Tardes de birres: LA TEMPESTA QUE VE\nFa pocs dies em va caure a les mans un article sobre les Guerres Índies de Nordamèrica. Els nadius van ser derrotats per diversos motius: inferioritat armamentística, tàctica i tècnica, també per culpa de les malalties vingudes d'Europa i, sobretot, pels conflictes existents entre les diverses tribus i per les pròpies guerres interines. Va passar exactament el mateix a l'Amèrica del Sud, i a l'Àfrica, i segurament arreu del món i en qualsevol moment històric: les rivalitats entre germans van fer que alguns s'aliessin amb l'enemic, col·laborant amb alegria caïnita a destruir la seva pròpia civilització.\nAquest és un tema recorrent que sempre m'ha fascinat. Els famosos botiflers del segle XVIII, els afrancesats que s'aliaven amb l'invasor gavatxo o els catalans que sortien a rebre Franco amb el braç ben estirat. El govern de Vichy a França, i els jueus que feien de guàrdies als guetos. Què porta a una persona a recolzar-ne una altra que vol debilitar el seu propi poble d'una manera tan òbvia? És la rancúnia per greuges passats, reals o imaginaris, o bé la simple voluntat de sobreviure? Per què algú vol congraciar-se de manera tan desesperada i indigna amb el seu botxí o amb el seu carceller? Hi ha una pel·lícula que ho tracta de manera magistral, de visualització obligada: The beliver.\nEscric això mentre veig amb fàstic l'entrevista que l'Évole fa a en Puigdemont. Sempre he pensat que aquest nano està sobrevalorat. L'entrevista és propaganda unionista barroera: una il·luminació acuradament tenebrosa, per fer semblar que el President és la reencarnació d'en Sauron o d'en Voldemort -només faltava que li retoquessin digitalment els ulls perquè fossin vermells-, mentre que els polítics espanyols són entrevistats en platós ben il·luminats i alegres. Res és casual a la tele, vam aprendre-ho fa molts anys, al famós debat Kennedy-Nixon. Però ara ja no cal dissimular: a dia d'avui les màscares cauen i tots ens traiem els guants, com en els combats de gitanos irlandesos. És hora que tothom llanci les cartes sobre la taula. També l'Évole. Un país on aquest nano es considera un intel·lectual de primeríssim nivell és un país del qual hem de fugir a corre-cuita. Si aquest és el number one, qui és el segon? En Javier Cárdenas? Rot de xoriç de cantimpalo, orujo i callos a la madrilenya. Qué pone en tu DNI, machote?\nPerò a hores d'ara tampoc ens estranya. Res ens estranya, ja. Ni els milers de policies que vénen a envaïr-nos, ni el paper de querida despitada que fa el PSC. Per descomptat, no alcem ni una cella davant la bilis que escupen cada dia els de Ciudadanos, i l'odi en estat pur que emana del PP. Per cert, tristíssim paper de la Dolors Montserrat, demostrant que és una de les poltíques amb menys intel·ligència de l'Estat Espanyol. Però tornem al que ens ocupa: no ens estranya que arrestin gent, ni que intentin assumir el control de la policia. Ni els vehicles de guerra que envia l'exèrcit, tot això és un tràmit que ja ens vèiem a venir. I el que ens espera.\nAra ja trobem normals els ridículs manifestos de l'esquerra espanyolista, els que es fan dir intel·lectuals. Ara compta, la pobra Rosa Sardà, una intel·lectual! Sí que vam trobar una mica rara l'erecció d'en Coscubiela mentre l'aplaudien els hereus del franquisme, i aquest misteriós síndrome d'Estocolm que tenen els nois i noies d'Iniciativa, que ara han decidit que votar és antidemocràtic. Tots els suposats herois de la resistència antifranquista fent pudor perquè s'han cagat a sobre i no volen que se senti, i diuen que ha sigut el veí. Anarquistes defensant la sagrada Constitució, i la gent d'ordre de tota la vida que surt al carrer i crida a la rebel·lió. Si algú ens ho hagués dit fa un parell d'anys li hauríem receptat liti.\nHi ha la teoria que cada acte del Gobierno crea nous independentistes, però jo ja no me la crec: si hi ha gent que encara no s'ha deixat convèncer, amb tot el que està passant, és perquè ha escollit bàndol i ara és a l'altra trinxera. Com els suïssos durant la Segons Guerra Mundial, que deien que eren neutrals mentre els nazis cremaven Europa. Un paper ben galdós, el que fan els equidistants. Com pots ser equidistant, avui? És com els que estaven en contra d'en Franco, i creien que parlar malament d'ell en privat era un acte de rebel·lió. O com alguns alemanys, quan els hi preguntes pels nazisme:\n- Adolf, quin Adolf? Auschitz, i això què és? Nein, jo no sabia res de res.\nCom pots ser equidistant mentre la policia entra a les redaccions dels diaris? Mentre ataca seus polítiques i requisa material propagandístic? Mentre arresta polítics i amenaça mitjans de comunicació? Periodistes equidistants, com és que no feu articles criticant les maniobres brutes de l'Estat Espanyol? Per què no condemneu de manera indiscutible les clavegueres de l'Estat? Equidistants de la brometa fàcil, on són els articles sobre el creuer italià que els espanyols han llogat per la policia? Vosaltres, que sempre esteu a punt de criticar un esternut d'un indepe, ara feu veure que no veieu un ridícul vaixell temàtic pensat per italians terrones, amb personatges de la Warner Bross. Amb el puto Piolín i el puto Silvestre al casc i amb bars temàtics a l'interior, Verge Santíssima! On són els articles sarcàstics? On és la valentia? Per què no us rieu de les patètiques manifestacions de l'extrema dreta espanyola? Esperareu que ens matin per ser una mica crítics amb les forces d'ocupació? Ens imaginàvem els tancs a la Diagonal i ha vingut un creuer de tercera sòrdid ple de policies que han vist massa pel·lícules de Vin Diesel i fan piulades escandaloses i de vergonya aliena com aquesta, tota una declaració d'intencions:\n23:15 - 23 set. 2017\n11.360A 11.360 els agrada\nUna vegada més, marca Espanya. L'escarni torna a ser majúscul: ni tan sols ens poden envair com Déu mana. Aquests són els nostres opressors? Us imagineu l'exèrcit americà creuant els oceans amb el gat Silvestre a la proa? (P.S.: a l'hora de publicar aquest article han començat a tapar-los. Ara sembla que no hi ha prou lona, i que es veu igualment. Tal com cridava la septona a Joc de Trons: Vergonya! Vergonya! Vergonya!)\nCom us deia més amunt, guants fora. Potser no guanyarem, però farem com l'admirat Rocky Balboa: dempeus fins al dotzè assalt, i sobretot, sobretot, que no ens tombin.


El Mollet continua sense guanyar a Riera Seca (1-2) - Mollet a mà\nEl Mollet continua sense guanyar a Riera Seca (1-2)\nEls de Kevin Rodríguez perden per la mínima davant el Club Patí Vic B.\nDilluns, 31 d'octubre de 2011 | 17:14h\nEl Mollet HC va perdre dissabte contra el segon equip del Vic i ja encadena quatre derrotes consecutives. Amb aquesta ensopegada, els de Kevin Rodríguez es situen novens amb set punts.\nEl Vic B va dominar a plaer la primera part. De fet, al minut 9 els visitants es van avançar gràcies a un gol de Jacint Valero. Els molletans no van poder reaccionar i es van veure superats per un gran rival. Poc abans d'arribar al descans, Xavier Tens va ampliar distàncies de penal.\nA la represa, els locals van sortir amb més intensitat a la pista. Quan només havien passat tres minuts, Jonathan Ardid va escurçar diferències amb un xut llunyà. A partir d'aquí, els vigatans van defensar-se per evitar el gol de l'empat. Tot i així, el Mollet va tenir ocasions per marcar, però el porter visitant va estar força encertat.\nDesprés del partit, l'entrenador del Mollet HC, Kevin Rodríguez, va admetre que no havien jugat bé: "La primera part ha estat completament del Vic. No hem tingut les idees clares i ens ha faltat intensitat. Després del descans, però, l'equip ha reaccionat i ha estat superior al Vic. Només ens ha faltat més punteria en els metres finals". En la propera jornada, el Mollet HC rebrà al Masies de Voltregà (dissabte, 19.30h).\nDerrota contudent de les noies (2-9)\nEl Mollet HC femení va perdre per golejada en el derbi davant el Palau de Plegamants B. Les molletanes van aguantar fins a l'equador de la primera meitat, però després va començar la pluja de gols visitant. I és que en els darrers minuts del primer temps el Palau va marcar quatre gols.\nA la represa, el Palau va fer aviat el 5-0, però Maria Herbón va escurçar diferències després d'aprofitar una gran passada d'Esther Pellisú. Tot seguit, les visitants van marcar dues dianes més i Laura Vall va fer el segon del Mollet. El Palau no es va aturar fins al definitiu 2-9.\nDesprés del partit, l'entrenador del Mollet HC femení, Carles Dulsat, va acceptar la derrota: "No ens esperàvem una derrota tan abultada, tot i que hem merescut perdre. Hem de treballar per intentar ser més competitives". En la propera jornada, el Mollet HC femení vistitarà la pista del Bigues i Riells (diumenge, 17.30h).


ERC-MES Girona vol que l’acció social es tingui en compte en totes les àrees de l’Ajuntament - El Gerió Digital\nPer aconseguir-ho vol crear una primera tinença d’alcaldia d’acció social, ocupació i habitatge\nDivendres, 22 de maig de 2015 18:30h\nEntre les mesures que proposa la coalició hi ha la confecció d'un estudi\nque permeti obtenir una mapa (per barris, sexe i edat) de la situació socioeconòmica (atur, composició...) de les famílies. Segons Maria Mercè Roca, es tracta "d’actuar en conseqüència desenvolupant un pla per combatre la pobresa que afecta les famílies".\nPer la seva banda, Ricard Calvo, número 2 de la candidatura ERC-MES per Girona ha afegit que "posarem especial atenció en la prevenció de la feminització de la pobresa i la que afecta als infants". D’altra banda també s’han proposat reforçar els menjadors escolars i els\nmenjadors de les activitats de lleure per tal que els 365 dies de l'any es puguin oferir àpats als infants que ho necessiten. Maria Mercè Roca també ha explicat que s’han fixat com a objectius generar\nuna acció conjunta amb les entitats socials per millorar l’ocupabilitat i\ngenerar nous llocs de treball.\nEn el camp de l’habitatge social, Maria Mercè Roca assegura que si governen n’ampliarà el parc públic. Una altra mesura de la coalició és la de\ngarantir l'aplicació de les clàusules socials en totes les contractacions públiques.\nFinalment l’alcaldable republicana ha reclamat que el Consell de Cohesió Social es doti d'estructura i atribucions necessàries per tal que sigui una\neina útil i operativa, i es pugui reforçar l'estructura i composició dels\nserveis socials bàsics i establir programes transversals entre\nsalut-educació-serveis socials adreçats a millorar la situació de les


Bombers i 112, alerta per les pluges de dissabte\nLa calamarsa va ser protagonista al Perelló.\nUna setantena de sortides del cos de Bombers i una vuitantena de trucades al 112, el balanç d'ahir a Catalunya\nActualitzada 05/11/2017 a les 08:24\nEls Bombers de la Generalitat van realitzar aquest dissabte una setantena de sortides per la intensa pluja entre la una del migdia i les set de la tarda arreu de Catalunya. La majoria es van fer a les comarques gironines, concretament al Baix Empordà, amb 56 serveis, 34 a Palafrugell i 12 a Pals.\nA la demarcació de Tarragona van fer dues sortides per la tempesta. A Salou, tres dotacions van treballar en una terrassa d'un edifici del passeig Miramar, on va caure un llamp. I una altra dotació va treballar a la Via Aurèlia, on ha caigut un altre llamp sobre una palmera, sense més afectació.\nEls bombers van haver d'actuar també en alguns punts de les comarques de Lleida, on han fet sis serveis i al sud de la regió metropolitana de Barcelona, on en van fer set. Segons el Servei Meteorològic de Catalunya, els xàfecs han deixat registres de fins a 84 litres per metre quadrat a l'Estartit, 48,4 a Castell d'Aro (Baix Empordà) i 45,4 a Massoteres (Segarra), 30 a Tàrrega (Urgell), 30 a Tornabous (Urgell), 24 a El Canós (Segarra) i 23 litres a Batea (Terra Alta).\nL'episodi s'allargarà fins aquest diumenge al migdia i els xàfecs aniran sovint acompanyats de tempesta i localment de calamarsa o pedra petita, així com de ratxes de vent fort. En tot l'episodi es podran acumular localment més de 50 litres per metre quadrat.\n81 trucades al 112\nEl telèfon d'emergències 112 de Catalunya va rebre 81 trucades relacionades amb l'episodi. De les que 71 es van produir al Baix Empordà, sobretot a Palafrugell (37). Les altres comarques significatives van ser l'Urgell amb 4 trucades i la Segarra amb 3. La majoria d'avisos han estat per baixos, terrats, soterranis, garatges o bé carreteres i carrers inundats. Al Baix Empordà ha calgut assistència a una desena de vehicles embarrancats al fang o enmig de rieres o carrers inundats, alguns d'ells amb persones atrapades a l'interior. També hi ha hagut alguna esllavissada de pedres o fang a les vies. Amb tot, cap persona ha resultat ferida.


