El fiscal demana 16 anys de presó per al monitor dels Maristes acusat d’abusos sexuals | betevé Web\nÀlex Jassé@alexjasse dimecres 14 de setembre, 2016 , 13.25\nLa Fiscalia de Barcelona ha reclamat una pena de 16 anys de presó per a l'exmonitor de menjador del Col·legi Maristes Sants-les Corts. Se l'acusa de quatre delictes d'abusos sexuals. També reclama que se l'inhabiliti per treballar amb menors i se li prohibeixi apropar-se a menys de 1.000 metres a les quatre nenes a qui suposadament va fer tocaments.\nEn el seu escrit, el fiscal considera que l'acusat ha comès quatre delictes d'abusos sexuals i sol·licita quatre anys i dos mesos per cada un. Així mateix, l'acusació pública en demana la inhabilitació per exercir activitats relacionades amb menors per aquest període de temps i la prohibició d'acostar-se a menys de 1.000 metres de les víctimes durant un període de sis anys.\nEls fets van tenir lloc a finals de 2015, quan l'acusat treballava com a monitor de menjador en pràctiques a l'escola Maristes Sants-les Corts. El fiscal sosté que durant els primers dies va intentar guanyar-se la confiança de les alumnes més grans, de 12 anys, i que aprofitava quan estava a soles amb elles per fer-los tocaments als pits i al cul. L'acusació pública també demana a l'acusat i a les fundacions Champagnat i Pere Tarrés, que van contractar el monitor, que indemnitzin les menors amb 1.500 euros per a cadascuna en concepte de danys morals.\nL'investigat es troba a la presó de manera provisional per una altra causa, vinculada amb la tinença i difusió de nombrós material pornogràfic infantil.\ncol·legi Maristes Sants - les Cortsmenors


Javier Cercas: "Entendre el mal és l'única manera d'evitar que torni a passar"\nJavier Cercas, un dels escriptors més reputats en llengua castellana, torna a parlar de la Guerra Civil quinze anys després de "Soldados de Salamina". Ho fa a través de la investigació del tiet patern de la seva mare, Manuel Mena, que amb 17 anys es va allistar al bàndol franquista i va morir a la batalla de l'Ebre. Una mirada al passat per entendre el present, d'on venim i qui som.\nHumoristes gràfiques que acaben de publicar llibre i conversa amb Javier Cercas\nEls dimecres, literatura al TRIA33. Júlia Bertran se sotmet a un tractament prescrit per tres humoristes gràfiques que acaben de publicar llibre: Flavita Banana, que presenta "Las cosas del querer"; Monstruo Spaghetti, que presenta "Estamos fatal" i Ana Belén Rivero, que presenta "Mens sana in corpore ni tan mal". I tot seguit Anna Guitart entrevista Javier Cercas, que presenta el llibre "El monarca de las sombras", on l'escriptor ens parla d'un parent seu, falangista, que va morir en combat a la guerra civil, als 19 anys.\nVint minuts amb Enrique Vila-Matas\nVersió llarga de l'entrevista d'Anna Guitart a Enrique Vila-Matas, que acaba de publicar "Mac y su contratiempo", on l'autor explica la història d'un home que, amb seixanta anys, decideix començar a escriure. El llibre és a la vegada novel·la, assaig i recull de contes, i Vila-Matas hi destil·la un fi sentit de l'humor.\nEnrique Vila-Matas: "La clau del meu humor és que és molt seriós"\n"Mac y su contratiempo" és el nou llibre d'Enrique Vila-Matas, on l'autor explica la història d'un home que, amb seixanta anys, decideix començar a escriure. El llibre és a la vegada novel·la, assaig i recull de contes, i Vila-Matas hi destil·la un fi sentit de l'humor. Anna Guitart l'entrevista per al "Tria33".\nTria d'Anna Guitart: tres viatges peculiars de tres autores\nA la tria personal literària d'avui, Anna Guitart destaca tres llibres amb els viatges com a tema central. Ho fan, però, des d'una òptica diferent, original, fins i tot dramàtica. Amb "Frankie Addams", de Carson McCullers; "La ciutat i la casa", de Natalia Ginzburg; i la reedició de "Quan érem refugiats", de Teresa Pàmies.\nEntrevista amb Enrique Vila-Matas i tres gran narradores ja desaparegudes\nEls dimecres, literatura al TRIA33. La tria personal d'Anna Guitart ens proposa l'avinentesa que coincideixin publicacions de tres gran narradores ja desaparegudes: Carson McCullers, de qui celebrem els 100 anys del naixement i els 50 de la mort aquest 2017, i de qui ha triat "Frankie Addams" (L'Altra); "La casa i la ciutat" és l'última obra que va publicar Natalia Ginzburg (Club Editor); i Sembra ens vol recorda a tots que no fa tant també nosaltres vam ser refugiats, recuperant "Quan érem refugiats", de la Teresa Pàmies. I tot seguit Anna Guitart entrevista Enrique Vila-Matas, que publica "Mac y su contratiempo"(Seix Barral). Un llibre que és una novel·la, però també un assaig sobre la repetició i un llibre de contes. Sempre singular, com tota la seva obra.\nVint minuts amb Miquel Desclot i Joan Sellent\nVersió llarga d'Anna Guitart a Miquel Desclot i Joan Sellent, dos dels traductors més destacats del país que han tingut, a més, un paper primordial a l'hora d'adaptar i traduir les obres de Shakespeare per ser representades\nTria personal d'Anna Guitart: Poesia traduïda\nA la tria literària personal d'avui, Anna Guitart fa un petit homenatge a un ofici difícil i no sempre reconegut: la traducció. I ho fa amb la recomanació de tres noves excel·lents traduccions de poesia: "L'ignorant", Philippe Jaccottet (traduït per Antoni Clapés); "Sólo ida. Poesía completa", d'Erri de Luca (traduït per Fernando Valverde), i "La violació de Lucrècia", poema narratiu de William Shakespeare (traduït per Salvador Oliva).\nMagalí Homs ens explica en què consisteix el FLIC, un festival on els infants poden trobar activitats multidisciplinàries amb un nexe comú: totes es basen en la literatura. Un espai pensat per a tota la família per fomentar nous lectors i gaudir de la literatura en totes les seves expressions.\nJordi Lara: "Si no saps què escriure, només has de viure i esperar"\nAnna Guitart entrevista l'escriptor Jordi Lara, que acaba de publicar "Mística conilla", un recull de relats on parla de creació, de país, de pàtries, amb personatges que busquen la felicitat, i tot amb un gran domini de la llengua.\nVint minuts amb Pablo Martín Sánchez\nVersió llarga de l'entrevista d'Anna Guitart a l'escriptor Pablo Martín Sánchez, que acaba de publicar la seva segona novel·la, "Tuyo es el mañana", un recull de veus que expliquen, amb mirades diverses, un sol dia de l'any 1977 a Barcelona. Un llibre que parla de la Transició política, però també de la transició íntima i personal de tots els seus protagonistes.\nPablo Martín Sánchez: "La Transició no va ser un moment idíl·lic, hi va haver molta violència"\nAnna Guitart entrevista l'escriptor Pablo Martín Sánchez, que acaba de publicar la seva segona novel·la, "Tuyo es el mañana", un recull de veus que expliquen, amb mirades diverses, un sol dia de l'any 1977 a Barcelona. Un llibre que parla de la Transició política, però també de la transició íntima i personal de tots els seus protagonistes.\nTria personal d'Anna Guitart: novel·la negra... sense espòilers!\nAnna Guitart ens recomana tres llibres d'aquells que guarden una gran sorpresa en cada capítol, dels quals val més no saber-ne gaire. Amb "Betty", d'Arnaldur Indridason; "No n'estiguis tan segur", de Llort; i "Les investigacions del cap Pendergast", de Víctor Nubla.\nTres títols de novel·la negra i conversa amb l'escriptor Pablo Martín Sánchez.\nEls dimecres, literatura al TRIA33. La tria d'Anna Guitart presenta tres títols de novel·la negra. En primer lloc, "Betty", d'Arnaldur Indridason (RBA), on l'autor abandona el seu detectiu per fer un homenatge a la novel·la negra dels anys 30. L'escriptor Llort presenta "No n'estiguis tan segur" (Alrevés), una novel·la canònica, amb tots els estereotips del gènere, on res és el que ens esperem. I finalment, "Els casos de l'inspector Pendergast" (Males Herbes), on Víctor Nubla presenta casos de l'inspector de la Policia Científica Muntada del Canadà que sempre queden sense resoldre. Tot seguit, Anna Guitart entrevista Pablo Martín Sánchez, que va assolir un gran èxit amb la seva primera novel·la, "El anarquista que se llamaba como yo" (Acantilado). Era la primera d'una trilogia, que es basa en el seu nom (L'anarquista de la novel·la va existir i es deia com l'escriptor). La tercera encara està pendent d'escriptura, però la segona és "Tuyo es el mañana", que passa el dia que va néixer, el 18 de març de 1977, i que ens fa passejar per la transició espanyola durant 24 hores, a través de 6 personatges que inclouen un quadre i un gos llebrer.


10.574 persones afiliades avalen la candidatura de Javier Pacheco per tornar a ser secretari general de CCOO de Catalunya\nLes normes del 12è Congrés donaven un termini per recollir avals entre el 9 de desembre del 2020 i el 27 de febrer de 2021 perquè el candidat presentés el seu programa en assemblees i trobades deliberatives. Malgrat que la major part de les reunions s’han hagut de fer de forma telemàtica, l’equip de Javier Pacheco va presentar a la Secretaria d’Organització els avals recollits dins el termini establert.\nUn cop fet el recompte, la Secretaria d’Organització ha certificat aquest matí que el nombre ha estat de 10.574.\nLes persones que vulguin presentar una candidatura a la Secretaria General de la CS de la CONC han de presentar un 10 % dels avals de les delegades i delegats del congrés. Amb caràcter opcional, han de presentar així mateix l’aval d’almenys mil afiliades i afiliats.\nJavier Pacheco és, doncs, l’únic candidat, i el seu projecte ja està avalat amb un suport significatiu.\nEl 12è Congrés de CONC se celebrarà els dies 21, 22 i 21 de maig a Barcelona.


Els Ganàpies de la UAB carreguen per primera vegada un castell de set i mig\nEls Minyons de Terrassa broden el primer castell de 9 de…\nTots Sants amb contrastos\nPluja d’estrenes a la Diada de Sant Narcís de Girona\nCastells de 8 a Reus i Sant Cugat, i primer pilar…\nSanta Úrsula o l’emocionant retorn dels castells a la plaça del…\nSanta Eulàlia convoca les vuit colles barcelonines a la plaça Sant…\nTots Sants d’oportunitats\nL’agenda castellera del cap de setmana\nTots els castells del cap de setmana\nTotes les actuacions del cap de setmana\nJoan Badell: “Hem après que no podem caure però la colla…\nToni Bach: “Estic convençut que el guanyarem!”\nJoan Torrents: “Per fer castells més grans el casteller ha d’estar…\n[dropcap]P[/dropcap]er començar els Ganàpies van descarregar amb comoditat el 3 de 7, castell que ja havien descarregat tot just feia una setmana a Tarragona i que representava el tercer de la temporada. A segona ronda va arribar la prova de foc: l’assalt al 4de7 amb l’agulla, el primer castell de la gamma alta de 7 que van portar a plaça per primera vegada en el seus gairebé 20 anys d’història. Els Ganàpies van carregar el 4 amb agilitat, i van defensar la baixada d’aquest amb molt d’ofici. Un cop es va fer l’aleta del pilar de 5, l’enxaneta del pilar va baixar i el pilar va cedir quan aquesta li feia la motxilla a la dos. Així doncs, 4 de 7 amb el pilar carregat, el primer de la història dels Ganàpies de la UAB.\nA tercera ronda, els Ganàpies van carregar el 7 de 6, castell que va permetre rodar diversos castellers a nivell de canalla, tronc i pinya però que malauradament va fer llenya poc després de la segona aleta. Els Ganàpies van tancar una actuació històrica amb tres pilars de 4.\nEls Xoriguers de la UdG, per la seva part, es van voler treure l’espineta del pilar de 6 folrat pel qual havien treballat tant aquesta temporada, que van carregar per primer cop a la seva diada. A primera ronda van descarregar un 4de7 molt ben parat, i a segona ronda van provar el pilar de 6 amb folre per segona vegada a la seva història i, aquest cop sí, el van descarregar, afegint el 5de6 en la tercera ronda.\nEls Passerells del Tecnocampus van completar el 3 i el 4de6 i com a construccions més destacades. El 3de6 carregat va ser la millor construcció dels Engrescats de la Ramon Llull, mentre que els Emboirats de la Universitat de Vic i els Penjats del Campus Manresa van completar tres estructures de 5 pisos.\nUn cop acabada l’actuació, els Ganàpies van fer entrega dels Ganapremis (premis de la colla que s’entreguen a cada Diada Ganàpia) i posteriorment es van desplaçar a la Gespa de Ciències, on van gaudir juntament amb la resta de colles d’animació i concert a càrrec d’en Jaume Barri.\nL’última diada de la temporada castellera universitària tindrà lloc a Marató aquest dijous 29 de maig. La “Macrodiada” dels Passerells del TCM aplegarà totes les colles universitàries del país.\nGanàpies de la UAB\nDesa el meu nom i correu per a futurs comentaris\nBarcelona veu el primer carro gros\nEls Castellers de Lo Prado (Xile) s’apunten la clàssica de 7\nA punt per donar el salt\nEls Gausacs completen el segon 5de8 de la seva història\nVídeo | Resum de la diada d’aniversari dels Minyons de l’Arboç\nQuatre castells de 8 a la festa major del Baix Guinardó


