Curs: les transformacions en els treballs, des dels drets. – Caials\nLa X edició del Curs de Drets Socials de l’Observatori DESC arriba amb una proposta per a analitzar les transformacions dels treballs des de la perspectiva de drets, en la que hi participaran feministes i activistes com Yayo Herrero, Joana Garcia Grenzner, Sara Moreno o les Dones Juristes, entre d’altres.\n” Durant bona part del segle XX i avui encara, les nostres societats s’han estructurat al voltant de l’assumpció, més o menys optimista, que l’ocupació pot proporcionar nivells rellevants de seguretat socioeconòmica per a tothom i actuar com a fonament de molts dels drets polítics i socials de què ens hem tractat de dotar.\nAvui sabem sobradament que hi ha certeses que s’obstinen a esmicolar-se. La centralitat de l’ocupació com a element estructurador de les nostres vides s’enfronta a un qüestionament com a mínim triple. En primer lloc, els mercats de treball presenten una profunda incapacitat d’incorporació de sectors cada vegada més amplis de la població: les elevades i persistents taxes d’atur que observem al nostre entorn en són la mostra més significativa. En segon lloc, la incorporació als mercats de treball ja no és garantia d’unes condicions de treball i de vida elementalment dignes: les trampes de la precarietat i les diverses formes de pobresa laboral que observem al món del treball assalariat no poden passar desapercebudes. Finalment, l’imaginari de l’ocupació com a pivot de les nostres vides queda qüestionat quan constatem les moltes formes de treball no remunerat –començant pel treball de cures– que són estrictament necessàries pel funcionament de societats dignes d’aquest nom.\nEn aquest context, què pot voler dir la lluita per unes condicions de treball i de vida dignes? Què pot voler dir la pròpia idea del dret al treball? Quins tipus de treballs, en el sentit més ampli del terme, podem voler per a les nostres vides? A quins ritmes, en quines proporcions i amb quins horitzons sociopolítics? Amb quines formes i dosis d’organització cooperativa i d’autogestió? Amb l’ajuda de quines polítiques públiques? Sota l’impuls de quins actors col·lectius? En particular, quin paper hi pot jugar avui el sindicalisme? I finalment: en quins sentits la perspectiva de drets ens pot permetre replantejar el món del treball com un espai no per l’acatament indefugible de disciplines diverses, sinó pel gaudi de nivells rellevants de llibertat? [continua llegint + programa]\nAquesta entrada fou publicada en Recomanacions i etiquetada democràcia participativa, Economia feminista, feminismes per caials. Enllaç permanent.\n← Previous Previous post: The cost of inequality in Women’s Work : Núria Molina i ActionAid\nNext → Next post: Contramemòria: Oblidem l’Oblit


27 | Agost | 2014 | Viles i Gents\nArxius diaris: 27 Agost 2014\n(Publicat a La Comarca, columna «Viles i gents», 22 d’agost de 2014)\nÉs un dia important i, per celebrar-ho, ens regalem un bany als tolls de Verdura, al riu d’Algars. Encara hi ha claror al cel, tot i que no deu quedar gaire estona de llum. Però la temperatura és bona i l’indret propici. Caminem per la glera de còdols calcinats i per la roca plana. Al primer toll hi ha tres joves amb un gos negre que ens borda, sord als requeriments dels amos. Mirem de no fer-ne cas. Passem vora el jovent i els fem un “hola” cordial.\nSeguim cap al segon toll, que té una mena de platgeta de grava. L’aigua és d’un color verd negrós que, si ens deixéssim suggestionar, ens evocaria l’entrada d’algun infern abissal de profunditat inimaginable. El riu és absolutament calm. La roca s’eleva vertical a banda i banda, excepte al nivell de la superfície, on el corrent ha excavat una balma que circumda tot el perímetre. Nedo entre les parets altes. Sota l’aigua només hi veig una massa tèrbola d’un verd obscur. El soroll de les onades que faig colpeja el dedins de la balma, tot creant un so profund i cavernós. “Gloc. Gloc. Gloc”. La meva fantasia de seguida imagina mans llefiscoses que m’estiren avall cap a l’avern del déu dels algars —és a dir, de les coves. Més val no pensar-hi i gaudir de l’instant, que és perfecte. Estem encara una estona més en aquesta bombolla de sensacions.\nQuan la nit ja s’ha empassat la major part de la llum, és hora de tornar. El gos negre ens torna a barrar el pas, les orelles dretes i un gruny d’amenaça dubitativa, sord de nou als “ven” dels amos. Avancem malgrat tot. Ell fuig uns metres enllà, el cap cot i sense deixar de mirar-nos. Una de les noies l’agafa, per fi.\nQuan arribem a la furgoneta, la lluna gran ja treu el nas entre els arbres. Mentre engego, recordo el iaio Ramon en aquest mateix riu dient-me: “mira, a n’esta banda parlo xapurriau, i quan ixco per esta altra, català”. I em somreia sorneguer. Potser algú hauria de fer una capbussada aquí a l’Algars. L’aigua li aclariria les idees.


PSOE, 3 – Enviats a cagar, 0 - Ulisses20\nPSOE, 3 – Enviats a cagar, 0\nEls enviats a cagar creiem en el País Valencià. Però com que no comptem, fem zero. Som zero. Malgrat que creiem en el País Valencià per moltes raons. Són raons de pes, totes elles, almenys per qui ens sentim enviats a cagar. Són nobles, com a poc, d’una dignitat excelsa. Per això incomprensibles més enllà de l’albarda. No donen vots, que no en donen, però un cirerer solament que fa cireres, però què bones són les del Camp de Túria. Un cirerer no fa taronges, ni cebes, i encara menys melons. No per això un cirerer és menys noble o banal que tanta arbreda artificial com creix, i tanta redona d’herbes com va ornant les carreteres. Des de Ventura, passant per Fuster, Raimon, Ovidi, o per aquella pintada dels seixanta, parlem valencià. Per l’escola valenciana, l’Alfaro, la gent del camp que tantes vegades s’ha sentit enganyada, malgrat que s’havia afiliat a l’AVA, pels afussellats de Paterna o Bétera, pel Tirant i els poemes d’Ausiàs March, per la llengua, sens dubte, i perquè és de dignitat reconèixer l’herència de segles, malgrat que no comptem, que un cirerer no fa sinó cireres, no ens venem el pa i la sal, ni l’oli. Les raons dels uns no són suficients per als altres.\nQue s’afuen la cresta, s’esmolen el piu i es facen clenxa a l’entrecruix, aquells que han governat Espanya, València o la Comunitat, mai no podran entendre el gruix de la història. I compte perquè en veurem de pitjors i estrafolàries com un cabàs.\nSi és pels vots, que Pajín ha de convidar els seus confrares polls i socialistes a ser de les tres províncies abans que no del país, tres gols per ells, que vagen berenant-se el fat, que la nostra resistència a admirar l’absurd, la prepotència, o la substitució que vivim, no vindrà de dos o tres estiuets més suportant-los la idiotesa. Ja fa anys que anem aclimatant-nos al vent de les colònies i al tuf de la reserva amb la qual van convertint València. La indecència, per bíblica, ja li fou perdonada a un tal Judes; així que els socialistes, si han de governar, que tinguen butlla de Roma per tornar-nos al malson del Levante que hom preconitzava en temps del franquisme i encara ens fa tan de mal.\nProposta 2: Partido Socialista de Levante. Ara, aquest també es confon amb un diario oficial, i amb un equip que ara també és de segona divisió.\n30 de juliol de 2008 a les 2:37 am\nL’Efecte Leire Pajin. La processó de la negra i llarga nit espanyola. BIC 1201\ndimecres, 30 de juliol de 2008 | 01:33h\nmolts anys, Salvador Espriu, el poeta cívic dels ponts estesos cap a\nSepharad, va imaginar la cultura catalana com una lenta processó en la\nnit -hi havia el franquismme quan ho va dir, Uns s’hi afegien amb\ntorxes, altres amb espelmes i d’altres encara amb llumins entre els\ndits, i se’ls cremaven, els dits, però la processó tirava endavant i es\nrenovava: unes persones en sortien i altres entraven.”\n“no volem ser els últims” va precissar el poeta … (Patrícia Gabancho)\nDecidiu-vos! Catalunya us necessita!\nescrit que ara us envio i penjo al Blog del BIC és per avui i ara\nmateix i és molt urgent llegir-lo, per això ha estat escrit, perquè\navui és vigila d’un dia molt especial per a Catalunya, tots els PPCC.\nAquest escrit és un clam a les dones i als homes que estan cridats a\nexercir la seva determinació per alliberar Catalunya, per precipitar la\ncreació del seu nou estat, per fer possible assolir la seva unitat i\nAbans de tot el que segueix que quedi clar que el fet de créixer\nper Catalunya Acció no és altra qüestió que refermar el servei que els\nindependentistes devem a la nostra pàtria mil·lenària, servei\nnaturalment en la cosa pública i adreçats als catalans com a persones.\nUn company de la Plataforma per la Llengua que també és membre de\nCatalunya Acció, perquè a Catalunya Acció ja som molts i de tots els\nàmbits de l’espectre català, tants i tan diversos que quedaríeu parats\nveient que en la defensa de la Catalunya Lliure, en la construcció de\nl’Estat Català, ja hi participen gent d’Esquerra Republicana de\nCatalunya, gent d’aquella associació que va edificar en Pere Esteve,\ngent de Convergència Democràtica de Catalunya, gent d’Unió Democràtica\nde Catalunya, gent de la Plataforma per la Llengua, gent dels Casals\nJaume I, gent de la Flama del Canigó, gent de la Franja, gent de la\nCatalunya del Nord, gent de Reagrupament, gent de La Cal, gent d’Estat\nPropi.Cat, gent de la Xarxa de Blocs Sobiranistes, gent de l’Òmnium,\ngent d’Estat Català, gent del PRC, gent d’Unitat.Org, gent de la Xarxa\nde Teatre, gent de ses Illes, gent de Crevillent, gent d’arreu dels\nPaïsos Catalans, gent de Cercles Economistes i empresarials, i ja no\nparlem dels simpatitzants que són incomptables …\n… bé aquest company lluitador de veritat per la llengua que clama\nesperançat en murs i balles publicitàries “Parlem en Català als\nnouvinguts” … fa uns dies em va passar el llibre “El preu de ser\ncatalans” de la Patrícia Gabancho (Buenos Aires, 1952) i em va dir:\nllegeix-lo que t’impactarà.\nLa Patrícia Gabancho, dona d’orígens forans però de contrastat\nsentiment i voluntat de país català, que hom catalogaria de mirada\nlúcida en tot el que es refereix a Catalunya, va escriure en l’esmentat\nllibre, concretament en la darrera plana i crec que com a valoració i\nresum final, les següents paraules: “Avui la política, sigui municipal,\nsigui nacional, s’ha acollit a la veu baixa de la gestió. Un dirigent polític hauria de ser alguna cosa més que un gestor -hauria de ser el mag de la il·lusió col·lectiva, dels objectius comuns-, però passi, deixem-ho estar. Vol dir simplement que, en els afers culturals, en els afers nacionals de debò, hem de tornar a confiar en la societat civil: ells no ho faran per nosaltres. Que els polítics gestionin la sanitat, que els ciutadans enlairin la cultura, enlairin els valors civils del pacte de convivència. Del pacte de supervivència: del pacte de catalanitat.”\nPatrícia Gabancho entén i així ho expressa dues idees fonamentals, la primera el que ha de ser i com ha de ser un polític vàlid per a un país ” diu, “el mag de la il·lusió col·lectiva”,\nl’home capaç de desitjar i anhelar la llibertat nacional -de la pròpia\nnació dels catalans- més que ningú! infinitament més que ningú! … el\npare de la pàtria lliure! el “Moisès dels catalans”! No només\ndesitjar-ho sinó naturalment executar-ho i comunicar-ho!\nI la segona que hi ha “afers nacionals de debò”. Afers que necessiten homes i dones que els potenciïn de debò,\nafers que tenen tots els Pobles i totes les nacions, molt especialment\nen el nostre cas la llengua, els recursos i la llibertat i eficàcia de\ndecidir les pròpies coses, el propi bé comú sense supeditar-lo al bé\ncomú de ningú altre sota preteses i falses solidaritats uni\ndireccionals imposades per nacions alienes.\nEn la primera idea s’hi podrien enquadrar per exemple homes com en\nTena -que dóna la cara dia a dia-, homes com en Carretero que va dir\nsense embuts qui era qui en Zapatero, qui era qui el cap de l’estat de\ntorn que ens subjuga, que va tornar a la seva feina amb dignitat, en\nCarretero que va encapçalar una possibilitat de renovació i redreçament\ndins d’Esquerra, en Carretero un polític que té persones que poden\ncontinuar la seva feina pacient i laboriosa dins l’esquerra actual …;\npodríem enquadrar-hi independentistes convençuts que dins de CiU es\ntroben les mans lligades per la cúpula d’un partit que juga per\nequivocació la partida de l’estatutisme sense adonar-se que en\ndesafortunada expressió de la Patrícia Gabancho, és un joc d’un “pacte de supervivència”\ncom si un pacte de supervivència fos una cosa digna i amb possibilitats\nde futur; no escolten les cúpules convergents i d’Unió els clams d’en\nTena que els avisa, ignoren, fatídicament per al nostre poble, l’efecte\nLeire Pajín que comporta el fals, desequilibrat i manotejat pacte de\nsupervivència estatutària. Mica a mica aquest Estat i la seva gent\npermanentment hostil amb tot el que és català va infiltrant Cavalls de\nTroia com la Leire Pajin o en Montilla per desfer eficaçment la nostra\nnació, per degradar-la, per desintegrar-la, per podrir-la amb pretesa\ndemocràcia. La tasca, que es pretén eficaç, que ha encomanat\ndirectament en Zapatero -el del talante, home español no ho oblidem- a\nla seva protegida Leire Pajín és la d’intentar matar el nom de País\nValencià: la infiltra, li dona l’ordre, confia en la seva eficaç\ncapacitat genocida, de mica en mica, pas a pas, tot dins el mortal joc\nautonomista. Montilla, de manera igual en l’efecte, fa la gara gara a\nalguns catalans que hi cauen de quatre potes, i en els moments precisos\nactua com a eficaç espanyol per naturalesa destructor de la nostra\nidentitat i de les nostres coses -Recordeu la carta a la Roja-. L’afer\nTV3 al País Valencià ha sigut possible gràcies als bons serveis\nespanyolíssims d’en Montilla. No ho vol veure això la cúpula\nconvergent!? … i, ho vol veure la cúpula d’Esquerra?\nL’autora de l’esmentat llibre, Patrícia Gabancho, després\nd’escriure tot un llibre, cau en un greu error, gravíssim error, diu “passi, deixem-ho estar” Mare de Déu Senyor !!! com pots dir això? “passi, deixem-ho estar” quan parles d’ “afers nacionals de debò”.\nFa uns tres anys, en Jordi Porta, President de l’Omnium, va fer una conferència al Ciemen i en aquesta conferència de les anomenades “Camins de Sobirania” va dir i fer un error molt semblant a l’ara esmentat de la Gabancho que també repetim molts, masses, catalans, en Jordi Porta disculpava els polítics catalans amb una penosa afirmació: “fan tot el que poden”. Pocs dies després, també al Ciemen en Sellarés repetia el mateix error.\nPatrícia Gabancho constata i afirma contundent un fet que faria enrogir de vergonya a la Hillary i a l’Obama: “ells no ho faran per nosaltres” “i do!” per què coi els votem? per què coi els paguem? per què coi hi confiem?!\nNo podem esperar més! No podem ajornar més la necessària regeneració política del nostre Poble! això ens ho diu i ens ho repeteix dia a dia en Santigo Espot, un home que com els abans esmentats -Tena i Carretero amb nom propi i altres que ací no puc esmentar- tots ells catalanes i catalans que volen de veritat i ja! la nostra pàtria lliure d’aquest penós jou espanyol!\nLa Patrícia Gabancho en el seu llibre encerta unes sol·lucions per al reeiximent de la nostra estimada parla, però quins polítics es determinaran a aplicar aquestes receptes\nsi ella d’entrada ja els eximeix de la seva responsabilitat i ho\ncarrega a les espatlles de la societat civil catalanista. No! uns\npolítics que de veritat estiguin disposats a aplicar les cures que la\nllengua necessita -la llengua, una de les coses més importants de la\nseva pàtria- no necesiten que ningú els digui fes o no fes, ho fan i\nprou! però quins són aquests polítics? on són? quan s’uniran? quan\nsortiran amb empenta inusitada?\nDavant de les regnes del nostre país ens hi calen dones i homes\n-partits polítics- que no tinguin les mans lligades per pactes d’honor\namb el Consejo de Castilla o amb Espanya, digueu-li com vulgueu,\ncatalans que no hagin pactat com en Pujol amb la Corona de la tercera\nrestauració Franco-Borbònica, amb el seu exèrcit o amb els polítics\nd’aquella “Transición Franquista”, hi calen catalans amb les mans\nlliures que no estiguin subjectes al pacte vergonyant que va portar a\nen Carod en viatge sorpresa a Madrid un dia abans d’anunciar el Primer\nTripartit -el primer dels seus passos de les falses equidistàncies-.\nCiu i ERC, avui, estan tacades d’espanyolitat, les seves tàctiques\ni estratègies pateixen d’aquest mal i això no ho pot arreglar ningú des\nde dins. Les bases pensen i senten això i les cúpules pensen i actuen\nallò, no hi ha regeneració possible. No hi ha reflexió, ni adequació als nous temps, i a un millor futur possibles!\nPerquè darrera de tot hi ha una altra llarga processó hostil composta de\nLeires Pajín, de Marlascas, de Montillas, de Zapateros i de Guerras\ninacabable, una llarga processó que ve de la negra nit de la submissió\ni de l’esclavatge a unes lleis de Nueva Planta tri-centenària i a una\nmanera de mal fer i a una manera de ser que ens són totalment alienes.\nCert, com diu la Patrícia Gabancho, la societat civil, inclosa\nCatalunya Acció, hi té molt a dir i hi té molt a fer, però no es podrà\navançar cap a la plenitud sense uns polítics que coordinats des de dins\nel Parlament juguin a favor del Poble Català i juguin fermament el joc\nde la independència.\nAra és l’hora d’aquests polítics! Uns homes que entorn d’una idea\nalliberadora i compartida esdevinguin, junts, un sol i nou Macià!\n30 de juliol de 2008 a les 6:36 pm\nÉs clar que el País Valencià i el Principat de Catalunya formen part de l’Espanya Constitucional de ‘su imperativo legal’ i que almenys és acceptat tàcita com a colònies actuals espanyoles als dos territoris o quan no explicita per les actuals majories polítiques més significatives.\nPerò també sembla clar que al País Valencià n’hi ha una ideosincrasia majoritaria que no vòl rebre el tracte de tindre a més a més que soportar la consideració a la vegada de subcolònia catalana i el sub-refugi principal que sembla més clar per evitar-ho sembla ser en aquet cas el del Partido Popular i això al PSL ho saben i ho han promocionat per que així siga.\nPer què el conflicte lingüistic en l’actualitat rau arran de que per a una majòria de valencians la llengua és el valencià al igual que per un català la llengua és el català. I tant munta i munta tant sense supremacies imposades que donen peu a ulteriors interpretacions subcolonials de caràcter retroactiu retrograd.