Vic acollirà, el dissabte 15 de juny, una jornada sobre habitatge cooperatiu – alTERna't\nVic acollirà, el dissabte 15 de juny, una jornada sobre habitatge cooperatiu\nEl Recinte Firal El Sucre de Vic acollirà, el dissabte 15 de juny, una jornada sobre l’accés a l’habitatge i les diferents propostes que es fan des de l’economia social. Aquesta iniciativa, organitzada per l’Ajuntament de Vic amb la complicitat de Creacció (l’agència d’emprenedoria, innovació i coneixement), alTERna’t (Mostra d’Economia Social i Solidària d’Osona), la Diputació de Barcelona i l’Ateneu Cooperatiu de la Catalunya Central, inclourà activitats lúdiques adreçades a les famílies, un dinar a càrrec de la cooperativa Sambucus i sessions de debat, amb participació d’experts en habitatge cooperatiu. Es podran conèixer casos d’èxit d’indrets com Dinamarca, el País Basc i Catalunya i es presentarà un estudi sobre habitatge cooperatiu a casa nostra que ha estat elaborat per la Universitat Autònoma de Barcelona.\nL’Ajuntament de Vic té un compromís aprovat per ple el 2012 per a la difusió i promoció de l’economia social, com a alternativa per a un desenvolupament econòmic més just i sostenible. Dins d’aquesta estratègia, l’Ajuntament de Vic es va adherir al programa Municipi Cooperatiu impulsat per la Federació de Cooperatives de Treball de Catalunya (FCTC), amb l’objectiu de donar difusió al model d’empresa cooperativa, l’enfortiment del teixit cooperatiu i el foment de la creació de les noves cooperatives de treball.\nA nivell comarcal es desenvolupa l’estratègia global i l’impuls d’eines i iniciatives d’economia social i solidària (ESS), sota el lideratge de l’Ajuntament de Manlleu, en coordinació amb Creacció. Dins d’aquest marc d’acció, des de l’Ajuntament de Vic, amb el suport de l’Ateneu Cooperatiu de la Catalunya Central i Creacció, es volen impulsar unes jornades anuals sobre les respostes que des de l’ESS es donen a les diverses necessitats i problemàtiques de la societat. Aquest primera edició estarà centrada en l’accés a l’habitatge.


Costumari de Malla: d’abril 2009\nESSÈNCIA DE SAÜC PEL MAIG\nEl saüc és la flor del saüquer (sambucus nigra), o soguer en català de la Plana de Vic. El soguer és un arbust que creix als marges i recs de Malla. Pel maig floreix, i és llavors el moment de fer-ne una medecina tradicional que va bé per als refredats i mal de coll, anomenada essència. Primer cal recollir les flors de saüc (que són petites, blanques i en forma de creu). Cerquem el saüquer més proper que hi hagi al centre. Amb un cistell i tisores tallarem els extrems de les branques on hi ha les flors. No pot superar el terç de flors de l’arbust. Hem de deixar moltes més flors que no pas ens en duem. Un cop a casa, es preparen els estris per fer l’essència. S’agafa una cassola de terrissa o plata fonda; es tapa amb un drap de lli o de cotó, tot fent una cambra; al damunt hi posem la for de saüc; i a sobre de tot, la font de calor, és a dir, la planxa o resistència (també es pot fer com abans, amb una altra cassola plena de brases. Però llavors, s'ha d'anar repostant) Llavors deixem que vagi fent l’essència tot el dia i anem canviant les flors a mesura que es vegin amb un to blanc torrat, tirant a ocre. Quan s'hagi acabat la matèria primera, és a dir, la flor tendra, llavors és el moment de recollir l'essència que ha quedat dipositada dins la cassola. Tot seguit, guardem l'essència dins d'un pot de vidre al rebost.\nPublicat per Redorta a 6:44 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: essència de saüc, medecina tradicional, soguer\nEn Francesc Paracolls, el patriota mallenc de la Guerra de Successió\nA principis del segle XVIII, hi hagué un noble pagès de Malla que lluità a la Guerra de Successió amb els Vigatans, al costat d'en Bac de Roda, és a dir, a favor de la causa austriacista. El nostre patriota s'anomenava Francesc Paracolls. En Francesc Paracolls era fill i hereu del Mas Paracolls de Malla, i va ser pres i ferit en una brega prop de Gallifa. Aleshores fou conduït a Vic, per ser penjat a la forca del Puig d’en Planes el 18 d’abril de 1714. El seu cos fou enterrat al cementiri de Sant Vicenç de Malla.\nPublicat per Redorta a 13:21 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: austriacistes, Francesc Paracolls, Guerra de Successió, patriota de Malla, vigatà\nCicle Festiu de Malla\nSant Josep (crema de sant Josep a cada casa)\nDiumenge de Rams (benedicció del ram d'olivera, llor i romaní, i palma, palmó,i creus de palma).\nVia Crucis al Clascar\nDiumenge de Pasqua: Missa Pasqual i Rifa dels Ous (Toc de campanes, caramelles, balls de bastons, falcons, Ball Pla de la Rifa dels Ous, ball del Drac i tronada, corrandes)\nBenedicció del pedró i del terme (Ball del Pedró)\nPlantar la creu d'olivera (els pagesos)\nMaig: Mes de Maria (a cada casa, altars enramats, invocacions i rosaris)\nFesta litúrgica de Sant Isidre, missa i dinar popular. Ball dels dallaires (en el festiu més proper).\nFesta del Prat Verd (Prat Gros i Prat Xic)\nCorpus: Dansa de les Dones d'Aigua (Ball de picadors i llençols).\nJuny: Mes del Sagrat Cor de Jesús.\nEntre el canvi de solstici i Sant Joan: Ball del Gall Sol.\nSant Joan (a cada casa, fogueres i coca): Recollida de l'Herba de Sant Joan.\nFinals de juny o principis de juliol: Festa del batre. Els segadors tradicionals segant amb volants com abans i fent garberes. Ball del Bou Mascart(bestiari), ball de bastons (ball de la civada), ball de Segadors, Ball de la Batuda, Ball de les Dalles. Aixecada de l'Ase (ball de bestiari del Ruc Català).\n31 d'agost: Aplec dels Ramons (Barri del Solell del Clascar).\nSetembre(inici de curs)\n10 de Setembre. Vigília de l'Onze de Setembre. Homenatge d'en Francesc Paracolls al monument, cant dels Segadors, beguda de licor de Paracolls i caminada de l'església de Malla a Vic pel camí ral de la Columna Mallenca de la Marxa dels Vigatans (Caminada de la Senyera de l'Escamot Francesc Paracolls)\nFesta de l'Onze de Setembre: havaneres i rom cremat. Diada dels Falcons. Sortida del Bestiari de Malla (balls de cavallets, ball del paó Zel; i la desfermada de l'oca, del gos, del gall, del bou...)\nFesta dels Bastoners de Malla i Falcons de Malla\nNovenari de les Ànimes (rifa de l'oca i ball de l'Oca del Novenari o "Liberame Dómine")\n23 de novembre: Celebració Dia del Bestiari Festiu Europeu. Exposició del Drac de Malla.\nNadal i Advent (Ball de Ballestes i Ball del Gall (bestiari).\nÚltim diumenge de l'any: Falconada del Clascar. Diada falconera.\nReis(carters reials a cavall, teiers i seguici amb gralla i tambors; a dins l'església, adoració dels reis i ofrena amb la tocada del flabiol)\n22 de gener: Festa Major del patró Sant Vicenç (missa i vermut). Castell de foc. Ball del Sacrifici (Ball de bestiari en honor a Sant Vicenç)\n12 de Febrer (o diumenge proper): Dia del Museu (Aniversari d'en Camil Pla). Ball d'en Camilu (capgròs). Itinerari històric pel Clascar.\nCarnestoltes: Festa dels Bandolers. Contradansa dels Bandolers.\nPublicat per Redorta a 9:35 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: cicle festiu de Malla, estacions de l'any a Malla, festes de Malla\nAUCA DE LA LLEGENDA DEL BANDOLER EN SERRALLER\nConta una llegenda que hem sentit a explicar,\nque un dia el bandoler Serraller ens va visitar.\nA l’Hostal del Bolló amb onze més s’hi quedà\ncar en Serraller tenia gana, volia esmorzar.\nCom que no hi havia teca, la mestressa al Maset feu anar\nel mosso, corrents, a cercar el pa.\nPer a avisar al Maset, el mosso va aprofitar\ni aquells als Minyons d’en Veciana van cridar.\nEls Mossos d’Esquadra la masia van envoltar\ni els bandolers d’en Serraller van començar a disparar.\nVeient-se perdut, en Serraller es va amagar\ni amb el trabuc, sota el fems es fa colgar.\nEls Minyons d’en Veciana quan poden entrar\ntot ho regiren i veuen els fems fumejar.\nEls fems amb les espases comencen a forgar\ni trobant sang, veuen el Serraller a alçar.\nQuan sortí en Serraller, als minyons va apuntar\nperò per mal sort seva el tret va errar.\nEn Serraller pres a la Mare de Déu s’encomanà,\nperquè allà al camp el volen ajusticiar.\nSos braços i cames als cavalls van lligar\ni allà, amb tristor, mala fi hi va trobar.\nDiuen que al Coll de Malla hi van penjar,\nel seu cap per als dolents espantar.\nI vet aquí la història d’un mal acabar,\nque un dia En Serraller va venir a robar.\nA Malla el tenim present per a recordar\nque també els bandolers hi van arribar.\nPublicat per Redorta a 3:12 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: auca de la llegenda d'en Serraller, bandoler, bandoler en Serraller, Bolló de Malla, En Serraller, llegenda de Malla, terra de bandolers\nAUCA DE LA CEBA AGRA DE CLAVEGUERES\n1. AL MAS CLAVEGUERES, UN DIA\nA L'HORT, CEBES HI HAVIA.\n2. PERÒ LA CEBA DEVIA MOLT PICAR,\nPERQUÈ L'AVI JAUME LA VA CANVIAR.\n3. SE'N VA ANAR AL MAS GRAN\nQUE HI TENIEN BONES CEBES , OH, I TANT!\n4. AMB LA CEBA AL SARRÓ,\nSEMPRE MÉS EN GUARDÀ LLAVOR.\n5. DES DELS TEMPS DE MIL NOU-CENTS,\nA CLAVEGUERES L'HAN SEGUIT FENT.\n6. LA CEBA, D'AVI A NÉT HA PASSAT,\nI A MOLTS VEÏNS HA ALIMENTAT.\n7. LA CEBA MÉS GRAN ES PLANTA PEL GENER\nI EN VUIT MESOS CAP AL GRANER!\n8. VUIT DIES LA LLAVOR S'ESTÉN\nI S'ASSECA AMB SOL I POC VENT!\n9. A L'OCTUBRE SEMBRES PER PLANTER\nI AIXÍ FARÀS CEBES PEL GENER.\n10. SI VOLS CEBES PER AMANIR,\nA L'ABRIL, PLANTAR; A L'AGOST COLLIR.\n11. SI BÉ LES VOLS GUARDAR,\nLES CEBES HAS D'ENFORCAR.\n12. GRÀCIES, JAUME I MERCÈ,\nPER FER-NOS EL PLAT TAN AMÈ!\nPublicat per Redorta a 2:45 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: ceba agra, Ceba de malla, hort\nTRADICIÓ DE MALLA\n1.Costumari de Malla\n1.2. Primavera (quaresma, pasqua, pedrons, mes de maria)\n1.3. Estiu (la sega)\n1.5. La metorologia de pagès\n1.6. La vida i la mort\n1.7. El culte arbori. Les herbes remeieres.\nLa vinguda de l’hivern a pagès suposava l’arribada d’un temps letàrgic pel fred imperant, però alhora representava un moment de lluita aferrissada contra les forces de la natura en què els homes i les dones estaven en clara inferioritat. Els pagesos havien de cuidar el bestiar i proporcionar-los-hi menjar en tot moment. Per treballar a fora hi havia menys hores que per estar reclòs vora la llar de foc. És per aquest motiu que la llar de foc prenia una importància cabdal. La llar era el centre de reunió de la família quan es feia fosc. I, per tant, esdevenia una font d’estímul per a la comunicació, imaginació, intercanvi i relació. En aquest lloc és on s’originaven els contes de la vora del foc, els acudits, les endevinalles, etc. En Pepet del Masgran encara recorda una dita per demanar al fum que surti fora de la casa per la xemeneia. Diu així: Fum, fum, fum, puja xemeneia amunt, trobaràs un capellà que et donarà un tros de pa; fum, fum, fum, puja més amunt, trobaràs una monja que et darà una taronja.” També s’hi feien jocs infantils a l’entorn del foc. Un joc semblant a la popular sabateta o campaneta de la ning-ning, també s’havia fet en alguna llar de casa nostra. Al Masgran hi ha perviscut però amb una lletra diferent: “Ning,nang, campanes de fusta, aneu-les tocant gent dels paperers que a mi no em fumereu pas més”. A la vora del foc, es podia treballar i xerrar alhora. I l’estona passava volant. Així, doncs, mentre s’espellofava es cantaven cançons i s’explicaven endevinalles. Aquestes endevinalles són el testimoni popular de la nostra història. Citem a sota algunes de les moltes endevinalles que s’explicaven els nostres avis que aleshores eren tant o més joves que nosaltres. Al mateix temps us engresquem a entrar en el joc, i provar de dir-les a algú per si les sap endevinar. Comprovareu que com més jove sigui el vostre interlocutor, més difícil li serà respondre-la. De seguida, us adonareu que una simple endevinalla pot il•lustrar la vida dels nostres avantpassats, perquè és, en si mateixa, el reflex de la cultura, la tècnica i els valors de la societat que les creà.\n1. Llarg, llargum, parent d’en Prim; si mans tenia, llebres agafaria. Què és?\nResposta: El camí\n2. Una cosa rodona com un garbell i llarg com un budell. Què és?\nResposta: Un pou\n3.1. Un convent de monges blanques i un frare vermell que els repica les anques. Què és?