Notícia: Els deures escolars a debat: quantitat és qualitat?\nSofia Pérez Mendoza\t(eldiario.es)\nNotícia: Deures sí, deures no\nSovint els estudiants, de primària i de secundària, tornen de l'escola cada dia amb la motxilla carregada de llibres i llibretes per poder seguir amb la feina a casa... Avui ens preguntem si els nens tenen massa deures i com haurien de ser.\nEns aboquen llum en aquest tema l'Enric Roca, doctor en ciències de l'educació i professor de pedagogia a la UAB; i el Jaume Sarramona, catedràtic emèrit en pedagogia a la UAB.\nNotícia: L'institut Giola de Llinars del Vallès ofereix un innovador cicle formatiu de Grau Mitjà de Producció Agropecuària\nL'institut Giola de Llinars del Vallès obre el proper 13 de maig el període d'inscripció a l'innovador cicle formatiu de Grau Mitjà de Producció Agropecuària. Serà la primera vegada que s'imparteixen aquests estudis de Formació Professional dual en un centre públic a la demarcació de Barcelona. L'alcalde de Llinars i pagès d'ofici, Martí Pujol, ha estat un dels impulsors de la implantació d'aquest cicle.\nentrevista: "Segregar els nens és segregar-nos els ciutadans"\nLluís Amiguet\t(La Vanguardia)\nNotícia: La meitat dels graduats d'FP del Garrotxa tenen feina\nJordi Casas\t(El Punt Avui)\n09 d'abril de 2014\nUn 46% dels alumnes que acaben la formació professional en aquest institut ja treballen o combinen la feina amb els estudis.\nNomés un 10% en busquen i la resta continuen estudiant.\nActivitat butlletí: Enric Roca clourà amb una conferència el 10è Aniversari de les Jornades UTAE\nLa Unitat de Trastorns de l'Aprenentatge Escolar (UTAE) de Sant Joan de Déu celebra les seves 10es Jornades els propers 14 i 15 de març. L'Enric Roca, coordinador d'Edu21, ha estat convidat a fer-hi la conferència de cloenda, titulada "Educació, inclusió i trastorns de l'aprenentatge".\nNotícia: Presentació pública del XIII Congrés Internacional de Ciutats Educadores\nEl proper 11 de març tindrà lloc l’acte de presentació pública del XIII Congrés Internacional de Ciutats Educadores. Amb el nom “El poder transformador de les ciutats educadores”, els membres del Comitè Científic – codirigit pels Drs. Àngel Castiñeira i Miquel Martínez – faran un diàleg entorn el concepte de ciutat educadora i els eixos del Congrés (Inclusió, Participació i Creativitat) que serà moderat per la Dra. Anna Jolonch, Cap de Recerca de la Fundació Jaume Bofill.\nLa resta de membres del Comitè Científic són: Montserrat Anton, Cristina Armendano, Josefina Cambra, Salvador Cardús, Joan Manuel del Pozo, Josep Maria Font, Ramon Maria Moreno, Milagros Pérez Oliva, Clara Romero, Francesc Torralba i Enric Roca, coordinador d'Edu21.\nL’acte es farà a la Sala Moragues – El Born Centre Cultural el dimarts 11 de març a les 18h, i serà presidit pel regidor de Presidència i Territori de l’Ajuntament de Barcelona, el Sr. Jordi Martí i Galbis. Cal confirmar l’assistència a l’adreça de correu electrònic: congresaice2014@bcn.cat o al telèfon 93 402 32 40.\nentrevista: Entrevista a Marc Antoni Adell i Cueva, Director de l'Anuari de la Societat Valenciana de Psicologia i col·laborador d'Edu21IA\nE. CASTELLANO\t(El Punt Avui)\n“Els actuals polítics ens han situat en el mapa del despropòsit”\nPer al professor Adell en l'educació s'ha d'implicar tota la societat i els moments actuals dibuixen un projecte involucionista que la societat no ha de permetre\nentrevista: “Escoltar és una tècnica inútil pel que fa a l'aprenentatge”. Sebastián Barajas\nMercè Ribé\t(El Punt Avui)\nNotícia: "Aprendre a conviure: Happy 8-12", Premi Edu21 2013\nEl treball guardonat és obra de Gemma Filella, i presenta el videojoc Happy 8-12, que té l'objectiu d'ensenyar a resoldre conflictes entre iguals, entrenant les competències emocionals bàsiques: consciència emocional, regulació emocional, autoestima i comunicació assertiva. El videojoc està destinat per als nens i nenes de 8 a 12 anys, consta de 25 conflictes, 15 d’ells estan emmarcats al pati de l’escola i 10 a casa, entre germans.


-12 2ª Marxa Senderista Carrascar de Parcent - Vall de Pop\nPrepara't per a viure l'aventura del Carrascar de Parcent\nL'Ajuntament de Parcent organitza la I Marxa Senderista #Carrascar de Parcent que se celebrarà a Parcent el dia 15 d'Abril.\nL'ascens a la Serra del Carrascar de Parcent ofereix unes vistes impressionants de la Vall de Pop. La seua altura i desnivell permet fins i tot la pràctica de parapent en el seu vessant nord. La Serra presenta una vegetació rica i diversa, amb representació de diferents tipus de matoll mediterrani, com els matolls de les zones més seques i assolellades, amb predomini d'estepes i argelagues entre altres arbustos autòctons.\nL'eixida de la Marxa està prevista a les 08'00 del matí en el Carrer de L'era.\nLa ruta: S'eixirà de la població de Parcent, ascendirem per una forta pendent denominada Camí de les voltes aquest tram acaba en el mirador i un panell que permet interpretar el paisatge de la Vall de Pop. La pista contínua fins a una caseta forestal i a partir d'aquest punt prendrem la senda per la cresta de la Serra del Carrascar. Una eixida molt muntanyenca i amb paisatges espectaculars.\nEt proposem que faces un Tour virtual per la ruta\nPer a participar cal inscriure's fins al 12 d'abril.\nEl preu és de 5€ per persona. El pagament es realitzarà ingressant en el següent número de compte: ES67 0081 1151 1700 0101 2207. És necessari presentar el resguard de l'ingrés abans de l'eixida.\nEl pagament suposa la inscripció i l'acceptació de les bases de l'esdeveniment esportiu que s'han de consultar ací.\nLa inscripció inclou: Segur i un menjar típic Arròs amb fesols i naps" amenitzada per Oscar DJ. Obsequi conmemoratiu fins esgotar existencies\nPunt de trobada: Carrer L'era\nDesnivell 770 m\nDescarrega't el cartell anunciador\nPer a evitar el correu brossa, escriga el nombre597797\nPer a evitar el correu brossa, escriga el nombre962893


Primer títol per a l’Inter Escaldes | BonDia Diari digital d'Andorra.\nA la tercera va la vençuda. I aquest cop sí. L’Inter Club Escaldes, que havia desaprofitat els dos primers match ball, va proclamar-se ahir campió de la Lliga Multisegur Assegurances i va aconseguir així el primer títol de la seva història a la vegada que va posar fi al domini dels darrers sis anys del Vall Banc FC Santa Coloma. A més, i tot i que ja tenia garantida la presència a Europa, el títol de lliga li obre les portes al “premi gros” i jugarà la ronda preliminar de la UEFA Champions League 2020-2021 contra el campió de la Superlliga de Kosovo.\nEls escaldencs, que encaraven la darrera jornada del play-off pel títol amb un punt d’avantatge sobre els colomencs, van aconseguir el títol després de vèncer la UE Sant Julià per 3-0, marcador que feia inútil el triomf del Vall Banc FC Santa Coloma davant la UE Engordany per 2-0.\nConscients del que hi havia en joc, els homes d’Adolfo Baines van sortir en tromba a la gespa de l’Estadi Nacional. I és que en tot just trenta segons de joc els escaldencs van estar a punt d’obrir el marcador però ni el cop de cap de Genís ni el xut exterior de Pujol després del rebot van trobar porteria. Abans però d’arribar al segon minut de joc sí que va trobar els tres pals defensats per Javier López el gran heroi del maig, el capità Sergio Moreno, que veient el porter lauredià avançat va xutar gairebé des del mig del camp aconseguint un golàs que feia més planer el camí cap al títol.\nDe fet, els jugadors de Baines haurien pogut decidir el matx en el primer quart d’hora, però ni Reyes en dues ocasions ni Genís en una rematada de tisora van estar encertats. Els lauredians, que al minut 10 van perdre Sebas Varela per lesió, no aconseguien passar del mig del camp i es van veure del tot superats pel conjunt escaldenc. Pujol, al 17, i Genís, d’esperó al 21, van rematar fora per poc i López desviava a córner una canonada des de la frontal de Moreno, que sí superaria el porter lauredià, al minut 32, amb un potent xut de fora l’àrea i situant el 2 a 0 al marcador, resultat amb què es va arribar al descans, després que Ignacio Rosillo, al 44, ho provés des de la frontal en la primera rematada de la UE en tot el primer temps.\nAl segon temps res no va canviar. Els jugadors de l’Inter Club Escaldes bolcats al camp de la UE Sant Julià, i Marc Pujol, des de fora l’àrea, va anotar el tercer al minut 52. D’aquí al final, tot un seguit d’ocasions per completar la golejada davant un conjunt que no va inquietar en cap moment la porteria defensada per Gomes.\nEn l’altre partit, el Vall Banc FC Santa Coloma va sumar un triomf estèril davant la UE Engordany, a qui va superar amb gols de Nico Medina, rematant una bona centrada d’Enric Pi, al 32 de la primera, i de Luis Blanco als cinc minuts de la represa.


virus editorial | Palestina, ocupació i resistència\nPalestina, ocupació i resistència 113 pàgines\nManual pràctic de la qüestió palestina i el conflicte araboisraelià ISBN: 9788493058784\nSalah Jamal 9,00 €\nLes portades de la premsa i els informatius ens mostren diàriament el conflicte a Palestina i l'Orient Mitjà, el qual apareix sovint davant nostre com un fet massa complex perquè puguem entendre'l. Massa vegades en rebem només informacions parcials o notícies concretes, les quals no ens proporcionen una idea global del conflicte i no ens ajuden a comprendre'n les causes i els motius. Sobre la qüestió palestina, en particular, i sobre el conflicte de l'Orient Mitjà, en general, se n'han escrit moltes obres. Aleshores, per què una més? El que es pretén amb aquest treball és, en realitat, detallar i explicar al lector interessat totes les dades bàsiques del conflicte de forma senzilla, precisa i amena, des dels seus orígens fins a l'actualitat. D'aquesta manera, en fullejar aquest llibre, qualsevol persona, per molt profana que sigui en el tema, obtindrà unes bases sòlides per a la comprensió i posterior anàlisi pròpia del conflicte.\nSalah Jamal Barceloní d'origen palestí, va néixer el 1951 a Nablus, Palestina. És metge, historiador i escriptor i és ponent de la comissió de cultura de l'Ateneu Barcelonès. Conferenciant de múltiples disciplines, actualment és columnista col·laborador de El Periódico de Catalunya. El seu llibre de més èxit fins al moment, Aroma Árabe, relatos y recetas (Zendrera), ha estat guardonat amb el premi al millor llibre de la seva categoria en llengua castellana i al millor llibre del món de cuina estrangera (novembre del 2000). Palestina, ocupació i resistència és la seva primera obra en llengua catalana


Portada 6 novembre 2020 La Razón\nBarcelonaQuan un estat diu que controlarà les mentides el que està fent, esclar, és arrogar-se el dret de decidir quina és la veritat vertadera. O sia: calça't. Cal poder actuar contra les manipulacions, sí, però que l'anomenat "comitè de la desinformació" estigui dirigit per Iván Redondo, cap de gabinet de Sánchez, no permet augurar res de bo. Seria diferent si parléssim d'un organisme transversal, independent i plural, amb experts solvents del camp de la comunicació, la sociologia i el dret. És a dir, un ens a Espanya –i a Catalunya– tan mític com un unicorn amb banya de purpurina.\nAra bé, dit això, ¿quins tres diaris es queixen i col·loquen la notícia en portada i s'esquincen les vestidures? Efectivament, el trio lalalà de la manipulació: Abc, El Mundo i La Razón. En el seu cas, més que una defensa del sacre ritus del periodisme, s'hi intueix una mera defensa gremial en favor del monopoli del relat. "El PSOE expulsa l'espanyol de Catalunya", diu el diari de Planeta, perfectament conscient que la hipèrbole del titular no es correspon amb la realitat. Tenen les xifres de vendes de l'editorial per saber quina llengua està arraconant quina, a Catalunya.\nEl diari, per cert, es repenja en George Orwell per titular que el govern central crea un "ministeri de la Veritat". No sé jo si el pobre autor britànic seria lector de La Razón, cas que estigués viu i sapigués llegir castellà. Però probablement revalidaria aquella frase segons la qual enlloc del món havia vist uns diaris amb una relació tan tangencial amb la realitat. Que siguin algunes il·lustres capçaleres de l'anomenada caverna les que es facin passar per adalils de la llibertat d'informació, quan han pervertit l'arena del debat públic amb les seves connexions amb les clavegueres de l'Estat, resulta com a mínim hipòcrita.


