Blog | Oriol Gracià - Part 12\nPer oriolgracia | Blog | 14 Decembre, 2012\nSi l’esclat de les primaveres àrabs ens va sorprendre és per la ignorància generalitzada que patim a Occident. Com passa en tants d’altres conflictes, vam voler cercar causes immediates a unes revolucions que tenien unes arrels molt més fondes. “Las revueltas no surgieron por generación espantánea, como si de un brote de varicela se trataran. Detrás de ellas hay una história de lucha por un cambio real a través del activismo clandestino […].”, explica la periodista Olga Rodríguez en el llibre Yo muero hoy.\nAquesta corresponsal especialitzada en l’Orient Mitjà, publica un llibre-reportatge que fa una mirada a la segona meitat del segle XX per emmarcar les protestes àrabs en el seu context. El pes del relat, però, recau en la veu de manifestants, activistes, advocats i blogaires del segle XXI. S’hi expliquen les lluites mineres a la vall de Gafsa a Tunísia, els moviments feministes a Egipte, les manifestacions a les fàbriques tèxtils dels anys noranta i tantes d’altres activitats clandestines que van posar les bases de la revolució. És per tant un treball periodístic plantejat des de les bases i no des de les elits. De fet, el títol del llibre ja és tota una declaració d’intencions: jo moro avui era un dels eslògans corejats pels joves a la primera línia de batalla, conscients de que es jugaven la vida. Temien la mort o el martiri, però en la seva balança preferències van poder més la dignitat i el desig de canvi.\nYo muero hoy també deixa al descobert les bambolines truculentes de la diplomàcia internacional. I és que malgrat la corrupció, el clientelisme, les desigualtats econòmiques i la falta de llibertat evident en països com Tunísia, Líbia, Egipte i Síria, la Unió Europea, els Estats Units i els Fons Monetari Internacional sempre hi van acabar trobant complicitats. Sarkozy, Aznar, Zapatero, Berlusoni o Erdogan són només alguns dels presidents i caps d’Estat que en el seu moment es van fotografiar al costat dels dictadors i que, ara, es fan l’orni i amaguen la ‘brossa’ sota la catifa.\nBlog d’Olga Rodríguez: http://olgarodriguez.org/\nEl millor any de la meua vida\nPer oriolgracia | Blog | 11 Novembre, 2012\nAquesta setmana ha fet justament sis anys que vaig marxar a viure a la ciutat occitana de Le Puy-en-Velay Hi vaig passar un dels anys més intensos de la meva vida. Encara hi penso sovint… enfilar la costa de la cathédrale, pujar a la vierge o “escalar” la chapelle de Saint Michelle són rituals indispensables de qualsevol visitant. Però més enllà de l’esplendor patrimonial, allò que més m’atreu d’aquesta ciutat occitana és el mercat pagès de la place du Plot, el dissabte al matí. Quan hi vaig, m’agrada comprar-hi formatge (du pays, bleu de l’Auvergne, cantal…) i algun embotit..\nDe fet, les meves visites a Le Puy —si puc m’hi deixo caure dues vegades a l’any— són una trobada amical i gastronòmica. I és que al voltant de la taula és on gaudeix millor dels amics i del bon menjar. La combinació és interessant: jo hi arribo amb oli, pastissets i els ingredients per fer un bona fideuà; ells hi posen le sirop, la bière, les lentilles vertes du Puy i algun que altre saucisson. El formatge el comprem al mercat. I menjant, les converses es fan eternes i saboroses.\n‘El bosc’, una pel·lícula agrofantàstica\nPer oriolgracia | Blog | 23 Octubre, 2012\nUna pel·lícula agrofantàstica. Els crítics —experts en això de crear neologismes— ja han penjat l’etiqueta de rigor a El bosc, el darrer film del director Òscar Aibar. Una etiqueta que no deixa de tenir sentit: la pel·lícula està ambientada a la comarca del Matarranya i combina el costumisme rural amb la fantasia i la ciència ficció. Divendres, el film es va presentar al 45è Festival de Cinema Fantàstic de Catalunya, a Sitges, on va deixar molt bon gust de boca als més de mil espectadors que omplien l’auditori de l’hotel Melià.\nEl bosc és l’adaptació d’un conte homònim d’Albert Sánchez Piñol —del llibre Les edats d’or (Editorial Proa)— ambientat en un poble imaginari proper a Calaceit, a la Franja. El rodatge, però, es va fer a cavall entre la Terra Alta i un mas de Vila-Rodona, a l’Alt Camp. Així, les Roques de Benet, el Toll del Vidre i l’ajuntament renaixentista d’Arnes són el teló de fons d’una història que comença amb el levantamiento nacional de 1936. La Guerra Civil, però, no és la protagonista del relat: no hi veureu combats, ni bombardejos ni grans matances. I és que el conflicte només és el marc per parlar de les relacions humanes d’uns personatges arrelats al territori, a les tradicions i als secrets familiars.\nI és en aquests secrets familiars on rau el veritable dispositiu argumental del film: prop de la masia on viu un matrimoni carlista —interpretat pels actors Alex Brendemühl i Maria Molins — hi apareixen dos cops a l’any unes llums misterioses, que segons la tradició familiar són una porta a un altre món. Quan el propietari del mas, acusat de feixista, es veu acorralat pels anarquistes que volen col·lectivitzar les seves propietats aprofitarà per amagar-se en aquesta dimensió paral·lela. El film, mentrestant, explicarà com la muller se les empesca per tirar endavant el mas i les terres. La fantasia, per tant, hi apareix per el·lipsi i, malgrat els efectes especials, la força argumental recau en la història i els personatges més que en el tractament audiovisual. Per tot plegat, els seguidors d’Albert Sánchez Piñol —que amb Òscar Aibar és coautor de l’adaptació cinematogràfica— hi trobareu un dels temes habituals de la seva obra: l’oposició entre el caos i la civilització; entre la por als monstres i el contacte amb l’ordre ancestral.\nEntre el repartiment, a més d’Alex Brendemühl i Maria Molins, sobresurt la interpretació de l’actor tortosí Pere Ponce que es posa a la pell de Coixo, un dels caps de la revolució anarquista al Matarranya. Un actor a qui per origen familiar no li haurà costat gaire adaptar-se al dialecte de la Franja. De fet, el realisme lingüístic és un dels altres punts forts de El bosc. En un país on massa vegades ens trobem amb actors incapaços de desprendre’s del català central, cal elogiar el treball de l’equip per fer aflorar un accent que fa creïbles i versemblants els personatges.\nAcabat ja el Festival de Cinema Fantàstic de Catalunya, El bosc es confirma com una de les millors produccions catalanes de la temporada. L’estrena del film està prevista per al 14 de desembre. Caldrà veure si es projecta a les pobres pantalles de les nostres terres.Una película agrofantástica. Los críticos —expertos en esto de crear neologismos— ya han colgado la etiqueta de rigor a ‘El bosque’, el último film del director Òscar Aibar. Una etiqueta que no deja de tener sentido: la película está ambientada en la comarca del Matarranya y combina el costumbrismo rural con la fantasía y la ciencia ficción. El viernes pasado, el film se presentó en el 45 Festival de Cine Fantástico de Cataluña, en Sitges, donde dejó muy buen sabor de boca a los más de mil espectadores que llenaban el auditorio del hotel Melià.\nPer oriolgracia | Blog | 18 Octubre, 2012\nEl crit de ‘Pazi Snajper!’ —’Vigileu, franctiradors!’— fa temps que no se sent a l’avinguda Mese Selimovica de Sarajevo, però vint anys després de l’inici de la guerra el rastre de les bales que van intercanviar els serbis, els croats i els musulmans de Bòsnia encara es pot resseguir fent una ullada per les parets dels edificis del ‘bulevard dels franctiradors’. El país viu en pau i a poc a poc intenta tancar ferides, però les tres comunitats continuen dividides, desconfiant i mirant-se de reüll, en un Estat políticament dèbil i econòmicament molt empobrit. I precisament, la desesperació per esquivar els cops de la crisi ha empès els bosnians a aparcar les diferències aparentment infranquejables, fins i tot entre els militars que des de l’abril de 1992 i fins el desembre de 1995 es van enfrontar en el camp de batalla.\nAquella Avinguda que fa anys es va erigir com a paradigma de la barbàrie i la divisió ètnica al cor de l’antiga Iugoslàvia, acull ara una protesta unitària d’un miler de veterans de guerra, sense distincions ideològiques ni culturals. I és que des del 22 de març exmilitars serbis, croats i musulmans arribats d’arreu del país fan torns en una vaga de fam a l’aire lliure, arraulits en una trentena de tendes de campanya per desafiar la fredor nocturna l’avinguda Mese Selimonica. Reclamen just davant del Parlament i la seu del Govern de Bòsnia-Herzegovina que se’ls pagui la pensió promesa per les autoritats.\n“Fa més de vint mesos que esperem cobrar. Ens empara la llei i només demanem que el govern compleixi la legalitat”, lamenta Sehic Mujo, un exmilitar que amb 22 anys va arriscar la vida amb l’Armija, l’Exèrcit Bosniomusulmà. “Encara era a l’institut quan vaig començar a lluitar a la guerra i ara m’ho agraeixen d’aquesta manera?”, es pregunta no gaire lluny Stasko Bozic, qui havia format part de l’exèrcit Croat de Bòsnia (HVO). La seva situació és similar a la d’uns 1600 exsoldats rasos de les noves Forces Armades, un cos militar fundat l’any 2005 per integrar l’exèrcit bosniocroata, el serbobosni i el de la República de Bosnia-Herzegovina. L’any 2010, aquesta acció per professionalitzar i rejovenir les forces armades va obligar a prejubilar tots els combatents majors de 35 anys que a data del 23 de desembre de 1995 havien format part almenys durant deu anys d’un dels tres exèrcits enfrontats en la guerra. Però les pensions promeses en aquell moment mai no han arribat.\nL’alarma va saltar fa quinze dies quan el President de la Junta de Ministres, Vjekoslav Bevanda, va presentar al Parlament un esborrany dels pressupostos del 2012 que no contemplava cap partida per sufragar el deute amb els veterans de l’exèrcit. “No hi ha més temps per perdre, no tenim ni per menjar. La situació és insostenible”, explica Rade Dzeletovic, representant dels militars serbobosnians a la taula de negociacions amb les institucions. El Govern ha assegurat que treballa per solucionar el problema, malgrat que és ben conscient que el seu marge de maniobra és molt limitat sobretot per l’estretor pressupostària que li exigeix el Fons Monetari Internacional en la negociació de nous préstecs. De fet, les dificultats econòmiques que viu el país, fan que des de l’executiu es prioritzi l’agenda estrictament política per davant de les necessitats socials. I si les dinàmiques no canvien, aviat la meitat de la població serà a l’atur i una quarta part dels gairebé quatre milions de ciutadans hauran de sobreviure per sota del llindar de la pobresa. I en aquest estira i arronsa, el deute de les pensions acumulades des del 2010 ja s’enfila fins als quinze milions d’euros.\nCom a solució d’emergència, el President de la Junta de Ministres ha proposat transferir la gestió de les pensions a les dues entitats polítiques que formen el país: la Federació de Bòsnia-Herzegovina i República Srpska. “Aquesta decisió preveu, també, la reducció de les pensió en gairebé un 30%. Amb el que ens quedi no tindrem prou per mantenir la família. És per això que no aturarem la protesta. Els qui vam ser enemics durant la guerra, ara, ens hem unit per defensar una causa comuna”, sentencia Rade Dzeletovic davant la porta del Parlament. Entre declaracions creuades d’exmilitars i autoritats, els manifestants no tenen cap intenció de desmuntar les tendes de campanya del ‘bulevard dels franctiradors’, una avinguda que just vint anys després de l’inici del conflicte és al centre d’una nova guerra.\nReportatge publicat a La Vanguardia del diumenge 8 d’abril de 2012. // Text: Oriol Gracià // Fotos: Xose Quiroga (www.xosequiroga.com)\n(Tortosa, 1982). Sóc periodista i com que m'agrada la història, viatjar, menjar, llegir i escriure, col·laboro amb revistes com Descobrir Catalunya, Sàpiens i Cuina. També he publicat a la La Vanguardia. Col·laboro amb el diari ARA i sóc copropietari de l'empresa Bluverd Comunicació especialitzada en la comunicació de cellers i restaurants, una faena que compagino amb la producció de documentals per a televisió. Sempre que puc trobo una excusa per fer maletes: intento visitar sovint Le Puy en Velay (França) i Edimburg (Escòcia), però habitualment em trobareu entre les Terres de l'Ebre i Barcelona. En aquest blog escric sobre gastronomia i vins, turisme i viatges, història, literatura i cinema documental. +info\nRT @jordiborras : Descansa en pau, #NeusCatalà. Ara més que mai et durem a la memòria que alguns ens volen esborrar #NoPassaran.\nRT @laMartu30 : "Tornaràs a sofrir, tornaràs a plorar, tornaràs sentir, tornaràs a somriure, tornaràs a somiar..." Fa anys, quan mon pare m'…