Visita als pigmeus (3): Cacera i sopar | TAS-MBATÀS!* Afro-blog de Carles Cascón\nPublicado el 15 diciembre 2010\tpor Carles Cascón\nSi es fereixen, però, saben quina planta han de trobar de seguida. Ens ensenyen aquest eficaç “antibiòtic” de la selva i fan una demostració de com s’apliquen la pasta blanca amb una fulla a la cama, per exemple. “En dos o tres dies d’aplicacions es curen”, em tradueix el guia.\nPerò la “farmaciola” natural del bosc no s’atura aquí: hi ha plantes medicinals per la panxa, per la pell, per l’amor… “L’amor?”. Sí, la Viagra dels Baka és una branca que pelen com si fos regalèssia i es posen a rossegar, sense empassar-se-la (només el poc suc que desprèn). Ens en dónen per provar-la. No té gaire gust. L’Ousseni se n’emporta de reserva, el molt murri. Llàstima que no poguem comprovar els seus efectes 🙂\nLa “medicina de l’amor” dels Baka\nParada a un tronc caigut i de grans dimensions. Comencen a enfilar-s’hi i nosaltres al darrera, fent equilibris amb més dificultat que ells, que en un tres i no res es planten al capdamunt com si haguessin treballat al circ tota la vida. Aquest punt està més elevat, a uns 4 o 5 metres del terra, i amaga una sorpresa: a dins del forat hi ha un rusc. Els dos Baka posen la mà entre el brunzit de les abelles i s’emporten uns bons trossos de mel. Mmm, comencen a voleiar algunes abelles i, tenint en compte que estem a dalt d’un tronc a una alçada considerable del terra, decideixo girar cua a poc a poc. Si hem de córrer, jo necessito terra ferma. Però vaja, sembla que amb les abelles els Baka també conviuen en franca harmonia.\nTrobem alguns forats sense tapar. Expliquen que a vegades posen llances a dins amb la punxa cap a munt i els tapen amb fulles i terra. Molt entenedor. “En temps de la guerra feien servir el mateix sistema per caçar alemanys, però amb forats més grossos”, em tradueix l’Ousseni. Glups.\nSegueixen buscant rastres per soques, forats i troncs… però res. De passada ensenyen el refugi d’urgència en cas d’atac d’una fera: uns soques immenses d’un arbre gegant que formen una mena de gàbia natural. Es posen a dins i l’animal no pot entrar. Ho feien servir per protegir-se dels elefants, per exemple, quan encara n’hi havien en aquesta regió. Un cop darrera la barrera de troncs (com si estiguessin a un “encierro” als Sanfermines), s’avisa els companys per venir a distreure la fera i escapar-se per l’altre costat.\nEsta entrada fue publicada en Africa, Camerun y etiquetada baka, pigmee, pigmeo, pigmeu, pygmee, relat àfrica, somalomo. Guarda el enlace permanente.