Canvia les regles del joc en el finançament de millores d'eficiència energètica d'edificis. Mobilitza recursos financers privats a través de l'emissió de bons, sense comprometre el pressupost públic ni la solvència de l'Administració.\nModel de capacitació professional agropecuària per a joves amb alt risc d'exclusió, basat en la figura de l'aprenent. Prepara als seus participants per ocupar llocs de màxim nivell gerencial en el sector.\nModel d'inserció laboral per a persones amb baix nivell de qualificació professional. Compta amb un grup de 4 empreses organitzades en dues divisions que li permeten aconseguir un gran impacte: una divisió centrada en les persones i la seva capacitació professional per a la reinserció laboral (Eureka i Evolio), una altra centrada en serveis en el sector mediambiental (LVD Environnement i LVD Energie).\nModel de recollida de peces tèxtils per reciclar, basat en l'incentiu als ciutadans, que reben un val descompte per a properes compres en funció de la roba usada dipositada en les botigues adherides.\nMarca de moda que promou la reincorporació laboral de persones en situació de vulnerabilitat a través de la creació de peces de roba úniques fabricades amb teles romanents de signatures italianes ja consolidades al mercat mundial.\nPrincipal proveïdor d'inversió social i suport professional a projectes comunitaris d'eficiència energètica en el Regne Unit, pel que han teixit una àmplia xarxa d'entitats col·laboradores del sector financer i profesional.\nModel d'inserció laboral en el sector de la deconstrucció d'edificis, que ofereix un programa de capacitació integral, més enllà dels aspectes tècnics o professionals, dirigit a persones amb especials dificultats per a la seva ocupabilitat.\nUna associació que gestiona la propietat d'habitatges i que, a partir de la identificació de les necessitats dels seus residents, clients i treballadors, incorpora bones pràctiques en la prestació de serveis i organitza activitats comunitàries per promoure el coneixement mutu, la salut i el respecte. L’objectiu és eliminar les barreres existents per millorar la igualtat, la cohesió i la inclusió en les seves diferents vessants.\nModel de reciclat de residus de difícil gestió a través d'un innovador sistema que promou una alta implicació del ciutadà en el procés de reciclat i involucra a les companyies generadores del residu a través de programes específics.


El grup d'Escaldes participa en una baralla a Soldeu\nLa colla d'Escaldes va participar en una baralla després del concert de Soldeu\nLa batussa va començar a l’interior del recinte musical i es va traslladar al carrer\nCercle integrants del grup en una terrassa.\nActualitzada 20/07/2021 a les 16:48\nLa colla de joves que té atemorits alguns veïns d’Escaldes per la seva actitud intimidatòria va participar dissabte a la nit en una baralla multitudinària a Soldeu. Tot va començar a l’interior del recinte on actuava Don Diablo i a la sortida els ànims es van escalfar i dos grups es van barallar al carrer, concretament davant de l’hotel Naudi. Segons fonts properes a l’organització, durant el concert van ser detinguts tres joves i quatre van ser traslladats en ambulàncies. La batussa a l’exterior va acabar minuts abans de l’arribada de la policia, ja que van ser alertats que s’havia donat l’avís al cos i els dos grups (en total una vintena de persones) van optar per dissoldre la baralla i esfumar-se. Un d’ells és el que es reuneix diàriament en un local al carrer Arnaldeta de Caboet d’Escaldes i que té espantats els veïns, fins al punt que alguns es plantegen vendre el pis per anar a viure a una altra zona més tranquil·la.\nSegons fonts que coneixen els membres de la colla, no tots són menors. El cap treballa en un restaurant proper al seu domicili, que pertany a Andorra la Vella. Les mateixes fonts assenyalen que quan ha de donar explicacions a la policia diu que pateix una malatia mental per justificar alguns dels seus actes.\nLa propietària del Rottweiler que sempre va sense morrió, de 25 anys, va estar involucrada en el cas del pis del carrer del Pui, al centre històric de la capital, on s’acollien menors que havien marxat de casa i on se sospitava que havia tràfic de droga, tot i que la policia no va trobar-ne en l’operació. Altres dos van participar en un robatori en un pàrquing d’Escaldes. El seu punt de reunió és una terrassa d’un local d’Escaldes on se’ls serveix alcohol. El grup el formen una desena de joves -entre ells menors- i els veïns estan farts.\nFelicitacions va dir..Felicito al Diari per la seva valentia iresponsabilitat en denunciar aquests fets. Seguretat ciutadana, un be molt preuat a Andorra. Cuidem.lo o avist tindrem bandes com aquests que es faran amos dels carrers. No són gamberrets, és un nivell superior pel que es diu, amb antecedents greus, coneguts i provocadors. Ara cal que l administració actui. Bandes al peu de les torres de luxe. Bona publicitat\nSi les fotem un par de osties anemia a la preso\nFa uns quants anys que només fem que invertir diners en el servei de policia, múltiples edictes, cotxes nous de trinca, furgonetes full equip anti avalots, més edictes… sempre em demano perquè en un país com Andorra cal tanta policia, sobretot tenint en compte que tants agents suposen una despesa durant MOLTS anys… Visc a prop i passo sovint per allà i em pregunto constantment perque no hi ha més policia? Que fan tants agents? Per una vegada que hi ha algo haurien d'estar continuament vigilant aquella zona. Per això pago tanta policia???\nSeb va dir..En serio un diari pot difondre tantes informacions privades sobre un ciutadà? Que si té Asperger, però no ha estat reconegut per la Conava, que si abusos sexuals, però no es van poder comprovar, que si tràfic de drogues, però la policia no en va trobar. A lo millor ni tan sols estava a la baralla d'ahir. Si us plau, sigueu responsables amb les notícies que difongueu. Amb articles com aquest podeu destroçar una vida, com també podeu acabar davant d'un batlle.\nDe mi segur que no difondran res ja que no em fotu en aquests merders. ja li està bé.\n#54 algú fara quelcom????\nhem pregunto que fan les autoritats i la policia...deixar que continui i s'agreugi un problema que s'ha de tallar d'arrel???\nFelicito al Diari per la seva valentia iresponsabilitat en denunciar aquests fets. Seguretat ciutadana, un be molt preuat a Andorra. Cuidem.lo o avist tindrem bandes com aquests que es faran amos dels carrers. No són gamberrets, és un nivell superior pel que es diu, amb antecedents greus, coneguts i provocadors. Ara cal que l administració actui. Bandes al peu de les torres de luxe. Bona publicitat\nEl món al revés. Encara seran ells els perjudicats. Comentaris vergonyosos. Així ens va.\n#51 Pau sense vot\nJa han rectificat I retallat l'article...\nHaurien de tancar-los a la Comella una llarga temporada. I els pares, si tenen ajudes socials que els hi tallin, tal com fan en algunes ciutats de França.\nMA va dir..La majoria de comentaris fan vomitera.\nToma una palangana y sigue leyendo. De nada.\nLes news no són un patrimoni universal d'empreses i entitats, sino també de persones. Censura 0 please.\nUna dona truca a la policia per una agressió domèstica i acaba detinguda\n7.L'infern del youtuber\n1. Una dona truca a la policia per una agressió ...\n2. Govern habilita controls sanitaris de cara al...\n3. Avions lluitant contra incendis forestals\n4. L'error de la seva carrera\n5. Boris Johnson vs el paraigua\n6. El nou salze ja llueix al parc de la Mola\n7. Diagnosticats 25 nous positius des d'ahir\n8. Un ferit lleu en un accident de cotxe a la...\n9. La reforma de la plaça del Centre Esportiu ...\n10. Brot de salmonel·la a França en uns fuets que t...


L'ICEC convoca ajuts a projectes d'internacionalització\nRedacció\t| Actualitzat el 15 Març 2017 a les 18:18\nL'Institut Català de les Empreses Culturals ha obert la convocatòria de tres línies de subvencions a projectes d'internacionalització que tenen la consideració d'ajuts de minimis: d'empreses del sector del llibre (amb una dotació de 200.000 euros), de galeries d'art (250.000 euros), i d'empreses i entitats culturals dels sectors de les arts escèniques i de la música (200.000 euros).\nEn els tres casos el termini per presentar sol·licituds finalitza el 6 d'abril, i la quantia de l'ajut és de com a màxim el 50% del cost total del projecte, amb un topall de 20.000 euros.\nEn les tres línies convocades són subvencionables les despeses de producció de material promocional de qualsevol format i les despeses de contractació de publicitat fora de l'Estat espanyol; les despeses de viatges de prospecció de mercats; les de viatges per a l'assistència a fires internacionals; i les del cost del lloguer d'estands i les acreditacions a fires internacionals.


“Galmés fuig de la postal turística, perquè pensava que viure del passat turístic entabana la gent” - CENT PER CENT\n“Galmés fuig de la postal turística, perquè pensava que viure del passat turístic entabana la gent”\n[pullquote align=left] Joan Estelrich (Manacor, 1991) no té aturall. Dimoni cossier, estudiós de Mus, professor, graduat en llengua i literatura catalanes. Ara ha acabat el màster i ho ha fet amb un treball sobre la novel·lística de Gabriel Galmés, precisament ara que fa quinze anys de la seva mort. En parlam amb ell en aquesta entrevista.\nCom es gesta aquest treball de final de màster?\nNeix per interès personal i també perquè trobava que hi havia una falta d’estudis, no hi ha cap material seriós sobre l’obra de Galmés. Quan apareix en qualque estudi ho fa només per ser mencionat. M’interessava molt, a més, no quedar a la superficialitat de la ironia. Volia saber què s’amagava darrere aquestes ganes de fer riure.\nÉs a dir, que a l’hora de cercar bibliografia per encetar el treball, t’has trobat un desert…\nSeguint la metàfora, podríem dir que hi ha qualque oasi. Vaig trobar un dossier de lectura de Sebastià Perelló i Joan Florit, però només centrat en El rei de la casa. A banda d’això l’Àlbum Galmés, que es va fer amb motiu de l’homenatge que rebé després de la seva mort, és un recull d’articles separats sobre ell, però que no segueixen un patró.\nI quin és el patró que tu has seguit?\nBàsicament a partir de la lectura de les quatre novel·les he fet l’estudi, amb un petit estudi individual de cada una i després els grans trets generals del conjunt de l’obra.\nHas tengut presents els articles, a l’hora de contextualitzar la novel·lística?\nEls contes no els he tengut en compte, però els articles sí, perquè hi ha referències constants entre novel·la i article. En els articles hi apareixen els personatges amb noms reals, en canvi a la novel·la agafen categoria de personatge novel·lístic amb un altre nom. Sí, els articles han estat un suport important per fer l’estudi.\nI com t’has acostat a l’obra de Galmés?\nUn dels problemes que jo vaig tenir és que el llegia amb la pàtina del localisme. És clar que la font d’inspiració és Manacor, i que molts dels personatges s’inspiren en persones reals. Però cal tenir present que Galmés parla de Manacor per parlar del món i dels problemes universals.\nMés enllà de Manacor és reconeguda la figura literària de Galmés?\nI tant! Està a l’alçada dels autors que formen part de la marca Quaderns Crema, com Quim Monzó, Empar Moliner o Sergi Pàmies. De fet, Pàmies i ell començaren al mateix temps. La crítica barcelonina el va seguir, i molts destacaven la seva manacorinitat, perquè també a Barcelona cercaven l’autor mallorquí que no fes el que s’havia fet fins aleshores. Galmés fuig de la postal turística, perquè pensava que viure del passat turístic entabana la gent. Ell retrat allò que hi ha, el que viu ell. No fa un retrat del que s’imagina, sinó del que viu.\nCom ho has fet per trobar aquest distanciament? Què té que no sigui manacorí, Gabriel Galmés?\nClarament té trets britànics. Com per exemple en l’estructura de la campus novel, que també trobaríem en Nabokov o en David Lodge. Són històries britàniques que passen dins una universitat. Ell les situa a Manacor (suposadament) i a un institut, que és el que tenia més a prop.\nQuin és el seu discurs, la seva tesi, què persegueix Galmés amb les seves novel·les?\nSobretot retratar la societat contemporània, sempre a partir de la rialla, que empra per criticar les faltes que ell troba que té. Entre les coses que més critica hi ha la ignorància, però sobretot la ignorància cercada, que troba en els nous rics burgesos creats a partir del turisme fàcil. I també retrata molt la seva generació. Es veu l’evolució d’aquells joves de vint-i-pocs anys a El rei de la casa, com aquells estudiants que es rebel·len contra als professors, fins a la darrera novel·la, on s’observa que aquells mateixos personatges han perdut els ideals, han crescut, han tengut fills i s’han convertit en allò que no volien ser, que és el que eren els seus pares. També s’ha de tenir present que es tracta de la primera generació que escriu sense un motiu polític, simplement per passar-s’ho bé, i això ho deia ell mateix.\nA quines conclusions has arribat?\nEn primer lloc que aquest retrat generacional que ell va fer, i amb aquell estil, no ha tengut continuïtat aquí, igual que tampoc els seus articles. Aquesta continuïtat si que la trobam al Principat amb els abans esmentats Monzó, Pàmies o Moliner.\nPel que has contat, no has cercat les correspondències reals dels personatges…\nVaig mirar d’evitar-ho. Els personatges són arquetips i els podem trobar a Manacor, a Barcelona, a Figueres o a una ciutat americana qualsevol.\nprevious post: Seguretat, mobilitat i accessibilitat, al·legacions al Pla General amb perspectiva de gènere\nnext post: Una avaria del sistema elèctric causada per la tempesta provoca talls en el subministrament d’aigua


