El 'sí' guanya l'1-O en qualsevol recompte (sense repressió)\nBarcelona. Dilluns, 2 d'octubre de 2017. 17:13\nActualitzat: Dilluns, 2 d'octubre de 2017. 17:13\nEls esdeveniments viscuts aquest diumenge 1-O a Catalunya fan palès que, malgrat l'Estat va provar d’evitar la votació i demostrar que controlava –ni que fos policialment– el seu territori, només ho va aconseguir de manera limitada i amb un cost de legitimitat molt alt. Els propers dies veurem quines conseqüències pot tenir tot plegat. Ara bé, és també evident que l'Estat va aconseguir que no es votés amb normalitat, i l'impacte que hagi pogut tenir aquesta interferència en la participació i el resultat del referèndum és difícil de calcular. Els propers dies serem testimonis de com s'interpreten els esdeveniments de l’1-O i quins escenaris polítics s'obren.\nAbans d'aquestes interpretacions, però, com podem analitzar el referèndum a partir dels seus resultats?\nEls 2,26 milions de votants de l'1-O suposen el 42,3% del total del cens de 5,34 milions d'electors. Els votants favorables a la independència sumen un 37,8% del cens, mentre que els contraris en suposen el 3,3%. En termes globals, els resultats dels referèndums es comptabilitzen a partir dels vots vàlids, això és, de la suma dels 'sí' i dels 'no'. Així, els resultats del referèndum serien d'un 92% de vots a favor i un 8% de vots contraris a la independència.\nEls 2,26 milions de votants en el referèndum suposen el 42,3% del cens de 5,34 milions d'electors: favorables a la independència 37,8%; contraris, 3,3%\nLa participació és més complexa d'establir a causa de les circumstàncies en què es va produir la votació, amb intervenció de les forces policials tancant col·legis, agredint votants o requisant urnes i paperetes.\nSegons les dades oficials, els col·legis que no ha pogut participar del recompte per qualsevol dels motius anteriors cobrien uns 770.000 electors, que haurien participat però no han estat comptabilitzats. Això situaria la participació en 3,02 milions d'electors, un 56,8% del cens. Com que a hores d'ara es tracta de dades sense confirmar, això obliga a fer estimacions amb més prudència, a més del marge d'error que poden tenir aquests càlculs. En tot cas, és raonable assumir que una part d'electors van poder desplaçar-se a altres col·legis a votar, mentre que un cert nombre de vots s'ha perdut pel recompte, tot plegat afegit al context de tensió on un gruix d'electors poden haver preferit no participar.\nAixí, en aquest segon escenari, l'univers d'electors que es cobrien pels col·legis electorals que van funcionar amb un mínim de normalitat seria de 4,57 milions. Si calculem les dades a partir d'aquest segon escenari, la participació arribaria al 49,5%. Atesa la distribució dels vots entre les dues opcions, el 'sí' representaria un 44,2% del cens mentre el 'no' abastaria un 3,9%.\nPer tenir un element de referència comparada, al referèndum de Montenegro s'establia una participació del 50% i un llindar d'aprovació del 55%. Cal tenir en compte que aquella votació es va fer amb normalitat –si més no comparada amb el cas català.\nEn l'assumpció de que tots els 770.000 vots robats haguessin optat pel 'no', els resultats serien: 60,9% pel ‘sí’ i 39,1% pel ‘no’\nEn canvi, per l'1-O, si assumim que la dada dels 770.000 correspon a electors que van emetre el seu vot però que la intervenció de l'Estat no va deixar comptar, la participació pujaria al 56,8%. En l'assumpció més restrictiva possible, on tots aquests vots haguessin optat pel 'no', els resultats del referèndum serien de 60,9% de vots pel ‘sí’ i un 39,1% de vots pel ‘no’.\nÉs a dir, malgrat les circumstàncies adverses pels electors , els resultats del referèndum són comparables amb el referèndum de referència sobre la secessió en el context europeu, el de Montenegro, que introduïa certs criteris i on la participació va ser molt més alta, d'un 86% dels electors registrats. En l'altre cas recent a Europa, el referèndum escocès, hi van participar un 84,6% dels electors, tot i que l'acord entre els governs escocès i britànic no incloïa cap llindar de participació ni aprovació. Votacions com les de Montenegro o Escòcia assenyalen l'evidència que, en general, els referèndums es caracteritzen per grans índexs de participació.\nEn el cas català, l'únic referent recent d'una participació comparable són les eleccions del 27 de setembre del 2015, on hi van prendre part el 77,44% dels electors residents a Catalunya (tenint en compte el vot exterior, aquest percentatge cau al 74,95%).\nEn aquest context, quins resultats podríem esperar si el referèndum català s'hagués realitzat amb un mínim de normalitat? És la gran qüestió. A falta d'informació més acurada sobre la votació, es poden fer algunes aproximacions temptatives.\nEn condicions normals i una participació com la del 27S, el 'sí' obtindria la victòria malgrat que el 90% dels nous votants optessin pel 'no'\nAplicant el mateix percentatge de participació que el 27S, els vots absoluts en el referèndum de l’1-O arribarien als 4,13 milions. El criteri més restrictiu és considerar que els vots absoluts es mantenen igual, és a dir, que els 2,02 milions de vots favorables al sí no varien. En aquest escenari extrem, descomptaríem dels 2,1 milions de vots restants i un 3% de vots corresponents als blancs i nuls, i atribuiríem la resta de vots al ‘no’. Això deixaria 2,05 milions de vots pel ‘no’. Els resultats del referèndum en aquest escenari serien per tant d'un 50,4% a favor del ‘no’ i d'un 49,6% a favor del 'sí'.\nÒbviament, l'assumpció que els dos milions de vots que caldria afegir optessin gairebé tots pel ‘no’ és molt extrema. Malgrat assumir raonablement que el ‘sí’ va mobilitzar-se al complet, només necessitaria que un de cada 100 nous vots es decantés cap al ‘sí’ per obtenir la victòria. Aquest escenari compliria amb els requisits establerts pel referèndum d'Escòcia. Però fins i tot situant-nos en l'escenari de Montenegro, el ‘sí ‘superaria el llindar del 55% de vots favorables només que fos capaç d'obtenir un de cada deu nous vots, és a dir, el 'sí' obtindria la victòria malgrat que el 90% dels nous votants optessin pel 'no'.