30 de gener de 1962 (1962-01-30) (56 anys)\nPrincess Haya bint Al Hussein, Princess Iman bint Al Hussein, Princess Aisha bint Hussein, Princess Alia bint Hussein, Princess Raiyah bint Al Hussein, Princess Zein bint Al Hussein, Prince Faisal bin Al Hussein, Prince Hamzah bin Al Hussein, Prince Hashim Al Hussein i Prince Ali Bin Al-Hussein\n(2016) Award of the Peace of Westphalia\n(11 febrer 2015) Gran creu de l'orde del Lleó Blanc de Miloš Zeman\nAbdallah nasqué amb la condició de príncep hereu de la corona jordana però l'any 1965 Hussein cregué oportú designar el seu germà, el príncep Hassan de Jordània, davant dels múltiples atemptats contra la seva persona. Hussein tornà a canviar la decisió poques setmanes abans de morir.\nEl 25 de gener de 1999, el rei Hussein, a les portes de la mort i des dels Estats Units, on rebia un tracatament contra el càncer que patia, va emetre un decret pel qual retirava a Hassan la condició de príncep hereu i l'atorgava a Abdallah. L'endemà Hassan traspassà tots els símbols de príncep hereu al seu nebot el nou príncep hereu Abdallah.\nAmb Abdallah al tron es restaurava el principi de primogenitura i de descendència directa del llinatge haiximita. La seva experiència militar li garantia el suport de les forces armades i l'afecte del poble del qual el nombrós component palestí (30% de la població) veuria amb bons ulls tenir una reina palestina. Malgrat tot, tenia poca experiència en l'Administració o en la diplomàcia però tenia bones relacions amb les Cases reials del Golf i havia participat en nombrosos projectes de desenvolupament turístic.\nEl 6 de febrer el rei Hussein va entrar en coma irreversible, i Abdallah fou declarat regent. Les declaracions d'Abdallah tranquil·litzaren enormement a la comunitat internacional, per a qui era un complet desconegut: "intentaré efectuar una transició pacífica i tranquil·la per mantenir l'estabilitat del país" i "emprendre reformes democràtiques radicals" i "un suport més gran al procés democràtic, a la llibertat d'expressió, al pluralisme polític i a les institucions de la societat civil".\nEl rei Hussein I de Jordània morí el 7 de febrer. Hores després Abdallah jurà com a príncep hereu i designà successor el seu germà, el príncep Hamzah de Jordània. L'enterrament, on acudí la comunitat internacional en ple, fou l'oportunitat per demostrar una imatge de normalitat i d'unitat entre les relacions del nou rei i el seu oncle, el príncep Hassan.\nDies abans Abdallah havia estat rebut per la secretària d'Estat Madeleine Albright qui havia recolzat plenament el nou monarca i havia compromès ajudes suplementàries al Regne de Jordània per tal d'evitar-ne l'excessiva dependència d'Iraq. Respecte al veí Iraq, el nou monarca canvia un pèl la política del seu pare, abandonà la neutralitat absoluta de Hussein i qualificà el país com una amenaça per la seguretat de certs països del Golf. Abdallah oferia les màximes garanties als Estats Units i n'esdevenia una fidel aliat que ja des de 1996 gaudia al seu nomenat el sisè país aliat princial no de l'OTAN.\nA l'ordre intern, el setembre de 1999 Abdallah va disposar mesures represives en contra de sectors islamistes i fonamentalistes de Hamàs. L'advertència anava en contra de tots els partits islamistes inclosos els Germans Musulmans.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Abd-Al·lah_II_de_Jordània&oldid=19397793»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 28 des 2017 a les 19:36.


⚫ Última Hora: Mor Enrique San Francisco\nMor l'actor Enrique San Francisco als 65 anys\nFeia més d'un mes que el popular actor havia sigut ingressat en l'hospital San Carlos de Madrid\nEnrique San Francisco ha mort als 65 anys | GTRES\nL'actor Enrique San Francisco ha mort als 65 anys, segons ha anunciat la revista 'Hola!'. Feia més d'un mes que el popular actor havia sigut ingressat a l'UCI de l'hospital San Carlos de Madrid. La notícia hauria sigut confirmada per fonts pròximes a l'actor al citat mitjà de comunicació.\nAixí les coses, Enrique San Francisco ha mort després de setmanes lluitant contra una pneumònia bilateral que el tenia en estat greu des de feia uns 40 dies, i que finalment no ha pogut superar. L'actor va haver de cancel·lar 'La penúltima', la seua obra de teatre, un espectacle que estava fent en Biscaia.\nSe sap que en les primeres setmanes del seu ingrés no es podia confirmar que la seua vida es trobarà fora de perill. No obstant això, al cap de poc temps es va assegurar que la seua salut havia millorat. Tanmateix, pareix que este passat cap de setmana tot va tornar a empitjorar, després que la infecció que estava patint s'acabarà per estendre al pulmó esquerre, que al principi no estava tan afectat.\nMalalt des de gener\nSegons pareix, no se sap encara si la pneumònia que patia era o no deguda al coronavirus. A pesar que s'ha parlat molt de la seua malaltia en estes últimes setmanes, cap mitjà havia confirmat, de moment, si es tractava d'una cosa derivada d'un contagi del Covid-19 o no.\nL'actor de 65 anys va començar a trobar-se malament durant les primeres setmanes de gener. Tal com s'ha pogut saber no tenia febre, però sí que va començar a presentar una tos que va començar a preocupar els seus familiars.\nA poc a poc els símptomes van anar empitjorant i finalment no li va quedar un altre remei que acabar acudint a un hospital per a identificar la causa dels seus problemes de salut.\nLa crida d'Enrique San Francisco\nSense quasi poder caminar ni respirar, Enrique San Francisco va decidir telefonar a un amic seu, que és policia i tenia un 4x4, perquè el portarà a l'hospital. D'esta forma, l'actor va acudir a un hospital, a on els metges van valorar el seu estat de salut.\nImmediatament, San Francisco va ser ingressat i durant les últimes setmanes s'havia parlat que tenia un estat de salut molt greu.\n"La filla desconeguda de Julia Otero que és clau en la lluita contra el càncer" "Carla Vigo deixa de pedra la reina Letícia amb la seua última decisió"


La tradició i l'art s'alien amb el CEIP Port de Xàbia a Cuinnovart La tradició i l'art s'alien amb el CEIP Port de Xàbia a Cuinnovart\n03 de desembre de 2021 - 08: 14\nEl nou projecte educatiu del CEIP Port de Xàbia, Cuinnovart, fa un pas més en aquest primer curs. Tape Art València (TAV), Larouch i el Blat de la Marina, projecte de l'Associació Sociocultural del Riurau, són els tres col·lectius que firmen aliances amb el centre educatiu per aportar cultura als estudiants.\nCEIP Port de Xàbia signa aliances per Cuinnovart\nAmb els nous convenis, Cuinnovart, comença a prendre forma. La gastronomia i l'art urbà seran els protagonistes després de les vacances de Nadal. L'art urbà s'endinsarà a les aules mitjançant l'assignatura d'anglès. D'una banda, els alumnes aprendran les tècniques artístiques del grafit amb plantilles i de l'altra, la del nou art amb què es creen figures geomètriques arran de cintes de colors.\nSignatura del conveni del CEIP Port de Xàbia amb TAV\nSegons han explicat els mateixos artistes i personal docent, les creacions es plasmaran al mateix centre. La intervenció artística del graffiti es durà a terme al mural del pati escolar i la del Tape Art a l'interior del menjador. Els elements relacionats amb el sector culinari seran els que representin aquestes obres dart realitzades pels estudiants.\nSignatura del conveni amb Larouch\nPerò en aquesta fase de Cuinnovart, l'aprexiquettatge fa un pas més enllà. Dins el vessant gastronòmic, el projecte se centrarà en l'origen dels productes. La directora del CEIP Port de Xàbia, Isabel Moreno, ressenyava: "Què hi ha darrere d'elaborar un pa?. Els xiquets aprendran tot el procés que suposa aquesta elaboració a través del projecte del Blat de la Marina". I és que, aquesta és la idea principal de Cuinnovart, conèixer l'essència de cada aliment: com es crea, com es treballa, com es recull i com arriba aquest aliment a nosaltres.\nLa directora del CEIP Port de Xàbia signa conveni amb l'Associació Sociocultural\nEls xiquets i xiquetes del CEIP Port de Xàbia visitaran els camps de la Marina Alta on es cultiva el blat i les seues varietats, i allà coneixeran tot allò que envolta el món de l'agricultura i el procés pel qual passa aquest cereal per convertir-se en el nostre aliment diari. Els estudiants visitaran també un molí per observar com el gra de blat que converteix en farina, però abans coneixeran el seu cultiu, recol·lecta, i és clar, totes les seues opcions de consum.\nSens dubte, Cuinnovart és una opció enriquidora d'atreure les tradicions a les aules. Des del mateix centre escolar es mostren molt contents i agraïts per poder comptar amb la col·laboració de diferents particulars i col·lectius per poder dur a terme aquest emocionant projecte.\nAliances del CEIP Port de Xàbia per Cuinnovart\nAixí ha quedat el paratge del Montgó després de les 10 hectàrees calcinades\nL´Associació Veïns del Montgó fa un reconeixement als que van treballar en l´extinció de l´incendi\nSanitat inicia la campanya de vacunació contra la COVID a les escoles per a menors de 5 a 8 anys aquesta setmana\nLes Associacions de Comerciants de Xàbia reparteixen els 4.000 euros als premis\nExtingit l'incendi del Montgó


Els càmpings catalans destinen tres milions d'euros a protocols sanitaris - Diari de Girona\nEls càmpings catalans destinen tres milions d'euros a protocols sanitaris\nEls empresaris es queixen de la manca d'ajudes per part de l'administració i dels missatges confusos que han causat «allaus de cancel·lacions»\nefe/ddg 09.10.2020 | 00:08\nMolts clients han provat el càmping per primer cop. Xevi Sánchez\nMolts clients han provat el càmping per primer cop.\nEls càmpings catalans han destinat 3 milions d'euros a complir amb els protocols sanitaris, segons va informar ahir la federació que els agrupa i que lidera al seu torn el president de l'associació del sector a Girona, Miquel Gotanegra.\nLa majoria d'aquestes instal·lacions ha obtingut certificats que acrediten l'escrupolós seguiment de les mesures contra la pandèmia, com el Safe Tourism. Des de la Federació Catalana de Càmping, els empresaris es queixen de manca d'ajudes per part de l'administració i que els missatges confusos han generat «una allau de cancel·lacions» durant la temporada.\nA la part positiva després del tancament de campanya, destaquen que, a causa de les restriccions, molts clients han provat per primera vegada aquest tipus de proposta turística amb un increment de la demanda en allotjaments propis de la instal·lació en comparació de la de parcel·les per ocupar.\nLes estades han estat aquest estiu més curtes, a causa de la caiguda de reserves des de l'estranger, tot i que la campanya ha estat bona per als càmping de zones de muntanya.