Bo social tèrmic – Ayuntamiento Moncofa\nLa reducció que va destinada al subministrament de gas ha arribat per fi, l’anomenat bono social térmico es defineix en xecs descompte, la quantitat dependrà de la zona on residisca el sol·licitant variant en funció si la zona és més freda o més càlida.\nAmb esta nova mesura es pretén combatre la pobresa energètica a causa també de la pujada dels preus dels subministraments cada vegada més a l’alça.\nLa sol·licitud la pot tramitar a través de la compañía de gas que siga comercialitzadora de referència, són les úniques que poden atorgar el bo social. I a més solament podran tindre-hi accés les persones que ja tinguen concedit o atorgat el bo social elèctric.\nCal destacar que es pot aplicar a qualsevol tipus de gas.\nDolors\t2019-03-20T14:29:37+00:00\t20/03/2019|Categories: Actualitat|


Síndrome del dolor miofascial - Kilabe Centre de Fisioteràpia Terrassa\nEl Síndrome de Dolor Miofascial és un quadre clínic amb afectació neuromuscular, que produeix un trastorn dolorós regional, afectant a músculs i fàscies.\nEn esportistes una de les patologies més freqüents és el Síndrome de Dolor Miofascial (SDM), que és una de les causes més freqüents de dolor i a la vegada menys conegudes.\nEs podria definir com un dolor que s’origina al múscul i que comprèn una sèrie de condicions que donen dolor referit a una altre part del cos sense una causa clínica específica i afecten a la funcionalitat d’aquest múscul.\nLa principal característica del SDM el es punt gatell, una banda muscular tensa que conté un punt hiperirritable, que és l’estructura responsable de la aparició del dolor referit i inespecífic.\nAquest síndrome es important ja que el punt gatell es localitza a la musculatura esquelètica, que representa el 40% del pes corporal i es sotmesa al seu us en les activitats de la vida diària i més encara en activitats esportives, sent així una de les principals fonts de dolor. Alguns estudis diuen que el 30% de la població ho pateix, però passa desapercebut o esta diagnosticat erròniament, dient-li tendinitis, ciatàlgia, …\nPer tractar el SDM disposem de varies tècniques de teràpia manual i de la punció seca, que consisteix en punxar el punt gatell amb una agulla de acupuntura per tal de inhibir-lo.\nAltre de les tècniques que utilitzem en el nostre centre, es el embenat neuromuscular o kinesiotaping, consisteix en l’aplicació d’unes benes de diferents colors que sense restringir l’arc de moviment de l’articulació que tractem, ajuda al seu millor funcionament i a millorar el dolor.\nSegons on l’apliquem podrem normalitzar el to muscular, treure tensió tendinosa o lligamentosa, ajuda al sistema limfàtic, sobretot disminuint l’edema en patologia aguda. Aquest embenats el podem portar 4 o 5 dies, sent així un complement molt eficaç per al nostre tractament. La majoria de los problemes de dolor miofascial se solen solucionar favorablement, utilitzant la tècnica correcta.


Yukai Resort Onsen Resort Hotel Toba Saichoraku Mie Japó - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n610 Shiroyama, Ohama Cho, Toba, Mie, Japó, 517-0015 - Veure al mapa\nPuntuació dels comentaris 6,0 (22 comentaris)\nBarri Toba Toba Toba Shima Toba Toba Toba Toba Toba Toba\nDissenyat tant per oci com per negoci, Yukai Resort Onsen Resort Hotel Toba Saichoraku està situat idealment a Toba; una de les localitzacions més populars de la ciutat. El centre de la ciutat és només a i l'aeroport és només a minuts. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Yukai Resort Onsen Resort Hotel Toba Saichoraku, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Els clients de l'hotel poden gaudir de aparcament de cotxes, ascensor, màquina venedora.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb accés a internet (sense fils), connexió sense fils a internet (cortesia), habitacions per a no fumadors, aire condicionat, calefacció a cada habitació. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses bany d'aigua termal calenta, piscina exterior, massatge, billar, ping pong, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Yukai Resort Onsen Resort Hotel Toba Saichoraku no troba competidors en cap categoria.\nTots els tipus de viatgers (9) Parelles (4) Viatgers en solitari (2) Famílies amb infants grans (2) Grups (1)\nTots els tipus de viatgers (50) Parelles (15) Viatgers en solitari (10) Famílies amb infants petits (18) Grups (7)\nOld onsen hotel with disappointing onsen facilities. Food just ok\n房間內有昆蟲, 浴室有三隻蜘蛛, 廁所有尿臭味, 燈罩遍佈昆蟲屍體,十分恐怖, 清潔及衛生差..\n1)位處山頂，距鳥羽站較遠，約20分鐘車程。鳥羽站有免費酒店接駁車，司機人很好。 2)酒店主打客人為當地人，不太懂英文。但熱心介紹酒店設施。 3)酒店大堂有風景不錯的足湯。女湯較細，室內，沒什麼景色 4)包兩餐均為自助餐，晚餐選擇不多，多為殿粉質，如壽司，炒飯，意粉等。如想吃海鮮，不要抱存特別期望。早餐自助餐相對不錯。 5)酒店比較大，長走廊，尾房房間氣氛令人不太舒服，暗。\n這個費用含一泊二食 真的是物超所值 海鮮又很新鮮 米飯軟Q不馬虎！