Enric Virgili. La visita\nEnric Virgili ha publicat 'La visita', una de les novel·les més inquietants dels darrers anys. Publicat per Les Males Herbes després d'haver deixat un grapat de títols esplèndids a Empúries, Virgili és definitivament un autor a descobrir per la gran majoria de lectors catalans. Sidro de Creuvell en fa una anàlisi a fons.\nSidro de Creuvell\nEnric Virgili ha publicat ‘La visita’, una de les novel·les més inquietants dels darrers anys. L’autor s’ha incorporat al catàleg de Les Males Herbes després d’haver deixat un grapat de títols esplèndids a Empúries, com ara Betum o Brunilda. Virgili és definitivament un autor a descobrir. Sidro de Creuvell ens en fa una presentació lúdica i erudita a la vegada.\nEn Marc de Ca la Llúcia m’explicava un dia com quan eren petits ell i son germà en Roc competien per tot. Que si qui s’havia llegit més llibres d’en Miguelito. Que si qui se sabia de memòria més fragments d’El Comte Arnau de Segarra, o del Poema de Nadal. Que si qui feia la frase de l’Àsterix al revés més bona (m’explicava: “Estan locos estos romanos” seria “Sonamor sotse socol natse”, etc.) Ja més crescudets, en Roc va resultar ser un gran lector d’aquells grans de debò, però en Marc encara mantenia l’orgull d’haver llegit abans que ell, als catorze anys, l’Ulysses de Joyce: “el llibre més difícil que existeix”. Aquestes infantils misèries dels germans de Ca la Llúcia vénen al cas com a advertència per qui es pugui sentir temptat d’aplicar l’adjectiu “difícil” a La visita. No crec pas -no ho sé- que Joyce sigui un referent per en Virgili. De fet, m’oposo totalment al joc de les escoles i els períodes literaris; a la mateixa idea i encara més a la recerca de “referents”, “influències”, “camins oberts per tal i tal”, suposades topografies literàries o suposats deutes dels escriptors amb el passat (o el present). Prou d’aquest color. Deixem tranquils els escriptors fent la seva feina i reconeguem definitivament que som els lectors qui fem el llibre. Cap obra existeix enlloc més que en la consciència de qui la llegeix i no existeix cap tradició literària que no sigui la de les pròpies lectures.\nDoncs bé, feta aquesta enrevessada justificació del que podria ser un simple “a mi m’ha semblat”, diré que a mi m’ha semblat que La visita tracta de la vellesa i el trànsit cap a la mort.\nGaudint, sortosament, de la bona salut d’una mitjana edat ben portada i essent per tant els moments de malaltia ocasional (alguna indigestió, constipat o fins i tot alguna grip traïdora) breus i d’oblit fàcil; resulta profundament pertorbadora la perspectiva tan íntima de la decrepitud que proposa en Virgili. Una doble decrepitud: la del cos enrogallat i gairebé inservible amb uns sentits esmorteïts, si no directament dolorosos; i la d’una consciència que, si bé no perd en cap moment el fil efectiu del discurs, sembla tenir del tot fora de control la tramoia que hi ha d’haver entre les estructures sintàctiques i semàntiques i el món tal com se’ns apareix als sentits.\nHe estat a punt de caure en el que potser seria una manca de respecte per la consistència tan notable del mètode d’en Virgili. M’explico: acabo de dir que la decrepitud era doble i he estat a punt de continuar dient: “doble ? No… triple !!” (fàcil de justificar, la tercera decrepitud seria la dels escenaris de La visita). En aquest context, trobaria molt inapropiat deixar-me endur pel joc de la triplificació (triplicació simplificada) sense solta ni volta. En Virgili, però, explora a fons el truc, triplicant personatges o mutant el triple personatge tants cops com li ve de gust; però no ho fa amb el desvergonyiment irrisori d’una falca verbal o conceptual, sinó teixint les multiplicacions – triplica i també duplica, o multiplica per u i apareix algú del no-res- sobre un ordit implacable de transposicions de les formes personals. Formes personals, vull dir les desinències (1). El llibre comença així: “De bon matí la nostra alçària proclama des d’un punt de vista geomètric que ja ens hem desvetllat.” L’acte individualíssim d’aixecar-se, en un matí puntual, i un també inevitablement individual punt de vista – per molt geomètric que sigui (quin gran humorista!!) – contraposats a una primera persona del plural reiterada en l’alçària que es desvetlla. I tot plegat, amb la ferum individual d’un orgull personal que gosa proclamar-se, però es conjuga en plural. Ja de bon començament, però primer de mica en mica, el doctor Virgili ens dispensa la seva medicina. Queda clar que la malaltia és nostra, dels lectors, i que el remei comença per seguir llegint sense donar l’eikos per trencat per una simple minúcia gramatical.\nHe mencionat el “fil efectiu del discurs” i he mencionat (de passada) Joyce. Si Joyce, domador de lleons, els colpejava el cap amb una maça ben fornida i els injectava whisky sense rebaixar directe als ronyons per encalmar-los, en Virgili fa servir una mena de fuet d’aquells tan llargs, que tan aviat dibuixa una escala, com rebenta una paret, com parteix a les persones per la meitat. Tot és fer vibrar la corda. Pot ser gruixuda com els caps d’un bergantí de tres pals, o primíssima com els cabells de la pèl-roja que ens té robat el cor. I no en té només una, de corda, no: amb un efecte estroboscòpic, el gran domador Virgili ens astora manejant amb virtuosisme el seu aparell llatí. Tan aviat és monofònic com una barca solitària, com agafa la polifonia estrident i acolorida d’un port en dia feiner. En qualsevol cas, és tant fi d’ofici, que els lleons queden reduïts a simples comparses, ferotges o mixetes segons ell ho determini. Cent onze pàgines de fuetades entreteixides i un en surt xop i glaçat com si hagués estat aguantant la respiració massa estona submergit al riu Ter al febrer. Un cop així batejat, m’adono que La visita, tot i les volutes recargolades, la superposició de plans, la bestiesa tremenda del seu humorisme de les escletxes, la mutació permanent de les identitats i els punts de vista; acompleix possiblement amb la definició aristotèlica de la tragèdia: unitat d’espai, acció i temps; agnòrisi, anagnòrisi i catarsi; i l’habitual etcètera amb què per ignorància solem acabar els indocumentats aquestes enumeracions agosarades.\n4. De bon matí\nRars són els matins, no per rars menys nombrosos -ja no sóc tan jove-, en què puc aixecar-me sense presses. Quan no hi ha viatges ni obligacions, el matí se m’omple d’un ritual detallat, que pot perllongar-se diverses hores, i que combina la lectura, la higiene i el natural reciclatge, amb fum abundant i infusions. És aleshores quan, de vegades, m’assalten idees d’allò més excèntriques. Per exemple: llegeixo accidentalment en un suplement mèdic del diari un titular: “El cambio cultural en la prevención de riesgos laborales”. Li dono com mitja volta i és còmic: “El cambio laboral en la prevención de riesgos culturales”. Serà que aquesta mena de simetria és un “el-algodón-no-engaña” del grau de imperícia de qui escriu. M’aixeco sobresaltat i repasso la lleixa: “Ficciones”, “El Aleph” (clar, el Borges ho sap i no hi juga); “Ilíada” “Odissea” “Els treballs i els dies” (clar, amb aquests no m’atreveixo a jugar-hi ni jo); en Foix, com sempre, es posa mig de canto: “Més enllà dels preceptes”, “Preceptes del més enllà” (!), “Poemes esparsos”, etc.; hi ha Calvino, “La gran calma de las Antillas”, toma ya !! “La gran Antilla de las calmas”. Torno amb calma al suplement, a veure si funciona amb els titulars d’altres notícies. “La salud y sus barreras”, “Las barreras y su salud”, perfectament estúpid; “Biosimilares: no son copias, pero son muy parecidos”, aquest demana una mica d’extravagància “Bioparecidos: no son similares, pero son copias.” També “Biocopias: no son parecidos, pero son similares” i encara “Bioparecidos: no son copias, pero son similares”. Quines tonteries, per favor. Ja em disculpareu, però és que precisament aquest matí m’he adonat que La visita no és que “acompleixi” amb els preceptes aristotèlics, sinó que precisament els posa potser no com del revés però si com rebentats i fets a miques. Si d’entrada tolerem la manca de versemblança del triple despertar, no trobarem després ni un lloc, ni una acció, ni un espai unificats; no acabarem de reconèixer ben bé a cap personatge ni anticiparem cap desenllaç. Això sí, i potser en la mesura en què la vellesa és el llindar de la mort i la mort una gran catarsi, aquesta, la catarsi, en sigui, de fet, l’escenari central. L’avi Aristòtil n’era molt de llarg: quan entrem a la tragèdia, naixem com a espectadors, la catarsi ens en permet sortir indemnes i és al mateix temps una mort (la de l’espectador que deixa de ser-ho) i un naixement pel qui retorna a la seva vida quotidiana. Diria que La visita passa just en aquest punt o estadi transitori. I no és només que el diguem-ne personatge pugui estar en l’estat al·lucinatori final de la seva vida, sinó sobretot com entrem els lectors en un teatre ja no només sense la quarta paret, sinó amb seients, escala, orquestra, púlpit, prosceni i postceni, mitjanes i grades, balteus i fins i tot llotges i vomitoris, suspesos davant nostre en un remolí de moviment constant, i on la catarsi ho omple tot i és el focus amb què en Virgili guia la nostra atenció. I no, no estic jugant amb les paraules. Agafeu per separat un paràgraf qualsevol i tots, absolutament tots, acaben en una catarsi. Acabeu de llegir-lo i per una banda notareu la satisfacció pel català meravellós del què hi ha escrit i per altra banda celebrareu haver personalment sobreviscut a l’angoixa de saber què hi passa i estareu preparats per tornar-hi al paràgraf següent. Si llegiu el llibre d’una tirada, l’efecte és acumulatiu i el catarsiòmetre us tocarà màxims de forma sostinguda.\n5. No ho entenc, per això m’agrada\nSuposo que aquest argument no és nou. En Marsé diu alguna cosa semblant quan parla de «escritoras a las que se les ven las entretelas». Intentaré explicar-ho de la manera més fàcil: amb una confessió personal. En la meva formació com a músic, va arribar un moment (després feliçment superat, he de dir) en què no m’agradava escoltar música. Bé, algunes músiques mai deixen d’ “agradar”, però en general la sensació era que, en escoltar i entendre d’oïda les estructures musicals, l’exercici deixava de ser plaent, potser per equiparació amb la dura pràctica tècnica de l’estudi diari. Aleshores vaig descobrir que escoltant El Camarón, això no em passava. No en copsava els detalls tècnics, no n’entenia gairebé el compàs ni n’esperava sense sorpresa les modulacions harmòniques característiques. Però seguia perfectament el fil discursiu (per dir-ho així… no sé si hi ha tal cosa en la música) i el plaer era immens. Descomunal. La consciència m’era lliure per deslligar-se i gaudir dels colors i les formes amb aquella naturalitat que havia perdut davant d’altres músiques que comprenia millor. Tant a Betum (3) com a Brunilda (4) l’aparent foscor del català virgilià tenia potser un efecte semblant i feia que el significat fos ja no el bastidor del fil discursiu sinó una capa de vegades borrosa, de vegades feridorament esmolada, sempre coherent en els plànols curts en què, com veient-ho pels ulls del protagonista, ens apareixien també accions inconnexes o laterals, directes, materials, escatològiques o aparentment intranscendents. A La visita, però, és com el quadre a la paret on s’hi ha fet dos foradets per espiar des de l’habitació del costat. Ajustem els dos ulls als foradets i veiem el remolí d’escales i cossos i paisatges i portes, potser fins i tot el diguem-ne protagonista és el personatge pintat en el quadre per on mirem, que també es regira i recargola i per això, màgicament com la catifa, ens transporta a sotragades fins al bell mig de no sabem on. I tot això, insisteixo, sempre amb coherència en els plànols curts. Si les noies se l’enduen a l’abisme, després n’ha de sortir grimpant per la paret. Com s’ho fa en Virgili ? No ho sé, però m’agrada. Per això m’agrada.\n6. El tema (hipòtesi forta)\nLa visita ha estat qualificat fins ara i de forma suposadament inequívoca com “Literatura Fantàstica”. Espero a continuació demostrar la meva hipòtesi forta sobre el tema de La visita i fonamentar així el canvi de lleixa a les llibreries – dit sigui això amb tot el respecte pels nostres estimats llibreters. La visita és un llibre de contingut meravellós però completament realista. Una realitat psicològica, correcte, però és n’hi ha d’altra? (vegeu nota 5), encara més la realitat psicològica d’una consciència que s’està enfonsant com un castell de cartes a càmera lenta. Dit d’un altra manera, darrere la peripècia esbojarrada de La visita podem traçar una anècdota perfectament plausible i coherent amb la realitat (5). L’anècdota en si, no és trivial: estem davant, com explicava en Virgili a la presentació, d’un senyor que s’està morint, o ja està mort. Jo afegiria que l’acció transcorre probablement en un període de temps curt, que comença amb un despertar encara optimista i amb una certa continuïtat de lloc i acció, pujant i baixant l’escala. La primera persona del plural, però, com dèiem abans, ja d’entrada ens fa saber que hi ha quelcom que no rutlla. El capítol 3, és singular i ben bé podria ser un frontispici, possiblement ocupa la posició que ocupa per una qüestió purament formal (el començament, tal com està, és absolutament perfecte, és clar). En aquest capítol, hi ha un narrador omniscient (fantàstica la força amb què la primera persona del plural retorna després al capítol 4) i tot plegat sembla que la pertorbació de consciència que afectava els capítols precedents i que ja no ens abandonarà a la resta del llibre, aquí sigui menor. Com si l’avi que explica, el que s’haurà d’estar morint, encara fos capaç de narrar una realitat coherent. I curiosament aprofita per donar-nos una clau que fa del La visita no només un llibre realista sinó estrictament contemporani, perquè suposem que era als anys 30 i 40 del segle XX quan el codi Morse formava part dels jocs infantils, i que son més o menys els de la Quinta del biberó (tots per damunt dels noranta anys avui dia) els qui varen fer les darreres guerres amb aquesta mena de comunicacions. Tot això del Morse, a part de divertidíssim, si non è vero, è ben trovato, i a més de deixar una petja molt fonda (qui podrà tornar a mirar-se un avi repicant el bastó contra terra sense esperar que a continuació comenci a “vinclar-se endavant i endarrere com un rabí eixelebrat”? ) també ens deixa clar que en la construcció del discurs d’aquest llibre, aquesta mena de narració quedarà emmarcada com un record del que ja no és possible. El nostre vellet, en un moment donat enyorarà les converses interessants amb gent desperta, el fet mateix de conversar serà una idea recurrent. Però està sol. I els personatges que van apareixent, ben bé poden ser els reflexos llunyans de metges, infermeres i algun parent despistat que visiten al malalt en el seu llit de mort. No vull dir que La visita sigui mèdica (xist) però si ben bé podria ser que la primera part siguin els darrers moments (potser dies – va a comprar-se unes sabates, parla del veïnat…) d’un vellet que està a punt de petar. La noia pèl-roja del capítol (com no?) número 13, podria ser ben bé qui el troba perdut a l’escala i va a buscar ajut. Potser en el capítol 14 ella l’acompanya escales avall – encara que a ell li sembli que és escales amunt. I el gorg de “fondària eixarreïda, sorollosa, esquerpa i fumejant” el sentim com un signe evident de la nàusea que precedeix al desmai. Amb molta més força encara pel fet que dues ratlles abans l’aigua tenia la bellesa espatarrant d’un vers d’en Gabriel Ferrater.\n7. Taxonomia ràpida dels estats alterats\nSuposo que es pot considerar una gosadia -o pitjor, una ridiculesa – emprendre aquí un intent de taxonomia ràpida dels estats alterats de consciència. Evidentment, no espero que ningú es prengui seriosament res del que poso a les meves notes de lectura. A més, hi ha tots aquells burroughs, kerouacs, eliades, escohotados i potser fins i tot castañedas, que els haurem llegit o no (no ve al cas), però que de ben segur permetrien precisar i detallar moltíssim més -o refutar- qualsevol cosa què jo en pugui dir, d’aquests temes. Però -embolica, Sidro, que fa fort- saltarem de cap a la piscina (la de Sant Quirze és freda tot l’any), i mirarem de fer-ho prou de pressa per no avorrir ningú, i arribar al punt que ens interessa. Proposo que entenguem per “estat alterat de consciència” tota aquella modalitat en què la percepció de la informació provinent dels sentits i la seva incorporació de manera més o menys analítica -o subliminal- a la consciència -encaixant-la aquesta en un model de món coherent-, es produeix de manera diferent a l’estat normal de sobrietat i calma. La raó (la consciència racional) queda inicialment perplexa per la falta d’encaix entre els “inputs” i els esquemes de coneixement adquirits fins al moment per l’individu; i mira a poc a poc d’adaptar-se a la informació alterada dels sentits, construint així versions modificades del seu model de món. La memòria d’aquestes modificacions, és a dir, la memòria de com se n’entra i se’n surt, es perd de pressa, però la memòria que son versions modificades -i que per tan encara hi ha un “model de món”, diguem-ho així, Real- és bastant permanent. Cal entrar molt profundament i de manera continuada en els estats de percepció alterada per tal que quedi confosa la capacitat de discerniment entre el model de món de la sobrietat/calma i el model de món de l’estat alterat en concret. Així doncs, els estats modificats que tenen el seu origen en substàncies (tant extractes vegetals com de síntesi, i també les famoses endorfines i coses semblants generades a l’interior del propi cos) necessiten una repetició continuada, convertir-se en un hàbit, per poder finalment arribar a aquests punts de confusió permanent entre alteració i realitat. Així doncs, els d’aquesta mena els descartem aquí mateix dels nostres interessos. Hi ha, però, formes d’alteració de la consciència que són molt més interessants. Heu viatjat mai en un d’aquells ferris infernals que fan les rutes amb les Illes? Ja fa temps, vaig fer un Palma-Barcelona. Primer -es veu que la badia de Palma actua com a esmorteïdor de la Fúria del Mar- el trajecte anava amb calma. Em vaig fer el jove encantador amb una simpàtica colla de Senyores de Palma, amb aquell accent engalipador que tenen, de mitjana edat, que anaven a passar el cap de setmana de compres a la City. Estaven esmorzant tot de coses boníssimes que duien (sobrassades, és clar, però també patés, embotits, formatges, confitures -tot exquisit..). Divertides pel meu “bon saque”, i amb una d’aquelles converses trivials tan plaents, m’anaven preparant i passant elles mateixes les torradetes amb totes aquestes delícies. Però, ai las!, tan bon punt el barco va sortir del recer del port, la Fúria del Mar es va desbocar. No és que la cosa es mogués, no: és que era com si la proa del vaixell seguis la trajectòria d’un atractor de Lorenz de cinc metres d’amplitud. Inexpert de mi, vaig pensar que sortint de les cobertes baixes i acostant-me a les finestres podria veure l’horitzó i controlar la sensació de mareig que em pujava cada cop més forta. Vaig fer cap amunt i vaig asseure’m ben bé davant de tot. Una estona després, no exagero, hauria signat la meva mort a canvi que s’aturés aquell moviment. En comptes d’això, la naviliera em va enviar una hostessa menudeta (sóc, per si no us ho heu pensat, un mascle de més de cent quilos) que va aparèixer al meu costat i em va rescatar agafant-me de bracet; tan fineta i dreta ella i jo arrossegant-me per terra com si fos una vaca borratxa. Em va recomanar quedar-me a baix de tot, que es mou menys i m’hi va acompanyar i em va deixar a prop dels lavabos. Quan, amb gran esforç i patiment, vaig aconseguir sortir-ne amb tots els tractes buits, vaig asseure’m altre cop a les butaques. L’atractor no s’aturava. Una estona després, havia abandonat el meu cos i veia el vaixell des de dalt entre la tempesta, però amb l’horitzó, ara sí, ben clar i quiet. Des d’aleshores, penso que morir-se -abans d’apagar el llum del tot- deu ser una cosa així. Però vaig sobreviure, és clar. L’estat alterat va durar fins que el vaixell va virar per encarar el port de Barcelona, maniobra que vaig veure també amb claredat panoràmica, i que em va retornar al meu cos que tremolava de fred escarxofat a la cadira. No he tornat a agafar un vaixell. Però ús asseguro que el paisatge que vaig veure -el mar enfurismat, el vaixell, els núvols i lluny l’horitzó i després la ratlla de la costa- se m’apareixia talment com si l’hagués animat un d’aquells genis del cine Txec. Què no podria estar veient el nostre senyor de Sants, en la seva agonia?\n8. El tema (hipòtesi forta, segona part)\nAquí el teniu, i deixarem pels becaris la feina de continuar-lo i afegir-hi colorets per remarcar correspondències, reaparicions i transformacions, etc.\nSuposo que s’hi podrien afegir columnes intitulades “hipòtesi mèdica” per anar indicant com els tres homes correspondrien a un portalliteres, les tres dones a infermeres, etc.\n9. No m’aixafis el final\nSembla que darrerament s’ha posat molt de moda l’expressió “fer un espòiler” i sembla mentida amb quina insistència els cuidadors de maduixes ens esforcem per empobrir la parla. Tenint un verb tan aclaparadorament onomatopeic com “aixafar” (més encara en la parla comuna que n’elideix la “a” inicial: “xafar”, si no directament “txafar”) hem de substantivar absurdament el “to spoil” americà, que es tradueix exactament per “aixafar”, i encara més forçar-hi la locució verbal “fer un”. Quines ganes de fer el burro… i quines ganes m’agafen de fer, aquí mateix, un espòiler respecte a l’esquimal. Però penso que qui m’ha fet l’espòlier a mi (el d’aquestes notes, fixeu-vos-hi bé, sense saber-ho) ha sigut un respectat poeta i editor i el seu escrit inèdit sobre La visita, que m’ha arribat just redactava aquestes línies. Aprofitem per dir que aquest home escriu els pronoms febles més naturalment majestuosos que mai hagis vist, Sidro.\nEra una masmorra. Parets de pedra i un tió en posició vertical per lligar-hi els reus. Repenjat al tronc, hi ha un home embolicat com una mòmia, sense braços ni cames. Sé que els hi han tallat amb una fulla prima. Li veig la cara. Té el somriure congelat d’un esquimal i els ulls molt oberts. Em diu: “M’han fet tant mal, que ja me n’enric”.\n(1) Espero que no perdeu de vista que qualsevol terme de lingüística que pugui gosar fer servir -molt modesta formació la d’en Sidro per aquests barris- és, per dir-ho així, com posar una escopeta carregada en mans d’un mico borratxo: potser encerti algun tret, però la majoria sortiran en direccions inesperades, i potser fins i tot perilloses, és clar.\n(3) Brunilda, d’Enric Virgili (Editorial Empúries, 2010)\nFa temps que no llegia una cosa així. Fantàstic!