Cicle Formatiu de Grau Superior en Visual Merchandising on-line per FP Jesuïtes UOC - educaweb.cat\nCicle Formatiu de Grau Superior en Visual Merchandising\nDes de 222 euros/mes.\nEl cicle formatiu de grau superior en Visual Marxandatge et capacita per impulsar accions comercials, definir estratègies, elaborar plans de vendes i analitzar i organitzar informació fiable dels mercats.\nLa nostra preparació està orientada a què aconsegueixis dinamitzar i impulsar accions comercials en qualsevol sector de negoci, sempre tenint en compte l'equilibri necessari entre la botiga física i el desenvolupament del comerç electrònic (e-commerce) a la botiga en línia, adquirint les habilitats necessàries per estar al dia i a l'altura d'afrontar el gran repte al qual estan enfrontades les empreses.\nEsteu formar-te en el sector de la venda al detall (retail) i en els nous canals de venda, perquè així puguis emprendre projectes molt actuals, com botigues efímeres (pop-up stores), botigues ecològiques, marxandatge en aeroports i noves tendències en investigació comercial i publicitat en el punt de venda. Avui dia això és clau per a qualsevol empresa.\nPer poder accedir al cicle formatiu de grau superior en Visual merchandising de FP Jesuïtes UOC, hauràs de complir algun dels següents requisits:\nEstar en possessió del títol del curs d'orientació universitària (COU).\nHaver aprovat la prova d'accés a la universitat (PAU) per a majors de 25 anys.\nFormació per projectes online.\nEls estudiants treballaran activament per si mateixos mitjançant processos de descobriment, en els quals la funció del professor és bàsicament d'acompanyant, dinamitzador i mentor (guia), allunyant-se de la visió clàssica del procés d'ensenyament.\nObtenir, analitzar i organitzar informació fiable dels mercats.\nElaborar el pla de vendes i gestionar la comercialització i venda.\nRealitzar i controlar l'aprovisionament de materials.\nOrganitzar i controlar la implantació de productes, serveis i accions promocionals.\nDefinir estratègies i actuacions comercials i gestionar la força de vendes.\nOrganitzar l'emmagatzematge de les mercaderies.\nOrganitzar i supervisar la implantació i el muntatge d'espais comercials i aparadors.\nCicle formatiu de grau superior en Visual Merchandising.\nEncarregat de botiga o secció d'un comerç\nL'anglès és l'idioma més demandat i avui dia és un requisit per a gairebé qualsevol lloc de treball. És per això que el treballem en 2 seminaris de 60 hores cada un, i també de forma transversal en tots els projectes. Aprendràs anglès tècnic aplicat a situacions professionals reals. Pots aconseguir fins a un nivell B1.2.\nSi ja tens un nivell First Certificate, ho convalidem.\nCicle Formatiu de Grau Superior en Visual Merchandising encara no ha rebut opinions\nCicle Formatiu de Grau Superior de Tècnic en Màrqueting, Publicitat, Gestió de Vendes i Espais Comercials\nTemes relacionats amb: Cicle Formatiu de Grau Superior en Visual Merchandising\nComunicació i arxiu\nGestió de la documentació i la informació a l'empresa


MIQUEL MARTÍN I SERRA DAVID BORRAT\nQuan morir-se de vell sonava igual que viure per sempre\n“Llavors vaig adonar-me que no el veuria mai més i que morir-se no volia dir res més que això: mai més. I vaig sentir com una fiblada al pit i a l’estómac, però no pas de dolor, com si m’haguessin ventat un cop de puny o m’hagués pessigat una vespa, sinó una fiblada que no feia mal ni deixava blau però que se sentia més forta i més fonda que cap altra”.\nEl narrador i protagonista de la novel·la La drecera, de Miquel Martín i Serra, publicada per Periscopi, aprèn per la via ràpida de què va la vida. És el que sol passar a l’adolescència: reps patacades que t’allunyen per força de l’infant que estàs deixant de ser. De l’infant que no seràs mai més.\nL’adolescència és una drecera convulsa cap a l’edat adulta, un camí d’un sol sentit cap al món dels mortals. Enrere queda la infantesa, una etapa curta però eterna en què el temps sembla que no jugui en contra teva: quan tens el futur sencer encara per escriure, morir-se de vell sona igual que viure per sempre. El narrador sense nom de La drecera es fa adolescent al llarg del llibre. Deixa enrere un paisatge (empordanès) com més va menys paradisíac, però també es va acomiadant del paradís infantil i de les seves possibilitats infinites.\n“Potser es pensava que jo li diria mestre o metge o arquitecte o alguna cosa d’aquestes que has de fer una carrera -explica, recordant les vegades que un amic li preguntava què volia ser de gran-. Però jo rumiava molta estona i al final sempre li deia que no ho sabia, però que no volia treballar per als altres, com sempre havien fet els pares”. Els seus pares fan de masovers al xalet d’uns barcelonins benestants, dels que munten festes amb gent important i naveguen amb iot i tenen minyones filipines: el noi observa els costums estranys dels rics i aprèn a través d’ells la lliçó dels diners i la felicitat.\nMiquel Martín (Begur, 1969) practica una literatura sense dreceres. Fa gairebé un quart de segle que publica llibres, però és ara quan un títol seu ha obtingut lectors i ressò mediàtic. No sé si hi ha ajudat més el segell d’Edicions del Periscopi, que ja d’entrada és un aval notable, o el fet que el to de l’obra -discret, delicat, nostàlgic, sense espetecs- encaixa amb l’estat d’ànim que arrosseguem tots plegats aquest 2020 pandèmic. El cas és que finalment hem parat esment en un autor de trajectòria sòlida que té coses a dir i les diu com vol. La prosa lírica de La drecera, molt neta i acurada, ens sedueix en veu baixa. És un llibre tan ben escrit que no es nota.\nEl dia que el pare va sortir de casa per no tornar-hi ni mort\n“No hi havia altra manera de passar a l’edat adulta que negant allò que havíem estat, convertint-nos en una cosa ben diferent i després oblidar-nos d’allò que anteriorment havíem desitjat”. Ho diu la narradora de la novel·la Adeu fantasmes, de l’autora italiana Nadia Terranova (Messina, 1978), publicada per L’Altra Editorial amb traducció de Judith Jordà. L’Ida torna a Messina per ajudar la seva mare a buidar el pis familiar, i allà reviu el drama que la va fer créixer de cop vint-i-tres anys enrere, quan en tenia tretze: el seu pare se’n va anar de casa per no tornar-hi mai més. Sense tenir almenys el detall de morir-se. “La mort és un punt tancat, mentre que la desaparició és la falta de punt, d’un signe o altre de puntuació al final de les paraules. Qui desapareix redissenya el temps i per a qui sobreviu comença un cercle d’obsessions”.\nL’Ida odia les edats d’ençà que el seu pare va deixar de tenir-ne cap. Recorda un dia que ella patia per si els cotxes li atropellaven el progenitor, que caminava submergit en l’apatia. Esperem que no es mori, va pensar la nena. “Ho devia pensar tan fort que, al cap de poc temps, els déus em van castigar acomplint el meu desig: el pare no es va morir ni es moriria mai”. I ella es va fer gran tot d’una i per sempre.


Jonny Beauchamp arrossega 'Katy Keene' a l'episodi més feréstec encara: TV Insider - Katy Keene\nPrincipal / Katy Keene\nJonny Beauchamp arrossega 'Katy Keene' a l'episodi més feréstec\nExclusiu K.C. Bailey / The CW\nKaty Keene és el regal que ens continua donant motius per cantar els seus elogis. Brillant, divertit i divertit, elRiverdale spinoff es basa cada setmana en la seva brillant i feliç concepció de l’aspirant dissenyador de moda titular (Lucy Halei escapada de bona nit Josie McCoy (Ashleigh Murray) perseguint els seus somnis a la gran ciutat.\nEstrat en les maquinacions de cremada lenta de Anna Delvey-ish Warhol, la wannabe Pepper Smith (la fascinant Julia Chan), la V.C. Germans d'Andrews-Ish Cabot (Camille Hyde i Lucien Laviscount) i el refrescant dolç pal de boxejador, K.O. Kelly (Zane Holtz), Katy manté les coses interessants al inclinar una superfície brillant i brillant sobre personatges immensament versemblants que sovint fan opcions terribles. Però, per a tot el drama –i ai, hi ha drama! - no es pren res també seriosament per també llarg. I no hi ha massa que no es pugui curar amb un número musical descarat.\nAquesta nit, aquest encant es mostra a la pantalla completa, com també és una enlluernadora arma secreta de Katy, Jonny Beauchamp. No n'hi ha prou o s'ha pogut escriure sobre aquest document Penny Dreadful exalumne que està aconseguint el doble deure com el pèrit Jorge Broadway de Broadway i el seu drag person, Ginger Lopez. Beauchamp és un còctel fantàstic d’enginy, destresa vocal i un encant abundant a la pantalla i fora de la pantalla. Així que convé que ell fos el fil conductor de l’hora més musical de l’espectacle fins ara.\nDecidit a donar a Ginger el punt de mira que es mereix, Jorge assoleix un pla amb Pepper per a produir una 'reina' de la productora de Tony de Kander & Ebb, 'Kiss of the Spider Woman', guanyadora de Tony. Per descomptat, amb un repartiment que inclou crooners a Hale i Murray (a més d’uns quants que participen en l’acció), hi ha un munt de cançons per rondar ... fins i tot un Jorge ha de lliurar-li a Miss McCoy.\nEns vam asseure amb Beauchamp l'últim dia de rodatge de la temporada per parlar del viatge de Jorge, els seus complicats vincles familiars, la diferència que té el personatge de les altres representacions d'arrossegament de la TV amb guions i el que els fans poden esperar de Spider Woman. Fins i tot es va burlar del que es planteja i estem ben segurs que té a veure amb alguna cosa que cau en els moments finals que no s'ha de perdre de l'episodi.\nD'acord, així que m'encanta que Jorge mati. Ell està rebent concerts, ell té el gingebre, està rebent nois ...\nJonny Beauchamp: Bé, ja ho sabeu. (Riu)\nI aquest bomber calent, Bernardo. És tan fantàstic que inicialment va conèixer a Jorge com Gingebre i estava totalment caigut! Quant temps s’enganxa?\nOh, Senyor Bernardo? (Riu) S'enganxa una estona. A més, crec que Jorge no estableix fronteres entre ell i Ginger. És un agent lliure de qualsevol forma. El gingebre no té por a buscar nois, cosa que a vegades hi ha una mica d’estigma. Crec que cada vegada és menys, crec. Avui en dia, la gent és molt més a les reines drag que ara, com a estrelles de rock, icones i només són persones per seguir als programes de les xarxes socials.\nL’arrossegament realment està tenint un moment.\nSí. Ara la gent té gana i els agrada. Ja no és super nínxol. És una mena de més i més ampli, cosa que és impressionant. Però el que em va encantar va ser que els nostres escriptors simplement confien en nosaltres i en els nostres personatges. I confien en el nostre públic.\nEls dos personatges són tan encantadors. Però, com és com equilibrar Jorge, que és una mica més sensible, i Ginger ...\n(Riu) El gingebre és més sense por! Jorge és molt temerós com ho és. És més espantós que jo. Potser crec que sigui una ingènua, però està servint-lo. Però el gingebre és la seva armadura. Així, quan és gingebre, res no el pot contenir. Diu exactament el que pensa. Fa exactament el que vol i és molt més atrevit. Per tant, en realitat no és gens difícil. Les sabates dicten com em moc. Aquesta és la meva manera d'entrar a les coses.\nDavid Giesbrecht / The CW\nS’aconsegueix fer una actuació tant bona. Sempre cantant!\nHo sé. No em poden callar. (Riu) Cantar és el primer que crec que he après a fer. Quan era petita, a ningú no m’agradava mai i ningú mai va dir que era un bon cantant, així que mai vaig pensar que fos bo. M'agradava, 'millor que trobi una altra cosa', saps? Així que vaig començar a actuar perquè pogués cantar en musicals o qualsevol cosa. I després vaig acabar mossegant per l’error fent jocs i coses. Però la música sempre ha estat part de Jonny.\nVoleu ajudar a triar algunes de les cançons que interpreta Ginger.\nAl principi, em van portar tots i va ser com: 'Oh Déu meu, aquesta és la meva cançó favorita ... i oh Déu meu, això és la meva cançó preferida.' A continuació, hi va haver unes quantes oportunitats on els escriptors o Michael (Grassi, showrunner) es van presentar a mi, preguntant-me: “Què en penses? Estem pensant en un número aquí. Estem pensant en això. I sóc la reina dels suggeriments, mel! Tinc un coixinet i només vaig anotar les coses. Probablement van a bloquejar el meu número perquè estic suggerint coses constantment.\nTu i Ashleigh Murray arribes a actuar junts en l'episodi musical.\nSí, sí, d’una manera tan impressionant.\nDoncs bé, el petó de la dona aranya és una idea tan fantàstica.\nÉs realment un que és molt estimat al meu cor. Crec que potser ho he esmentat (a plat), però ningú no es va recordar realment de la meva intervenció. Però, a banda, havia parlat de 'Jonny, quins són els vostres musicals preferits? Què voleu fer a la vostra carrera professional? No crec que ningú ho escolti, així que tan sols era un tipus de kismet que va escollir. No diré que ara és molt conegut, però si ho sabeu, vosaltres de veritat saber-ho. I tothom que ho sàpiga Sobre , simplement no saben de què es tracta. És molt genial.\nLa majoria de la gent pensa que va ser una pel·lícula, i després va ser un musical ...\nI un llibre i una obra de teatre. I així tot tipus de coses diferents. Manuel Puig va escriure aquesta sorprenent i sorprenent novel·la que acaba d'adoptar tantes formes.\nI, per descomptat, hi ha drama fora de l’escenari?\nEm va agradar que Jorge fos una mica snob en l'episodi i una mica egoista. Era com: 'No, no, no. Aquest és el meu moment. Això sóc jo. Va ser realment ferit pel fet d’haver de compartir (el focus). Però després, tots som amics i aprenem de tot, i acaba encantant compartir escenari amb Josie. Aquesta era la seva part favorita. Fins i tot diu a Bernardo després que 'la meva part preferida de la nit estava compartint aquest moment amb Josie i els meus amics i la meva família'. Crec que aquest és un moment de creixement realment impressionant per a Jorge.\nCom s'inclou això en conèixer el pare de Jorge (Frank Pando) sobre Ginger?\nBé, crec, crec que és al voltant d’aquest moment perquè hi ha un esdeveniment realment específic que passa a post-show que també ens conduirà en els propers episodis de parella. Hi ha quelcom de brut que passa, que és genial. Però crec que em quedo atrapat, simplement em deixo atrapar. Al principi és com 'Oh, això que fa el meu fill per diners que fa això i demostra ...'\nOh, el meu déu, com l'escena de 'Una línia de cor' on es va descobrir Paul.\nSÍ! No sabia si ho còpia, però Jorge sembla molt Paul, que és com un altre paper de somni. Així que va ser una mica impressionant.\nAixò encara és difícil per a Jorge, ja que culturalment, això no va bé.\nNo realment. És el 2020, la gent ha arribat fins aquí. També estic pensant en com la meva mare i la meva àvia m’han recolzat sempre. Va trigar a acostumar-se. Va ser dur, sobretot procedent d’un origen religiós, però vaig tenir la sort de comptar amb el suport familiar d’aquestes dues dones molt fortes. Vaig ser criada per dones. Potser això m’ha ajudat en la meva confiança en la vida. Perquè sé que no és així per a molta gent.\nSé que al final de la temporada, teniu coses molt emotives amb el pare.\nOh, sí. Oh, sí. Hi ha una raó per la qual Luis està en realitat contra Ginger i contra Jorge que dirigeix aquest camí de la vida. Luis està bé amb Jorge sent gai, mai no ha estat el problema. Sabien quan era petit. Però hi ha una raó més profunda al darrere i es revela a l'episodi final.\nJorge i Ginger representen un nivell d'inclusió completament nou. T’has preparat per aquells petits que necessiten veure aquests personatges?\nJa ho sabeu, això no m'havia passat mai abans, però vam estar disparant al centre i realment vaig tenir un parell de nens que em van reconèixer. Jo era com 'Wow'. Perquè (en aquell moment), havíem fet una mica de promoció aquí i allà. No m’ho esperava. Estic segur que van veure els signes de producció al carrer i van ser com: 'Oh, estàs a Katy Keene'. No crec que realment em reconegessin. Crec que només reconeixen que estem fent el programa. I així, va ser realment bo i han vist el cartell, òbviament.\nEl gingebre és un personatge que realment pot ajudar a informar els nens petits, que les reines no són punxines.\nRealment ho espero, gràcies. Crec que definitivament Jorge és pallasso. És molt divertit, té uns bons quips. La desgràcia de Ginger. Hi ha moltes coses divertides, igual que els amics de tothom. Però després hi ha una gravetat i també hi ha una agressivitat. És igual que nosaltres. Som complicats. Alguns dies tens la confiança i tens el teu compte, i altres dies caureu en la tempesta que són emocions i inseguretats i feu les coses que no hauríem de fer.\nHeu arribat a veure programes reals mentre filmeu? No és com si tinguis hores que et facin sortir a temps per veure un programa ...\nOh, no em pots evitar, estimada. Però saps què? Us diré una cosa que és realment estranya en aquesta experiència. Sóc novaiorquès, també mai anar al teatre un cap de setmana. Evito sempre perquè els dies de dos espectacles –i la multitud del cap de setmana– hi ha diferència. És una mica diferent d'una actuació. Els meus dies per anar al teatre són dimarts o dijous. Aquests són els meus dies per al teatre. Però darrerament, he hagut d’anar a moltes coses de cap de setmana ... així que he esdevingut com un noi matinós. vaig veure Molí vermell en una matinada i Karen Olivo és sorprenent. M'encanta Karen Olivo. És el seu espectacle, amic. Adoro aixó. I també a algunes òperes, he anat a algunes òperes matinees que estava nerviosa perquè estic com: 'Són càlides? Són les 13:00. ' Sabeu què dic? Però ho he fet !.\nKaty Keene, Dijous, 8 / 7c, The CW