DadesCat (Perellos, R-Perez i F)\nAnar a: [ Perellos, R ] [ Perellos i de P ] [ Perera ] [ Peres, M ] [ Perest ] [ Perez i ]\nEstic sempre disposat a aprendre, encara que no sempre m'agrada que em donin lliçons. (Winston Churchill)\nPerellós, Ramon de (Catalunya, s XIV – 1384) Fill de Ramon I de Perellós. Fou veguer de Conflent (1351-53), sobrecoc i uixer d'armes del rei Pere III de Catalunya-Aragó. Fou enviat a Anglaterra i Avinyó i Pisa per a cobrar dels venecians el que els corresponia en ajuda de l'estol del vescomte Bernat de Cabrera (1354). Casat amb Isabel de Revenac, senyora de la meitat de Jóc, que havia heretat del seu pare Roger, comprà l'altra meitat, amb Finestret i Saorla, a Andreu de Fenollet, vescomte d'Illa (1357), després el rei li vengué la jurisdicció (1356) i la seva cunyada Esclarmunda de Revenac, hereva d'Isabel (morta v 1378), li cedí tots els seus drets (1383). Fou castellà de Rodes (1359), confirmat a perpetuïtat (1370). Prestà declaració al procés de Cabrera. Fou procurador per a fer lliga amb el comte de Foix (1365) i governador del Rosselló (1376). Casat en segones noces amb Constança de Manresa, deixà dues filles Elionor i Constança.\nPerellós, Ramon de (Catalunya Nord, s XIV - d 1419) Diplomàtic i escriptor. Primer vescomte de Perellós i segon de Rueda. Fill de Francesc de Perellós i probablement de Caterina. S'educà a la cort francesa, on fou patge de Carles V, al servei del qual es trobava el seu pare. Enric de Trastàmara li féu donació d'Igualada, però ell hi renuncià en heretar el vescomtat de Rueda (1370). Formà part de la lliga nobiliària contra els vescomtes de Cardona i de Castellbò. Fou enviat a Anglaterra per a tractar una aliança amb el duc de Lancaster. Tornant de Sant Jaume de Galícia, caigué presoner al regne de Granada i Pere III de Catalunya-Aragó el rescatà (1374). Serví com a patró d'una galera el rei de Xipre (1377-78). Majordom, camarlenc i conseller de l'infant Joan, aquest li vengué els llocs del Voló, Tuïr i Montesquiu... Segueix...\nPerellós, Ramon de (Catalunya Nord, s XIV - Sicília, Itàlia, 1441/44) Fill segon de Ramon de Perellós i de Sibil·la i germà de Lluís. Conseller i munter major de l'infant Alfons, acompanyà l'infant Joan a Sicília (1415). Ajudà a la conquesta de Sardenya, lluitant contra el vescomte de Narbona. Com a senyor d'Algerri, tingué un plet amb Joan de Luna (1417). Era governador del Rosselló quan es casà amb Clara de Sagarriga (1419). Prengué part en la primera campanya de Nàpols, on ajudà a l'alliberament de Joana II i a la retirada de la flota angevina. Li fou lliurat el Castell Nou i fou lloctinent general de Calàbria. Pres per Sforza, fou alliberat en un canvi de presoners. El rei li cedí tots els seus drets als vescomtats d'Illa i Canet en morir Pere de Fenollet (1421-23), però després li fou revocada la donació. També li donà el dret de redimir el... Segueix...\nPerellós, Ramon de (Catalunya Nord, s XV) (dit també Ramon de Monroy) Fill de Lluís de Perellós. Senyor de Gagliano i baró de la Mota di Sant'Anastasia (1463). Fou cridat a defensar la baronia d'Arenós contra Jaume d'Aragó (1476). S'ignora si deixà descendència.\nPerellós, Ramon de (Rosselló, s XV) Senyor de Millars. Fill gran de Lluís de Perellós i de Simoneta de Poitiers. En 1430 s'apropià d'uns ramats de bens pertanyents a un habitant de Perpinyà. El fet provocà a la capital rossellonesa l'alçament d'una host que arribà a Millars. Ramon evità la lluita, s'avingué a pactar i permeté que s'enduguessin el bestiar i també el batlle de la vila en qualitat de presoner. Morí abans que el seu pare.\nPerellós, Ramon I de (Rosselló, s XIII – s XIV) Noble. Primer membre del llinatge. Súbdit del rei de Mallorca. Possiblement fou la seva muller Na Perellona, la dama de la reina Esclarmunda encarregada de l'infant Jaume quan el cronista Muntaner el dugué a Perpinyà (1315). Per una qüestió amb Guillem de Canet, Ramon havia d'ésser exiliat; el rei Sanç I hi posa pau i el recomanà a Jaume II de Catalunya-Aragó per a l'expedició a Sardenya, on serví amb tres cavalls armats (1324). Tingué dos fills Francesc I i Ramon de Perellós.\nPerellós, vescomtat de (Rosselló) Títol senyorial concedit el 1391 a Ramon (II) de Perellós. Anà sempre unit amb el vescomtat de Rueda.\nPerellós, Violant de (Catalunya Nord, s XIV – Catalunya, s XV) Filla de Francesc de Perellós, primer vescomte de Rueda. Fou senyora dels llocs de Sant Feliu d'Amunt i de Sant Feliu d'Avall, al Rosselló. Ha deixat poques dades conegudes, al costat dels seus germans Ramon, vescomte de Rueda i Perellós; Miquel, arquebisbe d'Embrun, i Ponç, ric propietari rossellonès. El seu hereu fou Antoni Pinya, burgès de Perpinyà. Aquesta és potser la Violant que fou abadessa de Vallbona en 1419-22.\nPerellós i de Fluvià, Francina de (Catalunya Nord, s XIV) Filla i successora de Francesc II de Perellós i de Rocabertí. Dita també Fenollet. D'entre els béns paterns, recuperà el castell de Llers, que retenia Felip d'Albert (1383). Transmeté els béns del llinatge i les pretensions a Illa i Canet als descendents seus i del segon marit Pere de Torrelles.\nPerellós i de Lanuza, Gener VIII Rabassa de (País Valencià, s XVIII – 1765) Fill i successor de Gener VII Rabassa de Perellós i Pardo de la Casta. Incorporà al patrimoni el comtat d'Albatera i les baronies de Bétera i Daia com a descendent dels Rocafull. El 1737 adquirí, per concòrdia, les baronies de Llutxent, Castalla i la Font de la Figuera i el 1745 es casà amb Maria Helena de Lanuza-Montbui-Vilarig i de Boixadors, comtessa de Plasencia, vescomtessa de Rueda i Perellós i baronessa de Montbui. El seu nét fou Gener X Rabassa de Perellós i de Palafox.\nPerellós i de Manresa, Constança de (Catalunya Nord, s XIV - s XV) Dama. Filla segona de Ramon de Perellós, baró de Jóc, i de la segona muller d'aquest, Constança. La baronia fou per a la seva germana, Elionor. Aquesta i Constança eren de poca edat quan morí el seu pare, en 1384. Restaren sota la tutela de la mare, de Ramon de Perellós, vescomte de Roda (després d'un germà d'aquest, Ponç) i del barceloní Ferrer de Marimon, potser de la família materna. Es casà amb Bernat Berenguer de Perapertusa, fill de Guillem. Aportà en dot 30.000 sous barcelonins. Restà vídua en 1413. Tingué cinc fills, un d'ells, Bernat, heretaria d'Elionor de Perellós la baronia de Jóc.\nPerellós i de Manresa, Elionor de (Catalunya Nord, s XV – 1456) Filla gran de Ramon de Perellós i de la segona muller Constança de Manresa. Amb la seva germana Constança restà sota la tutoria de la mare i de llurs cosins Ramon de Perellós i Ferrer de Marimon i de Manresa (1390). El rei els comprà la castellania de Rodés i, en canvi, els vengué el lloc de Llo en alou. Quan els cosins tutors es disposaven a anar a Sardenya amb el rei, aquest nomenà tutor l'altre cosí germà Ponç de Perellós, en lloc d'ells. Per vincle del testament patern, Elionor prometé a Ramon de Perellós que, en cas de morir sense fills, li lliuraria els seus dominis de Jóc, Finestret i Saorla, la meitat dels quals tenia pel vescomte de Castellbò, i el delme de Glorianes (1393). Promesa a Miquel de Perellós i van Steenhoont, fill de Ponç, des del 1393, s'hi casà el 1404 i en restà vídua el 1407. Més tard es casà amb Berenguer de Vilaragut (mort el 1439). Els fills de la seva germana pretengueren la successió d'Elionor, que no tenia descendència. El rei Alfons disposà que quan aquesta morís, la reina ocupés els dominis; però, reclamant-los Francesc de Perellós i de Rocabertí, quart vescomte de Rueda, en virtut de la donació feta al seu avi Ramon de Perellós, li foren atorgats (1452). La concessió tingué efecte en morir Elionor. Tanmateix, pocs anys després els obtingueren els Perapertusa.\nPerellós i de Montagut, Gener III Rabassa de (País Valencià, s XV – 1513) Nét de Francesc de Perellós i Pròixida i de Joana de Rabassa. Comprà (1495) la baronia de Dosaigües als Lladró de Vilanova i vinculà els seus béns amb obligació que tots els hereus es diguessin Gener Rabassa de Perellós. Fou pare de Gener IV Rabassa de Perellós i Vives de Boïl.\nPerellós i de Mur, Elfa de (Catalunya, s XV – 1495) Filla de Ponç de Perellós i van Steenhoont. Aportà les baronies de l'Albi i Cervià a la descendència del seu primer marit Hug III de Cardona-Anglesola, baró de Bellpuig.\nPerellós i de Palafox, Gener X Rabassa de (País Valencià, s XIX – Roma, Itàlia, 1853) Cinquè marquès de Dosaigües. Nét de Gener VIII Rabassa de Perellós i de Lanuza. Fou el darrer membre del llinatge, ja que morí solter i deixà hereu universal Vicent Dasí i Lluesma, fill del seu administrador Vicent Dasí i Mestre i de Manuela Lluesma i March. Aquesta successió fou impugnada pels parents més propers, els Marimon, marquesos de Cerdanyola. Finalment l'herència passà als Dasí i els títols als Marimon, excepte el marquesat de Dosaigües, la renúncia al qual, mitjançant una forta compensació econòmica a aquests, fou obtinguda per Dasí, que, així mateix, obtingué que la reina Isabel II li concedís el títol com a cap d'un nou llinatge.\nPerellós i de Pròixita, Francesc de (Catalunya, s XIV – s XV) Senyor de Coaner i de Torroella de Bages. Fill de Francesc de Perellós i de Constança de Pròixita, i germà de Violant. Obtingué de la seva mare els drets sobre les rendes antigues de Vic (1402), que vengué a Romeu de Santhilari (1415). Tingué un plet amb Gilabert de Centelles sobre drets hereditaris de Bernat de Centelles (1409). Es casà amb Joana Rabassa, hereva de Gener Rabassa, i des d'aleshores començà a dir-se també Gener Rabassa. Fou l'avi de Gener III Rabassa de Perellós i de Montagut.\nPerellós i de Pròixita, Violant de (Catalunya, s XIV – s XV) Filla de Francesc de Perellós i germana de Francesc. Fou anomenada la Nina de Perellós. Obtingué béns mobles de Pere (VIII) de Fenollet, vecomte d'Illa, padrastre seu, fou senyora de Sant Feliu d'Amunt, Sant Feliu d'Avall i el Soler. Sembla que no es casà (deixà hereu Antoni Pinya, de Perpinyà, heretat que fou impugnada per Gregori Burgues, fill de Francesc, fill legitimat aquest, d'ella i d'un altre Gregori Burgues; el testament fou anul·lat i l'herència adjudicada el 1457 als Burgues).\nPerellós i de Rocabertí, Francesc II de (Rosselló, s XV – 1466) Fill de Lluís I de Perellós. Per mort del seu germà gran en vida paterna, heretà els vescomtats de Rueda i Perellós, fou camarlenc reial i reclamà i obtingué (1456) la baronia de Jóc al·legant la donació feta al seu avi per Elionor de Perellós. S'intitulà també vescomte d'Illa i Canet -que pledejà amb els Pinós-, i per aquesta raó també es digué Francesc de Fenollet. Vengué la senyoria de Rueda als Andreu. Lluís XI de França li confiscà els béns i durant la guerra contra Joan II fou conseller del conestable Pere de Portugal (1466) i lluità a la batalla de Calaf. El succeí la seva filla Francina de Perellós i de Fluvià.\nPerellós i de Rocafull, Gener VI Rabassa de (País Valencià, s XVII) Cavaller d'Alcàntara. Fill de Gener V Rabassa de Perellós i d'Íxer i germà de Ramon. Fou creat (1699) marquès de Dosaigües. Pare de Gener VII Rabassa de Perellós i Pardo de la Casta.\nPerellós i de Rocafull, Ramon de (València, 1637 - La Valetta, Malta, 1720) Gran mestre de Malta. El 1653 ingressà en l'orde da Malta i anà a residir a l'illa. El 1658 fou nomenat batlliu del Negrepont, càrrec que donà accés al consell suprem del gran mestre. Fou elegit gran mestre de l'orde (1697), fet que comportà una victòria de la llengua d'Aragó, car fins aleshores la de Castella havia impedit la concessió de càrrecs als naturals de la corona catalano-aragonesa.\nPerellós i d'Íxer, Gener V Rabassa de (País Valencià, s XVI) Baró de Dosaigües i senyor de Benetússer. Fill natural de Gener IV Rabassa de Perellós i Vives de Boïl i d'Àngela d'Ìxer. Fou legitimat el 1547. Pare de Ramon i de Gener VI Rabassa de Perellós i de Rocafull.\nPerellós i Pardo de la Casta, Gener VII Rabassa de (País Valencià, s XVII – s XVIII) Fill de Gener VI Rabassa de Perellós i de Rocafull. Uní al seu patrimoni la baronia de Picassent. Fou pare de Gener VIII Rabassa de Perellós i de Lanuza.\nPerellós i van Steenhoont, Joana de (Rosselló, s XV) Filla de Ponç de Perellós. Fou dama de les reines Violant de Bar i Maria de Luna. Es casà (1440) amb Lluís II de Châlon, comte de Tonnerre. Tingué un plet amb la muller i la filla del seu germà Ponç sobre la successió d'aquest i la sentència (1432) li fou favorable.\nPerellós i van Steenhoont, Ponç de (Catalunya, s XIV - v 1425) Senyor del castell de Tous (1423). Fill de Ponç de Perellós i de Maria. Heretà del seu pare i comprà el castell de Tous. Anà a París (1399) per a tenir-hi activitats cavalleresques: hi combaté segurament (1400) amb Pere de Cervelló i el 1406 intentà ingressar a l'orde de l'Escut Verd i la Dama Blanca, recentment fundat, i estigué a punt de combatre amb el cavaller castellà Pero Niño. El 1409 era a Borgonya en missió diplomàtica. Es casà amb Violant Lluïsa de Mur, que li aportà les baronies de l'Albi i Cervià i després de vídua es tornà a casar amb Frederic d'Aragó, comte de Luna.\nPerellós i Vives de Boïl, Gener IV Rabassa de (País Valencià, s XVI) Baró de Dosaigües. Fill de Gener III Rabassa de Perellós i de Montagut. Amb una parenta seva amb grau prohibit per al matrimoni -Àngela d'Íxer- tingué un fill, Ramon, que fou legitimat el 1547 i adoptà el nom de G\nPeremateu Veure> Joan Baptista Mateu.\nPereña i Moros, Josep (Lleida, 1917 – Barcelona, 1990) Pedagog. Llicenciat en filosofia i lletres, ha dirigit les Escoles Laietanes. Ha col·laborat a "Serra d'Or" i a "Criterium". És autor d'Els darrers dies de la vida de Jacint Verdaguer (1955).\nPereña i Puente, Manuel (Lleida, 1850 – 1923) Polític. Del 1866 al 1868, essent estudiant de batxillerat, fundà diversos periòdics juvenils i presidí el Centre Escolar de Lleida. Abans d'acabar els estudis de dret (1874) s'uní al republicanisme i fou redactor d'"Aquí Estoy" (1870-73). Director de la "Revista de Lérida" (1875-79), de la junta directiva de la Societat Literària i de Belles Arts de Lleida (que presidí el 1878 i el 1880), regidor (1881-85), catedràtic de l'institut i degà del col·legi d'advocats, fou la principal figura del republicanisme lleidetà sota la Restauració. S'alineà, successivament, amb Castelar (1875), Morayta i el republicanisme històric (1894) i amb Salmerón (a partir del 1897). Com a candidat d'Unió Republicana, fou elegit diputat a corts el 1903. Després formà part de Solidaritat Catalana i seguí més tard la UFNR. El 1898 havia fundat "L'Ideal", que dirigí fins el 1909. És autor de diversos llibres de text sobre literatura i dret.\nPereña i Reixachs, Alfred (Lleida, 1882 – 1930) Polític. Fundà l'Associació Escolar Republicana de Barcelona, de la qual fou tresorer. S'adherí al moviment polític de Solidaritat Catalana, i ingressà en el partit de la Unió Federal Nacionalista Republicana. Dirigí "L'Ideal" des del 1907, on sostingué campanyes contra el caciquisme i el clericalisme. El 1908 va ésser elegit diputat provincial pel districte de Lleida-les Borges com a candidat de Solidaritat Catalana i en va ésser reelegit el 1911 i el 1915. Exercí la vicepresidència de la diputació de Lleida dues vegades i va ésser membre del Consell permanent de la Mancomunitat. Arran dels fets de jul/1909 el jutjat militar dictà acte de presó contra ell per un article publicat a "L'Ideal".\nPerenxisa (Torrent de l'Horta, Horta) Veure> Parentxisa.\nPerera (Guardiola de Berguedà, Berguedà) Veure> Pardinella de Rus, la.\nPerera, Benet (València, v 1535 - Roma, Itàlia, 1610) Filòsof, escripturista i teòleg. Es féu jesuïta el 1552 i, després de romandre un quant temps a Sicília, fou destinat a Roma, on ensenyà gramàtica, retòrica, filosofia, teologia i sagrada escriptura. S'especialitzà en llengües orientals. Entre els seus escrits és interessant De communibus omnium rerum naturalium principia, per tal com és una reacció davant els nous corrents ideològics. Hi defensà l'observació i el judici propi enfront de l'autoritat dels antics, i la matematització dels coneixements físics, però en el fons manté els esquemes tradicionals. També escriví Commentarium in Danielem Prophetam (Roma, 1587), Commentaria et dissertationes in Genesim (1591-99), Adversus fallaces et superstitiosos artes, id est, de magia, de observatione somnorum et de divinatione astrologica (1591) i Selectae disputationes in Sacram Scripturam (1604-10). Algunes de les seves obres inèdites són a la Biblioteca Vaticana, a l'Ambrosiana i a la de Viena.\nPerera, Blai (Catalunya, s XVIII – Argentina ?, s XIX) Compositor. Visqué a l'Argentina. És autor de l'himne nacional argentí (1813).\nPerera, Domènec (Catalunya, s XVII – Barcelona, 21/abr/1706) Diplomàtic i militar austriacista. Negocià, juntament amb Antoni de Peguera, amb Anglaterra l'entrada de Catalunya a la Gran Aliança de l'Haia. Endegats els tractes, tornà d'amagat a Catalunya i demanà poders a prohoms representatius del país -davant la impossibilitat de dirigir-se a les institucions catalanes, controlades per Felip V-, amb els quals tornà a Gènova i signà amb Peguera i Crowe el pacte anglo-català de Gènova (20/jun/1705). S'uní a l'expedició que dugué el rei-arxiduc a les terres catalanes. Desembarcà a Altea i anà per terra a Vic, on lliurà al grup polític austriacista una carta de Jordi de Darmstadt-Hesse. Participà en la defensa de Montjuïc (13/set/1705). Fou nomenat, posteriorment, capità del regiment d'infanteria de Guàrdies Catalanes. Morí en els combats pel control de Montjuïc durant el setge del 1706.\nPerera, Joan B. (Sarrià, Barcelona, 1871 – Barcelona, s XX) Industrial i economista. Fou gran promotor de la indústria minera del carbó a Sant Joan de les Abadesses i al Berguedà. Defensà els interessos d'aquestes conques amb dues memòries que en preconitzaven els enllaços ferroviaris, dels quals obtingué ell mateix la concessió.\nPerera, Manuel (Catalunya, s XIX) Moblista. Destacà a la darreria del segle. Tenia taller a Sants.\nP (Barcelona, 1852 – Madrid, s XX) Escriptor. Des del 1864 visqué a Madrid, on estudià dret. Fou funcionari i també publicista actiu. Escriví algunes obres teatrals, les novel·les Un amor del infierno i Confesión de un confesor, i el recull de contes Amores i amoríos.\nPerereda, la (Tavertet, Osona) Antiga quadra. El mas de Perereda és situat a la vora de la carretera de Tavertet a l'Esquirol, sobre les cingleres de la riera de Bolà, i conserva una antiga torre del s. XVI.\nPereres (Mediona, Alt Penedès) Antiga quadra i masia, situada al sud del terme, als vessants meridionals del Montpedrós.\nPereres, les (Fontanals de Cerdanya, Baixa Cerdanya) Llogaret (o les Pereres de Baix, ant: Perera) de l'antic mun. de Queixans, a l'esquerra del Segre, aigua amunt del poble. L'església parroquial (Sant Esteve) és romànica.\nPereres de Dalt, les (Fontanals de Cerdanya, Baixa Cerdanya) Veure> Montagut.\nPeres, Bernat (Gandia ?, Safor, s XVI - d 1556) Erasmista i apologista catòlic. És autor de les obres apologètiques Antialcorán (1596) i Diálogos cristianos contra la secta mahomética y la pertinencia de los judíos, i d'una Historia de las cosas de Italia desde el año 1521 hasta 1530.\nPeres, guerra dels Dos Veure> Dos Peres, guerra dels.\nPerés, Guillem (Barcelona, s XIX – s XX) Il·lustrador de llibres de gust anglicitzat. Emprà el pseudònim Billy. Era fill de Ramon Domènec Perés i Perés.\nPeres, Jeroni (València, v 1480 – 1549) Teòleg. Ingressà al convent mercedari de València i completà estudis a Salamanca. El 1526 anà a Tunis en una expedició que redimí 234 captius. Des del 1536 fou comanador perpetu del convent de València i després provincial i vicari general de l'orde. Ensenyà teologia a la Universitat de València i més tard al col·legi universitari de Gandia, on tingué com a deixeble Francesc de Borja. Autor de comentaris en llatí sobre Tomàs d'Aquino (1525, 1548) i d'altres obres i opuscles, alguns inèdits, és considerat com un dels precursors del molinisme.\nPerès, Joan (Palma de Mallorca, s XVIII - oceà Pacífic, prop de Monterrey, Mèxic, 1775) Navegant. Viatjà a les Filipines, a la Xina i per les costes americanes del Pacífic. El 1769 col·laborà en l'expedició al nort de Califòrnia de Gaspar de Portolà, i arribà a Alaska. El 1774 descobrí la badia i l'illa de Nootka, on deixà una guarnició manada pel català Alberni. Quan tornava del segon viatge a aquesta illa (1775), morí d'escorbut.\nPeres, Joan Genís (Oriola, Baix Segura, 1548 - 1612) Músic. Fou mestre de capella a les catedrals de València i Oriola, fins a l'any 1581. Les seves obres conservades més notables són set salms per a quatre veus, un Magníficat i un motet Domine Deus, ambdós per a cinc veus, i un Magníficat per a doble cor. És autor de fragments polifònics per al Misteri d'Elx. La seva figura ha estat estudiada per Felip Pedrell.\nPeres, Joaquim (Alcoi, Alcoià, s XVIII – València, 1779) Pintor. El 1767 féu decoracions pictòriques per a la parròquia de Santa Maria d'Alcoi, on pintà a les petxines els quatre evangelistes, així com els patrons de la vila. El 1773 fou creat acadèmic de mèrit de Sant Carles. Era pintor al fresc i a l'oli. A València deixà obres a la capella de la Comunió de l'església de Sant Nicolau, i a la de Sant Martí.\nPeres, Miquel (València, s XV) Prosista. El seu nom figura a la llista de poetes que van prendre part al certamen celebrat a València l'any 1474 en honor de la Concepció de la Verge, que donà lloc a la impressió de les Obres e trobes en llaor de la Verge Maria. A ell és deguda l'obra hagiogràfica Vida de la Sacratíssima Verge Maria, coneguda posteriorment amb el nom de Verge de la Verge Maria, així com la traducció de la Imitació de Crist, que dedica a Isabel de Villena. Traduí del llatí una vida de sant Vicent Ferrer.\nPeres, Nicolau (Xàtiva, Costera, s XVIII – Madrid ?, 1828) Escriptor polític. Es graduà en teologia a València i després passà a la cort. Publicà diverses obres, en general inacabades, com El filósofo arrepentido (1789), Cathechismus Romanus (1798), El censor de la historia de España (1802), El Anti-Quijote (1805), una Descripción de las dos batallas del Bruch i un Elogio de los ampurdaneses, publicats a Manresa el 1809.\nPeres, Pere (València, s XV - d 1515) Poeta. Notari, exercí diversos oficis: conseller, membre del tribunal d'examen de notaris, majoral del col·legi, guardià del vi (1490), procurador de miserables (1512). Participà en la justa poètica valenciana del 1474 (Obres e trobes) amb cinc octaves amb tornada de quatre versos, en català.\nPeres de Culla, Jordi (Gandia, Safor, s XVIII – s XIX) Escriptor. Estudià filosofia a la Universitat de Gandia i dret a la de València. Fou tinent d'algutzir major de la inquisició i comptador dels ducs de Gandia. Amic de Joan-Francesc de Masdéu i de Montero, amb qui sostingué una continuada correspondència, i de qui traduí i publicà algunes obres polítiques antifranceses: Discurso sobre las pretensiones de la Francia, la libertad y la igualdad (1818), escriví una defensa de la seva biografia del beat Josep Oriol i publicà unes Cartes antimonàrquiques (1814) amb un llarg pròleg que Masdéu havia escrit el 1798.\nPeres de Culla, Vicent (Gandia, Safor, s XVII) Escriptor i cavaller. És autor de la crònica Expulsión de los moriscos rebeldes de la sierra y Muela de Cortes (1635).\nPeres de les Celles, Antoni (Saragossa, Aragó, s XV) Mestre argenter. Resident a Barcelona, actuà durant la segona meitat del s XV. Treballà amb Pere Dies, essent cridats per Calixt III a la cúria romana, on per referències documentals sembla que realitzaren particularment roses d'or i espases.\nPeres de Pastrana, Joan (País Valencià, s XIV – s XV) Músic. Fou l'autor de l'arranjament de la música de les cobles i cantilenes, que foren interpretades el 1413 amb motiu de l'entrada de Ferran I d'Antequera a València.\nPeres de Tarassona, Eiximèn Veure> Arenós, Eiximèn Peres d'.\nPeres de València, Jaume (Aiora, Vall de Cofrents, 1408 – València, 1490) Eclesiàstic i teòleg. Professà al convent augustinià de València (1436) i fou elegit provincial de l'orde i prior de València el 1455. Professor de cànons i del mestre de sentències a la universitat valenciana fins el 1479. El 1468 fou elegit bisbe auxiliar del cardenal Roderic de Borja, i per absència d'aquest, en ésser elegit papa, des del 1480 s'encarregà del govern de la diòcesi de València i de la de Cartagena. Ferran II el nomenà inquisidor general del Regne de València. És autor de vuit obres llatines sobre els psalms, el Càntic dels Càntics i càntics evangèlics i d'un tractat apologètic contra els jueus, que foren editats entre el 1484 i el 1486 i algun reeditat a París el 1512. Morí amb fama de santedat. El 1550 Tomàs de Villanueva li féu construir un sepulcre a l'església del convent de Sant Agustí de València i el 1610 Juan de Ribera autoritzà el seu procés de beatificació.\nPeres i Broquer, Josep (Alcoi, Alcoià, 1789 – 1865) Escultor. Fill i deixeble de Francesc Peres i Gregori, passà a València, on fou deixeble de Vicent Gil. Treballà al tabernacle de l'església parroquial de Santa Maria d'Alcoi, on col·laborà amb el seu germà Francesc. Hom li atribueix, en col·laboració amb el seu pare, la Verge del Patrocini (Alcoi, Santa Maria). Era autor de la Santa Filomena del convent d'agustins (destruïda el 1936) i el Senyor lligat a la columna, per a l'església dels Desemparats, també destruïda.\nPeres i Peres, Josep (Barcelona, 1887 - Alcoi ?, Alcoià, s XX) Escultor. Conegut amb el pseudònim de Peresejó. Fill d'un alcoià i d'una elxana, a pocs mesos anà a viure a la ciutat del seu pare, on obtingué de l'ajuntament una beca per a fer estudis d'art a Madrid i a València. Deixeble de Coullaut Valera, visqué una etapa de formació a París, on conegué l'obra de Rodin, que l'entusiasmà. De mentalitat eminentment clàssica grega, les seves obres principals són Eneas i Anquises, Leda i Júpiter, La mort de l'heroi, Avant, L'esclau i Eurítmia. Guanyà medalla d'or a l'Exposición Nacional de Madrid (1950). Fou medallista de la Fábrica Nacional de Moneda y Timbre i visqué a Madrid i a Alcoi.\nPeres i Peres, Ramon Domènec (Limonar, Cuba, 1863 – Barcelona, 1956) Escriptor. Es formà a Barcelona. Fou un dels impulsors del modernisme, i dirigí "L'Avenç" durant els anys 1883-84. En català només publicà els poemes Fruits de la terra, i en castellà versos, també d'aire modernista: Adolescencia (1882), Cantos Modernos (1888) i La madre tierra (1917). Escriví assaigs i llibres de viatges, com A dos vientos. Críticas y semblanzas (1892), Norte y Sur (1893) i Historia de la literatura española e hispanoamericana (1943).\nPeres i Robert, Joan Baptista (València, 1534 - Sogorb, Alt Palància, 1597) Historiador eclesiàstic. En morir el bisbe M. Pérez de Ayala es traslladà a Madrid, on treballà en la recopilació i revisió dels Concilis Hispànics, sota la direcció de Gaspar de Quiroga, bisbe de Conca. El 1581 se li concediren una canongia i el càrrec d'arxiver-bibliotecari de Toledo. Un any després, Gaspar de Quiroga, esdevingut arquebisbe de Toledo, el féu secretari del concili provincial que s'hi celebrà. El 1591 fou promogut al bisbat de Sogorb, on es preocupà especialment per la formació cristiana dels moriscos. Deixà nombroses obres, com ara De sarracenis neophitis, Sobre la reformación de los moriscos en el Reino de Valencia, Catalogus Episcoporum Segobricensium, Juicio crítico sobre la falsedad de los cronicones de Dextro y Máximo, etc.\nPeres Trevot (Provença, França, s XV - Catalunya ?, s XV) Lexicògraf jueu. Afectat per l'expulsió dels jueus de França, el 1396, visqué algun temps a Catalunya. Sembla que el primer diccionari hebreu-romànic que aparegué imprès en italià a Nàpols el 1488 amb el títol Maqre Dardeqe és una adaptació del que aquest autor compongué en català.\nPeresteve, Joan (Catalunya, s XVII - Ripoll, Ripollès, 1737) Armer. Fou armer de Carles II. Treballà força temps a Barcelona. El 1714 fou nomenat mestre armer de la capital. Era pare de Climent.\nPeresteve i Sivilla, Climent (Ripoll, Ripollès, 1694 - Catalunya, s XVIII) Armer. Fou armer de la cort de Felip V. En 1762, arran de la guerra contra Anglaterra i Portugal, fabricà moltes armes, entre elles canons.\nPeret (Olius, Solsonès) Enclavament, dins el terme de Llobera de Solsonès, al sud de Peracamps.\nPeret (Pere Torrent) (Barcelona, 1945 - ) Dissenyador gràfic i il·lustrador. S'inicià en el camp editorial el 1965 i després de residir cinc anys a París (1970-75), començà a conrear la il·lustració. Novament establert a Barcelona, ha treballat en diverses publicacions i ha realitzat cartells, logotips i d'altres treballs publicitaris. Destaca pel seu domini de les arts gràfiques i la seva modernitat i versatilitat, emprant un llenguatge esquematitzat que presenta certs punts de contacte amb el de les avantguardes russes. Ha obtingut nombrosos premis i s'ha dedicat també a la docència.\nPeret (Pere Pubill i Calaf) (Mataró, Maresme, 24/mar/1935 - Barcelona, 27/ago/2014) Guitarrista i cantant. Ha sabut barrejar la rumba d'arrel gitana, cantada en castellà o en català, amb el pop, i des de la dècada del 1960 ha assolit gran popularitat arreu d'Espanya. Ha participat en diferents festivals i actes (entre ells, el festival d'Eurovisió o la cerimònia de clausura dels Jocs Olímpics de Barcelona 1992), i ha protagonitzat també algunes pel·lícules.\nPeret, alt de (Castalla, Alcoià / Petrer, Vinalopó Mitjà) Contrafort (979 m alt) meridional de la serra de l'Arguenya, que forma una mola al límit dels dos termes.\nPeret Blanc de Beget Nom amb què és conegut el músic tradicional Pere Sala i Solé.\nPeretó, basílica de son (Manacor, Mallorca Oriental) Basílica paleocristiana, al nord-est de la ciutat, dins la possessió i antiga cavalleria de son Peretó excavada el 1912 per Joan Aguiló i una de les més ben conegudes de l'illa. És de planta rectangular, amb tres naus, pavimentada amb mosaics (conservats en part al Museu de Manacor), és precedida per una sala amb un baptisteri central, amb piscina en forma de creu. Tenia adossades cambres d'ús incert i la voltava una necròpoli contemporània. El conjunt fou edificat vers la fi del s V o ja dins el VI.\nPérez, Antoni (València, s XIV – s XV) Pintor. És autor dels retaules de la Trinitat de Gandia (1416) i de la vida de Crist de Xèrica (1420).\nPérez, Francesc (País Valencià, s XVI – s XVII) Arquitecte. És autor del retaule major del temple del Col·legi de Corpus Chirsti o del Patriarca, a València.\nPérez, Gato Veure> Gato Pérez.\nPérez, Joan Baptista (País Valencià, s XVI) Arquitecte i escultor. Era pare de Joan Pérez i Castiel. Aquest i Joan Mínguez col·laboraren amb ell. Realitzà obres notables per a temples de València. Entre les seves realitzacions figura la reforma del temple de Sant Valeri i la del reracor de la catedral.\nPérez, Los (Begís, Alt Palància) Caseria, situada al sud del poble.\nPérez, Manuel (Canàries ?, 1887 - Río de Janeiro, Brasil, 1964) Propagandista anarquista i de la CNT. Deportat el 1935 de Santa Cruz de Tenerife, on residia, passà primer a Andalusia i després a Barcelona, on fou redactor de "Solidaridad Obrera" el 1936. El 19/jul/1936 es trobava a Palma de Mallorca per a assistir com a representant de la regional catalana al congrés de la regional de les Balears i pel nov/1936 pogué fugir a Menorca. De nou a la Península, inicià una forta campanya propagandista i de denúncia de la repressió a Mallorca. Publicà en diferents versions (castellana, francesa i alemanya) el fullet Lo que yo he visto en Mallorca. Cuatro meses en el infierno fascista (1937).\nPérez, Marc (Castellnou, Alt Palància, v 1600 – València, 1662) Compositor. Fou cantoneret a la seu de Sogorb i més tard cantor (1618), contralt (1624) i mestre de capella el 1626, any en què s'ordenà de sacerdot. El 1630 fou nomenat contralt de la capella del Patriarca de València i el 1632 substituí Comes com a mestre de capella, càrrec que ocupà fins a la mort. Hom en conserva quatre obres: un motet a la Mare de Déu, una Salve Regina, un Magnificat i un Dixit Dominus.\nPérez i Arcas, Laureà (Requena, Plana d'Utiel, 1822 – 1894) Naturalista. Fou catedràtic de zoologia de la universitat de Madrid. Publicà uns Elementos de Zoología (1861), que foren reeditats sovint, i Insectos nuevos o poco conocidos de la fauna española.\nPérez i Artigues, Joan (València, s XVII - 1743) Arquitecte. Fill de Joan Pérez i Castiel, al qual ajudà sovint.\nPérez i Baier, Francesc Vicent (València, 1711 – 1794) Hebraista i canonge. Va ésser catedràtic de llengua hebraica a les universitats de València i Salamanca. Pel treball que va fer d'ordenador dels arxius de Toledo, Ferran VI el nomenà canonge de la catedral barcelonina. Va ésser enviat a Itàlia per estudiar-ne els arxius; en tornar-ne revisà els de l'Escorial per encàrrec de Carles III, que el nomenà preceptor dels seus fills. Va ésser director de la Real Biblioteca i membre de l'Acadèmia de Bones Lletres. Entre els seus treballs sobresurten la reedició anotada de la Biblioteca Hispana Vetus (1788) i els estudis de numismàtica oriental: De numis hebreo-samaritanis (1781-90).\nPérez i Baró, Albert (Barcelona, 1902 – 1989) Historiador i sindicalista. Afiliat primerament a la CNT i posteriorment a la UGT. Membre de la junta de l'Ateneu Enciclopèdic Popular i del Sindicat Mercantil de Barcelona. Fou cap de negociat de la Conselleria d'Economia de la Generalitat i membre del Consell d'Economia. Participà, com a secretari de la Comissió d'Aplicació, en la posada en marxa del Decret de Col·lectivitzacions. Començà a difondre idees cooperativistes a "Solidaridad Obrera". A partir del 1950, de tornada de l'exili, va publicar nombrosos treballs sobre el cooperativisme, els més destacats dels quals foren: El moviment cooperatiu a Catalunya (1961, en col·laboració amb J. Ventosa i Roig), Cooperació i cooperativisme (1966), 30 mesos de collectivisme a Catalunya (1936-39) (1970), Les cooperatives a Catalunya (1972), i D'aquell temps, d'aquest país (1982).\nPérez i Barradas, Rafael (Sudamèrica, 1900 - Barcelona, 1929) Pintor. Residí quasi sempre a Barcelosa i exposà en diverses sales d'aquesta ciutat. Fou molt conegut pels seus retrats, en els quals predominaven les formes planes i geomètriques. Juntament amb Torres i Garcia, J.M. de Sucre i altres, formà part de l'avantguarda artística del moment.\nPérez i Belda, Víctor (Novelda, Vinalopó Mitjà, s XIX – 1918) Escriptor. Col·laborà a la premsa de Madrid. Publicà el llibre poètic Melancolía y optimismos.\nPérez i Cabrero, Francesc (Barcelona, 1847 – 1913) Compositor i director d'orquestra. Deixeble de B. Sabater i de C. Candi, es dedicà a dirigir òperes i sarsueles. Estrenà Euda Uriach, d'Amadeu Vives, al Liceu de Barcelona (1934). És autor de la música de les obres escèniques de Conrad Colomer La gardènia, Dos carboners i El pobre Maneja. Es dedicà a l'ensenyament del cant.\nPérez Calvillo, Ferrando (Mallen, Aragó, s XIV - Roma, Itàlia, 1404) Teòleg, jurista i cardenal. Era canonge i degà de l'església de Tarassona quan fou elegit bisbe de Vic (1387). Assistí com a ambaixador del rei catalano-aragonès a la coronació del rei de Navarra. El seu pas per Vic fou molt accidentat a causa del cisma d'Avinyó, i els canonges instaren el papa Benet XIII perquè fos tret de Vic. El papa el nomenà bisbe de Tarassona el 1392; el 1397 el nomenà cardenal i li encarregà moltes missions diplomàtiques.\nPérez i Calvo, Paulí (Barcelona, 1930 - ) Ceramista. Monjo de Montserrat, l'any 1962 creà un taller de ceràmica a l'abadia. Amplià els seus coneixements amb estudis a l'Escola Massana de Barcelona (1962-65). El 1966 es traslladà a Sant Miquel de Cuixà, on fundà un nou taller. Secularitzat, el 1978 obrí un altre obrador a Codalet. Elaborà peces d'ús en les quals combina unes formes molt estilitzades amb una aplicació subtil de les coloracions. Per a la realització de plafons decoratius ha col·laborat amb el pintor Jordi Samsó.\nPérez i Carrasco, Julià (Requena, Plana d'Utiel, 1873 – Barcelona, 1931) Escriptor. Era redactor d'"El Pueblo" i de "Las Noticias". Des del 1905 fou director del diari vespertí "El Noticiero Universal" de Barcelona. Publicà en castellà algunes novel·les.\nPérez i Casado, Ricard (València, 27/oct/1945 - ) Economista i polític. Estudià ciències polítiques a la Universitat de Madrid i ciències econòmiques a la de Barcelona; col·laborà en les revistes "Valencia-fruits", "Gorg", "Serra d'Or", i altres publicacions, amb diversos articles sobre temes d'economia. És autor, o coautor, dels llibres: L'estructura econòmica del País Valencià (1970), L'economia del Baix Maestrat (1971), Els preus del sòl al País Valencià (1973), El turismo en Alicante y en la Costa Blanca (1973), Los cítricos en España (1974), La crisi dels anys trenta al País Valencià (1974), Mortalitats catastròfiques. Estudi de casos locals (1974) i País Valencià. Geografia i història (1980). El 1979 fou nomenat batlle de València del PSPV-PSOE arran de la crisi que culminà amb l'expulsió d'aquest partit i de l'alcaldia de l'anterior batlle Ferran Martínez Castellano. Fou confirmat en aquest càrrec fins el 1988, en que dimití. President del Comitè Espanyol de la Federació Mundial de Ciutats... Segueix...\nPérez i Castiel, Joan (Cascante, Navarra, s XVII – València, s XVIII) Arquitecte i escriptor. Era fill del també arquitecte Joan Baptista Pérez. Actiu a València, on treballà amb l'arquitecte Pere Artigues, l'estil barroc del qual assimilà. Fou veedor del mostassaf de València i de la seu (1672-1708), el presbiteri de la qual renovà. Treballà a diferents esglésies de València (Sant Esteve -notables esgrafiats-, Sant Nicolau, Sant Andreu) i a les de Xelva, Torrent, Biar, etc. Viatjà a Itàlia, on intervingué a les obres del palau del duc de Toscana, a Florència. Projectà el palau de Pius V, de València, que construïren el seu fill Joan Pérez i Artigues i Josep Minguez. Fou llec de l'orde tercer de Sant Francesc.\nPérez i Contel, Rafael (el Villar, Serrans, 1909 – València, 1990) Escultor. Els primers coneixements artístics els adquirí al taller de Vicente Gerique. L'any 1926 ingressà a l'Escola de Belles Arts de Sant Carles de València becat per l'estat. El 1933 realitzà les seves primeres exposicions. El 1935 anà a París per tal de completar-hi els seus estudis. Residí en diversos països europeus i el 1952 fou becat pel govern francès. Escriví monografies sobre el pintor Josep Ribera i un gran nombre d'articles per a la premsa de València i de Madrid. Alternà la pràctica del dibuix, la pintura i l'escultura amb la tasca docent com a catedràtic d'art de l'Institut Josep de Ribera i de l'Escola d'Aprenentatge Industrial de Xàtiva.\nPérez i Dolz, Francesc (Castelló de la Plana, 1887 – Barcelona, 1958) Tractadista d'art. Conegut com a Pérez-Dolz. Estudià belles arts a Madrid. Fou deixeble de Rafael Domènech. Molt dedicat al batik, guanyà segona i primera medalles a les Exposiciones Nacionales de Madrid del 1920 i del 1924 i gran premi a l'Exposition Internationale des Arts-Déco de París del 1925. Exercí de professor a Madrid i Toledo i fou titular de tècnica i història de les arts decoratives i mestre de taller de batik a l'Escola d'Arts i Oficis de Barcelona (1926-58) i auxiliar interí d'història de l'art a la de Sant Jordi (1943-57). Traduí i edità Cennini (Tratado de pintura, 1950). Publicà llibres tècnics, teòrics o històrics, com Manual de Batik (1925), Introducción a la teoría del arte (1936), Teoría y práctica ornamentales (1937), Introducción al estudio de los estilos (1940), Iniciación a la técnica de la pintura (1941), La teoría de los colores (1943), Historia y técnica de la cerámica (1943), La procesión de los ismos (1945), El arte del tapiz y la alfombra en España (1952), etc. Dominà i practicà gairebé totes les tècniques artístiques i il·lustrà obres de Gabriel Miró, amic seu. Dins el camp de la música fou crític a "El Sol" i "El Liberal" de Madrid, llibretista d'òpera i compositor (Missa de Sant Jordi, 1947; Pantomima, 1954). Pare de Francesc Pérez-Dolz i Riba.\nPérez i d'Unanoa, Martí (València, 1579 – 1660) Religiós jesuïta. Fou qualificador de la inquisició. Escriví en llatí diverses obres religioses.\nPérez i Escrich, Enric (València, 1823 – Madrid, 1897) Escriptor. Publicà teatre (El ángel malo o las germanías de Valencia, 1856; La mosquita muerta, 1857; El cura de aldea, 1858; etc) i novel·les de fulletó (La mujer adúltera, 1864; La esposa mártir, 1865-66; Los hijos de la fe, 1866, etc). Són curioses les seves memòries El frac azul (1864).\nPérez i Farràs, Enric (Lleida, 1885 - Cuatla, Mèxic, 1949) Militar. Comandant d'artilleria, en iniciar-se la II República fou nomenat cap dels mossos d'esquadra de Catalunya. Durant els fets revolucionaris dels dies 6 i 7/oct/1934 dirigí a Barcelona la defensa de la Generalitat, que li valgué una condemna a mort, indultada posteriorment. En començar la guerra civil fou nomenat cap de les milícies de Catalunya i s'incorporà, com a assessor militar, a la primera columna catalana que marxà al front d'Aragó, sota el comandament de l'anarquista Durruti. El 1939 s'exilià a Mèxic.


