen els teus camps, amb la sana alegria que els dóna la pau i el treball i que flota en l'aire eixe ritme gegantí i fosc en el qual respira la terra fecunda, prenyada de fruits.\nSi fos poeta agafaria la plana i la sucaria amb tinta de color i faria unes quantes estrofes de ratlles curtes l'amor al meu poble.\nSi fos músic agafaria l'arpa dels enamorats i cercant en les seves cordes suaus les dolces melodies, cantaria l'amor... l'amor al meu poble.\nNo sóc poeta ni músic, no puc, ni versificar ni cantar i més en prosa llisa i estil senzill també puc dir quelcom d'amor... d'amor al meu poble que és el temple en què la Natura tant plena de majestat et va donar tota la bellesa i puc afirmar sense cap recel, que des de Tivenys al seu parc i des del seu parc al cel!.\nLa diada de Sant Jordi és un dia de festa, però no pas festiu i penso que en això radica bona part de l’èxit d’aquesta diada que marca un altre fet diferencial de Catalunya respecte l’estat Espanyol. Si Sant Jordi fos festiu molta gent marxaria fora de les ciutats o simplement gandulejaria per casa, però al ser un dia laborable la gent va a treballar, però tothom traiem temps de la nostra feina per poder compra una rosa, un llibre o totes dues coses.\nNo és un dia de reivindicació nacional per això ja tenim l’11 de setembre, simplement és un dia en el qual els catalans celebrem el dia dels enamorats, allunyant-nos de l’imposa’t dia de Sant Valentí, que no te res a veure en la nostra cultura i que tant sols interessos econòmics fan que ens el venguin com a dia dels enamorats. Però Sant Jordi també és cultura, encara que bona part d’ella en una llengua que no és la nostra, però no ens ha d’importar a Sant Jordi tothom i te cabuda i cal explicar el significat d’aquesta festa per així remarcar encara més el fet diferencial del poble català.\nJosep Alcoverro i Amorós va néixer a Tivenys l’any 1835; i morí a Madrid, el desembre de 1908, així ho publicava "La Veu de la Comarca" el 15 de desembre d'aquell any.\nVa ser un important escultor, que va fer els seus estudis a l’Escola Superior de Pintura, Escultura i Gravat de Madrid, on ell va ensenyar desprès, també va estudiar al taller de l'escultor valencià Josep Piquer i Duart. La seva obra es diversa en tema i matèria, inclou composicions religioses, retrat i escultura monumental (va participar en el Monument a Alfonso XII), també es divers el material que utilitza, va treballar amb fang, guix, marbre i pedra.\nEra un expositor habitual en les Exposicions Nacionals de Belles Arts (1867, 1871, 1876, 1878, 1881, 1884, 1890, 1892, 1895, 1899, 1901, 1906), va exposar també a l'Exposició Internacional de París l'any 1889, al Círculo de Belles Arts els anys 1891 i 1907, i a l'Exposició Internacional de Chicago l'any 1893\nEntre les seves obres trobem:\n• Ismael es desmaia de set al desert, any 1867.\n• Sant Joan Baptista, any 1870.\n• Lazaro a la porta amb Crist i María Magdalena, any 1871.\n• Bust de Rossini, any 1871.\n• Hernán Cortes, any 1876.\n• El primer nus de l'amor, any 1881.\n• Les lamentacions de Jeremies, any 1884.\n• Mart, any 1890.\n• Monument a Alonso Berruguete, any 1892. (Biblioteca Nacional, Madrid)\n• Alfonso X, el Savi, any 1892. (Biblioteca Nacional, Madrid)\n• Sant Isidoro, any 1892. (Biblioteca Nacional, Madrid)\n• En la baralla, any 1896. (Museu de Belles Arts de Huelva)\n• Monument a Agustín Argüelles, any 1902.\n• L’Economia i el Càlcul, any 1904. (façana del Banc Central Hispano, Madrid).\n• Al•legoria a l'Agricultura, any 1907. (Monument a Alfonso XII, Parc del Retiro de Madrid).\n• Monument al Pare Francisco Piquer, sense data. (Monte de Piedad de Madrid).\nVa obtenir els següents premis i distincions:• 1867. Medalla de Tercera Classe a l'Exposició Nacional de Belles Arts.\n• 1881. Medalla de Tercera Classe a l'Exposició Nacional de Belles Arts.\n• 1884. Medalla de Segona Classe a l'Exposició Nacional de Belles Arts.\n• 1889. Segona Medalla a l'Exposició Internacional de París.\n• 1890. Medalla de Segona Classe a l'Exposició Nacional de Belles Arts.\n• 1893. Medalla única en l'Exposició Internacional de Chicago.\n• 1895. Primera Medalla en l'Exposició Nacional de Belles Arts.\n• 1901. Consideració de Segona Medalla en l'Exposició Nacional de Belles Arts.