Inici La Fundacio\nPrincipis bàsics Els patrons Història\nFormació Premis i Concursos\nCONCURS DE PROJECTES EMPRENEDORS EN EL SECTOR TURÍSTIC 2018 PREMI “RAMON ARCARONS” AL MILLOR PROJECTE FINAL DE GRAU DE TURISME 2016/2017 PREMIS ALS TREBALLS DE RECERCA EN TURISME DE BATXILLERAT PREMI AL MILLOR PROJECTE FINAL DE CICLE FORMATIU DE GRAU SUPERIOR DE L’ETP CETT 2016/2017\nInvestigació i Recerca Beques i ajuts\nGrup CETT Àmbit internacional Àmbit empresarial\nActes i esdeveniments Actualitat\nDirecció web: /fundacio-gaspar-espuna/html/cat/inic.html\nLa Fundació Gaspar Espuña-CETT va ser creada l’any 2000 per tal de garantir i promoure la filosofia que sempre ha caracteritzat el CETT.\nEs tracta d’una fundació privada, inherent al CETT, oberta, creativa i motor de la pròpia activitat del centre. Té un fort compromís de responsabilitat social que vetlla per estendre al grup d’empreses del CETT, de la que participa, i a les diferents accions que empren.\nHem complert 40 anys com a centre de formació, assessorament i investigació en el sector turístic i hoteler i hem anat creixent a mida que es desenvolupava el turisme en el nostre país.\nCom a fundador i persona al front del CETT durant més de 3 dècades, puc dir que la tasca ha estat positiva. Des del principi, vaig comptar amb el suport incondicional dels professionals del sector i de les institucions, marcant una manera de fer, base de la nostra filosofia. Una filosofia basada en tenir cura de formar bons professionals en actituds i aptituds; respondre a les necessitats del sector i la comunitat acadèmica i, en definitiva, servir al país. Tres eixos fonamenten les nostres accions: la identitat, la reinversió de la totalitat dels beneficis en el CETT i l’ajut als estudiants que ho necessiten, a través de beques.\nActualment, el CETT és un complex formatiu amb més de 1500 estudiants amb l’EHTCETT i l’EUHT CETT-UB que disposa de centres d’aplicació: com l’Hotel Alimara, CETT Consultors, Viatges Century, la residència universitària – Col.legi major, Àgora Bcn, seu de la Fundació.\nConscients del compromís tant educatiu com social, el Patronat de la Fundació té la responsabilitat de mantenir, consolidar i, fins i tot, ampliar els principis fundacionals i les línies d’acció, adaptant-los als nous temps i contribuir al desenvolupament de les persones, de la societat i del país.\nPresident Fundador Honorífic Vitalici de la Fundació Gaspar Espuña-CETT\nÚltima modificació 28/10/2014


A la venda els carros i les llotges de la plaça de bous per a les Festes Majors 2017A la venda els carros i les llotges de la plaça de bous per a les Festes Majors 2017\nEl 3 d’abril s’obre la venda dels carros i llotges ("palcos") per a la plaça de bous de les Festes Majors del 2017. Es farà la venda amb tant de temps pels canvis acordats en assemblea. I és que el 25 de novembre de 2016 es va realitzar aquesta assemblea/reunió on estaven convocats tots aquells que les anteriors Festes Majors havien ficat carro o llotja. En aquella reunió es van tractar diferents temàtiques relacionades en el desenvolupament del diferents actes taurins. Entre aquests temes es va parlar de les dimensions de la plaça, així com de la seva construcció i procediment de venda.\nEs van exposar diferents propostes, els avantatges i els inconvenients de cadascuna d’elles i finalment, es va donar veu a la gent per tal de saber l’opinió majoritària dels assistents. Un cop escoltada la gent vam acordar fer 2 modificacions importants que fan que aquest any s’anticipi tot el procés de venda dels carros i llotges per a les properes Festes Majors de 2017. Aquestes modificacions són:\nLa plaça passarà a ser circular amb un diàmetre d’uns 60 metres. A disminuir el diàmetre es passarà de les 5 fileres a 6, i per tant, hi haurà modificació d’algunes altures. La composició passarà a ser:\nFila 1: Carros de 1,5 X 2,5 metres i una alçada màxima de 1,60 metres.\nFila 2: Carros de 1,5 X 2,5 metres i una alçada màxima de 2,20 metres i també carros de 2 X 3 metres i una alçada màxima de 2,20 metres.\nFila 3: Carros de 2 x 3 metres i alçada màxima de 2,80 i també algunes llotges de 3 x 5 metres i una alçada màxima de 3 metres.\nFila 4: Llotges de 3 x 5 metres i alçada màxima de 3,60\nFila 5: Llotges de 3 x 7 metres i alçada màxima de 4,40\nFila 6: Llotges de 3 x 8 metres i alçada màxima de 5,20\n* Les estructures metàl·liques desmuntables (“andamios”) seran considerades com a llotges, i per tant, hauran de tenir com a mínim les mides d’una llotja.\n* Els “burladeros” del passadís de la primera fila, tindran 2,30 metres de llargada i una distància d’1 metre de profunditat respecte al carro.\nEs deixaran unes 2 setmanes, aproximadament, per a que la gent s’apunti segons l’estructura que tingui. Després es realitzarà un sorteig que marcarà l’ordre de la tria del lloc de la plaça. Per tant, la gent es podrà apuntar de forma escalonada, no per ser el primer d’apuntar-se es tindrà preferència, ho marcarà el posterior sorteig.\nEl període per apuntar-se serà del 3 d’abril fins el 12 d’abril a l’edifici de davant l’ajuntament (al costat de missa, on es situa OGT). La gent haurà de portar o emplenar el formulari que s’adjunta. Com a novetat, cal tenir en compte que es demana una fotografia de l’estructura per poder-se apuntar. En cas que sigui un “andamio” s’haurà d’anotar al formulari. Quan es vingui a apuntar-se s’haurà de fer el pagament. Els preus seran els mateixos que l’any anterior segons l’estructura.\nEl sorteig es realitzarà el 23 d’abril a l’auditori municipal (al costat del pavelló firal) amb el següent ordre:\nA mesura que la gent s’anirà apuntant, se’ls assignarà un número que serà per al sorteig. A mesura que es vagin sortejant els números la gent anirà escollint sobre un plànol el lloc desitjat. Caldrà tenir en compte que la plaça es muntarà de forma ordenada, i per tant, si falla algun número correrà al següent, ja que la plaça s’haurà de tancar.


Exposició "Brossa polièdric" a la Biblioteca Margarida de Montferrat\nEn motiu de l'any Joan Brossa, que commemora els 100 anys del seu naixement, la Biblioteca Margarida de Montferrat acull l'exposició «Brossa polièdric».\nDe forma global, l’exposició vol presentar la vida i l’obra del poeta, dramaturg i artista escènic Joan Brossa (1919 - 1998) com algú que anava més enllà de la rima a l’hora de configurar un corpus poètic que era, per damunt de tot, una eina al servei de la comunicació. A la vegada es vol mostrar un creador transversal que va saber experimentar amb el llenguatge poètic i diluir qualsevol frontera entre els diferents gèneres creatius.\nL’exposició «Brossa polièdric», concebuda per Judith Barnés, és una proposta divulgativa pensada especialment per a ser exposada a biblioteques amb la voluntat de donar a conèixer la trajectòria vital i professional del poeta. El conjunt vol penetrar en el procés creatiu de l’autor i fer entendre la seva producció com un tot indissoluble que defuig de qualsevol etiqueta. L’exposició està formada per deu plafons, tres daus i un llibre de gran format.\nLa podreu veure durant tot el mes de juny a la Biblioteca.