Arriba el projecte “Pots amb ESO” de YMCA\nEl projecte és un programa de formació dirigit a joves de 16 a 29 anys beneficiaris del Fitxer de Garantia Juvenil que actualment no estan estudiant ni treballant. Es planteja com una escola de segona oportunitat per tal d’incrementar la qualificació i la millora de competències transversals dirigida al col·lectiu jove. Volen crear més i millors oportunitats pels joves, obrint i fomentant el seu accés a la formació i el seu pas al mercat laboral, mitjançant l’aprenentatge actiu, sortides culturals, etc.\nPer a dissenyar una formació que respongui a les teves expectatives, les teves necessitats i la teva situació.\nPerquè descobreixis la teva vocació. I perquè confiïs en tu mateix/a, en el teu potencial i tinguis molt present que tu pots amb ESO.\nPerquè estiguis al corrent de les professions que més demanda el mercat laboral i coneguis de primera mà en què consisteixen, visitant les pròpies empreses i escoltant a professionals que l'han aconseguit.\nPerquè superis amb èxit les proves lliures d'ESO, o les d'accés als Cicles Formatius de Grau Mitjà, o la certificació de Competències Clau de nivell 2.\nO bé perquè aconsegueixis una qualificació professional a través d'un Certificat de Professionalitat en sectors demandants d'ocupació.\nAPRENENT D'UNA ALTRA MANERA\nAprendràs d'una altra forma diferent a la que coneixes. Aprofitant i desenvolupant tot el teu potencial, d'una manera activa, amena i divertida. Investigant, en equip, descobrint, amb les noves tecnologies, des de la pràctica, dins i fora de classe…\nLes formacions comencen al primer trimestre del 2020, tot i que ja us pugueu inscriure!\nEtiquetes: educació , escola , ESO , estudiants , formació , oportunitat \nSource URL: https://barcelonesjove.net/noticies/arriba-el-projecte-%E2%80%9Cpots-amb-eso%E2%80%9D-de-ymca