\n3.2. Un convent de monges blanques i un frare vermell que totes les palpa. Què és? (variant)\nResposta: La boca (la llengua i les dents)\n3.3. Un convent de monges blanques que unes pugen i d’altres baixen. Què és?\nResposta: Les mongetes quan bullen a l’olla.\n4. Un camp rellat, rellat, que cap punta de rella hi ha tocat. Què és?\nResposta: La teulada\n5. Una cosa petita com una oliva que no cap en una botiga. Què és?\nResposta: el llum\n6. Pelut per fora, pelut per dins, alça la cama i fica-la a dins. Què és?\nResposta: La mitja\n7. Pam per aquí, pam per allà i pam que penja. Què és?\nResposta: El forrellat (dit aquí furriac)\n8. Un llençol apedaçat que cap punta d’agulla no hi tocat. Què és?\nResposta: Els núvols o el cel emboirat.\n9. Neix a bosc, creix a bosc, i canta a la vora del riu. Què és?\nResposta: El picador de rentar la roba.\n10. Neix a bosc, creix a bosc i porta carn cristiana al cos. Què és?\nResposta: Un esclop\n11.1. Neix a bosc, creix a bosc, negre a la plaça i vermell a casa. Què és?\n11.2. Verd a bosc, negre a la plaça i vermell a casa. Què és? (variant)\nResposta: El carbó\n12. Neix a bosc, creix a bosc i segueix els racons de casa. Què és?\nHorari d’àpats d’un dia d’hivern a la pagesia de Malla\nLes set o dos quarts de vuit del matí: l’hora de prendre’s la barreja o el vi escalfat amb el tupí. És moment de fer passar el fred.\nLes nou del matí: l’hora d’esmorzar, amb vianda, sopes i tall.\nLes dues de la tarda (migdia mallenc): l’hora de dinar amb brou, carn d’olla i pilota.\nLes set de la tarda (vespre hivernal): l’hora de sopar. Es menja sopa escaldada i bullida, sopa de pa (amb oli i sal) ben molinada i tall amb mongetes.\nPer Nadal sempre ha set costum de fer cagar el tió. Una setmana abans de Nadal els pares anaven al bosc a cercar un tronc o una soca i el posaven vora la llar de foc. Algunes famílies, però, tenien un tió guardat en un racó de casa que treien cada any pel Nadal. I d’altres també havien aprofitat caixes de fusta, o rentadors en comptes d’un tronc. Llavors els pares oferien al tió menges casolanes com ara galetes, pa, coca, ametlles, pinyons, aigua, o vi, i a l’endemà, davant la sorpresa dels infants es descobria que el tió s’ho havia cruspit tot. D’aquesta pràctica se’n deia: engreixar el tió. De tota manera, aquest acte sembla derivar d’un ritual d’adoració i invocació a la mare natura representat pel tió, per tal d’afavorir la collita i el benestar de l’any següent.\nQuan arribava la nit de Nadal, el 24 de desembre, tothom agafava un bastó o una escombra, i apa, cop ve i cop va. I mentre picaven el tió es recitava una cantarella demanant els favors del tió. Hi havia diverses lletres de caire infantívol, algunes de les quals hem pogut recollir dels avis. Són aquestes:\nTió, tió, caga turró, d’avellana i de pinyó, pel naixement de Nostre Senyor. (La Fàbrica)\nTió, tió, caga turró, d’avellana o de pinyó, que la nit de Nadal va néixer Nostre\nSenyor, i si no cagues turró et clavaré un cop de bastó. (El Vilar)\nTió, tió, pel do que Déu t’ha dat, si us plau, caga aviat. (La Fàbrica)\nTot seguit, tothom anava a resar parenostres i avemaries, i quan tornaven trobaven que el tió havia “cagat” coca, turró, vi, i caramels, entre altres coses per menjar i fer les delícies de la família en una nit de joia com aquesta. Havent sopat, calia anar a missa, i no pas a una missa qualsevol. No. Tothom es mudava per assistir a aquesta missa especial. S’havia d’anar a Missa del Gall. El campaner avisava amb toc de campanes l’ofici. I tothom anava cap a missa a peu i amb llenternes. L’endemà, el dia de Nadal, tothom s’estava a casa a la vora del foc i per dinar es menjava escudella i carn d’olla.\nL’endemà de Nadal era festa com ara.\nMolts pagesos en aquesta nit feien el calendari de la ceba. Aquest calendari es realitzava amb 12 trossos de ceba sense tel. Cada tros representava un mes. A l’endemà, per ninou, miraven els trossos de ceba. Si un tros era humit, significava que aquell mes seria plujós, si pel contrari era sec, volia dir que no plouria gaire o gens.\nTambé en aquest dia solia veure’s a passar l’enigmàtic Home dels Nassos. Els adults solien demanar als infants si havien vist l’Home dels Nassos. Però la canalla, sorpresa, i un xic intrigada, deien que no. Aleshores l’adult explicava que l’Home dels Nassos tenia tants nassos com dies tenia l’any. Que resumint el joc de paraules, era com dir un home d’un nas, perquè el nou any que s’acabava d’encetar només tenia un dia. Si l’infant era enginyós, i havia copsat l’endevinalla, podia contestar que sí, però si per altra banda no ho acabava de tenir clar, l’adult li deia on el podia trobar. L’adult, no cal dir, es feia un tip de riure.\nLa vigília de la diada de l’Epifania, quan ja era de vespre, els nens dels masos sortien a “cridar” als Reis amb atxes enceses d’espígol, anomenat a Malla “vermelló”. Sortien arrenglerats en processó al voltant del mas i cantaven: Els Reis d’Orient porten coses, porten coses, els Reis d’Orient porten coses per la gent. Quan entraven els infants es trobaven amb joguines, caramels i llaminadures. De vegades la gent de les masies veïnes s’ajuntaven per celebrar la festa. En aquest sentit, els veïns de l’Om i els del Folcs donaven una volta en processó per les cases amb torxes, i un rei portava les joguines per tots. Mentre hi hagués canalla a les cases se celebrava. Ara, bé, quan no hi havia petits, es deixava de fer.\nLes atxes o torxes dels Reis s’havien de preparar força abans de la diada. Els brins de la flor del vermelló era collit pels volts d’agost, i setembre, que era quan s’assecaven. I s’aplegaven al capdamunt d’una canya o bastonet.\nAntigament se solien matar dos porcs durant l’hivern, en els freds mesos de desembre, gener, i febrer. Hi havia cases que en mataven un pels volts de novembre per passar l’hivern, i un altre pel febrer per l’època del segar. Calia confitar força tall pels segadors. A dins d’un tupí hi ficaven llom, pilotilles, costelles i botifarres. El tall era conservat amb greix durant mig any, fins a arribar el juny o el juliol, quan se segava l’ordi i el blat. A Cal Rei tenien en compte el següent refrany: “Mata el porc pel febrer si vols que se’t conservi bé”.\nPels veïnats de pagès, antigament, sempre hi solia haver un matador i una mocadera. A Malla hi ha hagut moltíssims matadors de porc i mocaderes. Dels matadors de porc diferenciaríem els d’ofici i els que ho feien per consum propi. D’entre els matadors d’ofici que han tingut més anomenada destacaríem en Non de les Boules i en Pere del Tei. I d’entre els matadors que ho feien per consum propi o esporàdicament, en Miquel de Can Ballador. Pel que fa a les mocaderes, en destacarem la Mercè de Can Barrina i la Teresa del Tei. De tota manera, cal assenyalar que en Non de les Boules s’ha convertit un matador llegendari. En Pere del Tei conta que en Non anava a matar el porc amb el banc carregat a l’esquena. També, encara se’l recorda per ser un matador d’allò més trempat. Els més grans dels masos recorden que quan arribava a les cases deia embarbussaments de salutacions. “Mon de sony, codony, quan volgueu ja hi podem anar!” diu en Joanet de Cal Rei exclamava en Non. A Pratdesaba recorden que deia: “Nada, Mon de sony, codony, aquí està la cuestión; carambes! nada, Mon sony aquí està la cuestión, codony!” En Pepet del Masgran recorda que deia: “Codony! Casumronda! aquí està la cuestión”. En qualsevol cas, tot seguit, la resposta inevitable era sempre un somriure i alhora una expressió de sorpresa. Provocava somriures perquè tenia gràcia aquell bon home. I també causava sorpresa, perquè ningú mai havia sabut què volia dir amb aquell reguitzell de paraules. Potser, per això tenia gràcia, perquè, tot i fer-les sonar bé, no tenia cap solta ni volta tot plegat. I ell prou ho sabia.\nLa feina del matador de porcs no s’acabava en la mort del porc, sinó que hi começava. El matador després de matar el porc, havia de ser prou hàbil per aprofitar la sang i desfer tot el porc. La feina de la mocadera, era la de netejar tots els budells amb mocadors i aigua per poder-hi embotir la carn.\nEn Pere del Tei, l’últim matador oficial de Malla, va matar el primer porc quan tenia 13 anys. Tos els divendres a les 6 del matí anava a aprendre a fer anar el ganivet a l’escorxador de Taradell. El seu cosí, en Ramon Pladevall del mas La Verneda era el matador de la zona del Gurri Xic. Però, un bon dia se’n va haver d’anar a fer el servei militar i es va quedar com a únic matador del “Sot de Taradell”, que així era com s’anomenava popularment l’indret de Montrodon. A l’any 1950 va anar a Barcelona a recollir el seu carnet de matador. I llavors es va posar a exercir l’ofici cobrant 15 pessetes per porc. A l’any 2003, cinquanta-tres anys més tard, es cobraria al voltant de 90 €, és a dir, unes 15.000 pessetes.\nLes eines que feien falta a un matador\nLes eines del sarró:\nUn ganivet vell. Per la primera passada que es fa per pelar el porc.\nUn ganivet de degollar.\nDues peladores (ganivets per passar per sobre la cansalada).\nTres ganivets per tallar la carn, per desfer ossos.\nLa broca per esmolar els ganivets.\nUna cadena per pesar amb la romana.\nAltres eines necessàries:\nUna peladora. Eina formada per un paló i un mànec, que serviaper treure el pèl cremat.\nUn ganxo gros. El ganxo servia per agafar el porc pel morro o “nas”.\nUn ganxo petit. Aquest ganxo servia per obrir el porc pel mig quan s’ha de treure l’espinada.\nArgelagues. Aquesta mata arbustiva amb espines servia per socarrar el foc.\nLes eines que feien falta a la mocadera\nUn ganivet per netejar i pelar els peus de porc\nUn ganivet per netejar els budells.\nUn embut per girar els budells.\nUna xeringa per embotir la llonganissa i botifarra.\nDraps i davantals (els proporcionava la casa).\nEn Pere del Tei, que havia arribat a matar 6 porcs en un dematí i 300 en un any, ens explica el procediment de la matança:\nPrimer es lligava amb una corda el peu dret posterior del porc. Quan s’obria la porta de la cort, el porc sortia corrents i el matador li clavava amb destresa el ganxo sota la barra per dominar-lo. Després s’ajeia el porc sobre el banc i es lligava la pota del peu posterior dret a la pota del banc. La gent de la casa aguantava el porc estirat sobre el banc, però si hi havia prou voluntaris, la mocadera lligava la pota lligava a la pota del banc el peu anterior dret del porc. Tot seguit, s’esdevenia el moment més trist i fatídic del porc. El matador degollava el porc i la sang era recollida dins una gibrella. De tant en tant, la mocadera remanava la gibrella per tal que no s’hi fessin gleves, ni grumolls. Antigament, però, també s’havien aprofitat els grumolls per fer llonganisses.\nQuan el porc ja era mort, se’l posava estirat sobre dos buscalls paral•lels, els quals estaven separats per un rec de dos pams d’amplada. I després el matador encenia les argelagues i socarrimava la pell del porc per totes bandes. Conta en Pere que a Taradell ho feien amb brucs, en comptes d’argelagues com feia ell, en Non de les Boules i molts altres matadors. Més tard, però, les argelagues foren substituïdes pel soplet, el qual permetia treballar sobre el mateix banc. Mentre se socarrava s’anava apartant el pèl amb un ganivet. Abans, però, s’havia fet servir la peladora, ja que amb el seu mànec llarg permetia treballar mentre cremaven les argelagues. A continuació s’abocaven galledes d’aigua tèbia damunt del porc per tal de deixar-lo net i estovar la pell. I s’acabava de netejar amb la peladora per deixar-lo tot ben polit.\nDesprés, quan el porc ja era net, se li tallaven els quatre peus i es posava de panxa a terra sobre el banc. Es treia mig cap, és a dir, la barra superior amb les orelles. Mentre amb el ganxo petit s’aguantava el porc pel tall del clatell, amb la destral es partia la columna. I arribat en aquest moment, amb el ganivet se li feia la “clenxa”, de davant a darrere. Un cop descalçada l’espinada, es treia el budell cular i quedava per treure l’os del pont (el que aguanta les dues anques) i quedava el porc obert i pla sobre el banc. Tot seguit es treien bísceres i òrgans interiors. Es treia la llengua, la perdiu, la melsa, i la tripa. Tot plegat amb molta cura i treient amb un drap la sang o altres líquids. I quan ja s’havia tret el fetge i el segí, la canal quedava a punt per pesar a la romana. Tot en el porc s’aprofitava, fins i tot alguns òrgans del porc que podien ser menjats. En Pere recorda que els “pixadors” servien per engreixar el xerrac, i amb la bufeta es feia pilota de futbol.