L’ESEIAAT i FabLab Terrassa creen un nou laboratori de producció 3D — Sala de Premsa - Universitat Politècnica de Catalunya (UPC)\nEsteu aquí: Inici > Més notícies > L’ESEIAAT i FabLab Terrassa creen un nou laboratori de producció 3D\nL’ESEIAAT i FabLab Terrassa creen un nou laboratori de producció 3D\nL’objectiu és impulsar la creativitat i l’emprenedoria entre l’estudiantat de la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC), que podrà desenvolupar projectes propis. Plantejat com un espai de coworking, l’equipament del laboratori també està a disposició de persones i col·lectius externs al Campus de Terrassa.\nL’Escola Superior d’Enginyeries Industrials, Aeroespacials i Audiovisual de Terrassa (ESEIAAT) i l’entitat FabLab Terrassa han creat un laboratori dotat amb tecnologia digital de producció d’objectes en 3D per a què els estudiants de la UPC puguin desenvolupar projectes propis. Aquest equipament, que s’utilitzarà en les assignatures del grau en Enginyeria de Disseny Industrial i Desenvolupament del Producte, oferirà també formació en producció en 3D i estarà a disposició de persones i col·lectius externs al Campus de Terrassa.\nPioner en el coworking tecnològic a Terrassa\nAccés a la Xarxa mundial de FabLabs