Metges Catalans | Antoni Franquesa i Sivilla\nAntoni Franquesa i Sivilla\n[ Mataró, 09/09/1862 – 29/081906 ]\nMetge del segle XIX i una de les figures senyeres de la política local del seu temps a Mataró\nSegons consta al llibre de baptismes de l’Arxiu de Santa Maria de Mataró, sembla aclarir-se que neix el 9 de setembre de 1862 i no l'octubre del 1863 com s'ha escrit més d'un cop. Fill de Pere Franquesa Riera (Vic, 1832 - Figueras, 1895) -professor titular de Francès a l'Institut de Figueres on hi és destinat després d’haver exercit durant uns anys als col·legis Maristes del Valldemia, Santa Anna i Escolapis de Mataró- i de Josepa Sivilla Puig, nascuda a Berga el 1867 i traspassada Mataró el 1867. Antoni Franquesa Sivilla opta per estudiar a la Facultat de Medicina i Cirurgia de la Universitat Barcelona on -després de fer una brillant carrera malgrat haver d'ajudar-se treballant per la manca de recursos familiars- es llicencia amb premi extraordinari el juliol del 1886.\nMolt abans, el 1882, encara estudiant quan té vint anys, Franquesa entra a formar part dels republicans federals locals seguint la tradició paterna. És el mateix any que publica els primers escrits a El Ideal Moderno, un periòdic democràtic, republicà i federalista de Mataró on tant hi escriu amb el pseudònim ‘Harvey’ -el mateix àlies que fa servir com a membre de la maçoneria local- com sense signatura en ser un redactor habitual. Els articles de Franquesa tenen com a eix la crítica a la religió establerta i la defensa de la llibertat de pensament i la tolerància. Així apareix a l'article A los católicos intolerantes on mostra que ell és teista però considera que la fe s’ha de controlar amb la raó i també que l'Església Catòlica ha pervertit el missatge cristià. Hi publica també alguns articles mèdics com un de setembre del 1884 amb Comentarios acerca las medidas generalmente adoptadas para evitar la propagación del còlera morbo asiàtico que publica a El Nuevo Ideal, un altre periòdic com l’anterior també democràtic, republicà i federalista. Un any després, l'agost del 1885, Franquesa escriu Carta de Madrid -on està fent unes assignatures de doctorat- a través de la qual ofereix els seus serveis de manera gratuïta a l'Ajuntament en cas de produir-se una epidèmia de còlera.\nEl juny de l’any 1885, ja és metge i comença a exercir professionalment. Primer, al pis primer del número 51 del carrer Pujol de Mataró on també hi viu. Després, el 1890, passa el despatx al segon pis del número 37 del carrer Nou on s'instal·la després del seu casament amb Dolors Sibina Blanch el juliol del 1890 i on neix la seva única filla. Posteriorment, obrirà la consulta al 29 del carrer Palau i es traslladarà altres tantes vegades al llarg de la seva vida. També quan comença és nomenat metge forense del Jutjat de Mataró -interinament primer i amb plaça pròpia a partir del 1888 i, poc després, se'l nomena també metge auxiliar de l'Administració i metge de presons per Mataró des del 1891. És en aquest moment quan publica un article en defensa de la cremació dels cadàvers que es pretén imposar a la ciutat malgrat l'oposició catòlica. Membre i secretari de l’Associació Medico Farmacèutica del Districte de Mataró, Franquesa és designat dipositari de limfa de vacuna per a la comarca del Maresme.\nÀvid conferenciat de temàtica diversa que tant abasta la política com la cultura, Franquesa assisteix periòdicament a les seus de diferents entitats mataronines com l'Orfeó Clavé, l'Ateneu de la Classe Obrera, el Centre Democràtic Federal i a molts altres centres locals i comarcals. Un moment important en la seva trajectòria política, el trobem l'any 1886 a Mataró, quan s’enfronta a Pablo Iglesias en un debat per discutir les diferències entre socialistes i federals quan només té vint-i-quatre anys. El juny del 1887, Franquesa és elegit president del Comitè Democràtic Republicà Federal de Mataró en substitució del seu pare i, poc després, entra a formar part de la redacció d’El Nuevo Ideal, diari que dirigirà el 1894. Abans, Franquesa ha estat candidat federal sense èxit a les Eleccions a Corts per Mataró pels comicis del 1891 i 1893. Després, ho intenta de nou als comicis de 1896 i 1903 però torna a perdre malgrat tenir bons resultats.