\nDesprés la gent del mas portava gibrelles de zenc amb nansa (més tard senalles) per recollir el que tallava el matador: el llom, les costelles, la ventresca, els pernils, l’espatlla, i la penca o cansalada. Un cop recollit es portava tot el tall a dins de la casa. I aleshores, començava la feina de separar la carn dels ossos. Després se separava la carn. La carn amb més greix servia per fer botifarres i pilotilles; la carn magra per fer llonganisses; els vermells per sang per fer “bisbes” o bulls. Més tard es trinxava la carn treta del llom, de les costelles i en cas de no guardar-ne, també de l’espatlla i del pernil. Després la mocadera amania amb sal i pebre la carn. A continuació remenava, pastava la carn i en feia pilots arrodonits anomenats “pans”. Quan la carn era freda l’embotia. Hi havia un pa per fer botifarra, un altre per la llonganissa, i després hi havia una carn cuita guardada a la gibrella per fer la botifarra negra. La mocadera utilitzava el budell prim per embotir botifarra prima, secallona i somalla i fuet; la tira de culada per fer bones llonganisses, botifarra negra, i i botifarra d’ou.\nLa matança del porc com a festa familiar\nLa matança del porc era una festa en la qual hi col•laborava tota la gent de la casa, des del més menut fins el més gran, i també algun parent, amic o veí. El porc que s’havia engreixat amb el millor blat de moro se sacrificava ben d’hora al matí i per dinar o per sopar ja en podien menjar tots plegats alguna botifarra. Després de l’àpat, s’entrava en la part lúdica de la festa. Els homes jugaven alguna partida de cartes com la brisca, el canari, o a l’ase. Si hi havia algú que sabia tocar un instrument s’improvisava un ball. La Teresa del Tei, explica que el seu home, en Lluís, amb l’acordió tocava valsos, passos-dobles, tangos i xotis. I diu que ho feia rebé. També, en Miquel Comerma, que s’havia estat a La Feixa, explica que el seu pare tocava el flabiol amb les dues mans, el seu germà la samsònia i ell tocava l’acordió o l’harmònica. A Cal Rei, explica en Joan Bover, que havent sopat el seu pare agafava el violí, i ell i el seu germà l’acordió i organitzaven una ballada que durava fins a la matinada de l’endemà. A Pratdesaba, per la matança del porc, havent dinat, els joves solien fer “el ball del tió fresco”. Un noi es posava a l’esquena una espelma subjectada amb la faixa. Aquest portava escIops i anava saltant o fent gambades de manera que els altres joves, els quals portaven espelmes enceses, no poguessin encendre-li “el tio fresco” que duia a la faixa. Si li arribaven a encendre hi havia penyora. La cantarella que deien els nois perseguidors era així: “Jo te l’encendré, el tio, tio fresco, jo te l’encedré, el tio de paper.” I contestava el que ballava amb els esclops: “No me l’encendràs el tio, tio, fresco, no me l’encendràs el tio del detràs”. La Carme Sentias de La Fàbrica, filla del Mas Olorins d’Olost recorda haver vist ballar aquesta dansa quan era petita, però un xic diferent de Pratdesaba. Així, doncs, la canalla es penjava a l’esquena un paper subjectat per un cordill lligat a la cintura i a la mà portaven un feix de paper encès. Amb aquest feix fumejant jugaven a veure quants tios frescos encenien per darrere. A La Fàbrica en la matança del porc i en diades assenyalades se solia fer “el joc dels esclops d’en Pau”. Es cantava aquesta cançó: “(Amb) els esclops d’en Pau fangava sant Joan, triava gram; sant Pere li va el darrere amb el tripi-tripi-trap.” El joc consistia en què tots havien de seure a taula amb un got de vi o aigua. Cantaven i s’anaven passant els gots l’un a l’altre mentre els feien picar a taula com si fossin esclops. I quan la cançó feia “tripi-tripi-trap” els jugadors feien picar el got a dreta, esquerra i dreta, i tot seguit feien un bon glop. Al mas veí, al Masgran, també feien “Els esclops d’en Pau” però amb quatre espigots de blatdemoro. Es jugava per parelles. Cadascú tenia dos espigots que se’ls anaven passant tot seguint el ritme de la cançó. El final de la cançó era diferent de La Fàbrica. Al Masgran acabaven dient: “(...) amb la tripi-tripitera i amb el tripi-tripi-trap.”\nEl 22 de gener: Sant Vicenç\nLa Maria del Mas Gran, originària de la Font de Malla, encara per la festa major de Malla continua cuinant, i ja fa cinquanta anys, el plat de sang i perdiu de xai. Posa a estofar la sang amb oli i a rostir la perdiu a la cassola.\nA la vigília, al vespre, es feia el castell de foc a la placeta de l’església. Per Sant Vicenç es feia un ofici solemne cantat i tocat per una orquestra. De tota manera, el mossèn havia de demanar permís a la comissió de música litúrgica del Bisbat de Vic per tal que aprovessin si els instruments eren prou reverents per a la fi. Sempre es van concedir els permissos però amb algunes prevencions. Moltes vegades aquesta orquestra fou la dels Lluïsos de Taradell, però d’altres vegades la cobla Genissenca, la cobla Fonts de Manlleu, o l’orquestra Montseny de Tona. Eixint de missa es ballaven sardanes a la placeta de l’església o a l’era del Folcs si hi havia molta gent. Però la festa arribava el seu punt més culminant quan es feien els dos torns dels balls de festa major: un a les 5 de la tarda i l’altre a les 10 de la nit. Es feia davant de l’Hostal Nou, en el bell mig de la carretera. Aleshores no passaven cotxes. Més endavant, conta la Roser de les Vinyes que si venia un cotxe ja s’apartaven i el deixaven passar, però per sobre de tot no els feia cap por perquè anaven molt a poc a poc. Així, doncs, el que havia estat una cobla de sardanes eixint de missa, tot seguit es convertia amb una orquestra amb instruments ben moderns per l’època. En Joan de Cal Rei recorda que l’orquestra comptava amb bateria, o saxofon, entre d’altres. Els balls eren tots de parella. I els més ballats eren els valsos, i els passos-dobles. Els tangos eren els que es tocaven menys, perquè poca gent sabia ballar-los. També, però, s’havien ballat xotis, pericons, foxs, i rigodons.\nEls administradors de la ballada organitzaven també algun ball per recaptar diners. Un d’aquests era “el ball de ram”, que solia ser un vals o un vals-jota. Un administrador feia un senyal al trompetista, aquest feia un toc solemne i esprés cridava: ball de ram! Immediatament, els homes galans anaven a comprar al taulell un ram, un llapis de maquillatge, una nina, o qualsevol objecte de regal per a la seva parella. Un altre ball que anunciava el trompetista era “el ball de robo” o ball robat. El trompetista per sorpresa feia un toc distingit i deia “canvi de parella”, i llavors s’havien de canviar les parelles. Els balls sempre es podien demanar, i s’anunciava qui havia estat el sol•licitant. També es podien dedicar, i també s’anunciava per a qui era dirigit. Tot es feia amb un deix de distinció perquè per alguna cosa era la festa major. Una de les anècdotes divertides que recorden alguns mallencs és que darrere l’escenari de l’orquestra hi havia la cort del ruc de l’hostal, i de vegades, enmig del ball, es posava a bramar. Tothom esclafia a riure.\nEn el ball es rifava també la “toia”, que era de vegades un ram, una parera, un estoig de maquillatge, etc. Els quintos es cuidaven de rifar-la, i amb ella feien una mica de diners.\nEl diumenge de Cinquagesma, el 18 de febrer, es feia la festa de la Minerva. Al matí es feia ofici amb sermó. A la tarda es feia el rosari i el cor parroquial cantava el trisagi. Tot seguit es feia una petita processó i s’exposava el Santíssim.\nPer Carnestoltes no hi havia cap festa amb una organització estable al darrere. De tota manera, els joves amb ganes de fer gresca de vegades s’havien disfressat i havien passat pel seu veïnat per veure quin efecte provocava la seva estrafolària aparença entre la pagesia.\nLa primavera és l’estació del renaixement de la natura i de la regeneració de la vida. Després del període hivernal tot sembla reviscolar. El dia s’allarga i el clima deixa de ser rigurosament fred per ser més agradable. És el temps de l’amor, però aquesta expressió natural és aturada, un xic, per la necessitat espiritual de purificar-se. És moment per a la penitència i preparació per a la Pasqua. La Pasqua cristiana ocupa l’espai central de la primavera i l’impregna des dels inicis fins al final.\nRepresenta les set setmanes abans de Pasqua. Molts nens la personalitzen en l’anomenada “Vella Quaresma”, una dona d’aparença gran amb set peus, i amb un cistell i un bacallà a les mans. Cada setmana s’ha de tallar una cama. I quan queda sense cames i peus, aleshores vol dir que s’ha arribat en temps pasqual. Les setmanes de quaresma tenen els divendres magre. I això vol dir que s’ha de menjar peix en comptes de carn. Moltes cases menjaven bacallà, però més tard també s’utilitzà lluç i altre peix. A més a més, a Malla, com en d’altres llocs, s’anava cada tarda a fer doctrina, rosari i viacrucis dins l’església els set diumenges de quaresma.\nEls pagesos de Malla després de pagar el dret de pas al burot, anaven a vendre bestiar i vianda a la plaça del Mercadal de Vic. Hi venien animals com pollastres, ànecs, conills, i verdura com enciam, tomàquet, ceba, etc. Els pagesos i les pageses passaven carregats vora les voltes de les places. I mentre passaven, els bricallers o bricalleres si els interessava el producte els feien aturar i compraven. Comprar moltes vegades era el resultat d’un estira i arronsa per fixar un preu interessant per a les dues parts.\nEl diumenge de Rams era dia de beneir la palma, el llorer i el romaní. Amb les fulles de la palma es feien creus protectores que es penjaven darrere les portes. També el llorer i el romaní es guardava per quan hi havia tempestes. En les tempestes les dones agafaven el llorer i el romaní i el cremaven a la llar per preservar les collites del temporal. Tot seguit resaven el rosari.\nA l’endemà de Rams, les Filles de Maria passaven per les cases en grups de tres per fer la capta dels ous.\nLa Setmana Santa i Pasqua\nEn aquesta setmana es feia la capta dels ous i el Salpàs. En Lluís Segalés, fill de l’Om, encara recorda com feia d’escolà i acompanyava el rector en aquesta tasca. Ell portava la galledeta de l’aigua amb sal i el mossèn beneïa els portals de les cases. Algunes cases posaven una fusta per llançar-hi l’aigua amb sal, així, d’aquesta manera, protegien la pedra. En aquest sentit, el Puig encara conserva a l’equerra de la seva entrada una fusta encastada a la paret per a aquesta finalitat. En Lluís Segalés recorda que dividien la parròquia en dos sectors, prenent com a referència la mateixa carretera. Un dia anaven a salpassar al cantó del Ricard, on dinaven. I un altre dia feien el sector de l’Albanell, on també s’hi quedaven a dinar. L’objectiu del salpàs era per protegir de les malalties al bestiar i evitar les desgràcies. Pel ritual de salpassar la parròquia obtenia ous, els quals eren rifats el diumenge de Pasqua. També altres administradors d’altars també aprofitaven l’ocasió per fer capta d’ous per tal de rifar-los el diumenge.\nEl dijous, vigília de divendres sant, es deixava d’escombrar fins a les 12 de la nit del dissabte, perquè no sortissin dins la casa escarabats, o altres cuques. El polit que trencava la regla, s’exposava a tenir plagues d’insectes tot l’any, i per tant no pagava la pena. En Lluís Segalés recorda com amb un porró d’aigua beneita ruixaven els racons interiors de les cases. I mentre regaven deien la següent invocació: “Cuca, cuca, surt del forat que nostre senyor ha arribat”.