Bombeig Solar per aigua potable i regadius\nEn els pous on és difícil fer arribar la xarxa elèctrica, utilitzar l'energia solar per a bombar aigua és l'opció més econòmica i, pel seu lloc , la més ecològica.\nUns panells fotovoltaics produïxen energia elèctrica a una tensió de 12 o 24 volts en corrent continu. Aquesta electricitat és consumida per una bomba, també en corrent continu, que bomba l' aigua des del fons del pou a un dipòsit amb una certa altura. Allí s'emmagatzema l' aigua per a la seva posterior distribució.\nPoden substituir-se els generadors fotovoltaics per un aerogenerador, o utilitzar una instal·lació híbrida amb ambdós.\nCal remarcar que en aquest cas, la bomba només funcionarà en hores de sol o vent, així que la pressió de distribució la donarà l'altura del dipòsit.\nPot substituir-se el dipòsit per un grup acumulador elèctric, que permetrà bombejar aigua en qualsevol moment del dia i distribuir-la a una pressió major. Aquesta opció pot ser útil en aquelles instal·lacions que tinguin llarg recorregut de distribució o es desitgi bombejar aigua en moments d'absència de sol.\nTipus de bombes solars\nBomba de superfície o autoaspirant:\nIdeal per a ús domèstic o reg per degoteig , amb llarga vida d' ús i molt baix consum .\nIdeal per a pous profunds ja que aconsegueix gran pressió d'elevació, de fins a 120 m d'altura, amb un elevat rendiment.\nEl bombament solar és el sistema que es proposa des de Soliclima com la forma més senzilla i econòmica per a fer arribar l' aigua a les regions agràries aïllades de la xarxa elèctrica, emprant la tecnologia més apropiada per al desenvolupament de l'agricultura .\nUtilitzant l'energia solar podem bombar aigua d'un pou o salvar el desnivell des d'un riu , i usar-la per a regar una horta o canviar el tipus de cultiu d' una parcel·la agrària, de secà a regadiu.\nDe la mateixa forma podem utilitzar un equip de bombament solar per a aconseguir aigua potable, sent la solució més adequada en aquells habitatges rurals aïllades de la xarxa.\nInstal.lació de bombeig solar\n4 panells fotovoltaics Conergy 165 W\nBomba SQFlex 2,4 m3/h\nCaixa de conexions IO 100\nEstructura de suport per panells\nCaracterístiques de potència i cabal mitjans amb possibilitat de ser reduïdes o augmentades. El preu no inclou tramitació de documentació per a subvencions ni IVA.\nEsquema d'una instal·lació de bombament solar\nControlador de funcionament


L’Auditori municipal acull aquest dijous una nova i transcendental jornada del treball del grup que es beneficiarà de l’energia solar fotovoltaica procedent dels panells del CEIP Ausiàs March\nLa Comunitat Energètica Local (CEL) de Paiporta continua avançant i aquest dijous se celebra el taller de conclusions dins del procés participatiu i de formació de la iniciativa. En aquest taller, que tindrà lloc a L’Auditori municipal a les 18.00 hores, s’exposaran les principals línies a les quals s’ha arribat en aquest camí de creació, que ha comptat amb el concurs de desenes de persones interessades en beneficiar-se dels primers panells solars, que s’instal·laran a la teulada del CEIP Ausiàs March.\nTot i que l’energia procedent d’aquests panells pot proveir vivendes i comerços en un radi de 500 metres a la redona des de la ubicació dels panells, la Regidoria d’Urbanisme, Medi Ambient i Sostenibilitat, promotora del projecte, fa una crida a tota la ciutadania de Paiporta per a que s’hi sume, ja que la previsió del consistori és estendre el model de comunitat energètica a altres barris de Paiporta.\nEl regidor d’Urbanisme, Medi Ambient i Sostenibilitat, Pep Val, ha explicat que la satisfacció pel desenvolupament del procés «és màxima, ja que hem vist un grup de persones motivades, amb ganes de construir una alternativa als abusos de les grans empreses, de fer més sostenible el consum d’energia i de continuar avançant cap a un model més respectuós amb el medi ambient».\nVal ha animat a la ciutadania a sumar-s’hi: «El model de Comunitats Energètiques és, segons tots els estudis i a criteri de la Unió Europea, el més sostenible i adient per a que, des de nuclis urbans com Paiporta, lluitem de manera efectiva contra el canvi climàtic; per això animem a tota la ciutadania a que ens ajude a estendre el model a tot el nostre poble ja que, a més, ens permetrà estalviar en la factura».\nEn el taller d’aquest dijous, els responsable de Sapiens Energia, que ha col·laborat amb l’Ajuntament en el procés participatiu de creació de la comunitat, explicarà les principals conclusions del treball dels últims mesos, el disseny final que les persones usuàries han determinat per a la CEL de Paiporta i la planificació dels següents passos d’aquest camí, que aniran en el sentit d’obrir un formulari per a que tota la ciutadania s’hi puga sumar a la iniciativa tal com s’ha concebut de banda de les promotores i els promotors.


Els projectes d’en Jorge i la Meritxell són tres:\nGött és una botiga restaurant “take away” situada al Poblenou de Barcelona, en el 22@.\nKök un servei de cátering per a empreses i particulars.\nThe Cookworking, un coworking gastronòmic, amb instal·lacions que serveixen de cuina central per a Gött i Kök. Aquest projecte pretén oferir un espai obert al voltant de la gastronomia: des d’una cuina per a llogar per hores fins a un espai per a activitats culturals i altres esdeveniments.\nEn Jorge ha pogut enfortir i reorientar un negoci de menjar per a portar, i alhora obrir un restaurant en una zona repleta d’oficines. De manera que és un lloc perfecte per als treballadors de la zona per a anar a menjar. Sense el crèdit de Oportunitas no podria haver accedit al finançament necessari per a la inversió inicial que requeria el negoci.


Camping - The Remains of the Industry (2009)\nIniciRockCamping - The Remains of the Industry (2009)\nRedacció dimarts, de maig 18, 2010\nEditat a finals del 2009. Cada disc de Camping és un món totalment diferent. Esta banda catalana de versos en anglés li agrada explorar les possibilitats del so al mateix temps que treballa la idea conceptual del conjunt del disc.\nEn este ocasió el so obscur dels 80 amb Joy Division en el punt de fuga, el rock experimental i guitarrer heretat dels Pixies i unes ganes de fer les coses be i passant de tendències actuals. S´han propiciat com una rara avis en el panorama actual, i al mateix temps han treballat un concepte del disc que gira al voltant de la eterna crisi musical, amb una ironia molt fina per a ensenyar-nos lo lamentable de les modes i tendències, tot això amb un teló de fons, el de la era tecnològica que ens ha tocat viure i les seues conseqüències en les nostres vides.\nLa naturalea dels temes no et fa sospitar que estan gravades en directe, cosa que demostra que no són uns xavals moderns en busca de un tros de pastís, si no que tenen les seues taules en la professió, deu anys i quatre treballs contant el present. Ja el seu anterior Politics of Love (2008) va ser molt lloat per la crítica especialitzada i els situava en un lloc de privilegi al costat de les bandes més exportables de la independència pàtria.\nArpegis elèctrics, cors lluminosos, la implosió i explosió marca de la casa, versos escopits, sensuals murmuris, guitarres afilades amb cors infantils suggeridorament apocalíptics, un perfil desenfadat amb diverses veus, paisatgisme industrial... tot açò en 12 temes... Un so que explicat pot semblar complicat però que en canvi estem davant del treball més accessible de la banda, però amb la seva marcada personalitat.\nEstem davant d´una obra que podríem considerar més enllà de un simple treball discogràfic, que com en l´article de Les 4 estacions de l´arròs de Inòpia, es busca un concepte artístic més ampli i avantguardista, una obra d´art més enllà de la música i la simple pose, i falta fa vista la gran oferta de LP´s de menjar i tirar que ens claven pels ulls... que més pots demanar.\nmyspace | PuPilo Records\nExperimental Música Pop Rock\nAlvaro 26 de maig de 2010, a les 18:04\nwow! que grans!!\nefectivament tenen una base als JOY DIVISION... que bon rock! i com tú dius... les coses ben fetes\nMolt bon article, Carlos!\nRedacció 26 de maig de 2010, a les 18:12\nBenvingut al blog Álvaro, diuen que el nivell dels comentaris marca el nivell d´un blog... Avuí el nivell a putjat considerablement.\nJa saps... qualsevol sugerència que tingues és benvinguda.


Entitats ecologistes demanen que el decret de protecció de la posidònia es repliqui a tota la Mediterrània\nLes entitats ecologistes GEN-GOB, Greenpeace, Oceana i Terraferida han iniciat aquest cap de setmana el primer mostreig social per a documentar la presència de vaixells fondejats a les praderies de posidònia d'Eivissa i Formentera.\nL'actriu Inma Cuesta i els YouTubers Melo Moreno (Yellow Mellow) i Jonan Wiergo s'han unit aquest dissabte, a bord del vaixell Esperanza a les organitzacio per a celebrar l'aprovació del decret de la posidònia, aprovat aquest divendres pel Govern després de tres anys d'espera. Així, comencen junts el primer mostreig social o crowdsourcing d'amenaces a la posidònia a Eivissa i Formentera. Les organitzacions han convidat totes les persones interessades a denunciar la presència de vaixells fondejats a les praderies de posidònia en aigües pitiüses. Per això, han posat a la seva disposició una web a través de la qual documentar aquestes situacions.\n«La posidònia és un dels més grans tresors de la Mediterrània. És el nostre deure protegir-la i salvaguardar-la dels perills als quals està sotmesa. Em sent molt emocionada de poder ajudar Greenpeace i la resta d'organitzacions en aquesta important tasca. Convertim-nos en guardians i guardianes de la posidònia», ha declarat Inma Cuesta. Els joves YouTubers Melo Moreno (Yellow Mellow) i Jonan Wiergo han transmès el mateix missatge a través de les seves xarxes socials.\nLes organitzacions ecologistes donen la benvinguda al decret de protecció de la posidònia a les Balears, una normativa pionera en la protecció d'aquesta joia natural, i asseguren que hauria de ser replicada en altres territoris de la Mediterrània. Atès que la seva aprovació es produeix en plena temporada estival, amb una afluència massiva de iots recreatius, demanen que la seva aplicació sigui imminent i que s'asseguri una dotació suficient de mitjans materials i humans perquè les sancions siguin efectives des del primer moment.


Grec 2016: F.R.A.U.\nSet hores d'espectacle es poden plantejar des de la perspectiva d'un rigor escènic cartesià o des de l'esperit lúdic. Albert Arribas, si atenem també a precedents de muntatges seus com 'Sala de miralls', se situa en la segona opció, afegint un punt iconoclasta que apunta a l'essència mateixa del teatre i la seva mentida constitutiva. La nova creació, 'F.R.A.U', replica estructura de l'anterior, canviant els dietaris de Feliu Formosa pel recull 'Quadern del frau' d'Albert Balasch, una tempesta de prosa poètica que acaba per xocar contra les fronteres mateixes del llenguatge.\nLa transformació escènica del text combina, per una banda, tedioses escenes performatives on la companyia prepara la representació; de l'altra, trobem les interpretacions de fragments del 'Quadern del frau' que són d'una densitat quasi lisèrgica, difícils de seguir, amb accions que no sempre juguen a favor del text, com és el cas de la llarga escena on les actrius fingeixen el plor fins a desdibuixar el sentit de tot el que es recita.\nMés encertada resulta la intervenció d'Albert Prat, que amb un deix d'impostura sap portar-se al seu terreny la part central del llibre, també l'epíleg que ens recorda el sentit global: "cantem la ficció perquè és l'única manera de ser veritat. I som frau". Un solemne Oriol Genís afronta la part final entre l'epifania per la mentida revelada i la màgia despullada del llenguatge alliberat per les circumstàncies.\nPinzellada quasi supèrflua és la incorporació del fragment en clau documental de Jordi Collet i Ferran Dordal on s'explica la història del grup pop del Maresme La Suerte Pezmaquina. Per contra, el col·loqui d'anàlisi de l'obra que s'introdueix a mitja representació resulta crucial. Aquí, el director en persona i l'antropòleg convidat, Octavi Rofes, engeguen un harakiri argumentat destinat a ridiculitzar tot el que acabem de veure, inclosa la mateixa conversa entre els dos. Entre la genialitat i el desvergonyiment, entre la crida a l'acció i el nihilisme, Arribas mimetitza de forma escènica el suïcidi literari del text de Balasch, set hores confessades com "una operació de màrqueting", una provocació en forma de marató escènica que ens recorda que "el teatre sempre està mentint, sempre és un frau".\nPublicat dissabte 23 juliol 2016


Ajuntament de Cardedeu - Actualitat - Notícies - El Consell d'Infants tanca el curs 2014-2015\nEl Consell del Infants va cloure ahir el curs 2014-2015 amb un acte on els consellers i conselleres van explicar els temes en els quals han treballat al llarg del curs. Entre d'altres, han elaborat un document sobre mobilitat juntament amb la comissió "A Cardedeu, en bici i a peu" on es tracten els camins escolars segurs. Aquest document va ser lliurat a l'alcalde, Enric Olivé, perquè el tingui en compte en la presa de decisions.\nDurant l'acte, els infants també van parlar de la feina feta sobre Govern Obert, així com del Consell Nacional de la Infància i l'Adolescència de Catalunya (CNIAC), constituït a finals de l'any passat, i del qual en formen part dos consellers de Cardedeu, la Gera i l'Eudald.\nA més de l'alcalde, van assistir a l'acte de cloenda la regidora d'Educació, Isabel Sallés, representants polítics, tècnics municipals i famílies, a part de les nenes i nens que han format part del consell.


Comença el Tastaolletes a la Bisbal d'Empordà amb la seva ruta gastronòmica i el concurs\nLa 8a edició del Tastaolletes va començar el passat 12 d’octubre, i s’allargarà fins el dia 28 d’octubre amb la voluntat d’atreure visitants i potenciar el turisme fora dels mesos estivals. Per participar al concurs només cal votar el tastet i/o platet, omplint la butlleta que es pot dipositar a les urnes que hi haurà al Castell Palau i a Torre Maria fins el dimecres 31 d’octubre. Per participar al sorteig cal que la butlleta tingui estampat el segell de cada establiment i qui ho faci pot optar al sorteig d’un vol en globus per a dues persones.\nCal tenir present que en aquesta edició hi ha més d’una desena propostes gastronòmiques vinculades a restaurants, bars i pastisseries. Els establiments participants són: Hostal Adarnius, Divinum La Bisbal, Cafeteria L’Escut, El Toc i Hotel Mar de Tasmània, La Cantonada i les pastisseries Can Font, Can Massot i Galetes Graupera.\nAixí, en el marc d’aquest 4t concurs Tastaolletes, les persones que facin la ruta gastronòmica podran valorar els tastets degustats i, segons els resultats recollits, es premiarà el “Millor tastet” i el “Millor menú degustació” d'aquesra edició.\nFins a 6 productors de ceràmica utilitària adherits a la marca “Ceràmica de la Bisbal” i/o associats a l’Associació de Ceramistes de la Bisbal presentaran les noves col·leccions de servei de taula de ceràmica en una exposició al Castell Palau de la Bisbal d’Empordà. Aquesta mostra, emmarcada en el Tastaolletes 2018 i coorganitzada per l’Ajuntament de la Bisbal d’Empordà i l’Associació d’Empresaris Artesans Ceramistes de la Bisbal i Comarca, romandrà oberta al públic fins el 29 d’octubre.\nEl Tastaolletes és una iniciativa de l’Àrea de Promoció i Desenvolupament Local de l’Ajuntament de la Bisbal d’Empordà, amb la participació especial de l’Associació d’Empresaris Artesans Ceramistes de la Bisbal i Comarca. El projecte compta amb el suport del Pla de Barris i de la Diputació de Girona.