\nEn l'àmbit mèdic, Franquesa presenta la Topografía Médica de Mataró y su zona als Premis que la Reial Acadèmia de Medicina i Cirurgia de Barcelona convoca el 1888 en el marc del tema “Estudio topográfico médico de cualquier punto del distrito académico de Barcelona, Principado de Cataluña, excepto los de Vich, Tarragona, Caldas de Malavella, Lérida, Olot, San Felio de Guixols, Gerona, Tarrasa, La Escala, Masquefa, Seo de Urgel y Reus, ya premiados en concursos anteriores”. Es tracta d’un treball manuscrit de 263 pàgines que es presenta de forma anònima -com és preceptiu- només amb un 'Lema: Debe importar mucho al médico en el ejercicio de su profesión, el conocimiento de la comarca donde trabaja”. Franquesa és l'únic que rep un Accèssit perquè en aquesta convocatòria no s’adjudica cap premi. El llibre, que consta de 295 pàgines amb pròleg de Rafael Rodríguez Méndez, s'imprimeix el 1889. Comparant-lo amb l’obra original, veiem que Franquesa introdueix alguns canvis com és la millora d'aspectes de contingut i formals com títols, subtítols i altres. A més, el principal canvi que trobem, però, és al capítol de Flora i Fauna, valorat negativament pel jurat i, per això, Franquesa demana a un farmacèutic mataroní, JM Salvañà, que li reescrigui aquest capítol. Per contra, l'apartat sobre les aigües va ser molt ben valorat perquè Franquesa estudia les rieres i els diferents projectes de soterrament que s’han succeït fins aleshores i atorga gran importància a l’aigua en relació a la salut pública.\nEl 1904, a Intimidades de un medico, Franquesa recull unes narracions que -en forma de diàlegs amb la seva filla Emília- ja havien estat publicades prèviament a la premsa. Aquest any, amb l'empenta dels radicals, el federalisme té problemes i Franquesa dimiteix com a director d’El Nuevo Ideal. El 1905, però, n'és el seu representant a l’Assemblea Nacional Federalista que se celebra a Madrid i, encara aquest any després d'ocupar diferents càrrecs, resulta elegit president del Comitè Regional Federalista de Catalunya.\nQuan Antoni Franquesa Sivilla mor amb només té 43 anys i se l'enterra al Cementiri Civil de Mataró, el Diario de Mataró escriu que “Aunqué adversario político (..) tenia talento natural, que era muy ilustrado, que no carecía de valor cívico, y que en el trato particular e íntimo era un excelente amigo”. Molts anys després, el 1984, l’Ajuntament de Mataró aprova dedicar un carrer a aquest metge, home d’ideologia federalista i una de les figures senyeres de la política local del seu temps.


No al decret de plurilingüisme – Coordinadora Obrera Sindical\nMalgrat el suposat "canvi", i molt dissortadament, continuem sense veure avenços reals en la defensa de la nostra llengua al País Valencià i, sobretot, a l'educació… l'esborrany del Decret de Plurilingüisme de la Conselleria d'Educació, n'és un nou exemple.\nAixí, i seguint la seua línia de polítiques titubejants que, volent acontentar "tothom", no acontenten ningú, aquest esborrany no compleix amb els mínims objectius esperats de situar el valencià, la nostra llengua catalana, com a autèntica llengua vehicular de l'ensenyament al País Valencià i a la vida pública i cultural.\nLa proposta elaborada des de Conselleria, substituiria el model actual amb els programes plurilingües (PPEC i PPEV), per un únic programa amb tres nivells (bàsic, intermedi i avançat)… on, "òbviament", l'únic nivell que garantiria una "formació plurilingüe" seria l'avançat (però plurilingüe en quins idiomes, i quin paper tindria el valencià?)\nCom això no seria suficient, des de Conselleria volen que les nostres xiquetes i xiquets, des de la Primària, siguen "subdividits" en més grups i "subnivells"… la qual cosa donaria lloc, en realitat, a 6 nivells més o menys diferenciats, a elecció dels diferents centres educatius… tot mantenint l'exempció al valencià…\n· No es garanteix la igualtat lingüística d'oportunitats per tots els nostres xiquets i xiquetes. Ja que es manté l'exempció i, a més, deixant l'elecció de nivell a la "bona voluntat" de cada centre, es potenciarà encara més la guetització de determinats centres públics amb major percentatge d'alumnes fills de famílies migrants.\n· El fet de deixar en mans dels centres l'elecció de "nivell lingüístic", donant via lliure a fer el que es vulga, sembla més una proposta d'un nou govern ultraliberal que d'un govern "de canvi".\nAixò farà que siga gairebé impossible assolir uns nivells mínims reals d'ús, dignificació i coneixement del valencià, la nostra llengua catalana. Tenint en compte de quina situació venim, deixar la nostra llengua a la "bona voluntat", i no actuar-hi decididament, és continuar condemnant-la a la desaparició.\n· No garantirà, tampoc, el correcte aprenentatge de les llengües estrangeres, en no aparéixer dotació per cap programa d'immersió, estades a l'estranger, etc., més enllà dels centres educatius més elitistes. És a dir, es continuarà promovent l'elitisme i la limitació d'accés a una educació realment de qualitat als nostres fills i filles.\n· Amb els nivells i subnivells que proposa Conselleria, si realment volen una educació "de qualitat, en valencià, etc.", com pretenen aconseguir que tot l'alumnat arribe a la mateixa competència lingüística en les dues llengües oficials del País Valencià i en la llengua estrangera?\n· A més, amb aquesta proposta, si el Govern valencià "de canvi" realment vol assegurar el requisit o capacitació en valencià per a l'accés a la funció pública, com ho certificaran aquelles persones que no hagen cursat determinats itineraris?