\nEl dissabte després que el campaner fes el toc de glòria, la colla dels caramellaires sortia a cantar pels masos. Començaven per l’extrem més llunyà del municipi de Malla, per Torrellebreta i acabaven a la casa d’un caramellaire. Els caramellaires cantaven sobretot corrandes, que es dedicaven a la família que els escoltava. De vegades eren acompanyats per l’acordió. En Miquel Comerma de La Feixa, havia acompanyat els caramellaires amb l’acordió. En Ton Arumí de Can Bou també hi havia tocat l’acordió a les caramelles. També en Joan de Cal Rei, com a acordionista havia acompanyat colles de caramellaires, i no només a Malla, sinó que també l’havien contractat a Gurb i a Vic. En Joan de Cal Rei recorda que primer es feien les caramelles, que representava tocar amb l’acordió balls com sardanes, o valsos, i després la colla cantaven les corrandes sense acompanyament musical. La ronda de les caramelles es feia de fosc i de vegades en alguna casa s’havien ballat sardanes a les 4 de la matinada. En Miquel de Can Ballador també havia sigut caramellaire i explica que abans de posar-se a cantar a la casa sempre demanaven permís:”-podem cantar?” Si els contestaven que cantessin, començava la gresca, si no se n’anaven a una altra banda. Hi havia corrandes amoroses, d’homenatge, de bon auguri, i també de maledicció preparades pels garrepes que no els donaven ni ous, ni llonganisses, res. També, si bé no eren de Malla, després de la guerra civil passaven colles de bastoners o bastonaires com els de Balenyà per ballar als masos i fer capta d’ous i llonganisses.\nEl diumenge de pasqua després de l’ofici es feia “la rifa dels ous”, en la qual més tard s’hi incorporà llonganisses, cava i algun pernil. Actualment, aquesta festa es manté i s’ha ampliat incorporant en el mateix dia les caramelles i el ball de bastons o ballets tradicionals catalans.\nEl dilluns de pasqua és una festa eminentment familiar a Malla, i cada padrí compra la tradicional mona per al seu fillol. La tradició diu que el pastís ha de tenir un ou per cada any de l’infant, i ha d’estar guarnit de plomes i pollets de joguina. L’ingredient principal de la mona ha de ser l’ou. Però, darrerament, se’n fan de tots els gustos, i sobretot, de xocolata. De tota manera, s’ha de perseverar perquè el ritual no perdi el seu sentit. I convé que recordem que l’ou és el símbol còsmic del món i alhora representa la regeneració de la mateixa mare naturalesa. En qualsevol cas, cap llar de Malla es queda sense mona en un dia assenyalat com aquest.\nEl dimarts de pasqua\nEn aquest dia s’anava a fer la processó “de les cuques” o “de matar la cuca”. El mossèn encapçalava la comitiva acompanyat pels escolans que portaven la una creu i els gonfanons. Al seu darrere seguia el poble que tot caminant per la carretera resava el rosari. Antigament els pobles veïns de Vic anaven a Vic. A Vic hi anaven en processó els següents pobles: St Julià Sassorba, Gurb, Tona, Múnter, Sentfores, Vic i Malla. A Vic s’hi solien quedar a dinar. Però més tard els mallencs anaren a Lourdes de Tona. Allà confluïen quatre processons: la de Múnter, la de Tona, la de Balenyà, i la de Malla. El record més agradable que tenen els que hi participaren són els bons esmorzars que feien en eixir de l’església a Cal Joan.\nLa benedicció del terme i la creu d’olivera\nLa benedicció del terme començava a punta de sol i en ecabat es deia missa.\nPer Sant Marc, el 25 d’abril, s’anava al pedró de Masferrer a beneir el terme.\nLa creu d’olivera\nPer Sant Pere Màrtir, el 29 d’abril, es feia la benedicció de l’olivera a l’església a trenc d’alba, vora les 6 del matí. Fins i tot s’havia arribat a fer alguna processó per a la placeta. Tot seguit, un cop a casa, s’aprofitava l’enforcadura dels branquillons, els quals evocaven la creu, i s’anaven a plantar a les cantonades o marges dels camps per tal que protegís les collites de pedregades i temporals devastadors. Un cop plantada la branca d’olivera, es deien avemaries i parenostres que variaven en funció de l’orador. No obstant, hi havia també qui deia tres parenostres, tres avemaries i un crec en un Déu. Els pagesos que pertanyien a la Confraria del Bon-Succés, recollien a la Mercè una rotllaneta de cera vermella i en posaven una mica a les creus d’olivera.\nPer Santa creu, el 3 de maig, es beneïa el pedró de l’església o de davant el cementiri.\nPer Sant Miquel, el 8 de maig s’anava a beneir el pedró del Ricart.\nQuatre dies abans de l’ascensió es feia el dimarts de lledànies al Pedró del Verdaguer, i tres dies abans, el dimecres de lledànies, al Pedró de la Coma o Paracolls.\nLa festa del Roser se celebrava el segon diumenge de maig amb ofici i sermó. A continuació, el 12 de maig, se celebrava “La festa de les filles de Maria” o “de les Noies”. Es feia comunió general, ofici solemne, trisagi cantat pel cor i acompanyat per una orquestra com la dels Lluïsos de Taradell, sermó i a la tarda processó passant pel Folcs i tornant a l’església.\nAntigament era tradició de “fer el mes de Maria”. Això significava tota una sèrie de ritus que tot seguit esmentarem. El mes de Maria durava tot el mes de maig. O dit d’una altra manera, el mes de maig estava consagrat a la Mare de Déu. Els pagesos i les pageses a l’1 de maig o fins i tot ja el 30 d’abril, anaven a cercar flors i guarnien un altaret amb la imatge de la verge. La flor més utilitzada a Malla per oferir a Maria era la del lilà, degut al seu perfum, bàsicament. Però també perquè el seu color blavós o lilós, era associat a la verge. A Malla, cada mas tenia, abans, el seu lilà. El lilà era l’arbret florit que anunciava l’arribada del mes de maig en el seu màxim esplendor. Encara avui en podem veure força a les cases de pagès, però ja han perdut la seva funció religiosa, i han esdevingut arbres ornamentals o de jardí. Malgrat tot, abans els nostres lilàs prenien característiques i funcions de l’ancestral arbre-maig. La celebració del mes de maria es feia al vespre, preferentment havent sopat. Es deia el rosari, una avemaria i les ejaculatòtries. L’avemaria i el deuvosalve es deien cantant.\nCançó que cantava la Carme Guitart, majordoma del mossèn de Malla amb les filles de Ridaura durant el “Mes de Maria”:\nCollim violetes de bon gessamí,\nCantava amoretes, diumenge al matí,\nL’Aurora en volia per son rossinyol,\nJo li’n responia din-dol,\nJo sóc de Maria.\nTot dient ingrata m’empara un pastor\nLlaçades de plata i llaçadetes d’or.\nTot dient ingrata m’empara un pastor,\nJo li’n responia din-dol, jo sóc de Maria.\nSant Isidre, patró dels pagesos\nEl dia 15 de maig se celebrava ofici amb sermó a honra de sant Isidre. També se solia fer una petita processó treient la imatge del sant. El dia abans, al vespre de la vigília, però, es feia un foc a l’era de molts masos per demanar la seva ajuda a les collites i la seva protecció divina.\nPosteriorment, als voltants de 1970, a inicis del mes de maig, la Colla de Malla, juntament amb Joan Redorta, regidor de cultura d’aleshores, començaren a organitzar un aplec del poble de Malla dalt del Clascar. Es feia una gran arrossada i tot seguit es feia una ballada de sardanes, es jugava a cartes i a altres jocs. Més tard, aquesta festa va canviar d’emplaçaments, com als estudis fins que darrerament es congrega la gent en el teatre, sota la rectoria, i es fa tot seguit una audició d’havaneres a la plaça de l’església. També ha canviat de data, i ara se sol fer vora l’Onze de Setembre, aprofitant la Diada Nacional de Catalunya. A l’any 2002 es va aprofitar la festa per fer una exposició d’eines antigues del camp, en la qual va contribuir molts veïns de Malla.\nMes consagrat al Sagrat Cor de Jesús a Malla.\nFesta litúrgica de Corpus, i eixint de missa: Dansa de les Dones d'Aigua.\nLa sega o el batre\nHorari dels àpats i begudes d’un dia de sega\nLes hores són aproximades.\nLa barreja (aiguardent i vi de taula o dolç), també anomenada Trepadella\nEsmorzar. Vianda (mongetes, cigrons o ciurons, patates) tall de botifarra, rosta de cansalada, llom o costelles de porc.\nLa beguda. Consistia en beure, però també en tornar a menjar amanit i tall de botifarra o xai. També algunes masies feien una cassola de fideus amb conill o costella de porc confitat.\nBeure (ou amb vi i sucre)\nDinar. Al Vilar solien fer brou, escudella i carn d’olla, d’altres cases com la Font solien menjar-se una casola d’arròs amb confitat de conill o d’ànec.\nMigdiada (mitja hora de son a l’ombra)\nCafè (també es prenia una copa de la barreja casolana anomenada “calç i guix” que era compost per conyac i anís)\nBerenar / Beguda (Amanit i tall al Vilar. A la Font una cassola de patates amb suc de tall. Arròs o fideus amb tall al Gurumbau. )\nL’aixecada de l’ase o aixecar l’ase. Consistia en menjar pa torrat amb llonganissa (llangonissa amb el parlar de la Plana). Però en algunes cases també es menjava bunyols i galetes, i es bevia anís i vi dolç.\nSopar. Consistia en menjar vianda (mengetes, cigrons, patates aixafades amb cansalada, plat de ceba, etc) i/o pa amb tomàquet amb llonganissa.\nConte-acudit dels segadors\nVet aquí que un dia la puput i la cigala estaven apilant les garbes de palla en modolons. La cigala era a baix i la puput era a dalt. I mentre la cigala agafava les garbes i les anava donant a la puput, deia: té-té-té-té. I la puput constestà: no puc, no puc, no puc... I se’n va anar volant, cansada com estava de treballar.\n(Explicada per en Josep del Correu)\nQue hermosa n’és la terra\nNo sou vós segadora,\nMés com aquí us enyora\nEl sol que us ha colrat.\nEl blat és ros com vós,\nGuardeu els segadors.\nAl mig d’una garbera,\nSegant vos posareu,\nI al cim d’una bandera\nSerà on vos posarem.\nLligada als vostres peus,\nDeixeu-la com un riu.\nEl blat és ros com vós\n(Cantada per la Carme Guitart, majordoma del mossèn de Malla, filla de Ridaura, La Garrotxa)\nA la vigília de Sant Joan, cada casa feia el seu foc, celebrant el canvi de solstici. I per Sant Joan, tothom se les empescava per menjar coca.\nA la Fàbrica anaven a collir herba de Sant Joan (hipèric) per fer oli de cop. I al Puig anaven a buscar espunyidera florida, la qual anomenaven també Flor de Sant Joan i en posaven ramells als forats de la porta de la cort del bestiar i entre les escletxes de les bigues. Es feia per preservar el bestiar de pestes i malvestats.\nHi havia molts masos que a la vigília de Sant Pere feien un foc ben gran i menjaven coca.\nLa festa del batre o “La bona del batre”\nNo fa gaires anys encara se solia celebrar la fi del batre amb un sopar i un ball a continuació. La Cooperativa Plana de Vic (CAC) organitzava un castell de foc, un sopar i després un ball a Sant Marc entre tots els seus socis pagesos per celebrar la fi de la sega.\nLa festa de l’onze de setembre és una festa de nova creació que amb l’adveniment de la democràcia formà part del calendari català i per tant, en assumpció de la catalanitat, també de Malla. A Malla no té una data ben fixa, ja que s’ha celebrat moltes vegades a la vigília, el dia 10, o fins i tot abans. I ha près diferents formes i expressions. Fins i tot, en algun cop se l’ha ajuntat a una altra festa com la del batre. Per això, tant s’ha celebrat amb un dinar (arrossada) i tot seguit sardanes, com també al vespre tot escoltant havaneres i fent un cremat. L’element commemoratiu de la diada és ja la típica ofrena floral al monument a Francesc Paracolls, patriota i màrtir mallenc de la guerra de successió. En aquest dia es recorda que Paracolls morí a la forca del Puig d’en Planes de Vic el 18 d’abril de 1714 per defensar les llibertats de Catalunya al costat de nobles austriacistes com en Bac de Roda i el General Moragues.\nAquesta festa fou instituïda en inicis de la democràcia, impulsada per l’Alcalde Joan Redorta Sentias, i des d’ençà s’ha anat celebrant. És el dia destinat a homenatjar la gent pagesa més gran del municipi, la que té edat de jubilar-se. Eixint de missa es fa un dinar per a tots. Es fa un llarg sobretaula que de vegades s’amenitza amb alguna actuació. Se sol obsequiar a tots els participants amb un record.\nTots sants: la castanyada i els panellets\nA la nit precedent a Tots Sants se celebra la Castanyada, que consisteix amb coure castanyes amb una paella foradada, i és clar, després menjar-ne. També per la diada de Tots Sants es fan panellets casolans amb moniato, ametlla picada, confitura i pinyons. Els panellets són el postre tradicional de la diada. Per Tots Sants els mallencs eixint de missa visiten el cementiri i reten un petit homentage als seus difunts resant i dipositant un ram de flors a les seves tombes.\nEl Novenari d’ànimes\nEl que antigament foren sermons de missioners, alguns, per cert, un xic apocalíptics, ara és només un cicle de conferències de diferents temes d’actualitat.