Manies Meves: de juliol 2008\nper Severí Vinyoles\n30 de jul. 2008\nL'home i la bèstia\n"I never drink...wine"\nM'ha assetjat tota la nit. Abans d'anar-me'n a dormir, ja m'ha picat 3 o 4 cops al sofà, xuclant-me la sang amb aquella llarga trompa succionadora. Abans no hauria passat mai; sempre havia cregut que tenia mala sang i que, si érem dos, sempre atacarien l'altre; però aquell em buscava; potser perquè jo estava sol i era l'únic que veia per menjar i tenia molta gana; potser perquè ell pertanyia a una nova raça mutada que havia oblidat els antics instints d'evitar certa sang.\nNo puc parar de gratar-me les vermellors. Quin mal més empipador! Me'n vaig al llit, però penso que potser ha entrat a l'habitació. M'estiro, m'endormisco i, ja mig somiant, sento aquell brunzit del dimoni. Se m'acosta. Em vol tornar a xuclar, el malparit. Intento matar-lo, però fuig i desapareix. El busco per tota l'habitació, regiro tots els racons, però està ben amagat, esperant pacientment el moment per tornar a atacar. Em torno a ficar al llit, i, al cap de mitja hora, un altre cop el mateix, aquell brunzit. Miro de fotre-li un cop de mà, però fuig volant. És massa ràpid. Merda, no tinc cap insecticida, ni kill-paff, ni res que el pugui matar. Només la força bruta. I ell és ràpid i sap amagar-se. Sé que ell espera i m'observa. Que en som d'indefensos davant d'aquesta raça de paràsits superior! Ja em veig a venir que això serà complicat. Llegeixo un altre cop mitja horeta. Les picades em fan una picor insuportable i no puc parar de gratar-me. Tinc son i miro de dormir, però al cap d'una estona noto com es passeja per la meva cuixa. Això va per llarg....\nA les 7 del matí, el veig quiet sobre la samarreta del pijama, la mateixa que hores abans havia utilitzat com a arma contra ell. Sense gaires esperances, l'hi foto un altre cop amb la mà plana i, oh, sorpresa! El seu cadàver cau inert, quan aixeco la samarreta. Victòria! He mort la bèstia! La bèstia és morta i encara tinc mitja hora per dormir abans d'anar a treballar!\nDemà compraré insecticida.\nN'heu mort gaires aquest estiu?\nPublicat per Lycaon a 9:18 6 comentaris:\n29 de jul. 2008\nM'agrada Bombers de Nova York\nEn Tommy Gavin i el mòbil\nSean - El final de la festa d'aniversari va ser...espantós.\nTommy - Sí, a la meva família som així. Som irlandesos.\nSean - Sí, ja sé de què em parles, em dic Garrity.\nTommy - No, no és el mateix. Els de la vostra generació sóu irlandesos monyes. Nosaltres som de veritat. Vosaltres, quan teniu un problema, el discutiu. Nosaltres quan tenim un problema, no el discutim... Busquem el culpable i li trenquem la cara.\nLa televisió catalana programa d'amagatotis (ja passa amb les sèries més bones en aquest putu país...) la sèrie Rescue Me (Bombers de Nova York) els diumenges a la nit al canal 33 i la repetició el dia següent al 300.\nPersonatges simples, però carismàtics i amb vides extraordinàries donen vida a una història que ha enganxat a més de 3 milions als Estats Units, on van ja per la quarta temporada.\nEls records pel cosí mort a l'11/S que s'apareix com un fantasma shakespearià, les reunions d'alcohòlics anònims, les drogues, la ira incontrolada, la testosterona políticament incorrecta, la família amatent, els problemes domèstics i els incendis brutals són només alguns dels incentius d'aquesta sèrie. Si jugues amb foc, et pots cremar.\nPublicat per Lycaon a 22:49 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Bombers de Nova York, Rescue Me\n16 de jul. 2008\nEl nom no fa la cosa\nUs hi heu fixat en quants noms oficials d'entitats, càrrecs o comunitats no tenen res a veure amb el que se suposa que són o han de fer? Són noms enganyosos, mentiders, que et fan pensar en una cosa i després en són o en fan una altra. Vet aquí els exemples:\n- Principat de Catalunya - On és el príncep?\n- Partit Popular - Popular no és socialista o comunista?\n- Partit Socialista Obrer Espanyol - Obrer? Quants obrers hi ha al PSOE?\n- Convivencia Cívica Catalana - No és aquella entitat que propugna aplicar segregació lingüística a l'educació catalana?\n- República Popular de la Xina - De popular i comunista, ja només la bandera.\n- Minyons Escoltes de Catalunya - Minyons? Escoltes?\n- Jutge de Pau - Naturalment, quan hi ha una guerra, el substitueix el Jutge de Guerra.\n- Saló del Regne (dels Testimonis Cristians de Jehovà) - S'hi ha d'anar disfressat de medieval?\n- República Bolivariana de Veneçuela - Bolívar no va morir el 1830?\n- Defensor del Pueblo - Va, home, va, no fotem riure.\nPublicat per Lycaon a 15:31 4 comentaris:\nLa meva petita història de Rússia\nNo totes les dones russes exerceixen la prostitució\nRússia és el país més gran del món i ningú ha tingut mai collons d'envair-lo. Napoleó i Hitler van cometre el vell error de voler envair Rússia i ho van pagar molt car.\nEls russos van fundar seriosament el seu país al segle XVI i, com que tenien un país estepari i molt fred, van decidir expandir-se cap a territoris més hospitalaris, com ara Sibèria o Kazajistan, que també podien utilitzar-se com a camps de concentració. Per això als segles XVII i XVIII, sota la dinastia dels Romanov, es va convertir en un imperi i potència mundial amb una població multiètnica. A banda dels eslaus, habitaven Rússia diferents ètnies de variades races i cultures, com per exemple els tàrtars, els cossacs i els óssos.\nA principis del segle XX va caure a Rússia, concretament a la regió de Tunguska, un cometa radioactiu que va arrasar 2.150 km² i va radiar negativament tot el país. Els supersticiosos Romanov havien donat el poder al monjo analfabet Rasputin, que no dubtava a treure's la tita en qualsevol moment, i la gent passava gana. Els russos va creure (erradament) que ells eren el país elegit per Marx per aplicar-hi el comunisme i van iniciar un desastre de proporcions antològiques: van aplicar el comunisme, van pelar el tsar i família, i van convertir el seu país en la Unió Soviètica.\nEls russos sempre han destacat per la seva elegància i el seu afany d'anar a la moda\nEl comunisme era un sistema econòmic basat en la distribució i el repartiment dels béns mitjançant cues interminables davant les botigues. Calia fer cua per tot, i hi havia molt poc de res, fins que algú, 69 anys després (número màgic), es va adonar de l'equivocació i van tornar al capitalisme.\nMalgrat tot, cal dir que no tot va ser dolent durant el comunisme. Durant l'època del dirigent comunista Stalin, es van perpetrar genocidis, es van desenvolupar armes nuclears i es van convertir en potència econòmica mundial. Els russos van derrotar l'Alemanya nazi (tot i que tothom es pensa que van ser els americans), van potenciar el vodka com a forma de combatre el fred, van enviar una gossa a l'espai, van guanyar competicions d'escacs i gimnàstica i, el més important de tot, van inventar el Tetris. També van participar a la Guerra Freda, enviant espies que estaven boníssimes a Europa perquè en James Bond se les follés i després les matés.\nDues espies miren de combatre com poden el terrible fred de les estepes siberianes\nDesprés de l'època imperial i de la soviètica, van elegir sorprenentment a un abstemi per dirigir Rússia, per variar. La "democràcia" controlada per Putin ha estat el millor que hi ha hagut mai. Qui millor que un espia rus que sap judo per dirigir Rússia?\nDe totes maneres, quan algú parli en rus en una pel·lícula, tingueu clar que encara és un malparit.\nPublicat per Lycaon a 12:41 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Rússia\nMira't això, maco\nAmics dels Conills\n"Ho has vist, Josep Maria? Sembla que parlen de nosaltres? " A les Cotxeres de Sants s'hi fan tota mena de fires i exposici...\nImpressions sobre el DIR a què m'he apuntat\nEl Sr. Cuní s'entrena habitualment al Holmes Avui he fet una bestiesa molt grossa. Degut a un recent canvi de feina, m'he canviat d...\nConeix-te tu mateix\nAlexandre no se’n sabia avenir. Per primer cop el seu pare, el Rei Filip de Macedòni a, havia volgut que l’acompanyés en la seva visita a l...\nLes primeres víctimes innocents de la histèria apocalíptica Estic decebut . Aquest no era el final que jo m'esperava. La Grip Porqui...\nEls catalans són els hòbbits\nQui deia que les races ja no existien? Les races que va crear J.R.R. Tolkien per a la seva gran novel·la de fantasia El Senyor dels Anell...\nLes sèries catalanes, els Tudor i Ermessenda\nMil anys després de la nostra mort, Nós protagonitzem una sèrie catalana Sóc el primer que penso que les sèries catalanes i espanyoles (re...\nM'agraden més els DOLENTS\nSu carencia de fe me resulta molesta Els dolents del cinema i la literatura sempre m'han semblat molt més atractius i interessants que...\nEleccions Plebiscitàries a l'Aliança Rebel\nEn una galàxia molt llunyana, personalitats rellevants i representants dels diferents pobles expressen la seva opinió sobre les pròximes...\nCada dia vaig a treballar amb trajo i corbata; excepte divendres, que és “causal day” . És norma de l'empresa. Però no és ara la prime...\nL'endogàmia és dolenta\nSempre ho he dit. L'endogàmia és dolenta , i ha fet molt de mal. Si algú mai us ofereix de practicar-la, simplement digueu-li que no. A...\nEls arxius secrets del Manies


dc.creator Sarrazac, Jean-Pierre\ndc.description Enregistrat a Auditori de l'Institut del Teatre (Barcelona), el 09-10-2019. Esdeveniment organitzat per la revista Estudis Escènics de l’Institut del Teatre, amb la col·laboració del Departament de Filologia Catalana de la Universitat de Barcelona.\ndc.description.abstract Conferència «El meu recorregut amb Strindberg» a càrrec de Jean-Pierre Sarrazac , de la Université Paris III-Sorbonne Nouvelle durant la Jornada «Sóc contemporani! Strindberg i el teatre d’avui»\ndc.subject Strindberg, August\ndc.title Jornada «Sóc contemporani! Strindberg i el teatre d’avui» : Jean-Pierre Sarrazac (versió en francès)