\n· Hi ha gaires diferències, reals, entre aquesta proposta de la Conselleria "del canvi" i les del PP? Dissortadament veiem que no és així:\n– No acabarà amb l'exempció lingüística.\n– No garantirà una correcta capacitació lingüística (ni als centres educatius, ni a les administracions, ni als mitjans de comunicació)\n– No es promourà ni fomentarà la nostra llengua, impedint de facto la immersió lingüística real.\n– Mantindrà la progressiva elitització de l'educació… afavorint cada vegada més als fills de la burgesia.\nEs fa una altra vegada d'esquena als i les treballadores de l'ensenyament, de les famílies i de les entitats de defensa de la nostra llengua i cultura més dignes, solidàries i combatives.\nSi realment es vol arribar a la plena normalització del català al País Valencià, cal ser honests i fer de la llengua minoritzada, la nostra, la llengua vehicular de l'ensenyament i l'administració pública. Per a tot l'alumnat i sense excepcions.\nTal com diuen els experts, aquesta normalització, i les línies en valencià, demostren ser les úniques vies per aconseguir la competència lingüística en les dues llengües oficials.\nPer tot això, des de la Coordinadora Obrera Sindical, ens neguem a acceptar aquesta proposta de Decret de Plurilingüisme, i animem als i les treballadores de l'ensenyament, les famílies i les entitats i associacions de defensa de la nostra llengua i cultura, davant la situació terrible que pateix la nostra llengua al País Valencià, a tombar aquest esborrany de Decret i a fer-li front obertament.\nContra la substitució lingüística. Per la defensa de la nostra llengua, de la nostra cultura, de la nostra terra, de les nostres escoles i llocs de treball, per la defensa del nostre futur: Organitzem-nos i lluitem per defensar i guanyar tot allò que és nostre!\nCassolada i concentració, el dissabte 21 de juliol davant l’Ajuntament de Mataró. Davant de tot el seguit de mesures imposades pel govern […]\nPrevious post Solidaritat amb la flotilla Dones Rumb a Gaza\nNext post Contra l’explotació i el racisme, avancem amb la unitat de classe i l’autoorganització obrera


32 MILIONS D’EUROS EN SUBVENCIONS A LA PATRONAL - Mèdia.cat - Observatori Crític dels Mitjans 32 MILIONS D’EUROS EN SUBVENCIONS A LA PATRONAL - Mèdia.cat - Observatori Crític dels Mitjans\n32 MILIONS D’EUROS EN SUBVENCIONS A LA PATRONAL Foment, Pimec i la resta d’organitzacions empresarials reben ajudes públiques de la Generalitat similars a les que reben els sindicats\nLes subvencions que reben els grans sindicats com CCOO i UGT són tema de debat habitual en la política, el carrer i els mitjans de comunicació. La patronal, però, també està subvencionada. L’any 2011, les organitzacions empresarials catalanes van rebre 31,7 milions d’euros del pressupost de la Generalitat -l’administració que més fons destina a aquestes entitats- en concepte de subvencions a la seva activitat i fons de formació. Es tracta d’una xifra molt semblant a la que van rebre aquell any els sindicats pel mateix concepte, 32 milions d’euros.\nAls Països Catalans les patronals reben aportacions de l’administració per tres vies diferents. La primera, els fons destinats a la formació de persones ocupades, que provenen majoritàriament de les cotitzacions d’empreses i treballadors a la Seguretat Social. La segona, les subvencions que reben les grans organitzacions en compensació per les seves funcions de representació institucional: es tracta de la remuneració que reben per la seva participació en organitzacions com el Consell del Treball Econòmic i Social (CTESC), el Consell de Política Industrial de Catalunya, ACC1Ó o el Servei d’Ocupació de Catalunya, entre d’altres. Actualment, aquesta mena d’ajuts només són concedits per la Generalitat de Catalunya. La tercera via es dóna a través d’acords puntuals de cadascuna de les patronals amb tots els nivells de l’administració. Aquest reportatge sistematitza les aportacions públiques concedides per les dues primeres vies. En qualsevol cas, les subvencions mitjançant acords puntuals representen una part molt menor del total de fons públics concedits a la patronal: en el cas de Foment només suposa un 4,3% del finançament públic total rebut l’any 2011, segons reconeix la pròpia organització empresarial.\nLa formació, la partida més important\nLa partida més important es destina a la formació. L’any 2010 les organitzacions empresarials van gestionar per aquest concepte 32,2 milions d’euros dels 64,8 milions que hi destinava el govern del Principat. El 2011 la xifra es va reduir fins als 28,9 de 58,3 milions. És, amb diferència, l’assignació per formació més generosa dels Països Catalans. La convocatòria per 2011 al País Valencià era de 37,3 milions d’euros per a sindicats i patronals, i a les Illes Balears de 8,3 milions.