El testament hològraf en què no hi ha institució\nd’hereu pot tenir validesa com a codicil\nSentència de la Secció Tercera de l’Audiència Provincial de Balears\nnúm. 316/2019, de 30 de juliol (ponent: Sr. Artola Fernández).\nEn el cas contemplat per la Sentència el causant va morir el 6 de febrer de 2017, fadrí i sense descendència, amb darrer testament notarial atorgat el 14 d’agost de 2013 en el qual instituïa hereva una neboda i llegava una important finca a uns altres, neboda i nebot (senyora A i senyor F), per parts iguals.\nEl 24 de gener de 2017 trobant-se a la clínica on es curava d’una caiguda, redacta, amb el seu puny i lletra, un escrit que diu: «Yo [segueix el seu nom] quiero quitar el legado de mi último testamento a mi sobrina A del 50 % del predio X y dárselo a mi sobrino F. En plenas facultades firmo. Palma 14.01.2017.» El document està signat pel causant i no hi ha cap indicació de tractar-se d’un testament hològraf o codicil. En un document complementari i fent costar la mateixa data insisteix dient que: «Mi letra está muy deteriorada debido a que estoy hospitalizado en estado de cierta ansiedad por las circunstancias, pero es válido mi escrito sobre quitar el legado del predio X dicho». Una vegada mort el causant, s’atorgà acta notarial d’adveració de testament hològraf.\nLa neboda senyora A interposà demanda sol·licitant la nul·litat del «testamento ológrafo» de data 24 de gener de 2017, la de l’acte d’adveració del mateix i que la successió del causant s’ha de regir pel testament obert de 14 d’agost de 2013. Es basa en l’art. 14 CDCIB, per faltar en aquell testament la institució d’hereu, així com també es fonamenta en la falta de capacitat del causant quan el va redactar, ja que es curava a la clínica d’una caiguda recent i el seu estat cognitiu estava per davall dels mínims exigibles per poder emetre una voluntat lliure i responsable. Contràriament, el nebot demandat al·legà que el dit testament hològraf era vàlid com a codicil, donat el que disposa el 3r paràgraf de l’art. 17 CDCIB, que considera implícita a tots els testaments la denominada «clàusula codicilar», i negà la falta de capacitat del causant per atorgar-lo. La Sentència del Jutjat de Primera Instància núm. 4 de Palma desestimà la demanda amb imposició de costes a l’actora.\nLa neboda senyora A apel·la la Sentència tot considerant que és incongruent, ja que admet la nul·litat del testament hològraf, com a tal, per no contenir institució d’hereu, però també admet la seva validesa com a codicil, amb la qual cosa desestima la tercera petició de la demanda, que demanava que la successió del causant es regís pel testament obert notarial que havia atorgat el 14 d’agost de 2013, veient contradicció entre els dos pronunciaments i incongruència.\nLa Sentència de l’Audiència considera que, si bé és cert que té part de raó l’actora en afirmar que el denominat «testament hològraf» no pot ser vàlid pel fet de no contenir institució d’hereu, tal circumstància no pot deixar sense efecte el llegat establert pel causant mitjançant l’escrit de 24 de gener de 2017, ja que aquest document presenta les característiques del codicil, amb la qual cosa s’arriba a la conclusió que la tercera de las peticions de la demanda —que la successió es regís pel testament obert atorgat el 14 d’agost de 2013—, que n’és l’eix de la mateixa, de cap manera podia prosperar. I per això tampoc podien prosperar les anteriors peticions. La primera —la nul·litat del «testament hològraf»—, perquè el document de 24 de gener de 2017, si bé no és un testament hològraf, és vàlid com a codicil. I quant a la segona petició de la demanda —la nul·litat de l’acta d’adveració— considera la Sentència que s’ha de restar rellevància a la denominació semàntica emprada pel notari, tenint en compte que els art. 691 Cc i 61 de la Llei del notariat sols es refereixen a l’adveració del testament hològraf, sense fer cap referència al codicil. Per una altra part, l’apel·lant no ha demostrat que se li hagi produït indefensió.\nQuant a l’al·legada falta de capacitat del causant quan va redactar el document de 24 de gener de 2017, la Sentència la rebutja, tenint en compte els següents testimonis: d’un íntim amic del causant que el visitava a la clínica cada dia, davant el qual va redactar el document de 24 de gener de 2017; un altre amic de la infància, metge de capçalera del causant, al qual visitava regularment a la clínica, i el metge de la clínica que el va assistir durant la seva estància allà. Tots ells coincideixen en afirmar que l’estat mental del malalt era bo, que no tenia cap antecedent per malaltia mental ni presentava cap símptoma, afegint el darrer dels indicats testimonis que no se li va fer cap test de valoració cognitiva per no haver-hi dubtes sobre les seves facultats mentals. Aquests testimonis varen prevaler sobre un dictamen pericial presentat amb la demanda que, després d’haver analitzat les característiques de l’escriptura del document de 24 de gener de 2017, deia el contrari. La Sentència fa referència, a més, a diverses sentències del Tribunal Suprem expressives de la necessitat que es demostri, de manera inequívoca i concloent, la falta de raciocini del testador, que la incapacitat ha de ser greu, no bastant recolzar-la en simples presumpcions o indirectes conjectures, i que la presumpció favor testamenti sols pot ser destruïda mitjançant prova contrària inequívoca i convincent (STS 289/2008, de 26 d’abril).\nTot el que s’ha exposat fins ara du a la conseqüència de la desestimació del recurs d’apel·lació en la seva part principal; i l’estimació del mateix pel que fa a la condemna en costes de primera instància, per considerar que concorrien circumstàncies que podrien justificar la no imposició, com eren: la impròpia qualificació, en l’acta d’adveració notarial, de l’escrit de 24 de gener de 2017 com a testament hològraf; els dubtes que podien suscitar les circumstàncies en què es va atorgar aquest document, en el qual, a més, la lletra apareix deformada, i el fet que en aquest no es donin les raons per les quals es deixava sense efecte el llegat a favor de la neboda.\nTestaments hològrafs, codicils hològrafs i memòries testamentàries\nPel que recordo dels meus ja llunyans temps —allà pel Paleolític— quan exercia l’advocacia no era en absolut insòlit que les persones d’una certa edat redactessin uns escrits, signats i datats, donant instruccions sobre la seva successió i llegant determinats béns, generalment de poca importància dintre del cabdal hereditari. A aquets escrits se’ls anomena popularment «memòries testamentàries» i varen ser bastants les ocasions en què se’m va consultar, pel portador i beneficiari de la mateixa o per l’hereu, sobre la seva eficàcia jurídica. Normalment aquestes situacions prelitigioses no acabaven en plet, segurament perquè tampoc els béns llegats eren d’una especial importància i pel respecte que normalment l’hereu mostrava a la voluntat del causant. Encara que hi ha hagut excepcions, com ho són, ad exemplum, la contemplada en la Sentència que es comenta i en la núm. 4/2005, de 24 de novembre, de la Sala Civil i Penal sobre incompliment de la condició imposada al llegat de l’església de Son Serra de Marina, que exigia la seva dedicació al culte tridentí, amb la particularitat que aquest llegat es va disposar en unes memòries testamentàries. Particularment recordo un curiós cas en que les memòries testamentaries —o millor diríem codicils— eren els mateixos quadros penjats a la casa del causant, en cada un dels quals estava indicat, al dors, la persona destinatària del mateix («para XX») amb data i signatura del causant.\nTot el que fins ara es porta escrit pot desembocar en la necessitat de relacionar els tres conceptes de testament hològraf, codicil hològraf i memòries testamentàries, tema que precisament vaig abordar en l’estudi titulat «Sobre memorias testamentarias y codicilos» que figura en el llibre Estudios en homenaje a Miguel Coll Carreras, en què exposava el tractament d’aquestes institucions per part del Codi civil, del dret català i del dret navarrès, per arribar a conclusions dintre del nostre dret.\nResumint el que en aquest article es diu, i pel que fa al nostre dret, es pot considerar que entre les tres figures —codicil i testament hològrafs i memòries testamentàries— hi ha una característica comú: els tres han de estar escrits amb el propi puny i lletra del causant i han de contenir la signatura i la data. Com és natural, em refereixo exclusivament al codicil hològraf, ja que el codicil també es pot atorgar per via notarial. A més, les tres figures tenen en comú la necessitat d’ulterior adveració notarial.\nPerò a partir d’aquí apareixen les diferències: la substancial és que el testament hològraf té un contingut més ampli, ja que permet al testador disposar de totes les facultats relatives a la successió, fins i tot la designació d’hereu, mentre que el codicil té un contingut més limitat, imposat per l’art. 17 CDCIB.\nLa diferenciació entre el codicil i les memòries testamentàries rau en el fet que aquestes són negocis jurídics per relationem, ja que fan referència a un testament anterior (art. 672 Cc, 421-21 Cc de Catalunya i 196 del Fur Nou de Navarra), mentre que el codicil, dins del nostre dret, pot no tenir relació amb un testament anterior i servir també per dictar disposicions dins la successió intestada, com proclama l’art. 17 CDCIB, dirigides als que seran en el seu dia els hereus designats per la llei. La Sentència de la Secció Tercera de l’Audiència Provincial de Balears, de 8 de novembre de 2002 assenyala explícitament la possible existència del codicil ab intestato.\nLes memòries testamentàries no estan regulades en la nostra Compilació, però no hi pot haver dubte sobre la seva admissió, ja que, en tenir les mateixes exigències formals que el codicil, seran vertaders codicils hològrafs, amb les limitacions generals del codicil quant a les facultats de disposició del seu atorgant, però sense que sigui necessària la relació amb un testament anterior; per la qual cosa valdria com a codicil hològraf un escrit —amb les exigències formals del testament hològraf— en el qual es dicten disposicions limitades sobre la successió, encara que no se’l relacioni amb un testament anteriorment atorgat o ni tan sols hi hagi testament.\nLes consideracions fins ara fetes fan referència al dret de Mallorca i Menorca, sense que puguin ser d’aplicació a les Pitiüses, donada l’absència de la institució del codicil en el seu dret successori. Com sigui que en el Llibre III de la Compilació no hi ha cap referència a aquesta institució, serà d’aplicació l’art. 70 CDCIB, segons el qual la successió testada es regirà a les Illes Pitiüses pel Codi civil; per això, el tractament, en el dret pitiús, de les memòries testamentàries s’haurà de fer sobre la base que subministra l’art. 672 Cc i exigirà, per tant, la relació amb un testament.\nSobre el futur d’aquestes memòries testamentàries o codicils hològrafs s’ha de dir que no serà fàcil la seva pervivència dins un món on els teclats electrònics han substituït a l’escriptura.


“La vida esportiva és un aprenentatge constant”\nEls fruits de la constància i la passió. Va començar amb 9 anys, i amb 24 ja atresora força èxits a proves importants nacionals i internacionals. El darrer: l’or en C1 a la Copa del Món d’eslàlom, a la Seu.\nVa dominar la competició des del principi, s’havia preparat especialment?\nNo vaig fer res gaire diferent del que faig normalment. Els dies previs a les proves sempre són especials, i més a casa. Vaig mirar d’estar tranquil·la, relaxada i envoltada de bona gent.\nCompetir a casa és un avantatge o una pressió afegida?\nM’encanta el cúmul de sensacions que suposa competir a casa. És una barreja d’avantatges i pressió. Noto com la gent m’intenta donar forces amb la mirada i sento el seu caliu mentre competeixo. I aquesta energia que em traslladen crec que l’acabo vivint com un avantatge.\nEntrenar bona part de l’any


Més Keks i més grossa - Garrotxa Digital\nComentaris tancats a Més Keks i més grossa\nVist l’èxit de producció de l’ampolla de cervesa volcànica de Cuina Volcànica en el primer any i mig de vida, els seus restaurants membres s’han llançat a produir una nova ampolla, més grossa, de 66 mil·lilitres, que serviran conjuntament amb el menú de primavera. La novetat estarà en aquests restaurants a finals de maig.\nEls restaurants de cuina volcànica estan satisfets de l’acceptació que ha tingut la cervesa volcànica de la marca keks servida als seus establiments des de fa un any i mig. És per això que s’han decidit per produir un nou envàs, més gran, que serviran juntament amb el menú que faran amb motiu de les jornades de primavera, que comencen a finals d’aquest mes. Els restaurants de cuina volcànica esperen que la nova ampolla gaudeixi de la mateixa acceptació que la primera entre els seus clients.


Salts i sorpreses a Montjuïc\nSi fa uns dies recomanàvem la nova exposició que s’ha inaugurat al CCCB sobre Ramon Llull, avui ho fem amb la flamant Sorprèn-Me del CaixaForum de Barcelona. D’entrada el fet d’estar una mica apartat del bullici de les grans artèries urbanites fa del passeig fins a Montjuic un petit respir, però si quan un cop hi arribes et trobes amb una retrospectiva magnífica d’un dels grans fotògrafs del segle passat, el passeig val doblement la pena. Philip Halsman és l’autor en qüestió, i les obres que ens trobem a les parets de l’edifici modernista ajunten el Hollywood de l’època daurada del cinema amb Jean Cocteau i Salvador Dalí. Llums i ombres en combinacions exquisides i blancs i negres sinuosos fan dels retrats d’actors i celebrities unes peces magnífiques, que culminen amb la jumpology, les famoses sèries de fotografies de salts on es poden veure des dels Ducs de Windsor fins a Marilyn Monroe. Una mostra que més enllà de la rellevància artística i documental, és refrescant per a passar una estona del cap de setmana.\nEls 70 a les parets de Barcelona\nHi ha vida més enllà dels grans museus de Barcelona. Sense anar més lluny, a tocar l’Avinguda Lluís Companys i la Ciutadella hi trobem l’Arxiu Fotogràfic de Barcelona (al mateix edifici que el Museu de la Xocolata, per cert). Aquesta entitat, destinada principalment a gestionar fons fotogràfics en relació a la història de la capital, i en aquesta mostra, titulada “De Mur a Mur”, es repassa una etapa històrica d’una manera alternativa. La transició – tan citada darrerament en els debats de vella vs. Nova política – va ser una etapa convulsa, i l’AFB ens mostra l’impacte que va tenir a Barcelona a través dels testimonis fotogràfics de les pintades polítiques fetes als murs de la ciutat. Ja que la mostra és de dimensions modestes (però de gran interès, que consti) us quedarà temps per passar la resta de la tarda passejant pel barri del born i gaudir tot fent un gelat i reflexionant sobre si tots els canvis que hi ha hagut des d’aquell procés de sortida de la dictadura – que hem d’admetre que n’hi ha hagut, ara com a mínim sabem que el masoquisme és una pràctica usual en el votant mig – ha sigut realment per a millorar… o no.\nParty hard al Poble Sec\nSi, us hem fet dues propostes d’expos interessants per estar a la fresca amagats del foc que cau del cel durant el dia. Però el dia té moltes hores, i si sou aus nocturnes que voleu rematar un bon dia estiuenc després de fer cultura, heu de recordar que aquest cap de setmana a Barcelona tenen lloc les festes del barri de Poble Sec. El fet que Barcelona estigui feta de la suma de diversos barris que eren antigues poblacions autònomes provoca que durant l’estiu i fins al setembre, es vagin encadenant les festes majors dels barris de manera que pràcticament cada quinzena hi ha sarau a alguna banda. Aquesta última setmana de juliol li toca al Poble Sec, i hi podreu gaudir de concerts a l’aire lliure del so pop-rock d’Aloha Bennets i Pentina’t Lula entre d’altres. Aquí el més negatiu dels teus amics segur que va i diu “per passar la nit suant pel carrer millor em fico en un bar a fer unes birres fresquet” i potser té raó; però amics meus, què seria l’estiu sense nits de xafogor i festa al carrer amb begudes calentes i que tenen gust de puto infern? Doncs probablement seria una estació més, però heu d’admetre que les festes majors de barri són una excusa fantàstica per sortir per Barcelona a l’estiu. Aneu entrenant amb les del Poble Sec que després en vindran més!