Nissan no aclarirà el seu futur a Catalunya fins abans de les vacances d'estiu\nEls sindicats mantenen la vaga després de reunir-se amb el president de la marca a Europa\nEl president de Nissan Europa, Gianluca de Ficchy, i el director de Nissan Motor Ibérica, Genís Alonso, ahir. ALEJANDRO GARCÍA / EFE\nBarcelonaLa direcció de Nissan a Europa assegura que no aclarirà quin és el futur de les plantes catalanes de la companyia fins just abans de les vacances d'estiu. El president de Nissan Europa, Gianluca De Ficchy, i el conseller director general de Nissan Motor Ibérica, Genís Alonso, s'han reunit de manera telemàtica aquest divendres amb els comitès d'empresa de Nissan a la Zona Franca i Montcada i Reixac.\nSegons ha explicat la companyia en un comunicat, el responsable a Europa de la marca nipona ha dit als representants sindicals que entén "la seva preocupació pels plans futurs per a la planta de Barcelona", però ha afegit que no aclarirà el futur industrial de Nissan a Catalunya fins just abans de les vacances d'estiu. "Es tornarà a informar abans de l'aturada tècnica de l'estiu", ha indicat la companyia.\nLes explicacions de De Ficchy i Alonso no han convençut els representants sindicals, que han decidit mantenir la vaga indefinida convocada a partir del 4 de maig, quan Nissan vol reprenre la producció a la Zona Franca després de l'aturada pel confinament, segons ha explicat el representant de CCOO, Miguel Ángel Boiza.\nEls comitès d'empresa han mostrat la seva "decepció" amb el missatge que han tramès els representants de la direcció. Segons expliquen, Nissan vol recomençar la producció però només per complir un encàrrec de Mercedes (a Barcelona es produeix per a la marca de l'estrella una pick-up), cosa que només donaria feina per al mes de maig, però ja no hi ha plans de producció per al mes de juny.\nFonts sindicals expliquen que Nissan, que acaba de tancar el seu any fiscal (al Japó va de l'1 d'abril al 31 de març), ha explicat que té més estocs dels que esperava i, per tant, espera vendre'ls abans de reactivar la producció.\nMesures contra el covid-19\nSegons l'empresa, De Ficchy ha explicat als comitès d'empresa que Nissan treballa amb molt poca visibilitat sobre com anirà la demanda a Europa, com la resta de competidors, i per tant està fent "avaluacions exhaustives" sobre els riscos, a més de comparatives amb altres fabricants de tot el món sobre l'afectació de la pandèmia per establir "un conjunt integral de mesures de seguretat per protegir la salut i el benestar dels empleats quan es reprengui l'activitat".\nautomoció Nissan Covid-19


Don Krieg | One Piece Català Wiki | Fandom\nPersonatges masculins, Pirates d'en Krieg, Capitans pirates,\nSobrenom: "Krieg el Trampós" (ダマシ討ちのクリーク, Damashi-uchi no Kurīku?); "Don Krieg" (首領（ドン）・クリーク, Don Kurīku?); "Almirall Pirata" (海賊艦隊提督, Kaizoku Kantai Teitoku?);\nEdat: 42 (debut)\nAlçada: 243 cm\nDoblatge català: Enric Serra Frediani\nEn Don Krieg era el pirata més poderós de l'East Blue. És el principal antagonista de la saga del Baratie.\nEn Don Krieg és un home alt, musculós, amb pèl curt i gris i amb les patilles llargues. Durant la seva compareixença a la història, tenia benes al voltant del cap (a causa de les lesions de la seva trobada amb en Mihawk). Porta una armadura d'acer, que està folrada de pell com la resta de la indumentària. Està carregat amb una varietat d'armes. La seva bandera pirata està pintada a les muscleres. Té una capa marró, i les seves mans estan cobertes per un parell de guants, pantalons roses i sabates negres. Té una màscara de gas d'or en algun lloc dins de l'armadura, per evitar que el seu gas mortal l'afecti.\nEn Krieg és un típic brètol cruel i implacable. Ell confia en la seva pròpia superioritat, malgrat els errors que pugui experimentar, i creu de tot cor que les seves armes poden superar a qualsevol enemic. Fins i tot davant de la seva inferioritat evident, en Krieg es nega a acceptar els seus errors, en lloc de recórrer a mètodes per sortir-se'n. En Krieg creu en la victòria per sobre de tot, i es rebaixarà a qualsevol nivell per aconseguir-ho. Alguns exemples són de la bandera blanca de rendició i es fan passar per marines per aconseguir la caiguda d'ells.\nMalgrat les seves tendències cruels, Krieg és prou pragmàtic per adonar-se que necessita un equip que li done suport. D'aquesta manera s'assegura que s'alimenten per recuperar tota la seva força després de l'atac d'en Mihawk. Però, en Don Krieg no es preocupa per la seva tripulació, qualsevol que se li oposi és generalment castigat amb la mort. Ell està molt orgullós del seu rang de capità, i es posa molt negre quan algú el desobeeix, i fins i tot dubta a dur a terme les seves ordres, ja que creu que és el seu deure d'obeir sense cap dubte.\nEn Krieg es va considerar el pirata més poderós de l'East Blue. Malgrat que en Krieg tenia una recompensa menor que la de l'Arlong, la seva flota de 50 vaixells i més de 5.000 pirates, en combinació amb el saqueig actiu, va obligar als marines per veure a en Krieg com una amenaça més gran. En Krieg també va afirmar ser l'home més fort del món i, mentre això és clarament una sobreestimació de la seva part, és sens dubte formidable en el combat físic. Es mostra com ser capaç d'aixecar les bales de canó, sense moure's ni un mil·límetre.\nPsicològicament, en Krieg és molt intel·ligent, ja que sap que la supervivència de la seva tripulació és important, així com saber que el Baratie serviria com un gran vaixell pirata, per la seva aparença amenaçadora. Ell també té coneixement de les Fruites del Diable, com es mostra quan va ser testimoni de la capacitat d'en Ruffy d'estirar-se, i va dir que la Grand Line ha d'estar plena de gent. No obstant això, l'arma més potent d'en Krieg ha estat sempre el seu talent d'estratagemes, que sembla no tenir límits. Menteix i fingeix demanant misericòrdia.\nEn Krieg revelant totes les armes que té\nL'estil de combat d'en Krieg gira al voltant de les armes de foc ocultes i dispositius incendiaris incorporats a la seva armadura d'acer, que al seu torn s'oculta sota la roba normal, per proporcionar una sorpresa al seu adversari. En Krieg es basa en l'ús de sorpreses i un gran nombre d'atacs de foc ràpids i eficaços per aclaparar als seus adversaris.\nEls seus vaixells de tornada de la Grand Line\nQuan ell va començar com un pirata, va robar un vaixell de l'armada i, sota l'aparença d'un vaixell de la Marina, es va acostar a les ciutats sense sospitar res. L'Armada massiva d'en Krieg li va donar el títol de "L'Almirall Don Krieg".\nEn Don Krieg va realitzar un viatge a la Grand Line amb la seva flota, amb l'esperança de trobar el One Piece. En el seu setè dia a la Grand Line, però, les seves naus van ser destruïdes completament per en Mihawk, un dels Shichibukai. Amb una sola nau es va escapar a través de pura sort, però en pèssimes condicions, en Krieg va tornar derrotat a l'East Blue. A continuació, va tenir al seu costat en Gin amb la finalitat d'allunyar el vaixell de la Marina que tenia el Tinent Fullbody, per tal de salvar als altres membres de la tripulació severament esgotats.\nArc del Baratie Edita\nEn Krieg derrotat per en Ruffy\nEn Krieg aviat es va assabentar del Baratie, un restaurant que flota al mar. Quan va veure per primera vegada el vaixell en forma de peix, sabia que seria perfecte, perquè ningú no sospitaria de que estigués ple de pirates. En Krieg hi va anar dient si tenien menjar per reconstruir la seva flota i que se'n tornarien de nou el cap a la Grand Line. També volia utilitzar en Zeff com una guia per evitar el que li va passar en aquell mar. Per desgràcia quan hi va arribar, els Pirates del Barret de Palla també hi eren. Després d'una batalla llarga i intensa en les restes del seu antic vaixell, en Krieg va ser finalment derrotat per en Ruffy.\nEn Don Krieg contra en Dracule Mihawk\nEn Don Krieg contra els xefs del Baratie\nEn Don Krieg contra en Monkey D. Ruffy\nAltres: Edward Newgate † • Boa Marigold • Hannyabal • Sai • Edward Weevil • Charlotte Mascarpone • Charlotte Joscarpone • Doc Q • Caribou • Charlotte Brûlée • Drug Peclo • Charlotte Noisette • Charlotte Decuplets • Killer • Dosun • Stansen • Dalton • Charlotte Yuen\nObtingut de «https://onepiece.fandom.com/ca/wiki/Don_Krieg?oldid=104350»


Zeno Eivissa, Santa Gertrudis - Guia De Restaurants A Eivissa\nZeno Eivissa és un agradable restaurant italià del centre de Santa Gertrudis. Pizzes al forn de llenya i receptes clàssiques amb producte italià de qualitat\nZeno Eivissa és una pizzeria italiana de les clàssiques que podràs descobrir en ple centre de Santa Gertrudis, un dels pobles amb més encant de l'illa.\nEmiliano, el seu propietari, la defineix com una pizzeria moderna en la qual respecten al màxim la tradició culinària italiana. Segueixen a ulls clucs tots els passos i ingredients necessaris per elaborar receptes tan mítiques com la pizza, la lasanya o la Parmigiana. Tampoc s'enreden a l'hora de preparar el famós pesto o la amatriciana romana. Aquí provaràs la autèntica carbonara italiana, cuinada amb formatge pecorino i guanciale.\nEls plats en Zeno Eivissa es caracteritzen, sobretot, per la seva senzillesa i força. el producte italià és el principal protagonista de la cuina del restaurant i la pizza és el seu plat estrella. Es prepara en forn de llenya, el que potencia el seu sabor i li aporta una textura perfecta. Per si fos poc, la massa es fermenta durant 48 hores i utilitzen mozzarella Fior di Latte.\nA part dels clàssics de la gastronomia italiana, també podràs gaudir d'altres plats internacionals, amanides, hamburgueses i opcions per vegans i vegetarians. És més, tenen pasta sense gluten.\nPer completar el teu dinar o sopar, t'aconsellem que demanis un dels seus postres casolanes. El tiramisú i la panacota mai fallen i, per beure, podràs triar entre una gran varietat de vins espanyols, italians o francesos.\nLa seva agradable terrassa convida també a gaudir d'un dels seus còctels i, si el que vols és portar-te el menjar, només has de demanar-ho i te la serviran to take away.\nEstàs avisat! Si ets un fanàtic de la pizza, pot ser que el Restaurant Zeno Eivissa es converteixi a partir d'ara en un imprescindible per a tu.\nSeria un pecat no provar la pizza, qualsevol de les seves varietats. La lasanya casolana i els fettuccine al pesto també et conquistaran.\nLa cuina no tanca en tot el dia. De 13 a 15 i de 19 a 23.30 hores podràs triar entre les seves pizzes o els plats de la seva carta, mentre que de 16 a 19 hores segueixen servint pizzes.\nDes d'Eivissa, aneu en direcció a Santa Eulàlia. Quan vegis el desviament cap a Santa Gertrudis, pren-lo i quan arribis al poble, veuràs el banc La Caixa. Zeno està just davant.\nCarrer Venda de Fruitera 2. 07814, Santa Gertrudis, Santa Eulària, Eivissa\nEstiu: De 13 a 23.30 hores\nHivern: De 13 a 23.30 hores


FC Barcelona-CP Voltregà: Guanyar, pressionar i somiar\nEl Barça d’hoquei patins dormirà líder si guanya aquest divendres (18.30 h) el seu últim partit a casa, ja que el Liceo juga diumenge contra l’Igualada\nAquest divendres a les 18.30 hores el Barça rep el CP Voltregà, en la jornada 29 i penúltima de l’OK Lliga, amb l’objectiu de sumar una nova victòria per dormir líder i posar pressió al Liceo, que juga diumenge contra l’Igualada.\nEl Voltregà és el penúltim obstacle del Barça d’hoquei patins en el seu repte de remuntar el desavantatge de 3 punts amb el Liceo. En l’enfrontament de la primera volta els blaugranes van aconseguir una contundent victòria per 2 a 8, però el Voltregà, vuitè classificat, és perillós lluny de la seva pista, ja que amb 6 victòries, 2 empats i 6 derrotes , té millors números que com a local.\nNo és la millor setmana per al Barça des del punt de vista anímic després de caure a la Final Four de la Lliga Europea davant del Benfica, quan van fregar la classificació, però els homes de Ricard Muñoz volen demostrar que han girat full i que encara creuen en l’OK Lliga. El Palau ha de tornar a ser vital perquè el Barça guanyi la primera de les dues finals que li resten i poder seguir pressionant els gallecs fins al final.\nEl triomf precisament sobre el Liceo a la jornada anterior al Palau és el millor argument dels blaugranes per somiar en la remuntada.