\nEra típic, en aquesta època de carbasses i també de naps, de fer jocs per espantar als més menuts, innocents i gent de bona fe. Sense que hi hagués al darrere cap voluntat religiosa, es buidava amb un ganivet un nap o una carbassa, i se li feien uns forats que evocaven una cara. Després es ficava dins una espelma encesa i es deixava en un lloc fosc. La persona innocent que passava a prop podia tenir un bon ensurt. A vegades, algun maliciós en deixava en marges per on transitava gent de fosc. Aquesta pràctica, recorda ara al halloween anglosaxó. És curiós, però, que mentre el halloween té una data concreta, l’1 de novembre, diada de Tots Sants, a Malla i per extensió la Plana de Vic, apareix com un joc que no té ni data, ni un origen religiós, ni intenció o tradició cultural oficial. A Malla pren la forma de joc de por de la tardor que practica algunes famílies i sobretot el jovent. Potser algú que havia vingut de terres on es feia el halloween ho va importar i es va popularitzar de mica en mica, entre un jovent que necessitava distreure’s al preu que fos, degut, sobretot, al poc oci que hi havia. Però també no hem pas de descartar que es tracti d'un costum antiquíssim de pagès, atès que la majoria dels avis a la nostra contrada l'havien practicat i vist a fer o a explicar dels seus pares. Tenim testimonis de la pervivència d'aquesta pràctica amb carbassa fins i tot a Ripoll. A casa meva ho havia vist sempre amb els naps, tal com marca la tradició cèltica.\nLa meteorologia del pagès mallenc\nEls Gossos d’en Roca\nUn gos és un núvol blanc esfilagarsat que es passeja per la costa de la muntanya, i en aquest cas, prop del Mas La Roca. Representa un gos pastor com un mastí del pirineu, o un gos llop. A la Fàbrica, Pratdesaba i a la Roca donen nom als Gossos d’en Roca a un tipus de núvols. Quan al dematí s’aixeca la mullena, es veu una boira baixa tova que passeja pel mig de la costa de la Telleda, ben segur que és senyal de trons per a la tarda. Conta la llegenda que el pagès de la Roca quan se li escapen les cabretes i ovelles pel puig, crida els seus gossos i els fa anar a arreplegar-les. Quan tornen a la tarda, venen amb el ramat i fent grans lladrucs. Els seus lladrucs fan els trons, els esquellerincs de les cabretes fan les gotetes, les esquelles de ovelles les gotasses. Cal que hi hagi herba tendra perquè surtin els gossos, atès que en època de sequera gairebé no se'n veuen. (Tot l’any)\nLa Canalla d’en Borra\nSón núvols blancs petits que van seguits en rengle. Venen de Montserrat i van cap al Montseny. Aquests núvols són senyal de pluja a la tarda. (Tot l’any)\nNúvols dels Teulers\nSón uns núvols que venen de les Guilleries, o de Puiglagulla. La massa de núvols recorda la forma d’un peix. Aquest tipus de núvols si s’acosten són senyal de pluja i trons per l’endemà. (Primavera i estiu)\nÉs un núvol com un castell que ve del castell de Gurb. És senyal de pluja i trons al mateix dia. (Primaverai estiu)\nEl Forat de la Noia\nEn Pepet del Mas Gran diu que quan en el front de Sant Sebastià llampega al vespre, es diu que “llampega al Forat de la Noia”. És senyal de pluja i trons al mateix dia. (Tot l’any)\nNúvol en forma de bolet que rep aquest nom per la part de dalt semblant a una torreta de vigilància. Apareix entre el Pla de Tona i el Clascar de Malla. Sempre és un senyal de tronada forta a la tarda.\nÉs tal i com s’anomenen els núvols de tempesta. Sobretot quan s’escabellen, quan s’aplanen. Són els televisius cumulonimbus.\nDites de la pluja\nBassetes al cel pastetes a la terra.\nQuan plou entre finals de juliol i principis d'agost es diu que fa "el xarbot de Sant Albert". Quan plou a la segona quinzena d'agost es diu que fa "el xarbot de la Mare de Déu".\nEl Vent Narbonès\nEl vent Darbonès o Narbonès, no fa ploure ni fa res, però quan s’hi posa s’hi coneix. És un vent que ve de Vic.\nEl vent de ponent aquí a la Plana de Vic, poca cosa o res.\nEl vent de Roses\nEl vent de Roses potser és pitjor que el vent de ponent.\nEl vent de Roses mata la vianda.\nLa tramuntana fa desapareixer els núvols i és el vent més sec i dolent.\nEl vent de llevant és el que fa més probable la pluja per a la Plana.\nLa marinada és molt bona per a les plantes i per a la gent del camp.\nTramuntana de Berga és la que ve del Castell de Gurb i és molt freda.\nDites dels vents\nEl ponent té una filla al llevant que marxa rient i torna plorant.\nSenyals meteorològics pronosticats pels ocells\nEl picot quan canta a les serres sol venir vent, i quan canta a les fondalades pluja.\nQuan les reinetes (granotes) canten molt, assenyalen pluja o boira. Bàsicament humitat i mullena.\nQuan un estol d’estornells van volant en forma de remolí, aquests assenyalen temporal.\nEls estornells causen malastrugança.\nLa relació de la lluna amb el camp\nSi se sembra el blat en lluna vella grana més.\nLes patates si s’estenen per grillar en lluna vella ho fan més bé. Grillen més.\nSi se sembra en lluna nova no grana tant ni el blat, ni l’ordi.\n(Creences recollides dels pagesos i pageses de “Pratdesaba”, i també de “El Masgran”, “El Coniller”, “Cal Rei” i “La Fàbrica”.)\nEl tractament de la mort a Malla\nQuan es moria una persona a Malla, la família del difunt agafava una cistelleta que en deien l’Oferta. Feia un manat de set espelmes petites i primes i les posava a la cistella clavades. A dins hi posaven un tros de pa i una moneda de 10 cèntims d’aram clavada al bell mig. Amb aquells 10 cèntims es feia una missa en sufragi de l’ànima. Durant la celebració de la missa, s’encenien les espelmes per fer l’ofertori. El mossèn apagava les espelmes i es quedava el crustó o tros de pa amb la moneda. Aquest mateix pa servia d’aliment moltes vegades per a les gallines. Tot seguit, el ritual es completava amb l’acció que s’anomenava vulgarment “estimar la pau”. El mossèn aguantava la imatge d’un Sant Crist i el que havia det l’oferta besava la besava.\nQuan hi havia un difunt a una casa se seguia aquest procés:\n1r) Enterrament al matí. Ofici de cos present. Dinar familiar.\n2n) Funerals (vuit dies més tard de l’enterrament). Dinar familiar.\n3r) Cap d’any. Es repartien candeles blanques i negres per a tots els feligresos. Els fidels anaven en comitiva a apagar les candeles a l’altar. L’escolà moltes vegades apagava les candeles amb una galledeta d’aigua per tal de no fer tant fum.\nLes oracions d’abans d’anar a dormir\n(En) Aquest llit em ficaré,\nset àngels hi trobaré,\ntres als peus, quatre al cap,\nla Verge Maria al meu costat,\njo em dic (el nom de l’orador)\nSi mala cosa hi ha,\nL’àngel de la guarda te la’n treurà.\nSenyor per pare, la marededéu per mare,\nSant Josep per companyó i bora nit que Déu ens dó.\n(Oració resada per la Teresina del Vilar de Malla.)\nSepultura em ficaré,\nSet àngels trobaré,\nLa verge en un costat,\nDiu que dormi i que reposi\nI que no tingui por\nDe cap mala cosa.\nSi mala cosa hi ha\nLa Verge Maria me la’n treurà.\nNit ve, nit va\nNo sabem si ens morirem.\nA nostre senyor prenc per pare,\nLa mare de Déu per mare,\nSant Josep per companyó,\nI bona nit que Déu ens dó.\n(Oració resada per la Montserrat Vila de la Fàbrica i la seva germana Maria Rosa, filles del mas Torre d’en Mateu de Granollers de la Plana.)\nÀngel de la meva guarda,\nDolça companyia, no em desempareu,\nDe nit, ni de dia,\nNo em deixeu mai sol,\nQue jo em perdria.\n(Oració popular a Malla)\nMitologia popular de Malla\nEl tió: Geni familiar hivernal que representa l’any, la regeneració, la nova vida, la prosperitat.\nEls Reis d’Orient: Són els genis de l’hivern que amb les seves barbes i abrigalls anuncien fred, però alhora esperança perquè s’enceta un nou any. Provoquen la il•lusió dels nens perquè els obsequien amb regals i coses que els ajudaran a començar l’any contents.\nEl Carnestoltes: Geni que representa el final de l’hivern i l’abstinència. El seu final del seu regnat deixa pas a l’entrada de la Primavera.\nL’Home dels Nassos: És el Janus que obra la porta de l’any nou, i té tants nassos com dies té l’any. És a dir, un de sol. El nas té connotacions fàl•liques i de fertilitat.\nEls angelets: Quan un nen petit d’entre els 5-6-7 anys li cau una dent de llet, abans d’anar a dormir ha de posar-la embolicada amb un mocador a sota el seu coixí, perquè els àngels passaran a recollir-la. L’endemà, l’infant aixeca el coixí i veu que la seva dent ha desaparegut. I en el seu lloc hi ha caramels o algun present que el fa molt feliç.\nPersonatges llegendaris de Malla\nEn Pere Barretina\nEn Pere Pla “Barretina” o l’avi Pere Barretina era l’avi d’en Josep Maria i en Camil de les Vinyes. Li deien així perquè sempre anava molt modat i portava sempre una barretina. Segons diuen, es dedicava a arreglar casaments entre hereus i pubills, la tasca de la qual li comportava treure’n un tant per cent sucós. Diuen, també, que sota l’armilla amagava una creu i un pistoló. I Aixecant un cantó i l’altre de l’armilla deia que de vegades amb la gent t’havies t’entendre fent-ne servir una o bé amb l’altra. Es veu que el dia que va poder casar el seu fill, hereu de les Vinyes, amb la pubilla de l’Om, el seu somni s’havia acomplert i va morir feliç veient amb la seva obra acabada. En motiu de l’enderroc de l’antic cementiri de Malla es van traslladar totes les restes mortals als nínxols del nou. I, segons testimonis presencials, en Pere Barretina estava prou ben conservat i encara duia la barretina. Per això podem dir que és eternament Pere Barretina.\n(Explicat per familiars i per Miquel Sayós de Vic)\nEl culte arbori a Malla\nInventari de productes, herbes remeieres i mètodes pagesos per a la salut i la vida quotidiana.\nPlantes rituals o d’ús popular\nArbre: Per Nadal és guarnit l’arbre més bonic, ufanós i proper de cada casa. Es tracta d’un costum nòrdic vingut en les èpoques dels inicis del consumisme que ha arrelat molt al nostre país, i també al nostre poble. Antigament es preferia l’avet, però actualment es guarneixen pins, roures, alzines, tells, etc. A Malla els arbres que destaquen principalment són el Roure Gros del Ricart, els Tres Pins, Els roures del Puig i l’Avet de l’Ajuntament. Darrerament en el terreny del Prat Gros es va fer un bosc artístic, anomenat el Prat Verd, que és escenari de casaments i convencions. Derivat de l’arbre tenim el Tió que compta amb la devoció i estima de tots els infants del poble. Abans quan es cobria una nova construcció es posava una branca en el carener. També s’ha utilitzat una branca amb forma de forqueta per cercar deus d’aigua. Font: Popular.\nArç groc: Arbust que fa els seus fruits grocs als volts de Nadal si no fa massa fred i no en mata la flor la glaçada. És originari d’Orient. Els seus fruits són de color taronja. L’exemplar més antic de Malla es troba enmig d’un terrer del Clascar que pertany a l’Om. Per Nadal, la família de l’Om solien agafar uns branquillons amb fruits taronges per guarnir la casa i el pessebre. Avui, en Camil encara en recull per guarnir el pessebre que porta dalt de la Creu del Clascar. Font: Camil Pla.\nArgelagues i ginesta: Arbusts que es fan servir per socarrimar el porc. També servien per encendre els focs com el de la festa major o Sant Joan. Font: Pere del Tei.\nBelluguet: Planta que creix a Malla i que abans els nens mallencs per manca de joguines hi jugaven molt. Font: Josep Cano, refugiat Tortosí.\nBlat i ordi: S’agafaven espigues de blat, o d’ordi per posar-les a les mans de la imatge de Sant Isidre, amb la qual el dia 15 de maig es feia una processó per demanar bones collites. Font: Popular.\nEspígol o barballó: Planta de la qual s’aprofita les sumitats florides seques per fer-ne atxes per a rebre o cridar els Reis d’Orient. Font: L’Om, Can Teuler, El Folcs, Cal Rei, El Puig, etc.\nLilà: Arbre que floreix pel maig. La seva flor és utilitzada per ornamentar l’altar de la Verge per celebrar el mes de Maria. El lilà pot qualificar-se arbre-maig de Malla. Font: La Feixa.\nLlor o llorer: Es beneeix per Rams i es crema a la llar de foc quan s’acosta alguna tempesta. La gent es congrega a la llar de foc i resa el rosari. Hi ha la creença que evita el mal temps i les pedregades. També es pot fer amb romaní beneït. Font: Popular.\nPalma: Amb les palmes beneïdes s’agafaven tires per fer creus que es posaven a les portes de les masies. Font: Popular.\nRosa i roser: Les roses s’utilitzen com a ornamentació de les cases, però també per a regalar a les noies en senyal d’amor. Font: Popular.