Rosa Maria Malet, directora de la Fundació Miró de Barcelona | Bonart\nL’Espai 10 es va obrir el mes de juny del 1975. S’hi havien exposat altres temes, cadavres exquis, mapes antics de Catalunya… El primer director, Francesc Vicenç, ja va diferenciar, quant a exposicions, l’activitat Miró de l’activitat no Miró i, dins d’aquesta, els temes diversos relacionats amb l’art contemporani i les exposicions d’Espai 10. En l’exposició que estem preparant per l’any que ve sobre el 35è aniversari de l’Espai 10/13 hi ha la part testimonial. En el cas de Josep Ponsatí, hi serà pel fet d’haver estat el primer, perquè té una obra única i excepcional. Per això fem aquesta referència a la seva obra en el moment de la festa dels amics, a la qual esperem que assisteixin artistes i comissaris que han passat per l’Espai 13. El comissari que està elaborant aquest projecte, Manuel Segade, vol que es vegi que les activitats de l’Espai 10/13 han anat responent en cada moment a les inquietuds i a les necessitats del temps en què les activitats es desenvolupaven.\nQueden moltes descobertes per fer. Fa dos anys vam publicar el primer volum de l’Epistolari Català de Joan Miró. Ja estem treballant en el segon. És únicament l’epistolari català. Miró va escriure a Pierre Matisse, també tenia el seu marxant americà a Nova York, des de l’any 1932, ell vivia aquí, i en aquella època era la correspondència el que els mantenia en contacte. En els fons documentals de la fundació i en els fons artístics hi ha molt de material. Miró feia dibuixos preparatoris abans de fer les pintures definitives o croquis de les escultures; als seus quaderns de treball anotava pensaments, reflexions, llistes de material que havia d’emportar-se si se n’anava al mas, a Mont-roig, o a París, llistes de llibres que volia llegir… I llavors te’n vas a la biblioteca personal, que conservem íntegra aquí a la fundació, i veus que allò que deia que volia llegir ho té a la seva biblioteca. Se’n poden treure moltes conclusions. Igual com del fons d’obra gràfica que tenim, que és una col·lecció completa de tots els gravats i litografies de Miró.\nDe la mateixa manera que és molt difícil entendre Monet sense haver anat a Giverny, és difícil d’entendre Miró sense haver anat mai a Mont-roig, aquella natura contundent i el blau del cel i del mar… perquè és una terra ventosa, amb una atmosfera molt neta i nits estrellades… I la vida al camp; l’obra de Miró ens parla del temps i de les estacions, perquè si hi ha la Lluna o les estrelles o el Sol o et diu “paisatge català” o “pagès català al clar de lluna”, tot això ho veus a Mont-roig. És molt important que ben aviat pugui estar a l’abast del públic. Ja s’ha constituït com a fundació, encara s’ha de crear el patronat, de moment hi ha la propietat, els néts de Joan Miró; l’Ajuntament de Mont-roig, on hi ha el mas Miró, i la Fundació Joan Miró de Barcelona.\nEtiquetes: Fundació Miró de Barcelona · Rosa Maria Malet


Radio Catalunya - AQUESTA DIGNITAT INSUBORNABLE COM A POBLE ENS FA INDESTRUCTIBLES\nAQUESTA DIGNITAT INSUBORNABLE COM A POBLE ENS FA INDESTRUCTIBLES\n"Ahir, al Paral·lel, ens vàrem reconèixer "\n«Ahir ens miràvem els uns als altres somrients, malgrat el dolor per la presó i l'exili. Ens reconeixíem en la llibertat, ens reconeixíem en la lluita, ens reconeixíem com a poble, ens reconeixíem en aquesta dignitat insubornable que Jordi Cuixart va dir encertadament que som. Indestructibles»\nNo és solament la xifra, la massa de gent que va inundar els carrers de Barcelona –tot i que també. Són les maneres. Tenim tot el govern a la presó o a l’exili, però nosaltres continuem ocupant pacíficament els carrers, sense cap incident, sense cap agressió, sense cap consigna violenta, somrient-nos, abraçant-nos. Ens han abocat tota la violència, verbal i física, que eren capaços d’imaginar i tanmateix nosaltres continuem cantant i alçant castells, continuem ballant i gaudint de ser un entre tants. Ells, mentrestant, proven d’amagar la veritat a la desesperada. Menteixen cada dia. Menteixen sobre la manifestació, menteixen sobre quanta gent érem, menteixen sobre com ens comportàvem, menteixen sobre què cridàvem, menteixen sobre què volem. Però nosaltres no perdem el somriure i ens mantenim a lloc; tots junts fent voleiar banderes, avancem vestits de tots els tons de groc i cridem les consignes que estimem sense ni mirar-los, sense ni escoltar-los, sense perdre-hi ni un segon.\nNosaltres sabem qui som. I sabem què som. No ens ho ha d’explicar ningú ni necessitem que ens ho reconega ningú. Nosaltres sabem que som la majoria social i política d’aquesta Catalunya que ja s’ha proclamat república i que ara lluita per viure en l’estat independent que ens hem guanyat al carrer i a les urnes. Sabem la nostra força i la nostra determinació. Sabem que no afluixem ni fem cap pas enrere. Sabem que hem frenat el seu colp d’estat. I sabem que no ens han doblegat, que no han pogut fer-ho. Però sobretot sabem que no podran fer-ho mai si ens continuem unint com ho vàrem fer ahir al Paral·lel, com ho vàrem fer al carrer de la Marina, com ho vàrem fer a la Diagonal, com ho vàrem fer al passeig de Gràcia i a la Meridiana, com ho vàrem fer a la Via Catalana. I, com que sabem tot això, ahir ens miràvem els uns als altres somrients, malgrat el dolor per la presó i l’exili. Ens reconeixíem en la llibertat, ens reconeixíem en la lluita, ens reconeixíem com a poble, ens reconeixíem en aquesta dignitat insubornable que Jordi Cuixart va dir encertadament que som. Indestructibles. Lliures fins i tot enmig de la tirania. Sobirans indiscutibles del nostre futur.


Experiència | Mercè Izquierdo Aymerich\nLlicenciada en Ciències (Química) per la Universitat de Barcelona i doctora en Ciencias (Química) per la Universitat Autònoma de Barcelona. És catedràtica d’universitat emèrita.\nHa estat, entre d’altres, directora de departament, vicedegana i vicerectora a la UAB; responsable de formació del professorat a la Generalitat de Catalunya de Didàctica de les Ciències; directora del Grup de Recerca LIEC (Llenguatge i ensenyament de les ciències) finançat per la Generalitat de Catalunya; secretaria general i degana del Col·legi de Doctors i Llicenciats en Ciències i Lletres de Catalunya; i codirectora de la revista Enseñanza de las Ciencias. Així mateix, ha dirigit tesis doctorals i publicat nombrosos articles i llibres.\nLa seva recerca se centra en el llenguatge i l’ensenyament i aprenentatge de les ciències (química). El seu interès es basa en la filosofia i història de la química perquè permeten veure la base empírica dels conceptes i els seus processos de construcció. Analitza els llibres de text i la seva funció així com el de les narracions en el procés de modelització; i en el disseny de les unitats didàctiques que formen un currículum ben fonamentat. Tot això conflueix a destacar la importància de dissenyar una “química escolar per a tothom” i de construir una teoria dels continguts escolars que, encara que s’insereix en la tradició de la transposició didàctica, potser hagi de superar-la.\nActualment està treballant en la implementació a les escoles de la proposta curricular ‘Ciències 12-15’ que ha dissenyat un grup d’investigadors sota la seva direcció, així com en una proposta de química a Primària. El seu interès se centra a aprofundir més en les diferències entre ‘àtom químic” i “àtom físic” i en les conseqüències (que considera positives per a l’ensenyament tant de la física com de la química) d’establir-les amb claredat.


Rebaixen la tarifa d'acabament de les trucades de mòbil en més d'un 40%\nRebaixen la tarifa d’acabament de les trucades de mòbil en més d’un 40%\nAquesta mesura suposarà que el valor d'acabament de trucada mòbil passarà d'1,09 euros per minut a 0,64 euros per minut\nLa Comissió Nacional dels Mercats i la Competència (CNMC) ha aprovat la mesura definitiva per a la regulació dels mercats d’acabament de trucades vocals en la xarxa de telefonia mòbil que rebaixarà el preu d’acabament de trucades en més d’un 40%, segons ha informat aquest regulador. Aquesta mesura suposarà que el valor actual d’acabament de trucada mòbil passarà d’1,09 euros per minut actual fins als 0,64 euros per minut al gener del 2020. La mesura tindrà un efecte immediat a partir de l’1 de febrer pròxim perquè a partir d’aquest dia aquesta tarifa baixarà fins els 0,70 euros per minut, l’1 de gener del 2019 passarà a 0,67 euros i l’1 de gener del 2020 a 0,64 euros. Aquesta reducció de preu de la tarifa d’acabament de trucada mòbil no es carrega en la factura de l’usuari final sinó que es un cost majorista entre companyies de telefonia mòbil i fix.\nLa CNMC assegura que tot i que és una tarifa que no s’imputa directament en l’usuari final si que acaba millorant les condicions competitives del mercat cosa que finalment beneficia al client final al reduir els costos de les empreses. La mesura adoptada per la CNMC fa que els preus d’acabament de trucada mòbil a l’estat espanyol se situïn ‘entre el més baixos de la UE’ on la mitjana de preu d’aquesta tarifa és de 0,88 euros per minut. Els preus d’acabament en xarxes de mòbils són una tarifa que cobra un operador mòbil amb xarxa pròpia o un operador mòbil virtual complet (OMV complet) a qualsevol altra operador per acabar les trucades en la seva xarxa.\nCada operador ofereix aquest servei majorista a la resta d’operadors i d’aquesta manera tots poden completar les trucades realitzades per els seus clients i els de les altres companyies. La CNMC explica que les retallades d’aquestes tarifes que s’han imposat als operadors en els últims anys ‘han tingut un efecte positiu per a la competència que han acabat propiciant un augment del tràfic de veu en les xarxes mòbils, una marcada reducció dels preus de telefonia mòbil i la generalització de tarifes planes’. La CNMC calcula que en els últims 10 anys, els preus de la telefonia mòbil a l’estat espanyol han caigut prop d’un 80%.