El centre sociocultural La Fàbrica de Mislata supera les 100.000 visites | Valencia Extra\nLes instal·lacions s’han convertit en el centre més actiu de la ciutat\nEl centre sociocultural La Fàbrica de Mislata està de celebració, i no solament per haver complit recentment el seu quart aniversari des que a principis de 2015 obrira les seues portes, sinó també perquè durant aquests dies s’ha superat ja la xifra de les 100.000 visites. Aquest espai modern i avantguardista, dirigit a joves, majors, associacions, emprenedors i a qualsevol veí amb inquietuds creatives i formatives, es va concebre com un projecte de tall transversal, per a acollir programes, activitats i tallers de diverses àrees municipals com a Joventut, Persones Majors, Comerç, Cultura o Participació Ciutadana.\nD’aquesta forma, La Fàbrica s’ha convertit en el centre municipal més actiu i dinamitzador social de Mislata. I en aquest sentit, l’alcalde Carlos Fernández Bielsa ha mostrat la seua satisfacció perquè “quatre anys després, La Fàbrica ha aconseguit l’objectiu al qual aspiràvem amb aquest centre sociocultural, conjuminar l’experiència dels majors amb la creativitat i les oportunitats dels més joves”.\nDurant tot l’any, el centre ofereix una àmplia programació. En el vessant més cultural, dins del programa denominat ‘La Fàbrica d’espectacles’, els i les usuàries poden gaudir molts divendres de l’any de monòlegs, contacontes i altres espectacles de forma gratuïta. ’La Fàbrica de formació’ ofereix multitud de cursos i tallers interessants dirigits tant a joves com a majors –des de cursos d’idiomes, sobre noves tecnologies, fotografia, disseny gràfic o fins i tot d’habilitats socials-. I els més xicotets són els protagonistes de ‘La Fàbrica quina’, tot un conjunt de tallers dirigits exclusivament al públic infantil.\nEl centre també acull i li dóna nom a una de les associacions de Persones Majors de la ciutat, i a més és escenari de multitud d’esdeveniments com a lliuraments de premis, jornades de divulgació i debat i fins i tot dels Campaments Urbans, que es realitzen en les èpoques vacacionals dels xiquets i xiquetes.\nUn altre registre destacat del centre és el referent als usuaris i usuàries de la sala d’estudi, i és que ja són exactament 4725 els carnets que s’han expedit perquè els i les estudiants de Mislata puguen preparar en aquesta àmplia i lluminosa sala els seus exàmens, una aula que durant els períodes centrals de proves està oberta les 24 hores.\nLa Fàbrica compta amb una dotzena d’espais diferents, la majoria d’ús general, excepte tres, els espais Convivència, Experiència i Participa, que són tres àrees exclusives per a l’associacionisme i la participació de les persones majors. De la resta, destaca per exemple la gran sala d’estudi; l’espai Crea, una àmplia sala de 500m2 dedicada a les arts escèniques, la creació plàstica i la música; l’espai Multimèdia, una sala tecnològica amb equips informàtics per a impartir cursos i tallers; l’espai Idea, amb pissarres digitals interactives per a programes formatius i presentacions visuals; o l’espai Connecta, pensat per al descans entre les sessions d’estudi i treball, amb zona wifi i publicacions de lliure accés.\nEls més xicotets també tenen el seu racó a la Fàbrica en una ludoteca amb jocs infantils i eines didàctiques; les associacions disposen d’una zona amb despatxos i sales de reunions; i a més el centre compta amb una amplia cafeteria.\nEl govern de Mislata suma a Ciutadans per a aprovar els pressupostos de 2020\nEl pressupost més social de la història de Mislata s'aprova per àmplia majoria


Una educació francesa | Joan-Daniel Bezsonoff\nDesprés del gran èxit de crítica i lectors del llibre Una educació francesa, LAvenç publica una segona edició del llibre, amb 10 nous relats inèdits, que amplien el seu diccionari personal de joventut.En aquest llibre, pastat amb els seus records personals, lautor ens conta la seva infància i la seva formació a lescola francesa. A partir duns textos publicats a LAvenç, ampliats i reelaborats, un Bezsonoff en plena maduresa literària ha reconstruït un itinerari alhora íntim i collectiu, que el porta per diverses ciutats franceses i que inclou una sèrie de retrats entre amistosos i malenconiosos, com una passejada per un passat irrecuperable.TEXT DE LA CONTRACOBERTAUna educació francesa no és pas una autobiografia tot i que hi parli molt de mi mateix. Tampoc la consideri com un assaig etnològic on miri de descriure els costums, les olors, la bellesa dun país desaparegut. Gràcies a la professió de mon pare i a la meua, he viscut set vides com un gat rus. De nin, vaig esquiar als Alps, vaig córrer a la vora del Rin, em vaig amagar als soterranis dels afores de París, vaig recollir petxines a les platges de la Mànega, vaig conèixer lembalsament duna llengua a les costes de la Provença. En aquell temps antediluvians sense Internet ni mòbils, els trens trigaven quinze hores per unir Perpinyà a París i calia esperar tres o quatre anys per tenir el telèfon a casa. Els cantants sabien cantar. Els actors pronunciaven admirablement el francès. El cinema feia somniar. Els gendarmes us demanaven la documentació amb la veu de Fernandel. Els cotxes tenien llums grocs, els carrers plaques blaves amb lletres blanques. Les vaques menjaven herba. La mainada creia en lexistència del Pare Noël. Els carters passaven dos cops al dia. El president de la República editava antologies poètiques, i tots els catalans parlaven català.LA SEGONA EDICI? AMPLIADALAlgèria francesa - Langlès - El barracar  Biblioteques  Biologia  Briançon - La vergonya del padrí - La cançó - Les cantarelles - El castellà - Els castells - El català -El cinematògraf - Els diccionaris  Diaris - La dolçor de viure - Les meues escoles  Escoltisme  Espionatge  Festes - De philosophia  França - El francès - Els francòfons - Els gats - De Germania  Història  Jocs - La khâgne - De latina lingua - De libris - Les llengües de França - Les maries - Les matemàtiques - Lestiu a Mers  Migdia - Les minyones - Els ocells - Lopereta - LORTF - El permís de conduir - Pétain i De Gaulle - La política - De reditu - La religió - El romanès - El servei militar - Els supermercats  Tarascó - El teatre - El Tour  Valença - Retorn a ?taca


TALLER DE MUSICAL - RENT | Teatre d'insomni\nAdreçat als alumnes de 4rt de l'ESO i de 1r i 2n de Batxillerat.\nL'espectacle que es treballarà aquest curs és:\nRent Musical rock emblemàtic, amb música i lletres de Jonathan Larson basat en La Bohème de de Giacomo Puccini. La seva trama central gira al voltant d’un grup de joves bohemis que lluiten per sortir endavant a l’Alphabet city novaiorquès de principis dels 90.\nPROVA DE NIVELL: No\nEDATS: 4rt ESO i 1r - 2n BATX.\nDivendres de les 16h a les 18h (TRAINING, INTERPRETACIÓ I CANT)\nDissabtes alterns de les 10h a les 13:30h (TRAINING, COREO. I CANT)\nLLOC D'ASSAIG: Estruch - Sala 2 / L'Alternativa\nPREU: 300€ l'any. (+ 40€ matrícula AMPA) VEURE FÓRMULA DE PAGAMENT A L'APARTAT DE PREUS. (enllaç a sota la pàgina)\nEls alumnes no matriculats al Ferran Casablancas, podran formar part d'aquest grup, si per horaris els hi resulta més compatible, però faran servir les quotes dels alumnes externs. (enllaç a sota la pàgina).\nGRUP: MÀXIM 25 PERSONES.(+COS DE BALL i COR DE MUSICALS)\nPROFESSORS: 3 (interpretació i training, cant i dansa)\nDURADA CURS: PROCÉS DE TREBALL 9 MESOS\nINICI DEL CURS: Divendres 24/09/21\nREUNIÓ INFORMATIVA: 22/09/21 - 17:30h - Sala d'Actes de l'Institut (amb motiu del control d'aforament per COVID-19, poden assistir només un adult i l'alumne interessat)\nLa presentació en públic es realitzarà el juny 2021, programant 4 funcions (si la COVID-19 ho permet) a l'Institut Ferran Casablancas al llarg d'un cap de setmana. Si no fos possible en versió totalment escenificada a l'Alterntiva Sofà Teatre (nombre de funcions a pactar).\nTindrem espai per treballar un espectacle en tota la seva extensió.\nAprenentatge totalment transversal a nivell de les 3 disciplines bàsiques: INTERPRETACIÓ, CANT i DANSA.\nEl treball cercarà la màxima organicicitat en la pràctica de les tres.\nRealitzarem també un treball molt acurat d'inculcació d'hàbits saludables de disciplina de grup i organització.\nRealitzarem el muntatge complert del musical com a eina per aprendre a valorar i controlar totes les disciplines necessàries.\nDonades les característiques de l'espectacle es realitzarà un treball específic sobre drama i interpretació realista.


Sense estrès des del vostre hotel fins a l'aeroport de Basilea - des de 40.- CHF\n360 ° Servei de transferència per a hostes d'hotel a Basilea\nUs oferim un servei molt especial com a hoste hoteler a la nostra bonica ciutat de Basilea. Amb un servei integral durant la vostra estada a Basilea, ens assegurem que podeu centrar-vos en els elements essencials, tant si visiteu el nucli antic de Basilea, com si voleu visitar Kunstmuseum o la vostra reunió comercial.\nTrasllat de servei directament des de la porta de l'aeroport o hotel\nTan bon punt arribeu a Basilea a l'aeroport o l'estació de tren, prendrem la vostra tensió de viatge. Us esperem a la terminal d'arribada i us alleuja del vostre viatge tot proporcionant-vos el vostre equipatge fins al nostre Limusina ajudar. Des d'allà l'acompanyem a la ubicació de l'hotel o esdeveniment. El vostre xofer estarà encantat d'ajudar amb l'equipatge fins al vestíbul de l'hotel.\nEstrès lliure des de l'hotel fins a l'aeroport de Basilea\nTan aviat com vulgui finalitzar la seva estada a Basilea i conduir a l'aeroport, us trobeu Servei de transferència de BasileaDe nou a la qualitat habitual i amb tots els serveis disponibles. És suficient per informar-vos sobre la vostra sol·licitud de transferència com a molt tard una hora abans del registre de sortida a l'hotel. I perquè no hàgiu de preocupar-vos de guanyar prou diners en moneda estrangera, com de costum, ens complau oferir-vos pagaments amb targeta de crèdit.\nPodeu fer la vostra reserva fàcilment en línia. Esperem que el viatge sigui agradable i segur.\nL'equip de serveis de transferència de Basilea\nEtiquetatge a: Basilea aeroport trasllat El servei de limusina\ntaxi.flughafen Marxa 9, 2017 Marxa 16, 2017 Basilea, aeroport trasllat, El servei de limusina Cap comentari\n← Trasllat a l'aeroport de Zuric i Basilea\nBASELWORLD 2018: convenient per viatjar amb el servei de transferència Basilea →