Ada Colau publica la declaració de béns i la declaració de renda i emplaça la resta dels candidats a fer el mateix | Barcelona en Comú\nAda Colau publica la declaració de béns i la declaració de renda i emplaça la resta dels candidats a fer el mateix\nAda Colau obre avui una web personal en què fa públiques la declaració de béns i la declaració de renda i emplaça la resta dels candidats a les eleccions municipals de Barcelona a fer el mateix. La decisió de l’aspirant a cap de llista de Barcelona En Comú té un doble objectiu: “D’una banda, conscient que sobre els càrrecs públics -o aspirants a ser-ho- plana l’ombra de la sospita, oferir la màxima transparència sobre qui soc i què faig, i en segon lloc, explicar regularment com visc l’experiència que suposa per a una ciutadana corrent enfrontar-se en primera línia a una cursa electoral, a la tensió mediàtica i a les intrigues que envolten el poder”.\nA més de les declaracions de renda i de béns, la web conté l’expedient acadèmic, el currículum i la biografia d’Ada Colau; una mediateca amb entrevistes, articles i vídeos de conferències i actes en què ha participat; l’agenda en què donarà a conèixer no només els actes públics, sinó també les reunions i activitats que tingui fruit de l’activitat política; un formulari de contacte amb la ciutadania per resoldre dubtes o atendre peticions, i un blog “per compartir reflexions, experiències, dubtes i esperances”.\n“Tota la vida he fet política –ha declarat Ada Colau--. Per política entenc ajuntar-se amb altres per millorar les nostres condicions de vida, aturar els desnonaments, apuntar-se a l’associació de veïns, reivindicar el carrer i manifestar-se, defensar el CAP davant de les retallades, col·laborar amb un banc d’aliments, fer vaga, organitzar les festes del barri... Centenars d’accions quotidianes són política. Ara bé, en els darrers temps s’ha confós la política amb majúscules amb la política professional a les institucions i fruit d’aquesta confusió la política avui està més desprestigiada que mai”.\nAmb aquesta iniciativa la candidata de Barcelona En Comú pretén contribuir a recuperar el prestigi de la política. “És una contribució modesta, però necessària, i seria bo que s’hi sumessin els altres candidats”, ha manifestat.\nAda Colau és l’única candidata a cap de llista a les primàries de Barcelona En Comú i encapçala un equip de 15 persones. Fins dijous 12 de març els veïns de Barcelona podran votar per elegir els 10 candidats de districte dels 37 que s’han presentat a les primàries per formar part de la llista de Barcelona En Comú.