\nPer a Foment, la principal patronal catalana, la formació representa un 84% dels diners que rep de l’administració. És si fa no fa el mateix que representa per als sindicats. Un informe de la Sindicatura de Comptes de Catalunya sobre les subvencions rebudes per les organitzacions de treballadors l’any 2009 assenyala que aquests fons per a formació representen el 80% del total de les aportacions públiques concedides als sindicats per part de les administracions catalanes.\nEls fons d’aquesta partida són finalistes, que significa que es destinen íntegrament a finançar les activitats de formació per a les quals han estat assignats. Per això mateix, algunes veus, com la de Josep González, president de Pimec, asseguren que “no es poden considerar fons públics, perquè són uns diners que se’ns assigna i que hem d’executar”. En un comunicat, la patronal valenciana CIERVAL declara que “tot i que oficialment es considerin subvencions, en realitat són encàrrecs de gestió”.\nA Catalunya, l’any 2011, el 21,6% d’aquests fons van anar destinats a Foment, el 9,8% a PIMEC, patronal de la petita i mitjana empresa, i el 18,23% a altres 82 organitzacions empresarials que fan formació específica per al seu sector, moltes de les quals afiliades a les dues anteriors. Els sindicats, que gestionen tant els ajuts intersectorials com sectorials a través de les centrals, van rebre el 50,3% restant.\nAquests recursos provenen, en la seva majoria, de la quota de formació professional, per la qual es descompta un 0,7% de base de cotització de la nòmina d’un treballador. Aquest aporta un 0,1% i l’empresa el 0,6% restant. La gestió d’aquests fons correspon a la Fundació Tripartita per a la Formació en l’Ocupació, en la qual participen a parts iguals l’administració estatal, les patronals i els sindicats. Aquesta fundació distribueix els fons per comunitats autònomes i n’hi delega l’administració, perquè al seu torn distribueixin els recursos a parts iguals entre sindicats i patronals, tot i que el Reial Decret-llei 3/2012 va obrir la porta perquè també puguin optar a aquestes subvencions les empreses privades.\nManca de control públic\nRamon Alós, professor de sociologia de la UAB especialitzat en organització i relacions laborals, troba correcte que les mateixes organitzacions gestionin aquests fons dedicats a la formació ocupacional. “Això passa en molts països europeus, però cal que hi hagi un bon control. Això és el que falla en aquest país”, assegura. La preocupació d’Alós fa referència a casos de malversació de fons com el que es va detectar en la Confederació d’Empresaris del Baix Llobregat (CEBLL). Un informe de fiscalització de la Sindicatura de Comptes de Catalunya, publicat l’any 2007 i ampliat l’any 2010, abordava irregularitats relacionades amb els fons públics transferits a la CEBLL per a programes de formació professional ocupacional en el període 1995-2001. La recerca hi va detectar un total de 146 irregularitats i la Generalitat va revocar vuit subvencions, per les quals va exigir el reintegrament de 3,8 milions d’euros. L’entitat va retornar poc més de 12.400 euros a les arques públiques i tot seguit es va declarar insolvent.\nAlós explica que, a nivell estatal, la Fundació per la Formació Contínua va canviar d’estructura l’any 2001 “per diversos problemes de mal ús dels fons, que de la formació professional es desviaven cap a organitzacions”. Tot i que pràcticament no hi ha casos penats, perquè “ha funcionat la prescripció del delicte i, en alguns casos, una certa complicitat en no descobrir el pastís, per les conseqüències que podia tenir”. Per la seva banda, des de Foment asseguren que s’exigeix una justificació “escrupolosa” de les despeses realitzades amb fons públics, i entenen que “així és com ha de ser” per evitar usos fraudulents d’aquests recursos.\nEl president de Pimec també està d’acord que siguin sindicats i patronals els que gestionin aquests fons de formació i demana “més rigor”, però en un altre sentit. “No s’ha marcat mai la línia de les necessitats d’aquesta formació”, assegura González, que reclama l’existència d’un organisme que estableixi els objectius de formació en cada moment segons les necessitats del mercat.\nFons per representar l’empresariat\nLa segona via d’ingressos públics de les patronals són les subvencions que es concedeixen en compensació per les funcions de representació institucional. Actualment, en el marc dels Països Catalans aquesta mena d’ajuts es limiten a Catalunya, després que a finals de 2011 el govern balear, encapçalat per José Ramón Bauzà, modifiqués la llei de participació institucional aprovada mesos abans per l’anterior executiu i n’eliminés el finançament previst per a les entitats.\nLa Generalitat de Catalunya va implantar aquestes subvencions durant l’època del govern tripartit d’esquerres. L’any 2010 va dedicar 2,5 milions d’euros al funcionament de les patronals, mentre que els sindicats en van rebre 3,2 milions. L’any 2011 les entitats empresarials van rebre una mica més, 2,7 milions d’euros, tot i que d’aquesta xifra un 75% el va rebre Foment i el 25% restant Pimec. Els sindicats, en canvi, en van rebre una mica menys, 2,7 milions per aquesta partida, que van anar destinats només a CCOO (el 51%) i UGT (el 49%). Ni un euro per a CGT o la Intesindical, entre d’altres.