Òrgans de govern - Escola Pia Sarrià\nFormem part d’un grup, l’Escola Pia de Catalunya\nEls escolapis de Sarrià som una de les vint institucions escolars que l’Escola Pia té a Catalunya. Tot conservant la singularitat de cada escola, cerquem una unitat d’estil que ens caracteritza i unes línies comunes de treball que ens ajuden a avançar i a situar-nos millor davant dels reptes educatius. És per això que tenim un organisme que ens coordina, ens dóna suport tècnic i garanteix la participació dels diferents sectors i estaments. És el Secretariat de les Institucions Educatives, que està organitzat de la següent manera:\nLa seva autoritat li és delegada pel parc provincial de l’Escola Pia de Catalunya\nPromou l’esperit escolapi.\nImpulsa la concreció del Caràcter Propi\nImpulsa i coordina les polítiques educatives, organitzatives i econòmiques.\nDirigeix l’Equip de Gestió.\nDirigeix l’equip de directors gerents.\nLa seva relació amb els pares es vehicula mitjançant els organismes de participació.\nÉs l’equip que dóna suport al Secretari General.\nAssessora i dóna suport tècnic a les escoles escolàpies de Catalunya.\nAssemblea de les Institucions Educatives\nEs reuneix cada quatre anys ordinàriament.\nEstableix, democràticament, les polítiques comunes de les escoles.\nHi estan representats tots els estaments i sectors (designats i electes).\nÉs el director del centre, és la màxima autoritat acadèmica i representa la Institució.\nVetlla per la preservació i consecució del Caràcter Propi i per la conservació i millora del patrimoni.\nVetlla pel correcte desenvolupament del Projecte Educatiu.\nVetlla per les persones. És el cap del personal.\nArticula l’escola amb l’entorn socio-cultural i vetlla perquè s’adapti als nous entorns.\nLa seva relació amb els pares es vehicula mitjançant els organismos col·legiats i de participació. Excepcionalment ho fa en persona.\nCoordina els equips professionals.\nControla la vida acadèmica.\nVerifica el correcte desenvolupament del procés educatiu contemplat en el Projecte Educatiu.\nGestiona els conflictes de la comunitat educativa.\nGestiona els recursos humans i materials educatius.\nSubstitueix al director gerent.\nLa seva relació amb els pares es vehicula mitjançant els òrgans col·legiats o de representació i, personalment, quan els caps d’estudis ho requereixen o per a garantir el dret d’empara.\nVetlla perquè la gestió s’ajusti a les línies i criteris estratègics que té fixats el centre.\nOrienta l’organització administrativa i de serveis del centre.\nVetlla per l’optimització dels recursos i proposa series que millorin la qualitat, l’oferta i la capacitat econòmica.\nAnalitza l’entorn posant atenció en l’oferta-demanda, real i potencial.\nLa seva relació amb els pares es vehicula mitjançant els organismes col·legiats i de participació. Excepcionalment ho fa en persona.\nCap d’estudis d’educació infantil: Marta Morris\nCap d’estudis d’educació primària: Xavi Ocaña\nCap d’estudis d’ESO: Tere Prats\nCap d’estudis de batxillerat: Montse Guillem\nCap d’estudis de formació professional: Sito Camprubí\nConcreten l’acció educativa i la planifiquen segons els que estableix el Projecte Educatiu i els acords.\nCoordinen les activitats i unifiquen criteris.\nDonen suport tècnic als seus professors.\nAvaluen la marxa acadèmica i educativa.\nFan el seguiment dels acords que afecten l’alumnat.\nVetllen per al acompliment de la normativa, acords, convivència i per l’optimització de recursos.\nCoordinen els equips de treball.\nDirector a la secció esportiva i activitats extraescolars\nCoordinadors adjunts: Enric Duarte i Carme Pla\nPromociona l’esport i la cultura.\nLa seva relació amb els pares és directa.\nConcreta i coordina les accions per a desenvolupar el pla de pastoral.\nOrienta els equips de pastoral i de catequesi.\nDinamitza les celebracions religioses.\nCoordinadora de projectes internacionals\nAdjunts: Daniel Sánchez\nPromou els intercanvis amb institucions educatives estrangeres.\nCoordina els nostres programes d’intercanvi i estades a l’estranger.\nCaps de departaments didàctics\nMatemàtiques: Cristina Caballero\nCiències Experimentals: Julià Hinojosa\nCiències Socials: Marta Tarafa\nLlengua catalana i llengua castellana: Carolina Albés\nAnglès: Conxi Curto\nCoordinador d’educació ambiental\nCoordinador de formació professional (tarda)\nCoordinador del Pla TAC\nCoordinador d’alumnes universitaris en pràctiques\nDepartament Orientació Escolar\nEducació infantil: Olga Longarón i Francesca Torralba\nEducació primària: Eulàlia Castells i Olga Longarón\nEducació secundària obligatòria (ESO): Carme Serrano\nBatxillerat: Professionals de la Fundació Vidal i Barraquer\nCicles formatius: professionals de la Fundació Vidal i Barraquer\nDiagnostiquen, elaboren estratègies i fan el seguiment dels casos que requereixen suport psicopedagògic.\nOrienten els professionals.\nOrienten les famílies, d’acord amb el tutor.\nVetllen per l’acompliment dels acords que afecten el seu departament.\nCoordinen els professors de suport i els programes educatius especials.\nEs responsabilitzen de la coordinació i avaluació del Pla d’Acció Tutorial (PAT).\nLa seva relació amb les famílies és directa.\nL’acció tutorial és l’instrument bàsic de la nostra acció educativa.\nEl tutor és l’educador en el que l’escola diposita aquesta confiança i responsabilitat.\nFa el seguiment del procés evolutiu de l’alumne en tots els àmbits, des de l’acadèmic fins al personal.\nOrienta l’alumne en el seu creixement personal i acadèmic.\nManté informada la família i la direcció sobre aquests aspectes.\nTransmet de forma directa els valors que promou l’Escola Pia.\nOrienta els altres professionals.\nDirector gerent: Jose Martín\nDirectora Pedagògica: Gemma Ferrer\nDirector Financer: Marcel Massa\nInterpreta la doctrina institucional\nAplica la legislació vigent\nAssesora al Director Gerent\nCoordinadora de pastoral: Josefina Jou\nCoordinadora de qualitat, menjador escolar i transport: Pilar Buil\nCap de secretaria: Patricia de Aza\nCap de relacions institucionals: Marta Ferrer\nCap de recursos humans: Encarna Pueyo\nDirector de la secció esportiva i activitats extraescolars: Albert Roig\nAssesora a l’Equip Directiu.\nInforma a l’Equip Directiu.\nCoordina la vida escolar global.\n• Articula les estratègies de concreció del Projecte Educatiu, de les normes dictades i dels acords en matèria pedagògica.\nTutora d’educació infantil: Marian Salido\nTutora d’educació primària: Viki Moya\nCoordinador de Mou-te: Julen Guerrikabeitia i Elena Amat\nProfessors d’ESO i batxillerat: Julià Hinojosa, Òscar Sanz i Anna Rosés\nProfessora de cicles formatius: Patricia Falcó\nElabora els objectius de pastoral, del pla estratègic i del pla anual del centre.\nFa el seguiment, d’acord amb el pla anual, de l’acció pastoral de l’escola.\nAnima i coordina conjuntament amb els responsables d’etapa i cicle, l’acció pastoral realitzada des dels diversos equips.\nImpulsa la creació, l’animació i el seguiment de grups diversos (voluntariat, grups Mou-te, catequesi, pregària…).\nAvalua i revisa l’acció pastoral duta a terme durant el curs, per tal de millorar la tasca pastoral.\nEl presideix el director del centre i el formen tots els professors.\nEs pot reunir per etapes o nivells.\nÉs el màxim òrgan representatiu dels professionals de l’educació del centre.\nLes seves competències en els nivells concertats estan regulades a les lleis vigents.\nPer voluntat de l’Escola Pia, el claustre també té competències en els nivells no concertats, les quals estan regulades en les normes d’organització i funcionament.\nPresident: Jose Martín\nRepresentants de la titularitat: Gemma Ferrer, Marcel Massa i Josefina Jou\nRepresentants dels professors: Bea del Corral, Maite Grau, Daniel Sánchez i Jordi Vilar\nRepresentants dels pares: Marta Nadal, Lourdes Ventolà, Toni Sagalés i Josep Mª Arnal (representant de l’AMPA)\nRepresentants dels alumnes: Pol Gimeno i Anna Migó\nRepresentant del PAS: Pilar Buil\nRepresentant de l’Ajuntament: Joaquima Ferrando\nEl formen representants de la titularitat i de l’AMPA (designats), de la direcció, del professorat, del personal no docent, dels pares i dels alumnes (tots ells, electes) i un representant del municipi.\nÉs el màxim òrgan de participació en els nivell concertats establert per la legislació.\nLes seves competències en els nivells concertats estan regulades per les lleis orgàniques educatives.\nPer voluntat de l’Escola Pia, el Consell Escolar també té competències en els nivells no concertats, les quals, estan regulades en les normes d’organització i funcionament.\nÉs l’òrgan paritari i col·legiat de participació destinat a la consulta regular i periòdica de les actuacions dels centres en matèria de prevenció de riscos laborals.\nLes competències del Comitè de Seguretat i Salut són:\nParticipar en l’elaboració, posada en pràctica i avaluació dels programes de prevenció de riscos del centre.\nPromoure iniciatives sobre mètodes i procediments per a l’efectiva prevenció de riscos, proposant al centre la millora de les condicions o la correcció de les deficiències existents.\nA l’escola hi ha un comitè d’empresa i un comitè de seguretat i salut laboral.\nLes seves funcions són les que estableix la normativa vigent.\nSón pares o mares de cada grup nomenats per la direcció.\nPromoure el coneixement i la cohesió dels pares del grup.\nConèixer l’estat d’opinió dels pares.\nAnimar la participació en activitats i col·laborar-hi.\nAnimar la formació de pares.\nValorar i fer propostes.\nLa seva relació amb els pares del grup és directa.\nEl delegat és el noi o la noia que representa el grup classe.\nFa propostes de millora sobre la relació entre professors (i altres estaments) i alumnes.\nDóna opinió sobre les accions de l’escola que afecten als alumnes.\nRepresenta els seus companys en els òrgans col·legiats i de participació.\nEl consell d’alumnes és l’òrgan col·legiat dels delegats.\nComissió de seguiment de l’aplicació del document de protecció del menor\nEl formen representants de l’Equip Directiu de cadascuna de les etapes educatives, del Departament d’Educació Escolar, de l’Equip de Pastoral, del grup Mou-te, de la secció esportiva, dels delegats dels alumnes, del servei de mitja pensió i transport escolar i un representant dels pares i mares del Consell Escolar.\nValora el nivell d’aplicació del document a l’Escola Pia Sarrià-Calassanç, amb l’objectiu d’aportar recomanacions per a la seva millora.\nCoordinadora de Mitja Pensió i Transport Escolar\nPilar Buil: La seva relació amb els pares és directa.\nReponsable de l’empresa Aramark: Sra. Eva Fabregat\nCap de secretaria acadèmica: Patricia de Aza\nAdjunta: Cristina Aguilar\nCoordina i vehicula la informació institucional.\nÉs la responsable de l’atenció a les institucions i a les famílies noves.\nAdministració: Helena Zamarreño, Vicenç León\nLlibres de text i uniformitat: Vicenç León\nFacturació: Cristina Aguilar. Consultes facturació: Eduard Gascó\nEducació infantil: Marisa Vilaró\nEducació primària: Carme Fuster\nEducació secundària (ESO i Batxillerat): Marta Prats\nFormació professional i Escola de Muntanya: Bego Herrero i Asensio Vadillo\nParticipen activament en l’acolliment dels alumnes i en la vigilància d’esbarjos i mitja pensió.\nSupervisen l’ordre i la disciplina.\nTenen cura del control de les instal·lacions.\nTenen cura del control i registre de l’assistència i puntualitat dels alumnes.\nMantenen actius i actualitzats els mitjans de comunicació i informació.\nGestió de protecció de dades a les famílies\nPatrícia de Aza\nActivitats preventives i riscos laborals\nCoordina les tasques que es generan en matèria de prevenció de riscos laborals a l’escola.\nORGANISMES INDEPENDENTS I EMPRESES VINCULADES A L'ESCOLA\nPresidenta: Inma Coronas\nVicepresidenta: Mireia Pi\nTresorer: Sergi Salafranca\nSecretari: Joaquín Soler\nVicesecretària: Cinta Gutiérrez\nConsell Escolar: Xavier Garcia\nFederació d’AMPA: Mireia Pi\nCoordinador de cicle d’educació infantil i cicle inicial de primària: Víctor Sibila\nCoordinadora dels cicles mitjà i superior de primària: Anna Comella\nCoordinador de cicle d’ESO: Sergi Salafranca\nCoordinadora de cicle de Batxillerat: Judit Batlle\nRepresentació i Relacions Interinstitucionals\nConfederació de les Escoles Cristianes de Catalunya: tota la Junta.\nFestampa de l’escola: Anna de Mir\nConsell del Districte: Xavier Garcia\nFederació de les AMPES de l’Escola Pia: Mireia Pi i Inma Coronas.\nProjecte famílies amb veu de l’Institut Jaume Bofill: Mireia Pi i Inma Coronas.\nLes seves funcions són les que estableixen els seus estatus.\nEn relació a l’escola:\nCol·laboren per cercar millores.\nAporten opinió i consell.\nCol·laboren en els òrgans col·legiats i de participació.\nPromouen i col·laboren en la formació dels pares.\nVehiculen suggeriments, neguits, informacions i precs dels pares associats.\nMutualitat Sant Josep de Calassanç\nPresidenta: Elena Nabal Vicuña\nCreada amb la finalitat de cobrir les despeses de l’educació escolar en cas de mort de pare o mare.\nEs regeix pels seus estatuts.\nLa seva relació amb els pares s’estableix mitjançant l’assemblea o la secretaria d’estudis de l’escola.\nAramark i Arcasa\nAutopullman Padrós • Aisamar