PRÀCTICUM I i II PSICOPEDAGOGIA: de novembre 2015\nTest de Percepció de diferències (CARAS)\nEl test (CARES) de Thurstone i Yela (1988) avalua l'aptitud per percebre de forma ràpida i correcta, les semblances i diferències en patrons d'estimulació parcialment ordenats.\nLa prova consisteix en un full amb 60 ítems gràfics constituïts per dibuixos esquemàtics de cares amb traços elementals. La tasca a realitzar consisteix a determinar quina de les tres cares que conformen cada element és diferent de les altres dues. Aleshores l’executor del test ha de fer una creu al damunt de la cara diferent al grup de tres. A continuació adjunto un exemple:\nAquest test es pot aplicar individual o col·lectivament en un temps molt reduït, 3 minuts tot i que hi ha diversos autors que opinen que és poc temps, la meva tutora s’ha cenyit a les instruccions i als barems que trobareu en aquest link:\nAixí doncs, aquesta prova és força acceptada per a tots els nens/es. I també les diferències en la seva execució han estat abismals, entre els casos que he observat.\nI per acabar m’agradaria acabar amb la petita observació que crec que cal recordar sovint. L’observació és una de les eines clau de la nostra feina. L’observació i la reflexió ens ajudaran a veure clar moltes coses.\nPublicat per Neus a 12:11 Cap comentari:\nProves i diagnòstics, conèixer per actuar.\nAquestes últimes setmanes he estat present a algunes de les proves que se'ls passa als alumnes del centre:\nTALEC à Test d'anàlisi de lectura i escriptura en català.\nPROLECà Avaluació dels processos lectors.\nPROESCà Bateria d’avaluació dels Processos d’escriptura.\nEFAIà Avaluació Factorial de les Aptituds Intel·lectuals.\nWISC à L’escala d’intel·ligència de Wechsler.\nCANALSà Proves psicopedagògiques sobre els aprenentatges instrumentals.\nd2 à Mesurar l’atenció, concentració mental, esforç o control atencional.\nCaresà Test de percepció de diferències d'una capacitat intel·lectual dins de la normalitat i per establir el diagnòstic de dislèxia\nEl fet de poder formar part d’aquestes sessions ha estat fantàstic ja que mai havia tingut l’oportunitat de veure com s’aplicaven. Tot l’equip ha estat treballant amb diversos nens/es per tal de descartar possibles diagnòstics i per poder determinar quin és finalment el trastorn que presenten.\nDic això ja que aquest any hi ha nens/es nous. Alguns derivats des de l’escola i d’altres que ja tenien un diagnòstic clar també se’ls ha passat alguna de les proves per fer-ne el seu seguiment.\nNo hem d’oblidar que els trastorns de l'aprenentatge (TA) són una causa molt freqüent de fracàs escolar i actualment es calcula que la prevalença d’infants amb TA és d'entre el 5% i el 15% de la població en edat escolar.\n“Els TA poden afectar el llenguatge de manera global, el llenguatge escrit en particular, el càlcul matemàtic, etc. De vegades, la dificultat rau en la capacitat per prestar atenció, concentrar-se o aprendre a organitzar i planificar adequadament les tasques. D’altres, en canvi, la discapacitat se situa en l'esfera de la conducta: dificultat per controlar els impulsos i l'activitat motriu, o en la destresa per a la motricitat fina i l'orientació en l'espai. Moltes d'aquestes habilitats són les que poden tenir afectades els infants amb diferents trastorns específics d'aprenentatge.”\nEl tractament dels TA té com a objectiu que els infants puguin, malgrat la seva dificultat en una àrea específica, adquirir els coneixements fonamentals. Per això el títol de la meva entrada CONÈIXER PER ACTUAR. És de vital importància.\nLa reeducació pretén millorar la capacitat de l’infant per a un determinat aprenentatge. Adaptant-se al tipus de trastorn i amb la recerca d'estratègies podem compensar les possibles dificultats que presentin els infants.\nI a més, no cal oblidar-se que és imprescindible la coordinació entre l'escola, la família i els especialistes que duen a terme el diagnòstic i la reeducació.\nEl pròxim dimarts estic convocada al claustre del centre per a poder comentar els resultats. Realment estic molt emocionada de poder formar part d’aquest equip de reflexió. En breus seguiré comentant.\nPublicat per Neus a 11:32 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: actuar, CANALS, CARES, d2, diagnòstics, EFAI, PROESC, PROLEC, Proves, TA, TALEC, Transtorns d'aprenentatge, WISC\nAvui he pogut observar com passaven el test d'anàlisi de la lectura i escriptura en català a una nena de 10 anys.\nEl TALEC és definit com una prova destinada a determinar els nivells generals i les característiques específiques de la lectura i l'escriptura de qualsevol nen en un moment donat del procés d'adquisició de tals conductes. (Llibre i materials).\nT.A.L.E.C. from Emma Sellarès\nEtiquetes de comentaris: PRÀCTICUM 1, TALEC, test\nDescobrint materials "En la Mente" Montfort.\nAvui m’agradaria presentar-vos aquest material, és un llibre molt interessant de Marc Montfort i d’Isabelle Monfort Juárez que ens ha servit per a poder desenvolupar algunes de les sessions que he presenciat al centre de pràctiques. I és el llibre "en la Mente; un soporte gráfico para el entrenamiento de las habilidades pragmáticas en niños".(2001) Montfort.\nSovint, les dificultats pragmàtiques en la comprensió i en l'ús del llenguatge oral apareixen amb freqüència en nens amb autisme, disfàsia semàntic-pragmàtica o deficiència mental.\nS'ha demostrat que un suport de tipus visual i gràfic pot ser útil en el desenvolupament d'habilitats com la interpretació d'estats interns, ajustament de la informació al context, comprensió i usos de formes lingüístiques ambigües, variacions verbals en relació amb el context... etc.\n“En la mente” proposa una sèrie de suports gràfics per a l'entrenament d'aquest tipus de destreses : és un material que ha estat utilitzat durant diversos anys en l'àmbit d'intervenció clínica, amb tot tipus de nens que presenten importants trastorns de llenguatge però especialment amb aquells que es caracteritzen per les seves dificultats pragmàtiques.\nL'exemple d'una pàgina: es presenten 2,3 o 4 situacions i al darrere hi ha una guia amb el contingut de les imatges, les possibles consignes, un espai per a registrar les respostes orals, i les possibles interpretacions de les respostes.\nDeixo aquí el link per a poder fer un cop d’ull al llibre. A mi m’ha resultat molt interessant.\nEtiquetes de comentaris: autisme, En la mente, llenguatge, Montfort, PRÀCTICUM 1, suport visual i gràfic\nUna de les coses que més m’agraden del centre és la diversitat de casos que puc anar observant.\nAvui he conegut a una nena de 5è amb dislèxia. Té moltes dificultats amb la lectura com amb l’escriptura. Es mostra força dispersa i amb ganes de no fer res, tot i que a poc a poc s'ha anat millorant amb l'autoestima.\nLa dislèxia és un trastorn que es presenta independentment del grau d’intel·ligència, l’escolarització o l’àmbit sociocultural al qual la persona que la pateix pertany.\nPer tant, què cal fer? Doncs és molt important la detecció precoç del trastorn, tot i que en el nostre cas, no es va poder diagnosticar fins el curs passat. Això ha dificultat una mica en el procés d’aprenentatge de la lecto-escriptura.\nSegons l’edat de la nena els signes que he pogut observar són:\nContinus errors en lectura, llacunes en comprensió lectora.\nForma estranya d'escriure, omissions de lletres o pertorbacions de l'ordre de les mateixes.\nDificultat per a copiar enunciats.\nPublicat per Neus a 14:07 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: dislèxia, PRÀCTICUM 1\nPictogrames quina meravella!\nAbans d’endinsar-me en la qüestió m'agradaria definir la paraula, per a situar-vos una mica:\n"Un pictograma és un signe que representa esquemàticament un símbol, objecte real o figura".\nDes del primer dia al centre, he pogut observar que sovint l'equip del centre i en especial la meva tutora, integren el treball amb pictogrames per a l'organització i desenvolupament dels alumnes.\nEl fet de poder seguir l'esquema visual facilita als nens i sobretot als que són autistes a poder gestionar i ordenar la seves tasques. Aquests han de ser comprensibles i alhora significatius per als l'alumne, per aquest motiu cada nen/a es confecciona el seu.\nGeneralment se solen utilitzar amb persones de trastorn autista, són un signe clar i esquemàtic que sintetitza un missatge sobrepassant la barrera del llenguatge. He anat veient agendes visual i per a clarificar diferents situacions quan es troben a casa.\nA continuació mostro un exemple d'agenda escolar amb pictogrames. Tot i que les que he vist porten la foto de la mestra o el mestre que farà la classe.\nDes del centre de pràctiques, la psicopedagoga es posa en contacte amb l'escola i les famílies per tal de presentar el material i poder-ne extreure el màxim rendiment. A part de l'agenda, també hem treballat amb pictogrames d'accions. Per exemple si anem al lavabo podem observar una seqüència d'accions a seguir com: Aixecar la tapa, m'abaixo els pantalons, m'assec... I finalment pictogrames amb conte.\nAixí doncs, he tingut l'oportunitat d'estar a diverses sessions amb nens autistes al centre i a més a més a l'escola on treballo com a mestra de música a primària he pogut incorporar aquesta nova eina/recurs amb dos nens de P3 autistes.\nPublicat per Neus a 13:52 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: autisme, pictogrames\nEl meu primer dia de pràctiques el recordo amb molta il·lusió, després de tants anys estudiant, per fi em vaig trobar immersa en el món de la psicopedagogia.\nAl principi estava una mica nerviosa, però tenia i tinc moltes ganes de poder aprendre, viure en primera persona, poder compartir i col·laborar en tot moment al centre. Per tant, puc dir que el meu grau de motivació és elevat en tot moment!\nAl arribar al centre la meva tutora em va acollir amb molta calidesa. Sí, aquesta és la paraula exacte una rebuda molt càlida on des del primer minut em començar a sentir part del seu equip. Després d'ubicar-me, em va anar presentant tot el seu equip de treball, els llibres, documents i totes les dades a les quals podia accedir per a realitzar el meu pràcticum 1.\nAleshores com que el centre atén una gran diversitat de reeducacions, vam establir l'horari de tal manera que pogués estar present al màxim nombre de casos que m'interessessin.\nI per fi, vaig poder assistir a la primera sessió individual amb un primer alumne de 1r de primària (TEA) trastorn de l'espectre autista. Sembla ser que la meva presència no el va molestar, encara que després de parlar amb la psicopedagoga amb la qual vaig estar, em va comentar que se'l va mostrar una mica més tens de lo normal.\nI així finalitza el meu primer tastet al centre, de camí a casa el primer que vaig fer es investigar més sobre TEA, ja que mai havia tingut l'experiència directa amb algun nen/a.\nDetallant una mica més puc dir que l'AUTISME: "és un transtorn d'origen neurològic i que generalment apareix durant els 3 primers anys de vida, que pot estar , o no, associat a d'altres quadres. Presenten com a característiques desviacions en la velocitat i seqüència del desenvolupament, en la relació social i en el llenguatge i la comunicació, a més dels problemes sensoperceptius i cognitius que donen lloc a les rutines, resistència al canvi i interessos restringits, tot aixpo infereic en la seva interacció amb els altres. "\nPublicat per Neus a 13:01 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: autisme, PRÀCTICUM 1, TEA


La innovació social digital aterra a Girona | Xarxa Punt TIC\nL'Ajuntament de Girona, a través de Girona Emprèn, impulsa el Laboratori Social d'Innovació que s'inaugura el proper 20 de novembre. Aquesta iniciativa vol potenciar la innovació oberta i la generació de projectes col·laboratius per trobar solucions disruptives a reptes socials.\n06/11/2019 - Oficina Tècnica\nImatge per difondre el nou Laboratori Social d'Innovació a Girona. Autor: Wikimedia Commons. 2008. Llicència: BY-SA.\nEl Laboratori Social d’Innovació sorgeix de l'Experiència LabGi!, una iniciativa impulsada des del servei municipal de Girona Emprèn i duta a terme entre 2018 i 2019. El laboratori treballarà al voltant de tres àmbits: el coneixement, el taller del laboratori (espai de fabricació col·laborativa) i la cocreació.\nEn l'àmbit del coneixement, el laboratori organitzarà activitats al voltant de les noves tecnologies, amb activitats formatives com divulgatives. L'objectiu és que facilitar eines a la ciutadania i que aquesta esvevingui productora per afavorir un ús crític i responsable que generi un debat al voltant de l'ús d'aquestes tecnologies.\nLes activitats començaran el dimecres 20 de novembre, de sis a vuit de la tarda, al Centre Cívic Sant Narcís amb la xerrada "El món actual com a interfície virtual connectada", a càrrec de la productora, investigadora i realitzadora audiovisual gironina Íngrid Guardiola. Guardiola també és doctora en Humanitats, professora de la Universitat de Girona i coordinadora del laboratori “Soy Cámara” del Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CCCB).\nA més, s'ha equipat i posat en funcionament el Taller del Laboratori, un espai obert per fomentar la cultura maker dins l'edifici de Girona Emprèn. Des d'aquesta proposta es programaran diferents activitats al voltant la fabricació digital, la impressió 3D i la robòtica.\nLa primera sessió tractarà la impressió 3D i es realitzarà el 14 de novembre, de cinc a vuit de la tarda, i es dirigeix especialment a noies i dones per tal de fomentar les vocacions tecnològiques i trencar amb la bretxa digital de gènere.\nRespecte al tercer àmbit, la cocreació, el laboratori disposa d'una Comunitat CO en la qual s'han inscrit més de cent persones CO interessades en innovació, creativitat, cocreació i producció col·laborativa i en aportar el seu talent i creativitat.\nGirona Emprèn, cocreació, noves tecnologies, dones, TIC, innovació, cultura maker


Benvinguda del Director | Institut Narcís Oller\nUs donem la benvinguda al nostre portal web. Aquest espai virtual és un reflex del nostre centre, un institut amb una història de més de 60 anys impartint docència a l’alumnat de Valls i l’Alt Camp. Hi trobareu les activitats que les persones que formem part de la comunitat educativa duem a terme al llarg del curs acadèmic, també hi trobareu totes aquelles informacions que poden ser d’utilitat a l’alumnat i a les seves famílies.\nVolem que aquest espai sigui una finestra oberta a l’exterior, volem que sigui un instrument de participació de tota la comunitat educativa. Per això us animem a prendre-hi part a través dels correus electrònics que hi teniu a la vostra disposició. Tanmateix, el centre compta amb una eina informàtica interactiva, la plataforma iEduca, que ens permet estar comunicats en tot moment. Només així, amb la contribució de tots els agents implicats, avançarem plegats en aquest objectiu comú que és la formació dels nostres alumnes.\nAndreu Dexeus i Domingo\nPla d'Organització de Centre - Setembre de 2020