\nPerò, què justifica la concessió d’aquests fons? El professor Ramon Alós explica que a sindicats i patronals l’Estat els reconeix la funció social de definir a través de la negociació col·lectiva les condicions laborals. “És una funció que l’Estat delega en aquestes organitzacions, i ho demostra el fet que a un conveni col·lectiu entre organitzacions majoritàries en el seu àmbit se li reconeix el rang de llei”, concreta. Alós considera que “és una funció important i és el que justifica que rebin fons públics”.\nJosep González, de Pimec, valora molt positivament l’existència d’aquests fons perquè, assegura, les patronals no treballen només per als seus afiliats, “sinó per a tot l’entramat empresarial”. El president explica que aquests fons permeten a Pimec cobrir les despeses de personal dels més de 200 treballadors que es dediquen a tasques de representació. “Si haguéssim de viure només de les quotes dels afiliats seria injust i quedaria en risc la representació patronal i sindical”, conclou.\nDes de Foment també valoren positivament aquests fons, perquè consideren que les hores que dediquen els seus treballadors a funcions institucionals van en detriment de donar serveis directes als seus afiliats. Fonts de la patronal asseguren, però, que són partidaris d’un altre model en el cobrament d’aquests ajuts. Aspiren a deixar de rebre aquestes subvencions per, a canvi, passar factura a l’administració per les despeses de participació institucional. Es tractaria de definir una tarifa per les hores que dediquen els professionals de Foment cada any a les funcions de representació, perquè les consideren “serveis prestats” a la Generalitat. “Així la justificació seria més evident, quedaria clar que respon a tantes hores de tants treballadors”, expliquen des de la patronal catalana.\nEls ajuts de representació institucional es reparteixen de forma proporcional entre patronals i sindicats, però no hi ha cap normativa que especifiqui que hagi de ser forçosament així. Ramon Alós explica que “és una tradició del país que es va mantenint, perquè s’entén que patronals i sindicats són representants del col·lectiu d’empresaris i treballadors”. En canvi, Salvador Aguilar, de l’Observatori del Conflicte Social de la UB, considera que aquesta mena de repartiment suposa “un desequilibri total”.\nA l’últim quadrimestre de 2012 la Seguretat Social registrava 6,8 milions de treballadors -1,7 milions dels quals aturats- donats d’alta als Països Catalans i 337.000 empreses que hi estan radicades. La proporció és d’una empresa per cada 18 treballadors, xifra que segons Aguilar posaria en qüestió el repartiment proporcional dels fons. No obstant això, el president de Pimec considera que el repartiment és l’adequat. “Si es fes per número d’empreses o treballadors afiliats a la institució seria totalment desproporcionat”, assegura González, que explica que “quan aquesta sistema va implantar-se es va entendre que la representativitat o paper institucional de patronals i sindicats era proporcional”.\nEl jutge Miquel Àngel Falguera, del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, és d’un parer radicalment diferent. “Que patronals i sindicats rebin el mateix aparentment està molt bé, però és injust”, assegura. Troba fora de lloc que les organitzacions empresarials “que tenen molts més mitjans econòmics que els sindicats”, diu, rebin diners dels pressupostos de la Generalitat de Catalunya. Fonamenta la seva opinió en el model de relacions laborals de l’Estat espanyol, que considera “molt descompensat”.\nEl jutge explica que per als sindicats preval la representativitat. La seva representació no és proporcional al nombre d’afiliats que tenen, sinó al nombre de delegats que han obtingut, i aquest sistema, assegura, és “molt particular de l’Estat espanyol”. Aquest model, diu, afavoreix la no afiliació sindical, ja que els sindicats assumeixen la negociació col·lectiva en representació de tots els treballadors, hi estiguin afiliats o no. “En altres països, com per exemple Suècia, el 80% dels treballadors estan afiliats, perquè el conveni col·lectiu només s’aplica als afiliats”, explica Falguera. Per això, creu que estan justificats els fons públics que reben els sindicats. En canvi, no pensa el mateix pel que fa a les patronals. Les organitzacions empresarials estan representades en la negociació col·lectiva en funció del seu nombre d’afiliats. “Aquí és on es produeix la disfunció: mentre en els sindicats prima la no-afiliació, en l’àmbit patronal prima l’associació”, conclou. Per aquesta raó, considera que tenen prou recursos propis per fer front a la seva funció de representació institucional. Tot i això, el president de Pimec assegura que a l’Estat espanyol l’afiliació és molt baixa també pel que fa a les patronals.