Juliol de 2010 – Fessols&Naps\nPlease Don’t Use Comic Sans!!!\nVist en laughingsquid\n29 Juliol 2010 fessolsandnaps\nComic Sansdesigndiseñodiseño graficodissenydisseny gràficlaughingsquidtipografia\nWest Side Connection – The Gangsta, the Killa and the Dope Dealer\nDope Dealergangstahip hopThe Gangstathe Killa and the Dope DealervideoWest Side Connection\nTimba Smits és un dissenyador australià afincat a Londres que es dedica a eixes gràfiques vintage i amb aparença de lollipops antigues. També té altres treballs a la seua web. També us recomanem que visiteu lyrics and type, on Timba junt a altres dissenyadors i il·lustradors venen els seus posters basats en lletres de cançons.\n28 Juliol 2010 28 Juliol 2010 fessolsandnaps\ndesign is kinkydisseny vintagedissenyador australiàlondreslyrics and typetimba smitstimbasvintage\nAquesta és una obra d’art de l’absurd projecte en curs de David Livingston en què porta una llarga i flàccida polla cosida i farcida de la tapisseria del sofà. Totes les peces de vídeo art de Livingston fins ara han tingut lloc en diversos barris de Nova York.\nVist en pimpmytrain\n28 Juliol 2010 fessolsandnaps\nbig dickDavid Livingstondickpenepenispollavimeo\nGrum i el retorn dels maderos bigotuts\nHem trobat a Creative Review, un video creat per al grup Grum, amb la cançó anomenada Trough the night. Recorda a aquell video dels Beastie boys, ‘sabotage’, fet per Spike Jonze al 1994. Tornen els maderos bigotuts i ridículs.\n27 Juliol 2010 28 Juliol 2011 fessolsandnaps\n19942010beastie boysbigotutsgrummaderos bigotutssabotagespike jonzetrough the nightvideoclip\nYoussoupha – babylone zoo\nbabylone zoofranciafrenchhip hoprapyoussoupha\nHem trobat una referència a Aisle one d’Idealismo, un estudi suís composat per una sola persona. Conceptes minimalistes, funcionals i ben triats extrets de la seua pàgina web.\n21 Juliol 2010 fessolsandnaps\nAisleoneEl señor jesucristo es mas grande que tu problemaidealismoidealismo.chlogotipsmerdamerda de gospapereria\nHOW NOSM SEUL SUBWAY\nbombinggraffitihow nosmmetroSeulsubwaytagtagsthrow uptraintrenvandalvideo


Desmantellen un centre de fabricació il·legal de paquets de tabac a Sant Quirze - Diari de Sabadell\nDesmantellen un centre de fabricació il·legal de paquets de tabac a Sant Quirze\nS’han detingut 22 persones entre el municipi vallesà i la població de Constantí\nFotografia d'una màquina de fer cigarretes a la fàbrica de Constantí / EFE\nLa Policia Nacional ha detingut 22 persones i ha desmantellat dos centres de fabricació il·legal de paquets de tabac a Sant Quirze del Vallès i Constantí (Tarragona). El grup internacional, d’origen búlgar, venia el tabac –fins a 13 marques diferents a diferents– a països de la Unió Europea. L’operació ha estat conjunta amb l’Agència Tributària i amb el Ministeri de l’Interior de Bulgària, d’on els detinguts transportaven el tabac a granel. Entre els acusats n’hi ha 15 que són de nacionalitat ucraïnesa, dos búlgars, tres espanyols, un moldau i un marroquí. S’han registrat nou immobles. El tabac intervingut tenia un valor superior als 6,5 milions d’euros.\nLa investigació va començar a mitjans del 2017, quan es va tenir constància de l’existència d’un grup procedent de Bulgària que es dedicava al contraban, cometent delictes contra la propietat intel·lectual, blanqueig de capitals, pertinença a organització criminal i contra la Hisenda Pública. Les informacions indicaven que membres del grup es desplaçarien des de Bulgària fins a Espanya per establir diverses fàbriques d’elaboració de tabac il·legal, per crear una xarxa de distribució d’aquest producte en l’àmbit nacional i internacional. El benefici econòmic obtingut era blanquejat a través d’un entramat d’empreses instrumentals. Els detinguts també van cometre frau en diferents establiments amb targetes de crèdit.\nUn gran entramat\nL’organització tenia tres naus industrials, dues a Sant Quirze del Vallès que s’utilitzaven com a magatzem, i una tercera a Constantí, on estava instal·lada la fàbrica. Es treballava per campanyes de pocs mesos, cosa que va dificultar la seva localització. Durant els dos anys que va durar la investigació, els agents van comprovar que el líder del grup estava perfectament assentat a l’Estat i tenia una xarxa de negocis legals dedicats a la construcció d’habitatges, al transport per carretera de tot tipus de mercaderies i a la compra d’empreses a l’estranger. Tenia més de 200 treballadores dedicats a la construcció d’habitatges de luxe a Espanya i a Bulgària, a més de camioners d’empreses nacionals i internacionals de logística. També havia comprat una empresa de transport per carretera a Mali i mantenia negociacions amb ciutadans de Sudàfrica amb l’objectiu d’invertir allà.\nNau clandestina on es fabricaven cigarrets il·legals / EFE\nCom que tenia una activitat legal àmplia, els investigadors van haver de fer una feina molt minuciosa per desxifrar quina part del negoci era legal i quina no ho era. Per exemple, s’utilitzaven camions de fruita dirigits a Sevilla per transportar tabac il·legal. A més, utilitzaven comunicacions xifrades i tenien potents inhibidors en els seus desplaçaments, el que denota l’alta especialització del grup. L’operatiu es va traduir en nou entrades i registres i 22 detencions. A Sabadell, Galícia i Sevilla es van detenir tres camioners que feien distribució. Els agents van intervenir un vehicle amb 437.500 paquets de tabac de tres marques diferents.\nDintre de la nau de Constantí que s’utilitzava com a fàbrica hi havia una altra estructura per insonoritzar el soroll de les màquines. També hi havia una part de l’edifici formada per habitacles per dormir i una zona comuna amb cuina. A més de la nau principal, es va localitzar també una altra instal·lació secundària amb maquinària auxiliar per al tractament de la picadura i abundant material per produir tabac per fumar en pipa d’aigua. Durant la campanya els treballadors vivien a la nau, amb les portes tancades i sense finestres, incomunicats amb l’exterior. Se’ls retiraven els telèfons mòbils i alguns d’ells fins i tot deien que no sabien ni en quin país estaven. Eren treballadors introduïts per carretera procedents de la Unió Europea en vols procedents d’Ucraïna.


Aprenentatge basat en Fenòmens: la reforma educativa a Finlàndia! | Ma-Temàtica\nPunts clau de l’aprenentatge basat en fenòmens:\n“Els fenòmens […] s’estudien de manera integral des de diversos punts de vista, […] vinculant diferents assignatures i temes.”\n“Les teories i la informació mostren la seva utilitat immediatament de forma evident en la situació d’aprenentatge. Per absorbir nous coneixements i aconseguir l’aprenentatge profund (deep learning), és molt important que els estudiants apliquin i utilitzin aquests durant la situació d’aprenentatge “.\n“L’autenticitat és un requisit clau per a la transferència i l’aplicació del coneixement.”\nFactors de motivació:\n“entendre fenòmens del món real“\n“veure la utilitat de les teories i els coneixements”\n“centrat en l’alumne; els estudiants són actors i creadors actius”\n“S’usen mètodes, eines i fonts d’informació autèntics“\nModels pedagògics i tècniques darrere de l’aprenentatge basat fenòmens:\nconstructivisme: “els estudiants són vistos com a constructors actius del coneixement i aquest es construeix a partir de la resolució de problemes, ajuntant ‘petites peces’ en un tot que s’adapti a la situació del moment. “\nsocio-*: “el coneixement es forma en un context social. […] No cal que cada alumne reinventi la roda, poden usar els coneixements i les eines tramesses culturalment”.\naprenentatge basat en problemes: “els alumnes construeixen junts les respostes a les preguntes o problemes plantejats en relació amb un fenomen que els interessa. Els problemes i les preguntes són plantejats pels alumnes de forma conjunta “\naprenentatge en context: “les preguntes i qüestions que cal aprendre estan vinculades a fenòmens reals, i el coneixement i les competències que s’aprenen corresponen a més d’una matèria i es poden aplicar en situacions del món real (transferència natural) “.\naltres: “aprenentatge reflexiu (inquiry learning), aprenentatge per projectes i portafolis”.\nEntorn obert d’aprenentatge: “Els estudiants poden establir els seus propis objectius, construir el coneixement de forma col·laborativa i crear els seus propis continguts i preguntes” […] “[aquests] entorns fan possible diferents tipus de processos d’aprenentatge.”\nMecanismes de suport cognitiu: “conceptes, teories, diagrames i dibuixos, màquines, programes informàtics […]”\nLa cognició socialitzada: “permet la interacció entre els alumnes i l’aprenentatge entre iguals” […] “\nEntorn per a l’aprenentatge: “permet […] una visió holística dels fenòmens a estudiar, i és compatible amb l’autenticitat d’aprenentatge.”\n“L’escola del futur no és un edifici, és una cultura de desenvolupament de les competències”\nLideratge: “La clau per canviar la cultura operativa és el lideratge” […] “[Aquest] s’ha d’orientar al futur des d’una vessant sistèmica.”\n“El nostre coneixement sobre com aprenen els éssers humans també ha augmentat considerablement en les últimes dècades —però la pedagogia, les pràctiques d’ensenyament i les estructures escolars no s’han desenvolupat en la mateixa mesura.”\nEstudiants: “l’aprenentatge i els alumnes haurien de ser l’objectiu principal” […] “les habilitats que els alumnes necessitaran en la societat i la vida laboral del futur han canviat.”\nDocents: “El major canvi requerit rau en la forma de pensar dels docents”.\nResum d’Aprenentatge Basat en Fenòmens\nInformació governamental finesa


Biblioteques de Catalunya (inclou la Biblioteca Nacional)\nPortal molt complet sobre biblioteques. Accés a la Biblioteca Nacional i directori de biblioteques públiques i especialitzades de la Generalitat. També inclou una "Guia de Recursos" amb legislació, catàlegs, textos sobre biblioteques i una selecció temàtica de recursos web molt interessant.\nAquest enllaç conté tota la informació referent a les biblioteques municipals de la ciutat de Girona\nLa "Biblioteca Virtual Constitución 1812" de la Fundación Centro de Estudios Constitucionales 1812\nEl fons de la Biblioteca Virtual s'ha començat amb la digitalització de la Colección de Decretos i la Colección Legislativa de España, aquesta darrera ha estat durant molts anys la recopilació oficial del repertori jurídic de l'estat espanyol a text complet i és una eina bàsica per a localitzar legislació antiga.\nBiblioteca digital feta amb les aportacions d'un miler d'institucions de la UE, en vint-i-tres idiomes, inclòs el català. El fons inicial és de dos milions de documents històrics entre fotografies, vídeos, mapes, manuscrits, pintures, diaris, llibres; però hi ha previst que el 2010 atenyi els deu milions. Hi han col·laborat la Biblioteca Nacional de Catalunya i la Biblioteca Valenciana.\nLa Biblioteca Digital Hispànica ofereix accés lliure i gratuït a les principals obres de la Biblioteca Nacional. Proporciona eines per a la consulta, lectura i descàrrega de 10.000 obres entre manuscrits,llibres impresos, pergamins, dibuixos, cartells, fotografies i mapes.\nE-LIS és el primer repositori digital per a document sobre Biblioteques i Ciències de la informació. Es basa en la filosofia i els protocols d'arxiu obert (OAI).\nEureca! Biblioteca Digital\nÉs un cercador d'Internet promogut pel Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya que dóna accés a més de 300.000 documents en diferents formats (llibres, revistes, diaris, fotografies, mapes, etc.) de diferents col·leccions digitals d?interès cultural que procedeixen de digitalitzacions realitzades per entitats de l?àmbit català.\nBiblioteques de Catalunya. Directori\nCercador de les biblioteques de Catalunya del web de la Generalitat de Catalunya.