L’IMPEM i la Fundació Caixa Laietana signen un conveni per difondre la Casa Coll i Regàs com a producte turístic - Ajuntament de Mataró\nL’IMPEM i la Fundació Caixa Laietana signen un conveni per difondre la Casa Coll i Regàs com a producte turístic\ndilluns 12 juliol 2010\nLa presidenta de l’Institut Municipal de Promoció Econòmica de Mataró (IMPEM), Alícia Romero, i el president de la Fundació Caixa Laietana, Jaume Boter de Palau, han signat avui un conveni de col·laboració per tal de potenciar les visites turístiques a la Casa Coll i Regàs, on té la seu la Fundació Caixa Laietana.\nEl conveni pretén enfortir les plataformes per a la gestió turística de la ciutat potenciant el binomi de col·laboració públic-privat per al desenvolupament d’actuacions dinamitzadores del patrimoni local.\nTot i que la Casa Coll i Regàs ja constava com un dels elements a visitar en les rutes promogudes per l’IMPEM, la signatura d’aquest conveni oficialitza i reforça aquesta col·laboració.\nL’objectiu principal és posar en valor aquest recurs patrimonial de la ciutat adreçat a la demanda de turisme cultural, i impulsar-lo com a producte turístic cultural i difondre aquest patrimoni modernista que forma part de la història de la ciutat i alhora fer-lo accessible al visitant.\nPer a aconseguir aquest objectiu l’IMPEM produirà materials promocionals de les Rutes i visites turístiques on ja s’inclogui la Casa Coll i Regàs i en farà la difusió pertinent a través de l’Oficina de Turisme de Mataró i altres punts de difusió.\nPer la seva banda la Fundació Caixa Laietana facilitarà l’accés a les instal·lacions de la casa per a la realització de les visites guiades i audioguiades.\nLa Casa Coll i Regàs es podrà visitar en :\n- Ruta guiada: “El Modernisme a Mataró”. Dimecres de juliol i agost a les 19 h.\n- Ruta audioguiada per Mataró. Dilluns i dimecres dels mesos de juliol i agost de 18 a 20 h.\n- Ruta guiada: “El Modernisme a Mataró”. El quart diumenge de cada mes a les 11 h.\n- Ruta modernista Puig i Cadafalch Mataró – Argentona. El primer dissabte dels mesos d’abril, maig, juny, juliol, setembre i octubre a les 10 h.\n- Bus Turístic de Catalunya. El primer dissabte dels mesos de març, abril, maig, juny, juliol, setembre i octubre a les 9.30 h.\nLa Casa Coll i Regàs està situada al carrer Argentona, 55, i és una de les primeres grans obres de Puig i Cadafalch, feta per encàrrec de l'empresari del tèxtil Joaquim Coll i Regàs el 1896. Es tracta d'un edifici inclòs en el Pla Especial del Patrimoni Arquitectònic de Mataró i va ser declarat bé cultural d'interès nacional per la Generalitat de Catalunya.


el racó del llibre pirinenc Fins i tot, hi podríem detectar la presència d’un calvari ja que el protagonista realitza una ascensió sabent que al capdamunt correrà perill la seva vida. Tanmateix, ell accepta el repte com un deure moral amb ell mateix i per estalviar perills als seus companys, és a dir, com un deure envers la comunitat. També hi apareix un infern, al qual descendirà un personatge secundari: el seu descens als inferns, quant a la realització física, consisteix en el que troba o, potser millor, en el que rep després d’una acció tan quotidiana com és la de baixar al carrer per les escales de casa seva. Així doncs, la interpretació de l’escala del títol com a seguit d’esglaons no fóra tan desencertada. Però, fet i fet, la novel·la no deu tractar pas ben bé de tot això, que més aviat deuen ser cabòries del lector. Perquè narra una història policíaca en què cal investigar un crim i protegir un polític de primera línia mundial, però que també és copríncep del país pirinenc, la vida del qual pot estar amenaçada per algun patriota sonat andorrà. A més, el protago-\nnista ha d’exercir les obligacions de la seva professió tot compaginant-les amb obligacions familiars envers els seus pares o cap a un germà tipus “bala perduda”. Per aquest cantó, molts lectors amb pares que ja requereixen motes atencions dels fills poden sentir-se identificats amb l’Andreu. Encara la novel·la ens posa al corrent d’aspectes sociològics de l’Andorra d’avui dia i, gràcies a alguna pinzellada històrica, podem saber com ha canviat respecte a no fa pas tants anys. També coneixem vicissituds històriques en què la continuïtat sobirana del Principat va penjar d’un fil. La història de la imatge de la patrona del país serveix de base per a reflexionar sobre el pas del temps i el valor relatiu de les coses: “Però era la imatge de la Mare de Déu de Meritxell més real que teníem, la primera còpia entre les còpies, i això, en uns temps complexos, amb l’amenaça d’un futur incert, era prou important, el recordatori que tot passa i que només hi ha unes poques coses que perduren.” Albert Villaró no s’estrena amb\naquesta bona novel·la, sinó que ja ha publicat La selva moral (1993), recull amb què va guanyar el Premi Memorial Anna Dodas de 1994; Els quatre pilans (1998); Les ànimes sordes (2000); L’any dels francs (2003), amb què va guanyar el Premi de Novel·la Històrica Nèstor Luján de la mateixa data; Blau de Prússia (2006), amb què va obtenir el Premi Carlemany d’aquell mateix any; La primera pràctica (2010). Finalment aquest any 2012 ha publicat L’escala del dolor , la novel·la al voltant de la qual hem especulat i sobre la qual sols resta recomanar-vos-en la lectura, encara que només sigui per passar-s’ho bé llegint; objectiu que aconseguireu sense necessitat de tantes especulacions.\nFitxa tècnica Títol: L’escala del dolor Autor: Albert Villaró Editorial: Columna Primera edició: gener de 2012 Pàgines: 328 Preu: 19,90 euros


Cerca hotels a prop de Nielsen\nMostra els 3 més populars Popular ara mateix a Àmsterdam Més venut DoubleTree by Hilton Hotel Amsterdam Centraal Station Oosterdokstraat 4 Habitació Doble Guest - 2 Llits reservada fa 18 minuts, 35 segons\nibis Amsterdam Airport Schipholweg 181, Habitació Doble Estàndard reservada fa 31 minuts, 17 segons\nAadam Wilhelmina Hotel Koninginneweg 169 Doble o de 2 Llits Estàndard reservada fa 39 minuts, 11 segons\nHotel Nes Kloveniersburgwal 137 Habitació Doble - Annex reservada fa 1 hora, 29 minuts, 6 segons\nSwissôtel Amsterdam 96 Damrak Prèmium reservada fa 1 hora, 35 minuts\nNielsen és un dels fantàstics llocs a Àmsterdam. Habitacions d'hotel oferides a les tarifes més baixes a Agoda.com moltes d'elles a prop de Restaurants i cafeteries. Tant si és Quentin Arrive Hotel o Keizersgracht Residence, molts hotels estan disponibles per a vostè a prop de Nielsen. El formulari de reserves segures online d'Agoda.com fa fàcil reservar hotels a prop de Nielsen. Les útils eines de recerca i l'ampla informació d'hotels a la pàgina de ciutat de Àmsterdam fan fàcil trobar hotels disponibles. Uns 3,500,000 viatgers confien amb Agoda.com i reserven els seus allotjaments a prop de llocs com Nielsen.\nHotels a prop de Nielsen el més proper\nEls millors hotels prop de Nielsen


Els carrers en l’era de la realitat augmentada\nEl telèfon intel·ligent i les noves tendències han modificat el nostre comportament i amb això han canviat les necessitats vials.\nCada gran canvi tecnològic implica canvis de comportament social. Estan influïts, en bona mesura, pel tipus de novetat que la tecnologia possibilita, i no, no és res de nou. No és difícil imaginar com, als anys vuitanta, el Walkman va treure la música dels salons o cotxes i la va portar al carrer mitjançant auriculars. Per no parlar de quan va arribar el telèfon mòbil, o quan va evolucionar cap a telèfon intel·ligent, i les xarxes socials i WhatsApp es van fer omnipresents.\nLes vides van canviar per sempre, i això unit a les necessitats que els salts anteriors havien fet visibles, la recent experiència amb Pokémon Go i la realitat augmentada, accelera el curs dels esdeveniments i ens indica que, si tot segueix el seu curs normal, per qüestions de comoditat i seguretat viària, l'organització dels carrers pot patir modificacions similars a les de l'obertura d'un carril bici, per exemple.\nA l'Estat espanyol encara és aviat perquè aquests canvis siguin visibles, però en altres països ja és fàcil endevinar quines seran les tendències en urbanisme, per molt que ara sembli una bogeria.\nUn exemple d'això es dóna a la ciutat de Augsburg (Alemanya), on les autoritats van instal·lar senyals lluminosos a terra (fent de semàfors) perquè els vianants que no aixequen la vista de l'smartphone mentre caminen tinguin alertes a la vista molt difícils d'ometre.\nI no es tracta d'un cas aïllat. L'agència de disseny Büro North ha creat un concepte que continua i millora l'experimentat amb Augsburg. Com s'observa al vídeo, aporta millor feedback visual i té més presència a la via. No obstant això, aquest no és tot el canvi que es pot fer en un carrer per adaptar-se als nous temps.\nA Chongqing, una ciutat xinesa d'uns 30 milions d'habitants, les autoritats van decidir el 2014, molt abans de l'explosió de Pokémon Go, senyalitzar un petit carril del carrer, com els dedicats a bicis, perquè només hi passessin vianants que caminaven amb la vista posada en el telèfon intel·ligent . El seu objectiu era clar: garantir la seguretat dels usuaris i no molestar persones que van caminant tranquil·lament pel carrer.


CGT GIRONA: Solidaritat amb el nostre company Victor i la defensa del territori\nSolidaritat amb el nostre company Victor i la defensa del territori\nEl dimecres 26 de març tres activistes contraris a la MAT s’han de presentar a declarar davant el jutge, imputats per l'acció que es va dur a terme el passat 8 de gener a Fellines (Viladasens, Gironès). En aquest sentit, el nostre company i Secretari de Comunicació Víctor Manuel Cánovas es un d’aquests que s’han de presentar a declarar.\nRecordem que en Víctor aquell dia es va embidonar dins d'un cotxe soterrat al final d’uns deu metres de túnel per intentar impedir el començament de les obres de la torre número 66 de la MAT, una torre de molt alta tensió que es troba a tan sol 20 metres d'un mas habitat.\nDes de CGT Girona animem a assistir a la concentració i roda de premsa que es farà el 26 de març, a les 12 del migdia, en suport als tres activistes. Recordem que des de que es va iniciar a finals d'agost a Fellines l'acampada de resistència activa contra la MAT aquesta zona del Gironès ha patit una forta repressió policial, amb controls diaris, retencions, identificacions... imputacions i detencions de veïnes, veïns i activistes. Durant aquests mesos s'ha vist per a qui treballen els Mossos.\nPer acabar ens solidaritzem una vegada més amb els tres activistes que han de declarar el dia 26 i amb totes les persones que es troben imputades i represàliades per l'acció del 8 de gener i per lluitar contra la MAT. Per això, la CGT Girona torna a demanar la seva absolució.\nNO A LA MAT, NI AQUI NI ENLLOC, NI ARA NI MAI !!!\nEns veiem el proper dimecres 26 de març, a les 12 del migdia, davant els jutjats de Girona.\nEtiquetes: no mat, repressió, solidaritat


El veig així adormit tan plàcidament, encara amb la sal del mar enganxada a la pell que no me’n puc estar de gustar-lo. L’acaricio amb la punteta dels dits amb molta cura, no li vull pertorbar els somnis. Se li ericen els pèls de les cames i fa una ganyota mig endormiscat. Li petonejo la panxa i l’abraço sentint com l’aire fa voleiar la cortina fent-me pessigolles a l’esquena, des de la finestra l’horitzó mostra com el sol es pon tenyint el cel de passió.\nMolt a poc a poc em busca amb els palmells de les mans la cintura i m’estreny contra el seu pit amb fermesa, oprimint la respiració però alliberant els anhels. Li agafo els cabells des de l’arrel i estirant-los, els desendreço fent-lo semblar un nen entremaliat. Em pren la cara i es fon dins dels meus llavis, regust obscè que es barreja amb la mel que pronuncien les seves paraules.\n_ Ara et faria l’amor poquet a poquet, com les onades d’un mar que està en calma, de qui se sent només remor i em correria així també, poc a poc, amb regust de sal als llavis, l’escalfor del sol a l’esquena i...\n_Doncs no esperis més.\nAixí, notant el desig ardent entre les cames, li agafo i me la poso dins meu. Sospiro, ell respira a fons i dibuixa un somriure. Em moc com li he dit que ho faria, en onades que van i venen, calmoses, sinuoses però opulents. M’agafa el cul, una mà a cada galta, acompanyant el balanceig. Sense deixar de mirar-nos als ulls ens prenem l’alè amb petons delicats. Em vaig omplint de passió. Sento una quimera dins meu, va creixent, com les bombolles del cava que lluiten per escapar-se pel coll de l’ampolla, es van exaltant fins que aconsegueixen fer sortir el tap amb una última sacsejada i s’alliberen enmig de l’escuma amb un gran esclafit que deixa pas al cava fresc i dolç que omple les copes.\nDesprés, batecs esverats, delit, sornegueria...\nRestem immòbils l’un dins de l’altre, abraçats, el temps s’ha aturat.\nEl mar, sense fer renou, ens deixa dormir. S’està ben quiet per no interrompre el son que l’amor ha induït.\nCanela fina | 15-02-2016\nAgraïda dels vostres comentaris. Sempre és un plaer brindar amb cava i quan no en tens, és cert que es troba a faltar ;)\ncom he trobat a faltar[Ofensiu]\nBrígida Balcells i Puigdevall | 15-02-2016 | Valoració: 10\nsovint el cava a la meva vida\n"ho veus?" el mar ja no tant\nDanke, i visca el cava\nAleix de Ferrater | 02-02-2016 | Valoració: 10\nUn brindis per aquest relat serè i fresc com el cava al costat de la mar. M'agrada aquesta vinculació de la pèll salada amb el sexe. De fet, el meu primer llibre es titolava "Escoltant la sal" i ja t'imagines de què va, oi? Una forta abraçada.