\nEl professor Salvador Aguilar considera que les patronals ja tenen prou beneficis. “En una societat capitalista hi ha un biaix estructural que afavoreix les patronals. Els centres de decisió donen suport de manera natural a l’empresariat”. Miquel Àngel Falguera critica també la desigualtat que representa el que anomena el “patrimoni acumulat” que les patronals han pogut conservar i que la dictadura va arrabassar als sindicats. Des de Foment remarquen com una de les seves principals fortaleses el seu patrimoni immobiliari, la seu a la Via Laietana que van adquirir els afiliats l’any 1934.\nMés enllà de les opinions sobre la idoneïtat d’aquest repartiment, la Sindicatura de Comptes remarcava en el seu darrer informe sobre les subvencions concedides als sindicats que “el procediment de concessió directa amb caràcter excepcional pot atemptar contra el principi d’igualtat i contra el dret a la llibertat sindical”, donat que s’assigna la subvenció a les organitzacions més grans sense obrir la porta perquè altres hi puguin optar. De fet, remarca que hi ha l’antecedent d’una sentència del Tribunal Constitucional de l’any 1985 contra uns pressupostos de l’Estat que preveien de forma nominativa l’atorgament de subvencions a les centrals sindicals més representatives. Per això, la institució suggereix que aquests fons s’haurien de gestionar mitjançant una convocatòria pública anual.\nEls efectes de la crisi i les retallades\nLes patronals tampoc han quedat exemptes de les retallades i els impagaments de les administracions. El conjunt de les subvencions de la Generalitat de Catalunya a les patronals es van reduir en un 8,7% entre 2010 i 2011. La reducció va afectar bàsicament a les que es donen per a formació i el 2012 es va accentuar encara més. Tot i que encara no són públiques les dades de les subvencions concedides, la convocatòria del 2012 va patir una reducció del 72% en relació a la de l’any anterior.\nPel que fa als fons per representació institucional, mentre que el total concedit es va reduir un 4,3% l’any 2011, les patronals van rebre un 9,4% més que 2010. La retallada va afectar només als sindicats, i com a resultat es va concedir exactament la mateixa quantitat als dos tipus d’organització. A les Illes Balears es van eliminar subvencions a patronals i sindicats per valor d’un milió i mig d’euros, totes menys les que es dedicaven a formació i qüestions de salut laboral. Segons les dades del Govern, la retallada va afectar en 679.000 euros a la patronal.\nEl president de Pimec assegura que “hem acceptat tots d’una manera responsable” les retallades de fons públics. “Estem davant d’una situació on tothom s’ha d’ajustar i ens hi hem hagut d’adaptar”, considera González, “però si es segueixen reduint els fons afectarà molt la nostra capacitat de personal”, afegeix.\nMés enllà de les retallades, el principal problema que es troben les patronals són els impagaments de l’administració. El mes de març de 2012, la patronal CIERVAL publicava un dur comunicat contra la Generalitat Valenciana que, per aquelles dates, tenien pendents pagaments corresponents als anys 2010 i 2011. “Aquesta situació, si no se soluciona ràpidament, pot acabar amb el model d’interlocució social que tant ha contribuït a la concòrdia i la pau social”, assegurava el text. Tot i que encara no han cobrat tots els diners que els deu l’administració, un any després es neguen a fer declaracions sobre el tema.\nFonts de Foment asseguren que també pateixen la crisi. “Associats que no poden pagar la quota, lloguers que no podem cobrar, i també estem patint la morositat, especial-ment la pública, però com qualsevol altra empresa”, resumeixen. A principis de 2013, els deutes de les administracions amb la principal patronal catalana per fons assignats el 2011 i el 2012 són de 5,9 milions d’euros. No obstant això, a diferència de CIERVAL, Foment no ha volgut cridar l’atenció sobre aquest deute i asseguren que són comprensius amb els problemes de tresoreria de la Generalitat. Les quotes dels socis i, sobretot, les rendes del seu patrimoni immobiliari permeten que segueixin tancant els balanços anuals amb marge de benefici.\nLes subvencions a les patronals han aparegut en moments puntuals en els titulars de la premsa, però en poques ocasions amb una anàlisi detinguda. Las Provincias, per exemple, publicava el 23 de desembre de 2012 una informació titulada “Las subvenciones a patronal y sindicatos se disparan y ya rozan los 50 millones” amb motiu de la publicació d’un informe de la Sindicatura de Comptes del País Valencià sobre les subvencions concedides pel Servei Valencià d’Ocupació i Formació (Servef) durant l’any 2011. En el text es detallaven les principals partides, la més important de les quals es va atorgar a la patronal CIERVAL.