Clausura del 75è aniversari de la fundació de la secció d’handbol del FCBarcelona.\nClausura del 75è aniversari de la fundació de la secció d’handbol del FCBarcelona.\n– Posted on 31/05/2019\nAprofitant el darrer partit de la temporada al Palau Blaugrana del 1r equip, el passat dia 18 de maig es va celebrar una doble festa. Per una banda es van clausurar els actes de celebració del 75è aniversari de la fundació de la secció d’handbol. Seguidament es va celebrar la consecució d’una nova lliga ASOBAL per part del FCBarcelona.\nCelebrem la història…\nEl programa va començar amb una recepció a la llotja del Palau a tot un grup de jugadors històrics del club i personalitats entre els que es trobaven Pep Morillo, Guillem Portabella, Ramon Domènech, Josep Perramon, Joan Sagalés, Eugeni Serrano, Antoni Argudo, Jerome Fernández, Andrei Xepkin, Fernando Barbeito, Milan Kalina o David Barrufet (actual director esportiu de la secció), entre molts d’altres. També van asistir personalitats del món de l’handbol, com Adolfo Aragonés, president de l’Asobal; Francisco Blázquez, president de l’RFEBM; Jaume Fort, president de l’FCH; Ramon Gallego i José A. Huelín, membres del Consell de l’IHF, o Francesc López Balcells, president de l’Associació de Veterans de l’Handbol del FC Barcelona. També hi eren alguns exdirectius responsables de l’handbol blaugrana, com Francesc Catot i Eduard Coll junt amb l’actual Jordi Argemí.\nSeguidament es va celebrar un partit entre el nostre equip de veterans i la seleccio catalana de veterans que, com el disputat l’any passat per començar els actes d’inici del 75è aniversari, va acabar amb la victòria dels nostres per 31-24. En acabar es va fer una foto conjunta amb tots els jugadors participants a la celebració, els veterans i els membres del 1r equip.\n…i celebrem el present.\nLa festa va seguir amb l’acomiadament del palau als membres del 1r equip que no segueixen la propera temporada (Syprzak, Duarte i Ilic) i la disputa del partit entre el FCBarcelona i Angel Ximenez Avia Puente Genil que va acabar amb una clara victòria local per 42-24. and\nEl final de festa va ser el moment de l’entrega per part del president d’ASOBAL al FCBarcelona que trofeu de la 26 lliga al FCBarcelona. S’acabava una temporada històrica al Palau que, encara podria ser-ho una mica més, en cas de que el Barça guanyés la que seria la seva 10a copa d’Europa a la final four que es disputarà a Colònia.


aspronis.com Nous tallers d’Andana - aspronis.com\nHome › Andana › Nous tallers d’Andana\nNous tallers d’Andana\nAndana, el servei de lleure de la fundació ASPRONIS, ha iniciat durant aquest mes de febrer nous tallers inclusius. Una de les novetats amb més èxit de participació d’aquest trimestre és el taller “Així es balla!”. És un taller impartit per un ballarí, coreògraf i psicòleg especialitzat en el món de la dansa – teràpia. Les sessions en què participen persones amb discapacitat i sense, estan dividides en dues parts. A la primera part es realitza una classe de Zumba i a la segona part s’ensenyen passos de diferents balls com poden ser salsa, bachata, tango, etc.\nDurant aquest trimestre els usuaris d’Andana també podran gaudir del taller de Creativitat amb tela, on els assistents aprenen a cosir i confeccionar complements de roba molt originals. A la programació del servei també hi podrem trobar el taller de teatre per tal de potenciar la comunicació des del cos i la paraula.\nL’objectiu principal de les activitats i els tallers que s’organitzen des d’Andana és la inclusió de les persones amb algun tipus de discapacitat. Per tal d’aconseguir una plena inclusió de totes les persones participants, Andana utilitza les instal·lacions comunitàries per realitzar els tallers. D’aquesta manera facilitem la interacció entre persones i fomentem la visibilitat del col·lectiu. Des de fa temps, Andana proposa i programa tallers atractius demandats per totes les persones que formen l’entitat.\nConsulta aquí el programa de tallers\nASPRONIS a Lloret: exposició i xerrades al febrer a la Biblioteca\nXerrada “Lleure inclusiu, un dret de les persones”


febrer de 2017 – Pàgina 2 – Xanet Xanet .Com\nLa nena Money!\n03/02/2017 20/03/2017 per Viatjant Xanet Xanet, posted in Índia\nSi ja de per sí anar a l’Índia és una aventura, imagineu-vos si no podeu treure diners dels caixers automàtics quan voleu o teniu que fer una cua de dos hores amb un seguit d’agonies i gent que es cola davant de la teva cara. Dons sí, el ministre d’economia del moment va decidir retirar del mercat tots els bitllets de 500rs i els de 1000rs, sense previ avis i sense haver previst imprimir-n’he de nous o fer-ne més de 100rs i de 2000rs. El tio va i deixa un dels països més poblats del planeta sense poder treure cash durant uns mesos.\nAixí que una part del viatge a l’Índia ens l’hem passat buscant caixers automàtics per poder treure, com a molt 2000rs per targeta i dia (28€). La pista per trobar caixers que tinguin cash és: on hi hagi cua! Els caixers on hi han mínim 50 persones esperant són els bons.\nContinua la lectura de “La nena Money!” →\nEtiquetat anecdotes india, asia, Índia, treure diners a l'Índia2 comentaris


París i els altres (Xavier Deulonder i Camins) - VilaWeb\nParís i els altres (Xavier Deulonder i Camins)\nCom sempre una altra mirada amb reflexions alhora pertinents i impertinents\nCom és que l’Express ha publicat un dossier assenyalant que la inversió de l’Estat a París, i a la regió de l’Île-de-France en general, és nou vegades superior a la que es destina a la resta de França? És clar que això és un escàndol i una aberració, però, com sabem, des de sempre, França s’ha basat en la contraposició entre París —la Ciutat de la Llum— i la zona de foscor i tenebres del desert francès; naturalment, dir que la Revolució va esclatar perquè la monarquia era autoritària i absolutista no és pas correcte perquè això ja passava anys i segles abans de l’accés de Lluís XVI al tron; per tant, si volem comprendre els fets de 1789 hem de buscar unes causes més properes a les circumstàncies del moment, igual com ens trobem ara si pretenem explicar-nos la difusió per l’Express d’unes declaracions de l’ex-ministre Jack Lang on afirma que el cost del 80% de l’oferta cultural parisenca va a càrrec no pas de l’Ajuntament de París, com seria lògic, sinó del govern de la República Francesa, en la qual, com podem veure, el lema Llibertat, Igualtat i Fraternitat significa, a la pràctica, que tots els francesos són iguals només que els parisencs són més iguals que els altres, que s’han de conformar fent la viu-viu en un racó qualsevol de la perifèria nacional; d’altra banda, també comprenem que la supressió de la línia de tren de mercaderies de Perpinyà a Rungis no és cap problema perquè això no significa pas que a París es quedin sense fruita i verdures. Durant gairebé dos-cents anys, qui no tenia oportunitats a la seva regió o departament d’origen sempre podia marxar a París que, a més, era la capital cultural del món i, per això, el so fet d’haver deambulat per les vores del Sena ja conferia una pàtina de prestigi; ara bé, d’ençà de la fi de la II Guerra Mundial, el centre del món és a Nova York i, d’altra banda, la llengua internacional és l’anglès i no pas el francès com fins aleshores; a part d’això, des de fa unes quantes dècades, ja no funciona l’opció de buscar-se la vida a París quan no es troba feina al departament d’origen, però això no ha fet pas que França abandoni el seu centralisme a ultrança; així doncs, continuem tenint el mal de sempre només que sense les compensacions d’abans.\nNo sé pas quina opinió deu tenir Jack Lang sobre la Catalunya Nord, si és que en té cap, però amb el seu historial de fidel servidor de França, m’estimo més no fer-me gaires il·lusions; ara bé, no deixa de tenir la seva importància que sigui una persona a qui no es puguin suposar simpaties ideològiques amb el catalanisme qui ens mostri cruament què n’han tret els nord-catalans de lliurar-se en cos i ànima al projecte nacional francès fins al punt, fins i tot, de renunciar a la transmissió generacional de la llengua parlant als fills en francès; no s’havia donat mai tant a canvi de res, o potser, més aviat, de perdre-ho tot, incloent-hi la dignitat.\nUna França sense el centralisme parisenc és possible però seria una cosa tan diferent d’allò que coneixem que el sol fet d’intentar concebre-la ja costa Déu i ajuda; a més, hauríem de comptar que, a causa de la seva resiliència, el centralisme seria molt difícil d’eliminar, sobretot perquè certs populismes demagògics, com el de Marine Le Pen, proposa ni més ni menys que la radicalització de l’actual model francès com a solució als problemes de la societat, o també perquè Jean-Luc Mélenchon, el cap d’una esquerra pretesament transformadora i revolucionària, és capaç de riure-se’n d’algú, en públic i davant de tothom, perquè parla el francès amb accent llenguadocià; tanmateix, a la Catalunya Nord encara existeix una opció molt més senzilla que intentar reformar o arreglar França: trencar-hi i marxar-ne, fer taula rasa, doncs, d’un estat que, en realitat, no ha portat res de bo a la societat nord-catalana i abandonar un projecte nacional que no consisteix en res més que en la renúncia a la pròpia identitat.\nParís i els altres


educamos – Centre Privat d'Educació Infantil, Primaria i Secundaria Sant Cristòfor Màrtir I\nés una plataforma de gestió integral de els centres educatius. Permet la gestió eficient de tots els processos que tenen lloc en el dia a dia de l’escola, la comunicació oberta entre professors, alumnes i famílies que cohesiona la comunitat educativa i l’aprenentatge innovador i personalitzat gràcies a la utilització de múltiples continguts, suports i processos didàctics.\nPosada en marxa en Espanya en l’any 2010, també està present en Argentina, Chile, Colombia y Méxic. Eduquem és un projecte que naix amb vocació d’ajudar als centres educatius a integrar les TIC i aconseguir l’excel·lència educativa. Per a aconseguir este objectiu, es recolza en una solució tecnològica dissenyada per a respondre de forma global i integradora a totes les necessitats d’un centre escolar. La implantació d’Educamos perseguix optimitzar i afavorir en els col·legis tots els processos que conduïxen a una gestió eficient, una comunicació enriquidora entre tots els membres de la comunitat educativa (professors, alumnes i pares) i un modelo d’aprenentatge personalitzat i innovador.