Barcelona és sempre una festa | una mica de tot arreu\nBarcelona és sempre una festa\nÉs tan maca Barcelona! Una ciutat que cada dia creix en visites ja que, tant els d’aquí com els forans, no es poden resistir a la quantitat d’atractius que ofereix.\nTot i que hi hagi espais que s’han visitat moltes vegades mai fa mandra de tornar-hi a fer una visita per gaudir-ne.\nLa zona gòtica de la ciutat ofereix uns espais magnífics i l’església de Santa Maria del Mar hi destaca especialment. L’esveltesa d’aquestes inacabables colummes que s’enlairen, desafiants i espectaculars, són d’un atractiu que les fa úniques. La Verge del Mar s’hi destaca enmig, amb el simbòlic vaixell que hi té als peus, i que ens recorda que aquest barri havia estat, en altres temps, barri de mar i de pescadors.\nAquest vitrall és el que, en el moment que va ser inaugurat, va generar molta polèmica pel contrast que ofereix amb els altres. Personalment, penso que està bé el simbolisme del mar en els seus colors i, el fet de que sigui tant diferent, marca l’època en que s’ha dissenyat i és millor que una còpia d’un d’antic que ja no hi era.\nLa façana de l’església ens dóna imatges de gran bellesa.\nA la porta és ret homenatge a tots els que van treballar en la construcció d’aquesta magnífica església en la que el principal material emprat és la pedra.\nSeguim amb el protagonisme de la pedra en contrast amb altres materuals: vidre, ferro…\nAquesta gavina, que s’escapa de la zona marítima, tan propera, segur que gaudeix d’unes vistes inèdites d’aquest espai únic. Qui fos gavina per una estona!\nBen a prop un altre recinte ens convida a gaudir amb lalgunes de les incontables imatges que hi podem captar. Avui, atrapa el símbol de diferents animals que hi són representats: en ferro, en pedra i en viu.\nParlem de la catedral gòtica de Barcelona on trobem, al claustre, aquesta bellíssima escultura de Sant Jordi que resalta en aquest contrallum que la silueteja. El cavall, noble animal, ens mostra la seva elegància.\nLes gàrgoles ens segueixen oferint formes d’animals que s’han petrificat per quedar atrapats per sempre com a conductos d’aigües en cas de tempestes i de pluges.\nEls animals, en aquest cas les tradicionas oques que habiten a la zona central del claustre de la catedral capten l’atenció dels adults i especialment dels infant en la seva simfonia de blancs i tarija que el sol embelleix tot i contrastant amb els verds.\nEl públic sempre omple aquests espais, especialment en dies de festa, com era el cas del moment en que es van captar aquestes imatges, ja que gaudir-ne tant en dies assolellats com en festes nadalenques representa una fantàstica manera de retornat, una vegada més, en aquests racons tan reexits.\nper unamicadetotarreu a Mai 13, 2014\nCategories: Catalunya, Edificis, Esglésies\n← A Sant Llorenç de Morunys visitem un espai inoblidable\nTemps de Flors ret homenatge a Maria Cubarsí. →


“Quinze anys de Moros i Cristians”, a la Biblioteca Pública\nActualitat 2 de desembre de 2010 xaviadmin\nLa Biblioteca Pública de Lleida ha acollit aquest vespre la inauguració de l’exposició “Quinze anys de Moros i Cristians de Lleida”, una mostra retrospectiva que exhibeix les millors fotografies de la singular festa lleidatana i que romandrà oberta al públic des d’avui i fins al 31 de desembre. La mostra ha estat inaugurada pel regidor de Formació i Inserció socio-laboral de l’Ajuntament de Lleida, Lluís Franco, juntament amb el regidor de Joventut de la Paeria, Oriol Yuguero. A més, hi han assistit Montse Bergés i Montse Bertran, regidores d’ERC i CiU a l’Ajuntament de Lleida, respectivament; el president de l’Associació de la Festa de Moros i Cristians, Joan Gomis, i la vicepresidenta de la mateixa associació Tere Mayoral, acompanyats d’un nombrós grup de membres de la festa.\nL’exposició està constituïda per les fotografies que han estat guardonades cada any en el concurs de fotografia de la festa, incloent les guanyadores d’aquest 2010. Precisament i, en aquest sentit, l’acte d’aquest vespre s’ha aprofitat per lliurar els premis als guanyadors del concurs d’enguany. Així doncs, han rebut els guardons com a guanyadors del Concurs de Fotografia de Moros i Cristians 2010, II Memorial Xavier Aluja, Josep M. Cortada per “De reüll” (1r premi), Rosa Aresté per “Bons Cristians”(2n premi), José Manuel Ferrera per “La Batalla”(1r accèssit) i Jaume Oró per “Amistat (2n accèssit).\nLa retrospectiva, amb entrada lliure, es pot veure durant tot el mes de desembre els dilluns de 15 a 20h, els dissabtes de 10 a 14h i de dimarts a divendres de 10 a 20h. Amb aquesta iniciativa, l’Associació de la Festa de Moros i Cristians de Lleida finalitza els actes de commemoració del quinzè aniversari de la recuperació de la Festa de Moros i Cristians a Lleida.\nButlletí-Llibre de la Festa (30)\nCalendari Fester (17)


Selva d'Irati - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nLa selva d'Irati situada al nord de Navarra i al sud d'Iparralde és un espai forestal notable principalment per l'extensió i conservació de la fageda.\nBosc i Zona d'Especial Conservació\n43° 00′ N, 1° 06′ O / 43°N,1.1°O / 43; -1.1\nEs troba en la vall que formen el riu Irati i els seus afluents (Egurgio, Arrantzariena, Kakolla i Txangoa), envoltada de muntanyes com les d'Orhi (2.021 m), Escaliers-Harsudurra (1.472 m), Okabe (1.456 m), Urkulu (1.424 m), Ortzanzurieta (1.570 m) i Abodi (1.537 m), i en gran part entre les valls d'Aezkoa i Salazar.\nS'hi accedeix per l'oest a través d'Orbaizeta, i per l'est pel municipi d'Otsagabia.\nLa zona, que és fronterera entre l'estat espanyol i el francès, va començar a estar en litigi a partir del segle xviii. El 1856, pel tractat dels Límits, tota la vall va ser adjudicada a Espanya, inclòs l'anomenat per raó del litigi monte de la Cuestión, on ara hi ha unes 20 hectàrees de bosc verge amb arbres enormes que no s'han tallat mai (reserva de Lizardoia). Donat l'ús militar de les talles, es va atorgar a l'estat per part dels propietaris sense demanar cap contraprestació econòmica.\nLes precipitacions anuals superen els 1.500 litres i el clima és de muntanya mitjana. La superfície de bosc és d'unes 12.400 hectàrees. Les espècies arbòries més representatives són el faig i l'avet blanc, que troben unes condicions òptimes de creixement i van ser intensament explotades (sobretot els avets) per fer vaixells de l'armada espanyola. També hi ha rouredes (Quercus petrae) com les de Tristuibartea i Aritztoki.\nRespecte a la fauna, fins a mitjan segle XIX existien l'ós, el llop i el cérvol i només aquest darrer va ser reintroduït el 1957. Actualment hi ha voltors negres (Gys fulvus).\nAquest indret és un dels lloc de més interès turístic de Navarra; si s'accedeix amb cotxe, cal tenir en compte que l'aparcament no té ni de bon tros capacitat suficient i la filera de cotxes aparcats a la vora dels camins forestals és molt llarga.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Selva d'Irati\nSelva d'Irati (basc) (castellà).\nCoord.: 42° 58′ 33″ N, 1° 8′ 25″ O / 42.97583°N,1.14028°O / 42.97583; -1.14028\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Selva_d%27Irati&oldid=25168398»\nDarrera modificació: 5 oct 2020 a les 20:18\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 5 oct 2020 a les 20:18.


WikiArS/assignments/Il·lustració de la figura hipotètica de Manuel Flix - Outreach Wiki\nWikiArS/assignments/Il·lustració de la figura hipotètica de Manuel Flix\nAssignment: Il·lustració de la figura hipotètica de Manuel Flix\nAvui dia no tenim cap imatge contemporània del conseller en cap Manuel Flix, ni pintures ni gravats. Però sí tenim notícia del vestit-uniforme que es va fer fer a Barcelona el 1713, per tant sabem quina pinta feia pel que fa a la indumentària. També sabem que en l'època del setge tenia una cinquantena d'anys. En canvi en desconeixem quina cara tenia (¿papada, pòmuls pronunciats, ferreny...?) o quines mides feia.\nEs tracta doncs de fer una il·lustració hipotètica de cos sencer d'aquest polític. Com a exemple de l'estil que cerquem pots inspsirar-te en els dibuixos de Francesc Riart.\nCal fer 2 il·lustracions del personatge: una a peu dret amb el vestit posat i una des de la finestra de la façana del carrer Regomir enarborant la bandera de Santa Eulàlia.\nLa primera caldrà que sigui un dibuix detallat que es pugui apreciar bé la cara (recordeu que fareu una hipòtesi de cara), les ornamentacions del vestit i la botonada, el tipus d'espasa, les formes del tricorni, etc. (l'assessorament científic proporcionarà la informació). La segona es tracta de fer una segona versió una mica més definida del gravat romàntic del segle XIX en què es representava la col·locació en públic de la bandera de Santa Eulàlia (cerimonial que indicava que la ciutat estava en guerra) en què es veu Manuel Flix en la finestra des d'on surt la bandera. No cal tant de detallisme com en el primer dibuix ja que el personatge es troba lluny al fons. Les dues imatges caldrà acolorir-les amb la tècnica que es cregui adient.\nIl·lustracions prèvies del personatge fetes per Francesc Riart.\nIl·lustració prèvia del personatge que va fer de manera idealitzada Mateu Bruguera el 1871 que representava la cerimònia d'exposició de la bandera de Santa Eulàlia que tingué lloc el 24 de juliol de 1713 (però amb les correccions que l'assessorament científic determini)\nRetrieved from "https://outreach.wikimedia.org/w/index.php?title=WikiArS/assignments/Il·lustració_de_la_figura_hipotètica_de_Manuel_Flix&oldid=55267"\nThis page was last edited on 16 October 2013, at 22:30.