\nOlis essencials i semblants\nEssència de romaní: Va bé pel pit quan s’està tapat pel refredat. (Es beu). Font: Carme Guitart.\nEssència de saüc: Pel refredat. Font: Carme Guitart.\nOli de cop: Es cull pels volts de Sant Joan l’hipèric o també anomenada herba de Sant Joan. Després es posa dins un pot d’oli d’oliva a macerar-se fins que queda de color vermell. Serveix pels cops, els sangtraïts i les contusions en general. Font: Carme Sentias.\nOli de llangardaix (petit): Serveix per fer orinar. Diurètic. Font: Carme Sentias.\nLicor de Paracolls: Licor de qualitat que s’obté per maceració d’aiguardent amb herbes remeieres seleccionades. La seva recepta és secreta. Font: Paracolls.\nRatafia: Licor fet amb aiguardent i herbes medicinals del país macerades en un recipient de vidre a sol i serena durant quaranta dies. Font: La Fàbrica.\nAiguardent amb flor de lliri blanc: Va bé per desimflamar les contusions. Font: Carme Sentias.\nÀrnica amb aiguardent: Ungüent d’aplicació tòpica pels cops. Font: Carme Sentias\nFarigola: l’aigua de farigola va bé per desinfectar les llagues, i també pel mal de ventre. Font: Carme Sentias.\nFulla de Col amb vinagre i greix: Serveix pel mal de ventre. Font: Carme Sentias.\nPomada de la Majordoma (amb nap i mel): Per a les cremades i per ajudar a cicatritzar. Font: Carme Guitart.\nVerbena: La seves sumitats florides es cullen pels volts de Sant Joan, i es trinxen quan són ben tendres. Després s’hi barreja greix de porc i serveix per curar les afeccions de la pell. Font: Carme Sentias.\nCabells de blat de moro: Assecats es prenen en infusió i serveixen per fer orinar. Font: Carme Sentias.\nOrtigues petites: Verdes o assecades es prenen en infusió per fer rebaixar la sang i per la grip. Font: Carme Sentias.\nAltres remeis o pràctiques fregant la superstició:\nCataplasma de conill: Obrint un conill pel mig es posa pla damunt de la panxa per curar la pulmonia. Font: Montserrat Vila, après de la seva àvia Pepeta Soler de la Torrenegra de Vic.\nFlor de Sant Joan o espunyidera: Floreix per Sant Joan. Es cull i es penja a les corts per preservar els animals de mals. També a la porta d’entrada. També serveix per fer quallar la llet. Font: Assumpta del Puig.\nLlengua de serp blanca: La llengua dessecada i embolicada amb una bosseta de roba es penja al coll de les criatures com a penjoll d’un collaret. S’utilitzava per fer venir la bava als infants, ja que, d’aquesta manera, segons les antigues creences, les dents sortien més bé. Font: Monserrat Vila Puig (La Fàbrica, Malla, filla de la Torre del Mateu de Granollers de la Plana).\nPlantes pels auguris\nCeba per fer el “Calendari de la Ceba”: Es fan dotze trossos de ceba i es deixa a l’ampit de la finestra a la nit de cap d’any. L’endemà, es pot veure quin mes serà plujós i quin serà eixut. Font: Can Teuler i La Fàbrica.\nMarxívol: Planta predictora de les collites. Si té a cada branqueta entre una i dues tavelles, vol dir que no hi haurà bona anyada. Però si en té tres o més vol dir que hi haurà força blat i ordi. Es mira per la primavera, als volts de Setmana Santa. Ho fan a Pratdesaba i a Can Teuler. Hi ha una dita que fa així: Si n’hi ha d’un i de dos, ni per a mi ni per a vós; si n’hi ha de dos i de tres, bona collita per al pagès.\nPublicat per Redorta a 14:59 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: bloc de cultura de malla, costumari de malla, creences de malla, cultura de la Plana de Vic, cultura de malla, folklore, redorta\nEn Francesc Paracolls, el patriota mallenc de la G...


Inscrits a la Hivernal 2020\nRuta Hivernal 2020\nPresentació de la Nerea Marfil\nPresentació del Joan Comas\nYou are here: Home Hivernal 2020 Reglament\nLa Hivernal del Bages és una prova no competitiva oberta a tothom major de 16 anys, sempre que estigui correctament inscrit. Els menors de 18 anys hauran de dur signada la corresponent autorització paterna.\nEls recorreguts llargs i curts estaran degudament senyalitzats. Tots dos recorreguts s'aniran separant i retrobant, poden triar sobre la marxa. L'organització es reserva el dret de modificar els trams que cregui convenient, així com anul·lar la prova si ho considera oportú.\nL'ús del casc és obligatori i cal ser respectuós amb el medi ambient.\nEl recorregut és obert al pas de vehicles i per tant, els organitzadors no es fan responsables de cap accident que poguessin ser causants o víctimes els participant, com tampoc no es fan responsables amb les despeses que poguessin fer abans, després o durant la prova.\nSi es vol abandonar la prova s'ha de fer en un control.\nEl fet de participar implica conèixer i acceptar aquesta normativa. Qualsevol imprevist no reflectit el resoldrà l'organització. Amb la vostra inscripció concediu permís total per a l'ús de fotografies, vídeos o qualsevol altre mitjà de comunicació, així com el dret a fer-ne l'ús publicitari que es consideri oportú sense dret a rebre cap tipus de compensació.\nHi ha un horari de tancament dels diferents trams del circuit descrit a la presentació de la prova. Superats els temps màxims no hi haurà la possibilitat de continuar pel recorregut llarg i s'haurà de seguir la ruta curta indicada per l'organització.\n©2021 hivernaldelbages.cat | Designed by TempoDesign


EL TÚNEL VALENCIÀ.: ISAURA NAVARRO:“Crec que l’identificació del Bloc amb Convergència i Unió és obertament negativa i s’hauria de trencar”\nISAURA NAVARRO:“Crec que l’identificació del Bloc amb Convergència i Unió és obertament negativa i s’hauria de trencar”\nDemana una foto en la qual se li note que està embarassada i quan li pregunte si és optimista respecte al futur del país, riu i s’assenyala la panxa. Hauria de ser optimista... però no ho és. Isaura Navarro (València, l’Horta, 1973) ha passat per l’esquerra política valenciana com la primavera: va tindre un esclat espectacular però en poc temps va desaparèixer, va deixar Esquerra Unida i ja ni milita a Iniciativa. Advocada en CC.OO., diu que manté la fe en Mònica Oltra però poc més. No la vorem en pròxims cartells electorals però, si continua imitant a la primavera, pot ser que passats uns mesos torne. Si el canvi climàtic li ho permet.\n“El PSPV està buscant una identificació amb el Partit Popular”\n"La divisió en Esquerra Unida s'havia de donar perquè l'hegemonia del Partit Comunista és molt excloent"\n"La gent tendeix al vot útil i després ningú representa les seues opinions i les seues demandes"\n"Tant el Partit Popular com el PSOE han cremat les eines de participació social"\n"Es necessiten persones fresques que canvien l'actual estat de depressió de l'esquerra per un estat d'optimisme"\nJULIÀ ÁLVARO: Per què el PP manté la seua hegemonia electoral, votació darrere votació, i les enquetes dieun que res no va a acanviar, tot i els molts problemes de corrupció i de gestió que l'envolten?\nISAURA NAVARRO: Una cosa important és que en les enquestes, el PP no puja, el que puja és l’abstenció i això fa que el PP puga mantindre el percentatge. Jo crec que això no té una sola explicació, una sola resposta… hi ha moltes respostes. Per una banda, han aconseguit fer una societat a la seua imatge, on la corrupció no es veu com una cosa dolenta sinó normal. En política és normal ser corrupte, tots ho són… Este és el seu discurs i han aconseguit que la gent ho crega. Després… A mi em pareix que fa temps que els valencians no estem vivint en una democràcia que abaste els mínims. El poder legislatiu, de fet, no existeix; existeix només l’executiu, el govern controla les Corts Valencianes que són només un tràmit, no hi ha debat, no hi ha respostes… És al·lucinant, no contesten. Et diuen que si vols alguna cosa que la demanes en els tribunals, et diuen qui ets tu per preguntar, nosaltres som tot, tu no ets res. Es nega la informació, els documents… Les Corts Valencianes són el parlament amb més sentències del Tribunal Constitucional condemnant la seua actuació. Suma-li a això la manipulació de la informació que es viu al País Valencià. És brutal. I els hi funciona. Es gasten els diners en vendre imatges falses i la gent les compra.\nJA: I, front a tot això, què fa l’esquerra?\nIN: Primer, hauries de concretar a quina esquerra et refereixes…\nJA: Si vols anem per parts.\nIN: Si, parlem dels partits que estan representats en les institucions i de la tasca que cada qual ha de fer i fa. Jo crec que el PSOE, el que està buscant, pels missatges que envia, és una identificació amb el Partit Popular. No li presenten a la societat ni una oposició real, dura, coherent, ni un alternativa de govern. No tenen propostes que criden l’atenció. No saben fer l’oposició que sí que sap fer el PP, quan criticar, quan denunciar, quan eixir a recolzar… Els del PP es passen però saben fer-ho i, en canvi, ací el PSOE no sap fer-ho…\nJA: I més a l’esquerra del PSPV?\nIN: Els grups que estan més a l’esquerra del PSPV tenen menys opcions per fer oposició ja que tenen menys capacitat mediàtica, menys capacitat de donar a conèixer la teua tasca… Per més que treballes en les Corts, si no ixes en Canal 9, si no ixes en la Primera… Menys mal que Mònica Oltra ha fet coses que l’han donat a conèixer. El cas és que per aparèixer com alternativa has d’existir, t’han de trobar. La gent no busca en el Google el que fa l’oposició. La gent mira els diaris, s’informa un poquet… la televisió és fonamental i si no ixes…\nJA: El que si que hi ha a l’esquerra del PSPV és una imatge de divisió prou evident.\nIN: Home, jo crec que eixa divisió s’havia de donar perquè l’hegemonia del Partit Comunista dins d’Esquerra Unida és molt excloent. Volen ser el Partit Comunista però presentar-se amb la marca d’Esquerra Unida. Això impedeix el creixement d’Esquerra Unida perquè el Partit Comunista té un recorregut limitat. És el meu punt de vista, està clar que un del Partit Comunista et diria un altra cosa. Jo crec que el comunisme no és una opció política que estiga en l’imaginari col·lectiu amb possibilitats de creixement, té el seu electorat però és difícil créixer.\nJA: La divisió de l’esquerra respon a qüestions ideològiques o de caire personal?\nIN: Jo crec que hi ha molta divisió ideològica. Ací no hi ha lluita pels càrrecs, qui vol càrrecs els busca en el PSOE o en el Partit Popular. Les diferències són ideològiques. Segurament en les Corts Valencianes presentaran les mateixes iniciatives però en l’interior del partit quan es fa el programa, que es fa debat sobre el que cadascú vol, quin model de partit es vol… en eixe moment apareixen les diferències.\nJA: Si s’està d’acord en què s’ha de denunciar i què s’ha de proposar…\nIN: Sí, sí, s’està d’acord en la defensa de que la despesa pública ha d’anar a cultura, educació i sanitat i no a la Fórmula 1, clar… En el que no hi ha acord és en el funcionament intern d’un partit, en que hi haja qui impose sempre la seua hegemonia, que l’objectiu final de tot el que es fa siga el comunisme.\nJA: El cas és que s’hipoteca la força d’una organització, la possibilitat d’incidir com a força electoral potent en el benestar de la gent.\nIN: A mi em pareix que la millor manera de funcionar seria que a nivell electoral es presentaren tots junts. La divisió orgànica és necessària, obligada ja que la convivència és impossible, però electoralment, donat que el treball que després es fa en les institucions és molt paregut, sí que s’hauria de reflexionar i tornar a optar per presentar-se conjuntament.\nJA: Això és possible?\nIN: No, no. La gent que està en Esquerra Unida ara mateix no és Joan Ribó … És gent que està més per la divisió que per la unió, gent que se sent més còmoda amb ells a soles, ells mateixos que negociant, pactant.\nJA: I si de les pròximes eleccions autonòmiques en resultaren unes Corts Valencianes amb només dos partits, què?\nIN: Un desastre. Jo no milite en política ara mateix però jo veig el que planteja el PSOE i no em sent en absolut representada, i supose que a molta gent d’esquerres li passarà el mateix. Alarte se’n va amb el bisbe Cañizares i jo pense, què pinta en eixe acte? A mi no em representen i no representem a moltíssima més gent d’esquerres.\nJA: Doncs este grup del que parles està en perill de no tindre representació institucional, alguna cosa haurà fet malament també tota esta gent.