Segon requeriment del Jutjat a l’Ajuntament de Maria de la Salut per no donar resposta a les sol·licituds d’informació del PSIB-PSOE – SocialistesdMca\nRafel Aulet, portaveu del grup municipal socialista, lamenta que “l’equip de govern no compleixi amb les seves obligacions de transparència i que demostrin una total mancança de respecte a la Justícia, als partits de l’oposició i a tots els ciutadans i ciutadanes del municipi”\nEls Socialistes de Maria de la Salut denuncien una vegada més a l’equip de govern que encara no ha donat resposta a les seves demandes d’informació sobre gestió municipal, “ni a nosaltres, com a grup polític del consistori al qual estén obligats a respondre, i el que és més greu, tampoc al jutjat que ja ha hagut de fer un segon requeriment”\nCal recordar que, al passat mes d’abril, el grup municipal socialista va presentar un requeriment a l’Ajuntament exigint a l’equip de govern que donés la informació reclamada per part del grup municipal socialista, en compliment a la Llei 7/1985 de 2 d’abril, Reguladora de les Bases de Règim Local.\nEl portaveu del grup municipal socialista, Rafel Aulet, denuncia que, des de novembre del 2020, han formulat tota una sèrie de registres amb sol·licitud de documentació o amb sol·licitud de resposta escrita que no han tingut resposta “i per això ens varen veure obligats a acudir als Jutjats a interposar una demanda davant el silenci administratiu del consistori”, explica Rafel Aulet, portaveu dels socialistes de Maria.\n“És vergonyós que hàgim hagut d’acudir als jutjats perquè es compleixi amb el nostre dret i la nostra obligació de control al govern municipal. I ens sembla molt greu que l’equip de govern no hagi donat resposta al requeriment judicial i que l’Administració de Justícia hagi hagut de fer un segon requeriment de la informació demanada”, expressa Aulet.\nLa diligència del Jutjat Contenciós Administratiu, amb data 10 de novembre de 2021, dona un termini màxim de deu dies per a remetre de manera urgent la informació sol·licitada i, en cas de no fer-se en el temps fixat, l’Ajuntament s’enfrontarà a una sanció que pot arribar als 1.200 €.\n“És contradictori, i demostra el nivell de qui està governant el nostre ajuntament, que va presentar una moció de censura al·legant falta de transparència als que governàvem. I ara, no responen”, denúncia el portaveu.\nEntre altres, hi ha requeriments d’informació sobre expedients urbanístics, sobre la relació de subvencions concedides a l’Ajuntament per altres administracions des del juny del 2019, la relació d’hores extres treballades i remunerades o compensades pel personal de l’Ajuntament al llarg del 2020.\nD’altra banda, hi ha les liquidacions per ocupació de via pública dels mesos de novembre i desembre de 2020, i de gener i febrer de 2021, indicant concepte, interessat i quantia i, també, les liquidacions per ús d’instal·lacions esportives del mateix període de temps.\nAixí mateix, Rafel Aulet assenyala que, una vegada més, l’equip de govern ha suspès la celebració de la comissió informativa i la sessió plenària. “És lamentable el menyspreu que demostren el batle i del seu equip de govern, no tan sols amb els representants dels grups de l’oposició, que no podrem fer la nostra funció de control al govern, sinó també a tots els veïns i veïnes de la localitat, que mereixen una gestió responsable i transparent al municipi”.\nAnterior\tAlcover: “Cladera dona un nou impuls a les polítiques socials i econòmiques necessàries per consolidar la recuperació justa i avançar cap a una Mallorca més sostenible”\nPròxim\tEls socialistes de Felanitx expressen la seva preocupació davant la indemnització milionària que haurà d’assumir l’Ajuntament davant la sentència del Suprem sobre la zona verda de Portocolom


“L’enemic públic número u de la ciutat és el cotxe” | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nEntrevista a PERE MACIAS\nL'expert en mobilitat defensa que el tramvia suposarà un estalvi que es podrà dedicar a reforçar altres serveis\nBarcelona 15 AGO 2016 - 21:39\tCEST\nPere Macias, en una estació de tramvia. A.GARCIA\nEnginyer i militant del Partit Demòcrata Català, Pere Macias (Olot, 1954) va ser el fitxatge del govern de l'alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, per capitanejar l'estratègia de la unió dels tramvies per la Diagonal. Defensa la seva contractació com a expert en mobilitat.\nPregunta. No seria millor començar per accelerar la xarxa ciclista, les superilles… i que el tramvia fos la cirereta del pastís?\nResposta. No. Les polítiques de mobilitat són un dels temes més urgents de les grans ciutats i comprenen un ventall d'actuacions per recuperar espai per al vianant i la bicicleta que hem destruït durant 50 anys. Per substituir l'ús de l'automòbil i donar un gran servei de transport públic, el tramvia és una peça estratègica clau que no pot esperar 20 anys.\n“Estic d'acord a mantenir les voreres del tram de la Diagonal renovat\nP. Però això justifica que s’inverteixin 175 milions d’euros a reduir un 0,3% el tràfic?\nR. El que es vol aconseguir és que aquests cotxes (12.500) no transitin per una altra banda banda, sinó que la gent es desplaci caminant, amb bici, amb tramvia o amb bus. Sí que val la pena, i el Pla de Mobilitat Urbana (PMU, aprovat durant el mandat passat) fixa que s’han de reduir un 21% els desplaçaments amb cotxe.\nP. Així doncs, la qüestió és si cal anar en transport públic o en cotxe?\nR. I tant, l'enemic públic número u de la ciutat és el cotxe, perquè ens l’ha destruït. I hem d'aconseguir acabar aquesta etapa, tot i que és molt difícil, perquè el món del cotxe és molt potent. No sóc antiautomòbil, fer-ne un ús racional és positiu, però hem d'aconseguir que se’n faci el mínim ús, i el tramvia és una eina molt potent. Fa fora els cotxes i els diu: “Tu ja no manes”. Així els ciutadans recuperen l'espai públic que els pertoca.\nP. Què en pensa, del túnel de Glòries?\nR. Estic a favor d'aquesta operació: ha estat debatuda, pactada i participada amb els veïns. Els túnels urbans han d'estar molt justificats i aquest ho està, el benefici serà espectacular.\nP. Quines mesures complementàries al tramvia caldrà fer?\nR. El tramvia és una peça més de la nova xarxa de bus. Circularà pel punt més important, i és impossible que cap autobús convencional pugui solucionar aquest tema. Un carrusel d'autobusos és ineficient, antieconòmic, no crida l’atenció, perquè és lent...\nP. Aquesta operació tindrà conseqüències per als conductors de TMB?\nR. No, perquè com que la gent passarà del transport privat al públic necessitarem més potència de transport: més freqüències, més busos i més conductors.\nP. Com aconseguireu vèncer les fortes pressions contra el tramvia?\nR. Hem creat taules de treball amb diferents grups polítics.\nP. A CiU i PP els donen per perduts?\nR. Sabem quina és la postura de CiU, però la taula l'hem constituït igual i ens hi hem reunit. Amb el PP no hem pogut per qüestions d’agenda.\n“El tramvia suposarà un estalvi que podrem dedicar a altres transports\nP. El seu partit fa campanya entre les entitats veïnals.\nR. És de domini públic. Sóc partidari dels vehicles elèctrics, però la demanda que podem generar a la Diagonal no pot ser absorbida per cap, bus sigui elèctric o no. Si vols anar contra el cotxe, necessites el tramvia com a eina.\nP. Creuen que podran convèncer ERC i Ciutadans?\nR. ERC ho explicita al seu programa: creuen que és possible la unió per la Diagonal, plantegen dubtes i els agradaria que s'estudiés més la possibilitat d'un soterrament del tramvia, ho estem parlant. I a Ciutadans manifesten que no hi estan en contra, però els agradaria conèixer els efectes que tindria sobre el tràfic. Hem demanat més estudis.\nP. I la CUP?\nR. Plantegen que tot hauria de ser públic.\nP. Vostè també parla amb entitats per tenir suport.\nR. Hem iniciat un procés per escoltar totes les propostes, i n’he sortit molt impressionat perquè, amb molt poques excepcions, s'han mostrat molt partidaris del tramvia.\nP. I els comerciants de la Diagonal?\nR. Estic d'acord a mantenir les voreres del tram renovat, crec que serà possible.\nP. El model de gestió el tenen clar?\nR. No. Depèn de l’ATM, però això no vol dir que l'Ajuntament, com a soci i promotor de la unió, no hi tingui res que dir. Estem estudiant totes les possibilitats, comença a haver-hi idees interessants.\nR. El tramvia, quan guanyi eficiència, perquè multiplicarà usuaris, suposarà un estalvi que podrem dedicar a altres mitjans de transport públic.\nP. Espera que l’ATM i la Generalitat siguin els seus aliats?\nR. L’ATM, en tres plans diferents i amb tres etapes polítiques diferents, ha planificat unir els tramvies. Li toca aplicar-ho i el protocol signat amb l'Ajuntament estableix que la ciutat decideix el traçat i avança per poder construir-lo. L'any que ve haurem de fer un nou conveni per veure com paga l’ATM a l'Ajuntament els 40-50 milions que costarà la infraestructura. La gent s'alarma amb el cost, però les voreres de la nova Diagonal van costar 20 milions.\nP. L’empresa de les obres serà la mateixa de la concessió?\nR. L'Ajuntament ho construirà i l’ATM ho pagarà. Però a diferència de la resta de la xarxa, on el propietari fins al final de la concessió serà TRAM, en aquest cas, la via, la catenària i les parades seran públiques.\nP. El primer tram serà Glòries i passeig de Sant Joan?\nR. Encara no hem pres aquesta decisió. En funció de les disponibilitats pressupostaries es pot fer per etapes, el més lògic és que hi hagi dues parts i que la meitat se situï al passeig Sant Joan.\nP. El concurs de l'estudi informatiu ja ha sortit, començaran les obres el 2017?\nR. A finals del 2017 o a principis del 2018 serà factible: cremant etapes i que tot vagi bé, aconseguint consens, pactant els diners…


Freyé 2018 - Foodies on Menorca\nFreyé 2018 Amb un cupatge del 85% Syrah i un 15% de Sumoll\n22 desembre, 2019 20 desembre, 2019 - per Bep Al·lès - Deixa un comentari\nAvui us recomanam s a Vinum Menorca un rosat molt interessant i deliciosament sublim. Es tracta del Freyé 2018 elaborat amb un 85% Syrah i un 15% de Sumoll pels cellers Domenech Vidal de Vilobí del Penedés, elaborats a la Masia Freyé.\nAquest vi va rebre el passat mes d’octubre el premi Vinari de Plata com a millor rosat dels vins elaborats a Catalunya.\nÉstam davant un gran vi rosat per acompanyar arrossos de peix o de marisc. També arrossos de mar i muntanya com un de pollastre i conill amb gambes i escamarlans. També ens anirà a la perfecció per acompanyar un alter mar i muntanya com són unes gambes vermelles amb sobrassada.\nMarida a la perfecció amb peixos al forn com una morruda o una càntara i serà sublim amb peixos grans com déntols, anfossos, pagres o un bon cap-roig com el de la fotografia, cuinat per Jaume Mesquida Piris a Mr. Jaume.\nEl podem fer servir també per ensalades com la de formatge de cabra o una ensalada d’endívia, magrana, panses, pinyons, bacó fregit en daus i formatge vell de Binigarba, que li donarà el toc especial o amb una ensalada d’endívies amb alvocat.\nLa guanyadora del sorteig d’aquesta setmana ha estat la perruquera Sílvia Camps Pineda, que segueix la subscripció iniciada per la seva mare, la també recordada perruquera Rosa Pineda, coneguda popularment la seva perruqueria del carrer dels Dolors, com Ca na Rosita.\nArticle anterior MENORCA JA ÉS REGIÓ EUROPEA DE LA GASTRONOMIA 2022\nSegüent article Consells per a un Nadal saludable