Inauguració de l'exposició Descobrint Olesa | Ajuntament d'Olesa de Montserrat\nFoto d'Edicions Paper d'Estrassa. Portada del llibre "Descobrint Olesa"\nInauguració de l'exposició Descobrint Olesa\nEl dissabte 17 d'octubre s'inaugurarà amb un acte al pati de la Casa de Cultura aquesta mostra que vol posar en valor el cicle festiu d'Olesa de Montserrat i la cultura popular del municipi. La mostra es centrarà en les vuit il·lustracions en format gegant del llibre "Descobrint Olesa" i es podrà visitar fins el 15 de novembre.\nLa regidoria de Cultura de l'Ajuntament d'Olesa de Montserrat organitza conjuntament amb l'editorial olesana Edicions Paper d'Estrassa l'exposició Descobrint Olesa que s'inaugurarà el dissabte 17 d'octubre a les 18.00 h al pati de la Casa de Cultura i que es podrà veure fins el 15 de novembre. L'objectiu de l'exposició és ensenyar al públic en general i posar en valor el cicle festiu d'Olesa de Montserrat, la cultura popular i els indrets més emblemàtics del municipin a través de les mateixes vuit il·lustracions que protagonitzen el llibre Descobrint Olesa i que es podran gaudir en format gegant.\nEl regidor de Cultura, Xavier Rota, ha destacat que enguany l'exposició anual del departament de Cultura es dedicarà a donar a conèixer les il·lustracions i la informació que apareix al llibre Descobrint Olesa perquè "és una perfecta carta de presentació del municipi i de la cultura catalana" que s'adreça al públic en general.\nL'exposició, seguint el plantejament del llibre, també inclourà informació sobre els autors i les autores de les il·lustracions, la festivitat representada a cada un dels plafons així com preguntes sobre aquella il·lustració i el repte de buscar els personatges infiltrats. Des d'Edicions Paper d'Estrassa, Quim Moreno ha avançat que "les persones que visitin l'exposició es trobaran amb material i jocs nous" per tal de fer-la atractiva i dinàmica més enllà de gaudir de les il·lustracions.\nEl llibre té un total de vuit il·lustracions que signen els autors olesans Rubén del Rincón, Ricardo Peregrina, Montse Cascante, Biel Moreno, Martí Alcon, Joan Cascante, Maria Grimau i Núria Fandos, i que mostren amb complicitat i humor les escenes més icòniques del calendari festiu olesà: la Festa Major, Santa Oliva, Els Miquelets, La Passió d’Olesa, Carnestoltes, Sant Jordi, Nadal i Els Misteris de Setmana Santa.\nEn un primer moment, l'Ajuntament i Edicions Paper d'Estrassa havien previst organitzar un seguit de tallers amb alguns dels il·lustradors adreçats als centres educatius olesans i que, finalment, s'han desestimat per la situació de la COVID-19.\nLa inauguració de l'exposició Descobrint Olesa es farà amb un acte al pati de la Casa de Cultura que comptarà amb la presència del regidor de Cultura, Xavier Rota i l'alcalde d'Olesa de Montserrat, Miquel Riera. A més de l'editor, Quim Moreno, també hi assistiran els autors i alguns dels elements més famosos lligats a la cultura popular olesana. Per poder assistir a la inauguració, cal fer la reserva a l'enllaç https://vivetix.com/entradas-inauguracio-exposicio-descobrint-olesa\nEntrevista a Quim Moreno, editor Edicions Paper d'Estrassa - Podcast Olesa Ràdio


Més de 2.500 persones visiten el balcó municipal aprofitant el pont\nVeïnat i turistes s'acosten a l'edifici consistorial per gaudir del betlem installat al Saló de Cristall, fer-se fotos al balcó i conéixer l'Hemicicle\nVeïnat i turistes han aprofitat el pont de la Constitució per visitar l'Ajuntament i gaudir del betlem municipal instal·lat al Saló de Cristall, fer-se fotos al balcó i l'escalinata principal i conéixer de primera mà l'Hemicicle, on se celebra el Ple, l'òrgan de màxima representació política de la ciutadania en el govern de la ciutat. Més de 2.500 persones han eixit al balcó consistorial, quan en un dia laborable la mitjana de visites és de 900.\nNombrosos visitants han optat per acostar-se este pont al Consistori, atrets per este edifici emblemàtic de la ciutat. Només pel balcó han passat este divendres més de 2.500 persones, quasi el triple del que es registra en un dia laborable, des que al juny del 2015 s'obrira a la ciutadania l'accés de les dependències municipals. Amb la política de portes obertes, l'Ajuntament pretén donar a conéixer la institució i promoure la implicació de la ciutadania en el seu funcionament.\nEn el que portem d'any, el major recompte de visites al balcó s'ha produït al maig, setembre i abril, amb 16.599, 15.523 i 15.121 persones comptabilitzades respectivament. Desembre s'ha estrenat amb una xifra rècord. L'últim mes de l'any té també l'al·licient del betlem monumental municipal, que s'exhibix des de fa uns dies al Saló de Cristall. Enguany el naixement arriba als 40 metres quadrats i conté més de 300 figures. Per quart any consecutiu el Consistori, a través de la Regidoria de Cultura Festiva, se suma així a la llista d'entitats que commemoren la festa i la tradició betlemística valenciana amb un pesebre artesanal a càrrec de l'Associació de Betlemistes de València.


La desconeguda serra de Castelltallat | Cataluña Home | EL MUNDO\nLa desconeguda serra de Castelltallat\n6 ago. 2017 17:32\nA l'oest del Bages, la serra de Castelltallat és un petit massís de la depressió central devastat pels incendis de 1994 i 1998. Ja recuperat, gràcies a l'activitat humana i al cuidat entorn natural, avui és un paradís de l'agroturisme, i apte per a l'observació astronòmica o el cicloturisme.\nUna pedalada què, per paisatge, patrimoni i descoberta, passarà als annals del vostre estiu 2017: voltar la serra de Castelltallat, amb sortida i arribada a Sant Joan de Vilatorrada, a tocar de Manresa. A la rotonda a tocar del camp de futbol hi ha una gran esplanada on podeu aparcar i posar a punt les bicis i les alforges. La ruta no és especialment dura, però tampoc no és un simple passeig; cal afrontar-la amb un cert entrenament.\nSortiu de la rotonda prenent la carretera BV 3008 direcció Canet de Fals i Calaf i a tocar de la riera de Fonollosa, on desaigua la serra (la riera desemboca al Cardener, que aboca les aigües al Llobregat). Al cap d'un quilòmetre i escaig veureu un trencall a dreta que diu Sant Martí de Torruella i l'empresa Máfrica; agafeu aquesta carretereta. Al llarg de prop de 5 quilòmetres circulareu en paral·lel al riu Cardener i la C-55, fins arribar a Callús. Aquí la vostra carretereta rural desemboca a la BV 3003, que agafareu a esquerra en pujada, dirigint-vos ja cap a la serra.\nDurant els propers sis quilòmetres pujareu 289 metres. Paciència, admireu el paisatge que paga la pena: barraques de pedra seca, alguna ermita entre camps de cereals i, conforme us aneu endinsant a la mata boscosa: la botja, el romaní i el fenàs a les parts baixes, de brolla, i la nova roureda sorgida després dels incendis, el pi blanc i l'alzina més amunt. deixeu el nucli de Sant Mateu a esquerra, i continueu pujant (ara més suau) uns 379 metres durant 12 quilòmetres. La carretera perd amplada, i fins i tot a partir d'un punt s'anuncia com un camí rural, però mai no deixa d'estar ben asfaltada i esquitxada de masos impressionants a banda i banda, a molts dels quals us acolliran d'allò més be, donat que es dediquen al turisme rural. Ja portareu una estoneta planejant quan trobareu un trencall a esquerra que indica l'observatori astronòmic de Castelltallat; aneu-hi. Puja una mica, però és curt i la vista des de 878 metres paga la perna de sobres.\nL'observatori és de recent construcció. Te una cúpula de 5,25 metres de diàmetre i un telescopi de 40 mil·límetres, cosa que permet l'observació d'estels, nebuloses i galàxies. S'hi fan activitats educatives, i també hi fan estades músics i artistes.\nL'observatori és a tocar de l'església parroquial i de l'antic castell, que ja al S XIV estava fora d'ús. Va ser amb les seves pedres que es va aixecar el temple. Des de les escalinates d'accés, hi ha la vista més espectacular de la serra: d'esquerra a dreta: Montseny, Cingles de Bertí, Sant Llorenç de Munt i Montserrat; als peus, la frondositat de l'obaga de la serra que s'escampa vers la plana del Bages. No us doldrà l'esforç de la pujada.\nAra toca baixar. Reculeu fins la carretera per on veníeu i recupereu el sentit de la marxa que portaveu (o sigui, gireu a esquerra). Deixeu a ma dreta el trencall que porta a Salo i un altre de terra, i avall que fa baixada fins desembocar a la BV 3008, una carretera més ampla que, cap a la dreta, us porta a Aguilar de Segarra. Agafeu el trencall que, per l'esquerra, du al poble. Aneu fins la decrèpita estació i gireu a esquerra pe runa carretereta que puja en paral·lel a les vies. Deixeu el pont sobre el tren i seguiu entre cases, xalets i un edifici municipal. Aquí el carrer es torna de terra en un tram (tot i que l'estaven arranjant quan hi vam passar). continueu sempre per aquesta via principal que, a la fi, desemboca en una carretera una mica més ampla (però no gaire) que, a la fi, i en suau pujada, us durà a Fonollosa.\nEn aquest poble aneu a parar a la BV 3008, que agafeu a dreta. Aquesta carretera corre paral·lela a la riera de Fals, primer, i a la de Fonollosa després. Planejant i en clar descens, deixareu un trencall a dreta que du a Fals i Rajadell, deixareu Canet de Fals a l'esquerra, i aviat entrareu a les cornises que forma la riera. Passareu per la cruïlla que, a l'anada, heu agafat per anar cap a Sant Martí de Torruella i l'empresa Máfrica, i en un tres i no res sereu a la rotonda de Sant Joan de Vilatorrada on heu aparcat el vehicle.\nDistància: 56 quilòmetres\nTemps: 3 hores 02 minuts (4 hores temps total)\nDesnivell: 885 metres\nVolver a la noticia 'La desconeguda serra de Castelltallat'


Manel&Ita: Pic del Tempestats 3290 metres - 17-08-2011\nPic del Tempestats 3290 metres - 17-08-2011\nEl Tempestats és d'aquells cims que t'apassionen, però que al estar pràcticament enganxat amb l'Aneto queda en segon terme. Vist des de la Vall de Barrancs impressiona, ja que la seva paret nord és força vertical, per altra banda, quan el puges per la cresta de Salenques en direcció a l'Aneto, també el veus un cim esvelt, i més, quan comences a baixar capa la bretxa que porta el seu nom. Si el puges des de la Vall de Llossàs, només arribar a la Pleta de Llossàs i el veus a sobre mateix et dones compte que és un cim emblemàtic.\nAquesta època de l'any cal pujar per la pista de Vallibierna amb els autobusos que fan aquest itinerari, també estàs condicionat als seus horaris, però hem de dir que quan hi ha molta gent, també ho gestionen.\nEl llac de Llossàs a 2.493 requereix una parada i així ho fem, està molt tranquil, sense gent, aprofitem per fer un petit esmorzar.\nEncara que no som a la millor època, les flors ens acompanyen durant tot el camí.\nDesprés seguim per una pas estret que ens porta directament al Llac petit de Llossàs a 2540 metres, arribats aquí, tenim dues possibilitats començar a pujar per uns trams molt drets o seguir progressant fins el fons de la Vall i després girar a l'esquerra directa per sota del Rusel.\nAra ja veiem el darrer tram, però abans haurem de pujar per el vell mig del blogs, el camí està ben trobat ja que va cercant els llocs ho hi ha herba o unes grans lloses que afavoreixen el pas.\nSituats a la vertical del cim, hem de pujat per un tram una mica delicat, ja que hi ha molts blogs solts, però poc a poc, anem guanyant alçada i sense donar-nos compte ja som pràcticament al cim.\nLa foto de rigor al cim, estem contents, ja que hem pujat molt bé, amb un dia meravellós, i amb molt bones vistes. Certament, darrera nostre podem veure la creu de l'Aneto i sentir els crits de joia dels que arriben al cim. Nosaltres estem més tranquils, només hem trobat un noi que acabava de de fer la Cresta de Salenques amb solitari i un esquirolet que està pendent de les engrunes que ens cauen.\nLa visió sobre l'espatlla d'Aneto i l'Aneto és extraordinaria.\ni si mirem en direcció al Margalida i la Cresta de Selenques, no cal dir res més.\nPoc abans d'arribar el Cim hi ha dos bivacs molt ben acondicionats, que ben segur que les cordades que van tard fent Salenques fins Aneto segur que els aprofiten. De totes maneres és un lloc ideal per fer bivac.\nEl temps comença a canviar, i les boires de la tarda fan acte de presència per sobre dels cims del Rusel i el Margalida.\nAra ens toca baixar, i ho fem directes al llac superior de Llossàs, el Camí està molt ben marcat amb els corresponents pedrons.\nAnem d'hora i volem aprofitar la tarda, fem una bona parada al mateix lloc on hem esmorzat aquest matí, però ens mengem uns entrepans i una mica de fruita. Aprofitem per fer una estiradeta tot prenent la mica de sol que ens queda.\nDesprés seguim en direcció a la Pleta de Llossàs, estem gaudint d'un paisatge meravellós.\nLa Pleta de Llossàs, és un lloc fantàstic, on l'aigua va corrent amb una tranquil·litat i un silencia que només es trenca amb el salt d'alguna truita.\nPer aquest lloc no es pot passar corrent, requereix parar i veure el que ens envolta.\nLluny queda el cim, però molt aprop les vivències que hem gaudit pujant aquesta muntanya, segur que més d'un cop en parlarem d'aquesta excursió.\nCim del Tempestats 3290 metres.\nPujada per la Vall de Llossàs, i baixada pel mateix lloc.\n1300 metres de desnivell que es fan bé en 4 hores de camí.\nSense cap dificultat especial, només cal tenir cura amb els blogs del darrer tram.\nPublicat per Manel&Ita a 11:05\nJaumegrimp 20 d’agost de 2011 a les 18:34\nHola parella, així que gaudint de la fresca dels cimals! nosaltres ja tornats del campament de la UES hem aprofitat per tornar-hi i ahir amb la Núria fèiem el Posets i la Dent de Llardana, un dia magnífic si tenim en compte que el djous va anar fent el tonto mig plovent mig fent sol...\nMontserrat-Punta Pam a Pam i Mirador de Sant Joan ...\nAscensió a la Tuca de Pasolovino 2776 m, Pico de C...\nPic de Certascan 2853 m, Pallars Sobirà - 11-08-20...\nPic Tort 2886 m, Pic dels Vidals 2902 m, Pic de Ma...\nMontserrat - Gorro Frigi - Via del Carles - 6-8-20...