\nIN: Home, ara s’està intentant, Compromís està intentant ocupar eixe espai. Altra cosa és la presència mediàtica que puga tindre i si aconsegueixen resposta ciutadana. Clar. Una cosa que no acaba d’entendre bé la gent és la relació entre vot i representació. Vull dir, la gent tendeix al vot útil i després resulta que durant els següents quatre anys ningú representa les seues opinions i les seues demandes. Aleshores tot són queixes. Clar, és que tu no has votat a l’esquerra, tu has fet un vot útil, has renunciat a aquells que estaven disposats a lluitar pel que tu volies… Això passa molt. Cal anar a votar, i arriscar-se, intentar-ho, encara que hi haja perill de que no ixca una determinada opció, si creus en ella, intentar-ho, si no la votes si que no eixirà.\nJA: Per què no hi ha més pressió sobre els partits d’esquerres per part de l’electorat que pot sentir-se poc defensat, poc representat, poc tingut em compte?\nIN: Tant el Partit Popular, com el PSOE han cremat les eines de participació social, els canals de comunicació. A mi em passa que quan viatges a altres ciutats d’Europa, les xàrcies socials funcionen molt millor que ací, hi ha vehicles de participació. Ací, en canvi, hi ha una desmobilització molt gran. Clar, des de les institucions es pot fomentar un tipus de societat o altre i ací s’ha fomentat una societat desmobilitzada. Una societat que es pot mobilitzar per la Fórmula1 o el tennis, però poc més. L’única mobilització real són les Falles; van a les reunions, paguen les quotes… però la resta són molt precàries. Això ho dificulta tot. Es pot pensar en internet, en el facebook… però quan vas a les concentracions, a les manifestacions som sempre els mateixos. Costa arribar a la gent. El problema és que ni el PSOE mobilitza. I això que ells tenen un 35% del vot, molts militants, més recursos, més accés als mitjans, ajuntaments, moltes institucions en les quals estan representades… però des de l’esquerra minoritària és molt més complicat.\nJA: Creus que el PSPV pot, ell a soles, donar-li la volta a la majoria electoral del PP?\nIN: El normal seria passar per un període governat per una majoria plural de l’esquerra, tipus el tripartit, un acord electoral. Això seria el més normal. Jo crec que a soles el PSOE no podrà.\nJA: Abans has parlat de l’intent de Compromís de captar el vot d’esquerres amb la intenció de fer una veritable política d’esquerres, però es tracta d’un grup on conviuen un partit com Iniciativa que ve d’Esquerra Unida amb un partit, el Bloc, que celebra obertament les victòries de Convergència i Unió a Catalunya, pareix una combinació que pot desorientar a més d’un, no?\nIN: Jo crec que l’identificació del Bloc amb Convergència i Unió és obertament negativa, negativa... i s’hauria de trencar. No crec que siga una bona idea. És la meua impressió. A mi em pareix que un partit valencianista com és el Bloc no ha d’estar al costat de CiU. Jo crec que el votant del Bloc és molt més d’esquerres que el que representa la dreta catalana de CiU. Les propostes que està fent CiU respecte a la crisi són totes molt de dretes, el que està aprovant el govern de Madrid que són decisions molt de dretes s’estan aprovant gràcies a CiU… Jo mai recolzaria a un partit que fera eixes coses. Les propostes de CiU estan molt lluny de les que defensa Iniciativa, que està en contra de la reforma laboral, de la reforma de les pensions… Jo no crec que Enric Morera estiga a favor de la congelació de les pensions, per tant jo trencaria eixa identificació. Jo no celebraria mai les victòries de CiU, no entenc que fa allà el Bloc.\nJA: Per on creus, si és que ho creus, que es pot trencar l’actual equilibri de forces de la política valenciana?\nIN: No ho sé…\nJA: Ha de ser l’acció de la justícia? Gent en la presó? Una major afonament dels partits d’esquerres? El creixement de l’abstenció? Alguna inèrcia o corrent de vot que vinga des de fora?\nIN: Jo no crec que el fet de que molts acabaren en la presó modificara massa el mapa polític, a banda de que això costarà molt… mira a Fabra. Tampoc tinc massa clara la independència del poder judicial… Compartisc la visió pessimista que crec que té la majoria de la societat. És el que et deia, el partit majoritari de l’oposició, els socialistes, no té clara la seua tasca d’oposició i ells en són els màxims responsables de com està l’esquerra ja que ells són els que tenen els recursos, la força, els mitjans. Ells haurien de ser el motor per a pegar-li la volta a això… i no els veig.\nJA: La gent insatisfeta, la gent molesta existeix…\nIN: Sí, és el que va passar amb allò de Compromís pel Territori, van vindre gent de tots els pobles a manifestar-se però, desprès, allà es va quedar tot… Jo crec que molta gent igual va acabar votant al PP. La campanya que fa el PP es tan bèstia que al final la gent no és conscient de la relació entre el que li passa i el seu vot. On estan els pares dels milers de xiquets que s’han educat en “barracons” perquè el PP s’ha gastat els diners en viatges del Papa i similars?\nJA: L’esquerra valenciana té un problema de lideratge o no és cosa de persones?\nIN: Sí, sí, l’esquerra té problemes de lideratge, el té tant al País Valencià com a l’estat espanyol. Es necessiten persones fresques, que donen esperances a la gent, que canvien l’estat actual de depressió de l’esquerra per un estat d’optimisme. Jo, en el nostre àmbit, la persona que més s’aproxima al que necessita l’esquerra és Mònica Oltra. Mònica Oltra té un discurs i no té por davant el PP, just el contrari del que li passa al PSPV.\nPublicat per Julià Álvaro a 15:42


LA PISSARRA I L’INFINIT. – Sib\nLa Pissarra, s’han donat ordres perquè a les oficines convencionals es posi una. I no precisament una digital com la Jamboard de Google ni la Samsung Flip, i mira que amb Samsung tenim bo. Esperam que aquestes no siguin emprades per posar “cruces” i aprofitar per a ridiculitzar el que no en posen.\nL’infinit és una pel·lícula americana de 2017 que podria inscriure’s en el cicle de cinema de terror o de ciència-ficció. De ciencia-ficció ens sembla «l’infinit» proposat; com es poden realitzar, en menys d’una hora, totes les incidències, tasques administratives, gestió trucades telefòniques, mur, etc…? Queda ben clar que l’inventor/a mai ha treballat a una oficina i ni tan sols l’ha ensumada.\nEn aquests moments la plantilla té altres problemes com:\nReptes: alguns encara no s’adonen que a principis d’any hi ha poca activitat econòmica degut al model econòmic de Balears. A més, els clients no entenen res.\nPandèmia: oficines tancades, manca de personal i tot el que comporta.\nIntegració: està provocant angoixa, nervis i ansietat a la plantilla per la falta de formació i d’informació als companys i companyes.\nDES DEL SIB TENIM CLAR QUE LA PANDÈMIA ÉS UN TEMA DE SALUT PÚBLICA PERÒ, PEL QUE FA ALS REPTES I LA INTEGRACIÓ, S’HA DE MILLORAR I PER AQUEST MOTIU EL SIB SEGUIRÀ DENUNCIANT TOT AQUEST DESGAVELL. EN ELS MOMENTS DURS QUE ARA VIVIM A BALEARS, LA DIRECCIÓ, PEL BÉ DE LA PLANTILLA I ELS NOSTRES CLIENTS, HAURIA DE DONAR LES ORDRES OPORTUNES I POSAR SENY, COSA QUE ALGUNS NO TENEN.


La Vallata San Casciano in Val di Pesa Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVia Lucciano 20, San Casciano in Val di Pesa, San Casciano in Val di Pesa, Itàlia, 50026 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre La Vallata\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de San Casciano in Val di Pesa, La Vallata és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA La Vallata, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de La Vallata la base perfecta per a gaudir de la seva estada a San Casciano in Val di Pesa.\nSan Casciano in Val di Pesa Pensions


Chalet adosado en venta en la calle SANT LLORENÇ - Fingracen\nChalet adosado en venta en la calle SANT LLORENÇ\nCarrer de Sant Llorenç, 85, 08202 Sabadell, Barcelona, España\nEs ven finca única, exclusiva per les seves característiques, les seves formes, els seus colors i olors, els seus màgics racons. Donem pas a la història que desprèn, entre paraules i imatges. Gaudiu-ne amb tota la seva essència.\nAl vell mig de Sabadell neix aquesta finca, clàssica, que com un bombó, amaga dins seu, tota una història. Han passat els segles i ha anat canviant, per adaptar-se als nous temps, però el que no ha perdut en cap moment és la seva essència, es respira la calma que dona la saviesa, es conserven encara els vitralls originals del 1.859, amb temàtica floral i plens d’encant, així com les portes, senyorials i amb volta rodona, que obren i donen pas al temps viscut. Amb una façana humil, tan sols obrir la porta de benvinguda, es pot gaudir de l’elegància de les cases senyorials de Sabadell.\nA la planta baixa hi trobem dues cambres, la sala d’estar i la cuina. El rebost sota-escala, clàssic en aquestes cases, aprofitant la frescor, és un desembaràs important. L’escala de ferro forjat amb el passamans de fusta, n’és una mostra de la categoria de la casa, erigida per un industrial. L’elegant escala ens portarà al primer pis on trobem dues cambres molt espaioses, seguint la costum de l’època, una de les quals té una terrassa que dona al pati, gran i lluminosa amb un munt de possibilitats, i un bany de grans dimensions amb una banyera rodona, on diluir tot l’estrès que ens provoca el com vivim el moment actual. Totes les cambres tenen finestral, el que permet tenir llum natural tot el dia.\nAl segon pis trobarem una cambra doble i unes golfes amb molt encant, que és poden convertir en una biblioteca lluny de qualsevol soroll, com per gaudir de la lectura d’un bon llibre.\nLa sala d’estar i la cuina son un únic espai, i ens donarà pas a un pati ple de llum amb una carpa totalment coberta per una glicina, que ens permetrà prendre un bon cafè a qualsevol hora del dia amb les olors de la natura que s’envolta.\nEls radiadors clàssics de ferro forjat permeten escalfar tota la casa a la vegada que li donen aquell punt de caliu que converteix una casa en una llar.\nLes finestres són totes d’alumini, preservant la casa del sorolls així com de les temperatures, d’un color però que no desentona amb la personalitat de la resta de la finca.\nPerò la casa amaga un secret que no trobaràs enlloc més. Tot l’interior de l’illa és converteix en un jardí secret, romàntic, on poder celebrar amb els amics una bona barbacoa, en un porxo amb tot el necessari, una bodega on acorar uns bons caldos, un gran cobert on celebrar festes amb la canalla, o convertir-lo en un espai de lleure familiar. Tot en un espai absolutament íntim, amagat pels arbres de tot el seu entorn, lluny de mirades indiscretes i de sorolls. Amb espai suficient com per tenir-hi una piscina, gaudint de l’estiu sense sortir de casa.\nUna casa per viure al centre de la ciutat amb la comoditat que això comporta, amb la pau i l’encant que donen les pedres seculars, el seu jardí o simplement el pati on prendre un bon cafè amb un bon llibre.\nPiso en venta en l´Eixample de Barcelona\nPiso en venta en el prestigioso barrio de l´Eixample ,…\nTorre en venta en la calle PINASSES de Sant Feliu del Raco\nChalet en venta la urbanización de Sant Feliu del Racó,…\nChalet adosado Dúplex Local Nave industrial Parking Piso Torre\nlocal en alquiler en la Avinguda GAUDÍ de Sant Quirze del Valles Dúplex en venta en el centro de Sabadell


El Ketio de José Vizcaíno i Walter Brandeski, segon a la Regata La Petrolera\nEl creuer del CN Costa Brava-Vela Palamós, Ketio amb José Vizcaíno i Walter Brandeski es va classificar en segona posició a la classe 5 A2 en la XVIII edició de la Regata La Petrolera, que es va celebrar els dies 31 de març i 1 d’abril, organitzada pel CN El Garraf.\nLa regata barcelonina va ser tot un èxit de participació, organització i navegació ja que va tenir unes condicions de vent molt complicades i amb moltes variants pels regatistes que sortien del Club Nàutic Garraf per anar fins a la plataforma petrolífera de Casablanca a Tarragona i tornar al Garraf.\nEl Ketio va ser segon tant en el seu grup com en la General que anava des de la classe 3 A2 fins a la classe 6 A2, superat tan sols 31 segons en temps compensat per l’Armadís de José Avilés. En temps real el Ketio va ser el vaixell més ràpid invertint 17 hores, 51 minuts i 11 segons.\nFoto: José Vizcaíno, amb el premi, acompanyat del volta-mondista Dídac Costa, també participant a la Regata La Petrolera.