El xef Nandu Jubany arrenca els primers calçots d'una temporada plena d'incerteses i marcada per les restriccions | Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona\n28 de Novembre de 2020, per ACN\nEl xef, Nandu Jubany; del president de la IGP Calçot de Valls, Francesc X.Amill; i l'alcaldessa de Valls, Dolors Farré, en l'acte de l'arrencada dels primers calçots de la temporada a Valls\nLa temporada de calçots ha donat el tret de sortida aquest dissabte a Valls amb l'arrencada simbòlica dels primers calçots. El xef Nandu Jubany ha estat l'encarregat de fer els honors de la setena edició de la Jornada Gastronòmica del Calçot-Memorial Àngel Solé. Aquest any, la campanya està marcada per les restriccions de la pandèmia. Segons els cultivadors, els principals esculls són la limitació del nombre màxim de persones en les trobades i els aforaments als restaurants. Amb tot, els productors de la IGP Calçot de Valls afirmen que la collita serà bona, malgrat que han plantat menys cebes respecte a altres anys. Agricultors i restauradors es plantegen vendre els calçots crus i cuits a domicili i per Internet.\nAmb una forca, Jubany ha collit els primers manats de calçots aquest matí en una de les finques dels agricultors de la IGP Calçot de Valls. D'aquesta manera, ha començat, de forma simbòlica, la temporada calçotaire. Des de fa anys, el xef cuina la ceba dolça de "totes les maneres" possibles, però és la primera vegada que elabora croquetes. "Enamoraran a tothom, el calçot és un producte únic", ha afirmat Jubany.\nEnguany, arran de les restriccions per la pandèmia, el tradicional 'showcooking' s'ha fet sense públic a Sant Roc i s'ha pogut seguir en línia a través del canal de Youtube de l'Ajuntament. Jubany ha explicat que per elaborar les croquetes cal una bona flama, llençar la primera pell de la ceba i posar-la amb llet infusionada. "Fem una bona croqueta amb la millor mantega, farina, i tirant els calçots al final amb un romesco; No descobrim la sopa d'all, però les coses més senzilles al final són les més difícils" ha completat.\nLa recepta està disponible per tal que tots els restauradors vallencs puguin cuinar-la i incorporar-la a la seva carta. En l'acte culinari, el xef ha estat proclamat Amic de l'Autèntica Calçotada de Valls. També han mostrat els dots culinaris els cuiners locals Tina Petrus, del restaurant El Tast, i Joan Castells, del Portal 22.\nLa IGP Calçot de Valls preveu una bona collita\nMalgrat que han plantat menys calçots, els cultivadors es mostren optimistes i preveuen que la qualitat de la collita sigui molt bona. Segons el president de la IGP Calçots de Valls, Francesc Xavier Amill, la crisi sanitària per coronavirus els afectarà moltíssim, ja que les limitacions de mobilitat i les restriccions d'aforament perjudica el consum tant de particulars com de restauradors. "Hi creiem, però hem de tenir en compte que la calçotada és un fet social, depèn el nombre de la gent que es pugui reunir; hem de ser realistes", ha lamentat.\nPer això, els productors es plantegen vendre els calçots a domicili i llançaran campanyes per xarxes socials per promoure que es cuinin calçots a les cases, tal com es va fer l'any passat. De fet, Jubany també s'ha sumat a aquesta crida: "Ens han de deixar fer, la gent ha de poder venir a Valls a fer la calçotada; Això s'estén per tot Catalunya i dona feina als productors, restauradors i al país; ens interessa donar feina i que el país tiri endavant".\nLa pandèmia va suposar perdre un 25% de la collita en la recta final de la temporada passada, quan es preveia una campanya de rècord, amb prop de divuit milions de calçots etiquetats com a IGP Calçot de Valls. Tot i que des de l'entitat no han volgut avançar previsions, la Cambra de Comerç de Valls xifra en més de 80 milions la producció, dels quals divuit milions es collirien a les comarques de l'Alt Camp, Baix Camp, Tarragonès i Baix Penedès -inscrites a la IGP Calçot de Valls.\nLa Jornada Gastronòmica del Calçot en memòria d'Àngel Solé\nLa Jornada Gastronòmica del Calçot rep el nom de Memorial Àngel Solé per homenatjar al xef vallenc, Àngel Solé, que va morir l'any 2018 i va ser un dels grans impulsors de la cuina vallenca. Segons els organitzadors, aquesta distinció honorífica i vitalícia ha estat creada per premiar la seva trajectòria; el seu compromís amb els productes de la terra; i per l'amor que desprenia per la gastronomia i per la recerca de l'excel·lència en aquest camp.\nJornada Gastronòmica del Calçot-Memorial Àngel Solé\nL'Enciclopèdia Castellera tindrà continuïtat amb un setè volum\nIngressa a presó el presumpte autor de l'onada de robatoris en establiments de Valls\nDetenen el presumpte autor de l'onada de robatoris en establiments de Valls


Alexandre de Riquer vist per Eugeni d’Ors - El Temps de les Arts\nAlexandre de Riquer. Cartell Joventut Periodich Catalanista - 1900.\n10 oct. 2020 Teresa Costa-Gramunt\nA “Nuevo glosario”, publicat a Madrid l’any 1947, Eugeni d’Ors dedica una glossa a Alexandre de Riquer. D’entrada evoca la casa-taller del carrer de la Freneria número 5, allà on la vista de la catedral és més saborosa, com en el seu text recorda el filòsof. En aquesta casa-taller, que la Història de l’art ha fet mítica, hi havia, i tradueixo de les paraules d’Eugeni d’Ors, «l’únic Seminari d’art autèntic que per molt de temps hagi conegut Barcelona». Un elogi del magisteri i hospitalitat intel·lectual d’Alexandre de Riquer que sempre va fer extensiu als més joves en obrir-los les portes de la seva biblioteca, en invitar-los a gaudir de les seves col·leccions, a participar en les tertúlies d’alt nivell cultural que com a polemista abrandat organitzava a casa seva.\nEugeni d’Ors retratat pel pintor, Ramon Casas, 1906-1907.\nA la seva glossa, Eugeni d’Ors descriu Alexandre de Riquer com un amfitrió «senzill i voluptuós oficiant el culte dels valors estètics de la vida», i de seguida afegeix que aquest culte ara «difícilment assoliria gràcia als nostres ulls». Als ulls noucentistes de la primera dècada del segle XX, o als ulls del franquista instal·lat a Madrid que Ors era en aquest any 1947? En aquesta glossa Eugeni d’Ors informa els lectors que aquell temps de Final de Segle [sic], en el qual Riquer desplegava la seva proteica creativitat, «tenyia amb els colors de la seva artificiosa decadència les primeres hores noucentistes». I ataca fort les hores dels modernistes, i Alexandre de Riquer ho era en grau superior, quan escriu: «Riquer havia rebut la influència i ensenyaments dels prerafaelites anglesos, els artistes menys instintius que hagin existit mai; i procurava difondre’ls per Catalunya, la terra del món en què aquelles influències i ensenyaments podien tal vegada produir més mal… Sí, el producte va ser funest, però no per això l’empresa resultava menys generosa».\nRetrat Alexandre de Riquer – fotògraf Napoleon.\nFunest, el Modernisme de matriu anglesa? Funest, el mediterrani geni modernista d’Antoni Gaudí? Funest el geni arcàdic de Joan Maragall i la seva paraula viva? Funesta la creativitat desplegada en diverses disciplines com la d’Apel·les Mestres, Santiago Rusiñol o el mateix Alexandre de Riquer? Funesta aquella explosió de bellesa seductora i matricial en el món de l’art com poques vegades hem vist a Catalunya i de la qual encara en vivim la influència en el camp de les arts?\nEls noucentistes aspiraven a suplantar de soca-rel els modernistes amb aquella funesta mania que tenen alguns fills de voler matar els pares. I ja s’entén que no estem parlant d’un pecat real sinó d’un pecat d’intenció, de pensament. A través de la psicoanàlisi, Sigmund Freud parla d’aquest instint territorial i de poder que enfronta les generacions i res no sembla trencar aquesta dinàmica: ara mateix som en els mateixos esculls, i això que en aquest moment ens en podríem ben estar, de fer sang, perquè amb els coneixements que tenim de la psicologia de les profunditats sabem que podem transitar altres vies per sublimar aquest instint bàsic de la nostra animalitat. Però la memòria rèptil del nostre cervell és molt persistent fins i tot en ments d’aparença sofisticada.\nCondolgut amb la duresa, amb l’agressiva incomprensió de l’entorn, Alexandre de Riquer va estar a punt de marxar a l’Argentina. L’enfrontament no anava amb el seu caràcter amable, pacifista i de gran plasticitat. Finalment va decidir anar a viure a Mallorca l’any 1917, on va morir al cap de tres anys.\nEx-libris Alexandre de Riquer a nom seu, (1900).\nL’art d’Alexandre de Riquer no era el d’un simple esteta: Riquer posava l’ànima en cada traç, es feia un amb el seu art, prengués aquest la forma que prengués a les seves mans. És per aquest motiu que, en els últims temps, Alexandre de Riquer es va revelar un pintor pletòric en una mística panteista com pletòrica havia estat la seva etapa de mística simbolista. Davant l’evidència del corrent espiritual que travessa tota l’obra riqueriana, tant la plàstica com la literària, en la seva glossa Eugeni d’Ors acaba salvant Alexandre de Riquer amb aquesta afirmació: «Per això sempre s’haurà de mencionar en lloc d’honor, en la història de la nostra cultura, el nom d’aquest artista representatiu».\nSí: Alexandre de Riquer és un creador representatiu de l’Art Modern, o, millor dit: de l’Art amb majúscula, representatiu de l’obra ben feta no pas perfecta sinó tendent a l’excel·lència, buscant-la com Eugeni d’Ors mateix havia proclamat des del tron noucentista. Alexandre de Riquer és un dels artistes més representatius d’aquell moment assaonat entre dos segles que hem de qualificar de solar.\nCal posar, però, totes les dades a la balança i dir que els artistes noucentistes tampoc no eren pas intuïtius sinó que més aviat eren gent de caràcter secundari, reflexiu, per a res espontanis. No poques vegades hem llegit una tesi i la contrària en un mateix discurs filosòfic, o en una glossa com en aquesta d’Eugeni d’Ors a qui en bona llei es pot qualificar de personatge monumental, brillant i excessiu per a un noucentista.\nLa tesi psicoanalista de Freud va al moll de l’os de l’instint primari que sovint enfronta les generacions consecutives, les de pares i fills. Precisament amb Carl Gustav Jung, fill intel·lectual de Sigmund Freud, hem descobert que el procés d’individuació, la maduresa i l’equilibri personal s’assoleixen quan un, una, és capaç de dialogar amb la figura paterna o materna: una figura interior, espiritual, que no té res a veure amb el pare o la mare biològica sinó amb l’arquetip intern que representen. No ens hauríem de confondre. El procés d’individuació, tal com el conceptua Jung, és un treball de l’esperit sobre la realitat immanent: una presa de consciència personal en el camí de l’evolució humana en el seu conjunt. Es tracta de trobar el nostre lloc: en primer lloc en nosaltres mateixos i, en segon lloc, en la constel·lació humana. I com que tothom té el seu lloc en aquest pla de l’existència, és inútil pensar, o infructuós creure, que algú te’l pren o que et fa de tap per accedir-hi. Aquesta por és la por del jo, una entitat que ens serveix per aguantar-nos drets i dirigir les nostres accions, però que és tan sols un instrument del veritable ésser interior.\nEn la seva glossa publicada l’any 1947, Eugeni d’Ors encara mira per sobre l’espatlla Alexandre de Riquer, el contempla encara amb una certa supèrbia i una mica de fatxenderia, si bé, davant del que no pot negar, li reconeix la seva actitud noble i el seu art, encara que, reticent, el qualifica de «desigual i fràgil a vegades», si bé «distingit sempre», i ressalta que va «treballar en el gust del seu poble».\nVist amb perspectiva històrica, malament rai quan no hi ha distincions entre les generacions culturals. Però ni tan sols les més radicals, o les més trencadores, no arriben mai a ser incompatibles d’una manera absoluta perquè sempre hi ha un parentesc espiritual, com en les famílies. Així, tot i les seves òptiques estètiques diferenciades, un i altre, Riquer i Ors, van treballar en el gust del seu poble (Eugeni d’Ors només uns quants anys, fins al dia de la seva defenestració) en una cadena de continuïtat de la nostra cultura, en un rec sostingut en el nostre imaginari col·lectiu de seny i rauxa combinats, que Ors potser encara no havia valorat en el seu punt just quan va publicar la seva glossa dedicada a aquell que en la figura paterna del mestre li havia obert casa seva i li havia ofert tan «liberalment», tan generosament, els seus sabers.\nEtiquetes Alexandre de Riquer, Eugeni d'Ors, Teresa Costa-Gramunt Navegació per les entrades