El radar de Sarrià: La rentrée\nPer això han servit tots els beneficis fiscals que han tingut les grans empreses de fora per instal·lar-se aquí, quan la cosa es posa malament marxen corrents. Ja ens podrien tornar tot el que els hem donat...\nTambé em consta que hi ha petites empreses (moltes) amb beneficis, que utilitzen l'excusa de la crisi per fer fora mitja plantilla de manera injustificada...\nJa sóm masses els joves (i no tan joves) que estem fins els nassos de tenir contractes que en el millor dels casos duren un any, d'anar canviant d'empresa cada dos per tres (això si tens la sort de recol·locar-te), de no arribar a ser ni mileuristes i fer més hores que un rellotge...\nLa cosa està molt malament. I la culpa no és dels empresaris si no dels sindicats, no ens enganyem. La màxima empresarial és aconseguir el màxim benefici possible (això és el que sempre han fet), però els sindicats s'han venut sempre al millor postor i ara amb l'atur encara estan sortint guanyant perquè viuen parasitant de les ajudes de l'estat per als cursos de formació (infladíssims en hores per justificar les subvencions...) A França sense anar més lluny, tenen sindicats que poden tenir els seus defectes, però exerceixen com a tals, i la gent cobra molt més i té la vida més barata i més garanties socials...\nDesprés no entenen per què baixa el nombre d'afiliats...\nUn carnet d'UGT o CCOO garantitza d'igual manera els nostres drets que un del Club Super 3\n31 d’agost de 2010 a les 12:05\nEstic bastant d’acord amb el gruix del teu comentari, però no amb els dos primers paràgrafs.\nQuant al primer: les empreses marxen, tanquen, es deslocalitzen, etc. quan perden diners. Si han rebut subvencions sense haver estat condicionades a res, la culpa és de qui las ha concedit, no de qui les ha rebut. Per tant, el més normal és que no les tornin. Potser també seria normal demanar responsabilitats a qui las ha concedit.\nQuant al segon: no he conegut cap empresa que hagi tancat guanyant diners. Cap empresa tanca si té beneficis, això no tindria cap lògica. Si tanquen és que perden diners, o que no en guanyen. En una economia de mercat com la nostra l’objectiu d’una empresa és el lucre, sinó estaríem parlant d’una ONG, o de les germanetes dels pobres, o d’una administració pública.\nI ja que parles dels sindicats, tinc entès que en aquest país el percentatge d’afiliació sindical no arriba ni al 10% dels treballadors. Això ja ens diu molt sobre la manca de confiança que generen aquestes organitzacions.\nEn cap moment he dit que les empreses amb beneficis tanquin, sino que aprofitin el context de crisi per reduïr costos en personal quan de vegades no és del tot necessari...


Webinar: Edusat, un recurs educatiu per a l'observació de la Terra\n16/06/2021 - 10:30\nen línia - Google Meet\nEl dia 16 de juny tindrà lloc la presentació del projecte Edusat adreçat a investigadors, estudiants i professorat universitari i de secundària interessats en la divulgació ambiental i les problemàtiques ambientals.\nEdusat és una plataforma web de recursos educatius en l’àmbit de l’observació de la Terra. Es tracta d’un espai web educatiu obert i disponible per a tota la comunitat, que facilita la divulgació i comprensió de la ciència de la teledetecció a un públic no especialitzat. Acadèmics, professionals i ciutadans disposaran d’un recurs en el qual s’exposa el potencial de la teledetecció, que s’aplica a diferents casos pràctics per a l’anàlisi d’esdeveniments naturals i de problemàtiques mediambientals.\nGràcies als recursos que ofereix aquesta plataforma web, estudiants, professors, investigadors i ciutadans aprenen a identificar, controlar i analitzar els canvis en la superfície terrestre produïts pel canvi ambiental global a partir de les imatges obtingudes pels satèl·lits proporcionades pel programa Copernicus.\nEls usuaris poden identificar fenòmens com els incendis forestals, la contaminació atmosfèrica, el desglaç de les glaceres, la desforestació o el creixement urbà així com aprenen a processar imatges de satèl·lit per controlar, per exemple, la qualitat de la vegetació o de l’aigua, entre molts altres paràmetres ambientals.\n10.30-10.45h: Benvinguda i presentació del projecte Edusata càrrec Gemma Boix, directora del SIGTE-UdG i Josep Vila, director científic del Campus de Patrimoni Cultural i Natural.\n10.45-12.00h: Presentació del web Edusat, com explorar la Terra a través de imatges de satèl·lit?a càrrec de Carla Garcia-Lozano, investigadora UdG i Laura Olivas, activitats formatives i comunicació al SIGTE-UdG\n12.00-12.30h: Edusat, un recurs pedagògic de recerca i de divulgació ambiental, a càrrec de Carolina Martí, directora de l’Institut de Medi Ambient, UdG.


Bogdan Śliwa - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n4 febrer 1922\n16 maig 2003 (81 anys)\nMestre Internacional d'escacs (1953)\nInternational Correspondence Chess Master (en) (1991)\nGran Mestre Internacional d'escacs per correspondència (1996)\n2.370 (gener 1979)\nBogdan Śliwa (Cracòvia, 4 de febrer de 1922 - 16 de maig de 2003) fou un jugador d'escacs polonès que tenia el títol de Mestre Internacional des de 1953, el de Gran Mestre honorífic des de 1987, i el de Gran Mestre Internacional d'escacs per correspondència des del 1996. Fou sis cops campió absolut de Polònia, entre el 1976 i el 1960.\nŚliwa va guanyar sis cops el campionat de Polònia. El 1946, va guanyar el primer campionat polonès celebrat després de la Segona Guerra Mundial (a Sopot, 5è campionat polonès). El 1948, fou 3r a Kraków (el campió fou Kazimierz Makarczyk). Va guanyar el campionat polonès quatre cops consecutius entre 1951–1954, i fou campió per darrer cop a Wrocław el 1960 (17è POL-ch).\nEn tornejos, Śliwa empatà als llocs 9è-10è a Sopot 1951 (el campió fou Ernő Gereben). El 1952, fou 17è a Budapest (el campió fou Paul Keres). El 1954, va empatar als llocs 12è-14è a Bucarest (guanyador, Víktor Kortxnoi). El seu millor resultat en un torneig important fou el 3r lloc, darrere de Luděk Pachman i László Szabó, al torneig zonal de Mariánské Lázně (Marienbad) 1954. El 1955, va empatar als llocs 19è-21è a l'interzonal de Göteborg, guanyat per David Bronstein. El 1957, Śliwa empatà als llocs 2n-4t amb Oleg Neikirch i Aleksandar Matanović, per darrere de Miroslav Filip al zonal de Sofia. El 1959, va empatar als llocs 5è-7è a Riga (guanyador, Borís Spasski). El 1962, va empatar als llocs 4t-7è a Mariánské Lázně (campió, Mark Taimànov). El 1965, va empatar als llocs 12è-14è a Belgrad (campió Milan Matulović). El 1966 fou 9è al Memorial Rubinstein a Polanica Zdrój (campió Vassili Smislov). El 1966, va empatar als llocs 9è-10è a Tel Aviv (el guanyador fou Svetozar Gligorić).\nUna de les partides més conegudes de Śliwa és la seva victòria sobre David Bronstein en la partida immortal perdedora.\nŚliwa va jugar representant Polònia en set Olimpíades d'escacs:\nEl 1952, al quart tauler a l'Olimpíada d'escacs de 1952 a Hèlsinki (+7 –1 =4);\nEl 1956, al primer tauler a l'Olimpíada d'escacs de 1956 a Moscou (+6 –4 =6);\nEl 1958, al primer tauler a l'Olimpíada d'escacs de 1958 a Munic (+6 –6 =5);\nEl 1960, al primer tauler a l'Olimpíada d'escacs de 1960 a Leipzig (+5 –5 =6);\nEl 1962, al primer tauler a l'Olimpíada d'escacs de 1962 a Varna (+7 –4 =5);\nEl 1964, al tercer tauler a l'Olimpíada d'escacs de 1964 a Tel Aviv (+6 –2 =6);\nEl 1966, al quart tauler a l'Olimpíada d'escacs de 1966 a L'Havana (+7 –3 =5).\nVa guanyar la medalla de plata individual a Hèlsinki 1952.\n↑ 1,0 1,1 «Nota biogràfica de Bogdan Śliwa» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 21 març 2021].\n↑ OlimpBase Men's Chess Olympiads Bogdan Śliwa\nBogdan Śliwa a ChessGames.com (anglès)\nKsawery Tartakower Campió de Polònia\nWiktor Balcarek Campió de Polònia\n1951-1954 Succeït per:\nStefan Witkowski Campió de Polònia\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Bogdan_Śliwa&oldid=27859192»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 24 jul 2021 a les 22:03.


drets archivos - Pàgina 8 de 10 - L'Alternativa\nDrets, drets · 08/10/2020\nEn aquests últims mesos en especial s’han multiplicat les notícies sobre la senyalització dels judicis o bé ja la seva celebració de molts detinguts en el si de protestes relacionades amb la independència. Els processaments i les condemnes com tots sabem són per delictes com el d'atemptat a …\ndrets, Política, Societat · 02/10/2020\n1er d’octubre (tercera part)\nQuines són les victòries de l'espai independentista? l'única i potser la més important: posar de relleu el tarannà antidemocràtic del règim del 78 i confirmar que el sistema judicial espanyol, a més de classista, està ancorat al s XVIII. Per què? La realitat és que tota la construcció de la defensa …\nNo és poc fer el salt del primer d'octubre al 3 d'octubre del mateix any 2017 sense parlar de l'enorme mobilització ciutadana. Aquest tres d'octubre tot podia ser possible, si no fos per la renúncia dels partits de govern, perquè quan es renúncia, es perd i s'obre la porta a un discurs com aquell …


Fins ara només s'havien aturat 17 de 37 obres per acord amb l'adjudicatari\n3 min. Barcelona 27/03/2020 21:20\n651x366 La portaveu del Govern, Meritxell Budó, durant la compareixença de dilluns / Govern La portaveu del Govern, Meritxell Budó, durant la compareixença de dilluns / Govern\nEl Govern, reunit aquest divendres en una trobada extraordinària del consell executiu, ha aprovat suspendre totes les obres públiques de la Generalitat fins que se superi la crisi del coronavirus. Així ho ha anunciat la portaveu de l'executiu, Meritxell Budó, en roda de premsa, i ha assegurat que l'objectiu és "evitar posar en risc la ciutadania": "És necessari reduir l'activitat externa en allò que no sigui estrictament necessari".\nEn queden excloses, però, totes les obres que tinguin a veure amb els serveis bàsics, les emergències o siguin considerades "estratègiques". La suspensió té efectes a partir de l'endemà de la publicació al Diari Oficial de la Generalitat (DOGC), sense que se li hagi de notificar directament al contractista –segons recull l'ACN.\nLa mesura, però, arriba dies després del decret que va aprovar el govern espanyol en què donava llum verda a les administracions per suspendre els contractes de comú acord amb les empreses adjudicatàries. Fins ara la Generalitat havia optat per aquesta mesura, però només s'havien aturat 17 obres de les 37 que hi havia en marxa.\nAvui mateix la tinent d'alcaldia de l'Ajuntament de Barcelona, Janet Sanz, recriminava al govern català exigir el confinament total a Pedro Sánchez mentre no parava del tot l'obra vinculada a la Generalitat. També l'alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, havia fet èmfasi en la mateixa qüestió. La mateixa Budó li ha contestat que era perquè havien "d'adaptar el decret" emès per Madrid. "Menys polèmica, menys demagògia i menys bastons a les rodes", ha afirmat la portaveu del Govern, demanant a Podem que des de la Moncloa s'aturi tota l'activitat privada.\nSegons fonts governamentals, s'ha trobat una via legal per poder prendre aquestes mesures sense acord amb les empreses. Es tracta de l'article 208.1 de la llei de contractes del sector públic, que obre la porta a una suspensió unilateral per part de l'administració. Ara bé, cal indemnitzar els privats pagant els treballadors corresponents i el lloguer del material per fer les obres –no en el cas de les obres que ja s'havien suspès a petició dels mateixos contractistes–. Preguntada per quin cost tindria per a les arques públiques de la Generalitat, la consellera de Presidència ha dit que no ho tenien calculat.