Incubadora | Apicat\nLa utilització d’incubadores en la cria de reines ens permet optimitzar el funcionament de les colmenes triples. Quan introduïm dins d’una colmena triple una sèrie de cúpules, aquestes, durant cinc dies, necessiten estar correctament ateses per les abelles: les ompliran de gelea i construiran les reialeres.\nAl cinquè dia, un cop les reialeres ja han estat construïdes i tapades, l’únic necessari perquè les reines s’acabin de desenvolupar és temperatura i humitat , dues coses que ens pot proporcionar una incubadora.\nPer tant, no cal esperar que les reines neixin per treure-les de la colmena triple. D´aquesta manera cada cinc dies podrem retirar una remesa de reialeres i introduir una nova sèrie de cúpules. Trobareu diferents tipus d’incubadora al mercat. Si opteu per fabricar-la vosaltres mateixos hi ha quatre punts a tenir en compte:\nFont de calor.\nRecipient per aigua.\nPer tal d’evitar pèrdues de temperatura, construirem la nostra incubadora amb un material aïllant (poliestirè, poliuretà,…). Podem trobar aquests materials en plaques de diferents gruixos i mides en qualsevol magatzem de materials per a la construcció.\nUn cop construïda la caixa cal dotar-la d’una font de calor. Personalment em decanto per les resistències utilitzades en els terraris, que podeu trobar en botigues especialitzades en animals: consisteixen en un fil de plàstic flexible (de diferents llargades) que conté en el seu interior una resistència, de manera que tot el fil irradia calor, aconseguint així que la distribució de calor dins la incubadora sigui homogènia.\nEl següent pas serà col·locar a la incubadora un sistema de control de temperatura per tal de mantenir estables els 35 graus que necessitem al seu interior. Això ho farem a través d’un termòstat. D’aquests aparells podeu trobar-ne una gran varietat, de diferents mides i preus. Els termòstats que ens interessen són els que ens proporcionen precisió (una oscil·lació de temperatura màxima de +-2ºC). Les reines no responen bé als augments prolongats de temperatura per damunt dels 35ºC, i tot i que tampoc són gens recomanables, aguanten millor els descensos per sota d’aquesta temperatura.\nFinalment, i per tal que la nostra incubadora funcioni correctament, cal col·locar-hi un recipient en el qual hi posarem aigua. Amb el calor s’evaporarà i ens donarà humitat (ha de ser del 60-70% ). És molt important que aquest recipient no quedi mai buit. Per donar una referència, en una incubadora de 0.12 el recipient hauria de ser de la grandària del tap d’un pot de mel.


Jornada de portes obertes aquest dissabte per a presentar el servei de rehabilitació eqüestre — Ajuntament d'Olèrdola\n18:38 del 09 de maig de 2021\nJornada de portes obertes aquest dissabte per a presentar el servei de rehabilitació eqüestre\nJornada de portes obertes aquest dissabte per a presentar el servei de rehabilitació eqüestre El servei compta amb el suport de l’Ajuntament i el realitza l’Escola Pony Club Granja de La Serreta http://www.olerdola.cat/news/jornada-de-portes-obertes-aquest-dissabte-per-a-presentar-el-servei-de-rehabilitacio-equestre http://www.olerdola.cat/news/jornada-de-portes-obertes-aquest-dissabte-per-a-presentar-el-servei-de-rehabilitacio-equestre/@@download/image/PonyClub.JPG\nEl servei compta amb el suport de l’Ajuntament i el realitza l’Escola Pony Club Granja de La Serreta\nLaura Sueiro, Ángeles Navas i Toni Martí, integrants de l'equip que oferirà el servei\nAquest dissabte, des de les 10 del matí i fins les 5 de la tarda, l’Escola Pony Club Granja de La Serreta organitza una jornada de portes obertes per presentar el servei que ofereix d’equinoteràpia. Es tracta d’una activitat completament gratuïta i es convoca per a difondre els beneficis que per a persones amb discapacitats físiques o psíquiques pot reportar la teràpia amb cavalls. La tècnica de l’escola Pony Club Granja, M.Àngeles Navas, explicava que aquesta jornada de portes obertes és una excel·lent oportunitat per a conèixer en què consisteix la rehabilitació eqüestre.(àudio)\nLa rehabilitació eqüestre es basa en l’ús del cavall amb finalitats terapèutiques, tant des de la vessant física, com des del punt de vista emocional o socialitzador. Està indicada per a persones afectades de patologies neurològiques, paràlisi cerebral, esclerosi múltiple, espina bífida, patologies ortopèdiques, autisme, traumatismes cranials, distròfia muscular, malalties neurodegeneratives, anorèxia, bulímia o malaltia del parkinson.\nAmb el suport de la regidoria de Benestar Social de l’Ajuntament d’Olèrdola, la convocatòria s’ha fet arribar a centres de la comarca ,com la Fundació l’Espiga, que puguin estar interessats en el projecte.(àudio)\nLes persones que desitgin participar a la jornada de portes obertes d’aquest dissabte cal que s’inscriguin prèviament. Ho poden fer a l’Ajuntament d’Olèrdola, al telèfon 93 890 35 02, o bé al 696 62 60 50. La informació es pot ampliar a www.lescola.com. Encara resten places disponibles.(àudio)\nL’Escola Pony Club Granja té la intenció de realitzar cada trimestre una jornada de portes obertes gratuïtes per a mostrar aquest servei de rehabilitació eqüestre. Per a realitzar les sessions de forma quotidiana , es proposarà a cada usuari un tractament específic en funció de cada cas i es compta un equip professional de diverses disciplines, incloent monitores esportives d’equitació, psicòlegs i fisioterapeutes.\nEscolta l'entrevista a Ángeles Navas, realitzada per Canal 20-Ràdio Olèrdola, clicant aquí


Roda el món i torna el mot: Hiperventilats - FÒRUM.ad\nRoda el món i torna el mot: Hiperventilats\nEl 26/10/18 7:05\nNo són rars els casos de neologismes que el procés ha proporcionat a aquesta columna (catalexit, espolímetre, tacticisme…). En el cas que ens ocupa, no era gaire difícil de sospitar que es tracta d’un mot de nova creació, i una ullada ràpida als diccionaris ho confirma de seguida. Però hiperventilat té una cosa que el fa un poc especial.\nAnem a pams. El prefix hiper-, procedent del grec (amb el valor de ‘sobre’, ‘ultra mesura’), té força rendiment: el DIEC mateix ja recull una seixantena de compostos formats afegint-li un substantiu (hiperespai, hipermercat), un adjectiu (hiperrealista, hipertens) o un sufix (hipèrbole, hipertròfia). Però si anem al GDLC en trobem gairebé el doble: n’hi ha bastants de no normatius, com ara hipermenorrea, hiperfàgia o hiperinflació. La qual cosa indica que és un prefix en plena activitat.\nHiper– té un antònim, un mot de significat contrari: hipo-, ‘sota’, ‘en menys quantitat’, que el supera en rendiment. Al DIEC n’hi surten més de setanta (hipogeu, hipotiroïdisme, hipocondri), per bé que uns quants tenen a veure amb l’altre significat del prefix, el de ‘cavall’: per exemple, els coneguts hipòdrom o hipopòtam. La llista del GDLC també és més nombrosa, i l’esquema es repeteix. Ara bé, just a la penúltima ratlla hi trobem la sorpresa: el substantiu (no normatiu) hipoventilació. Definit d’aquesta manera: “disminució de l’ingrés habitual d’aire de la respiració normal”.\nÉs obvi que qui fos que s’empesqués el neologisme hiperventilat (a hores d’ara ja seria dificilíssim de remuntar-nos a la primera aparició del mot, i en cas que ho aconseguíssim, tampoc garantiria que en fos el creador real), ho va fer empès per una intenció humorística, més concretament irònica. Però encara és més evident que li devia sortir per contrast amb l’antònim (potser és algú que treballa en el camp de la medicina, o com a mínim que sap coses relacionades amb les afeccions respiratòries). Hipoventilat tampoc existeix, en el sentit que no el recull cap diccionari, però seria el participi corresponent al substantiu que hem recollit més amunt. Per pura analogia, la definició d’hiperventilat en una hipotètica entrada de diccionari hauria de ser una cosa com ara: “que inhala una quantitat d’aire superior a la normal”. No cal dir que el lexicògraf que redactés l’entrada hi hauria d’afegir una segona accepció, la del sentit figurat: “que manifesta indignació o estupor amb grans escarafalls”, per exemple. Sigui com vulgui, és bona notícia que el sentit de l’humor també generi lèxic.\nNotícia Anterior: Dia cobert en espera de nevades\nSegüent Notícia: Alfred López presenta a Andorra el seu darrer llibre sobre curiositats del món del sexe


Renovació de la xarxa elèctrica a l'àrea del Parc Natural del Montseny\nBarcelona (ACN).- La companyia Endesa ha renovat recentment la xarxa elèctrica que passa per l'àrea del Parc Natural del Montseny. Una línia elèctrica de mitja tensió de 25 quilòmetres, que alimenta 24 centres de transformació i que dóna servei als habitants de Fogars de Montclús i Montseny. La línia, a més, passa per espai protegit, fet que obliga a realitzar actuacions específiques. Entre aquestes, la substitució dels suports, de fusta en aquest cas. S'han canviat un total de 33 suports, que es trobaven malmesos per la seva exposició als fenomens meteorològics, com el sol o la pluja. L'actuació ha comptat amb un pressupost de 40.000 euros, aportats íntegrament per la companyia.\n10/11/2014 - 16.30


Les formes de dominació colonial: els protectorats- Sapiens.cat\n« Espanya en el segle XIX: la societat\nLa Belle Époque, l’art en el canvi de segle »\nLes formes de dominació colonial: els protectorats\nEls protectorats, eren territoris colonials en els que teòricament subsistia i actuava un govern indígena sobirà amb una estructura política i cultural pròpia, que havia de ser respectat formalment per l’administració metropolitana. A la pràctica, però, la metròpoli exercia una veritable política d’ocupació ja que creava i imposava un govern paral·lel i dominant exercint unilateralment les funcions de defensa i de representació exterior, a més de l’explotació econòmica. Aquesta forma de domini va implantar-se principalment en aquelles colònies que amb anterioritat havien estat nacions independents, amb relacions internacionals establertes prèviament, com en el cas d’Egipte, Malàisia o Sierra Leone.\nD’aquesta manera, per exemple, França va instaurar un protectorat sobre Tunísia. En el següent text, el ministre d’Afers Estrangers francès Jules Ferry defineix els motius de la instauració d’aquest model de dominació colonial en el país nord-africà des del 1881 (fins a la seva independència el 1956) en un discurs davant del Parlament el 1884:\nMantindrem a Tunísia aquesta situació de protectorat, de potència protectora, perquè té grans avantatges. Ens evitarà instal·lar en aquest país una administració francesa, és a dir, imposar a l’erari francès unes despeses considerables. Ens permetrà supervisar i governar sense assumir la responsabilitat de tots els detalls de l’administració, de tots els petits errors, de totes les petites friccions que puguin sorgir del contacte de dues civilitzacions diferents. Als nostres ulls, és una situació adequada, útil, que salvaguarda la dignitat del vençut, qüestió gens indiferent en un país musulmà, qüestió que té una gran importància en terra àrab. Salvaguardar la dignitat del vençut és consolidar la seguretat de la possessió.\nEtiquetes: Àfrica, Història de França, Història del Món Contemporani, Imperialisme i colonialisme, Segle XIX\nEntrada publicada a 08. Imperialisme i colonialisme\tel Dimecres, 5/01/2011 a les 16:11.


La Petita Llibreria: Etheria\nNatàlia 23 d’agost de 2016 a les 9:14\nLa tinc esperant a la llibrería de pendents. Crec que no tardaré en llegir-la. Un petonet ;)\ncoia 23 d’agost de 2016 a les 14:21\nGràcies, Àngela! Gràcies per la teva confiança i el teu temps, per construir ponts entre lectors i escriptors i per una lectura tan atenta.\nSí, Etheria és una tornada al camí, un viatge, com la mateixa vida...\nEndinsar-me en l'escriptura m'ha portat a moltes reflexions i aprenentatges, com no podia ser d'altra manera. He fet, físicament, el recorregut a la recerca de les seves petjades, fent l'esforç de posar-me a la seva pell i m'he sentit peregrina, de nou. Hi ha una reflexió que ha presidit el meu escriptori durant el temps d'escriptura "Compartir límits és generar vincles" Dins la historia també hi surt. És una de les idees força que em van portar a voler explicar aquesta història, viure-la i compartir-la.