\nEl setmanari El Triangle és dels pocs mitjans dels Països Catalans que ha apostat per parlar-ne amb més detall. En un reportatge de Francesc Ràfols publicat l’1 de juny de 2012 sota el títol “Les associacions patronals suquen de l’erari públic” pretenien rebatre la cançó que insisteix que els sindicats reben massa subvencions. El reportatge feia un recorregut per la polèmica que genera aquesta qüestió i aportava algunes dades pel que fa a les subvencions concedides, però se centrava en les subvencions a nivell estatal, atorgades a la CEOE. Ho feia citant un reportatge publicat el 10 d’octubre del 2010 al diari Público que feia al·lusió al pressupost total de l’entitat (587 milions d’euros l’any 2010) i al percentatge provinent de fons públics (un 68%). Aquesta informació, titulada “La CEOE, un gran negocio engrasado con dinero público” i signada per Susana R. Arenes i Ana Tudela, xifrava en un 68% el percentatge dels seus ingressos provinent de les arques públiques. Els pressupostos de l’entitat inclouen 3.729 treballadors en plantilla i 486 seus. Una setmana més tard, Ana Tudela publicava un article que va tenir molt de ressò sota el títol “La patronal paga en España a 35.000 personas”.\nLa qüestió també s’ha abordat des d’articles d’opinió en alguns mitjans considerats progressistes. Un exemple recent és un article d’Ignacio Escolar publicat el 10 de febrer del 2013 a El Periódico: “La patronal també la pagues tu”. L’articulista criticava els escàndols relacionats amb la CEOE per acabar recordant les dades publicades a Público pel que fa als fons públics.\nLa cobertura d’aquesta qüestió s’ha centrat especialment en les subvencions rebudes per les patronals estatals, fins i tot les publicades per mitjans, com El Triangle, que tenen els Països Catalans com a marc de referència. L’ explicació que hi dóna un periodista que va investigar aquest tema és que les subvencions a la patronal es reparteixen més que les que reben els sindicats, aglutinades per les grans centrals. També cal tenir en compte que la situació és molt diferent arreu dels Països Catalans.\nLas Províncias. Las subvenciones a patronal y sindicatos se disparan y ya rozan los 50 millones (23/12/12)\nEl Triangle. Les associacions patronals suquen de l’erari públic. (1/06/2012)\nPúblico. La CEOE, un gran negocio engrasado con dinero público. (10/10/2010)\nEl Periódico. La patronal també la pagues tu. Article d’opinió d’Ignacio Escolar. (10/02/2013)\nSubvencions rebudes per les organitzacions sindicals a Catalunya: Exercici 2009\nSindicatura de Comptes de Catalunya, Informe 12/2012\nFons Social Europeu: Exercicis 1990-2001. Resolució 113/VII.\nSindicatura de Comptes de Catalunya, Informe 8/2010\nFundación Tripartita por el Empleo\nResolució EMO 844/2011, núm. 5854 (07/04/2011)\nResolució EMO/1316/2011, núm. 5889 (30/05/2011)\nResolució EMO/1092/2012, núm. 6146 (11/06/2012)\nResolució EMO/1705/2012, núm. 6206 (04/09/2012)\nResolució EMO/1195/2011, núm 5881 (18/05/2011)\nOrdre 16/2011. Conselleria d’Economia, Hisenda i Ocupació, núm. 6543 (15/06/2011)\nResolució 23067, núm. 152 (21/10/2010)\n93 553 63 67 (secretaria)\n93 484 12 58\n96 351 47 46\nMiquel Àngel Falguera\nObservatori del Conflicte Social – UB\nRamon de Alós\nCentre d’Estudis Sociològics sobre la Vida Quotidiana i el Treball – UAB\nJoão França (Brasília, Brasil, 1990)\nFormat en Humanitats. Escriu a l’edició catalana de Eldiario.es, on es dedica a temes d’educació i moviments socials. Ha treballat al diari Público i ha col·laborat a la Directa i la cooperativa MásPúblico. Membre de l’Observatori del Sistema Universitari. [@jotaemi]


Els últims 1.999 programes de De boca a orella a Ràdio 4\nNou Reinventa't en parella Per a descarregar: Botó dret i seleccionar l'opció "Guardar enllaç com..." o "Guardar destí com..." Completo 54:51 8% hoy\nReinventa't en parella hoy Secció Mònia Presta: ‘Reinventa't en parella. Consells pràctics per tenir una relació de parella sana, feliç i tenir una sexualitat satisfactòria’. Els Es...\nNou La pandèmia de les vitamines Per a descarregar: Botó dret i seleccionar l'opció "Guardar enllaç com..." o "Guardar destí com..." Completo 53:03 8% hoy\nLa pandèmia de les vitamines hoy La pandèmia de les vitamines: abús de suplements alimentaris. Parlem amb la doctora Montserrat Folch, metge, nutricionista del centre Teknon; Joan Cadefau, doctor membre de l’Institut Nacional...\nNou Netanyahu es queda sense termini per formar Govern Per a descarregar: Botó dret i seleccionar l'opció "Guardar enllaç com..." o "Guardar destí com..." Completo 53:51 8% ayer\nNetanyahu es queda sense termini per formar Govern ayer Netanyahu es queda sense termini per formar Govern. Connectem amb la corresponsal de RNE a Jerusalem, Cristina Sánchez. La finalització de l’estat d’alarma dispara les reserves a la Cost...\nNou Francesc Miralles: Síndrome del Impostor Per a descarregar: Botó dret i seleccionar l'opció "Guardar enllaç com..." o "Guardar destí com..." Completo 53:28 8% ayer\nFrancesc Miralles: Síndrome del Impostor ayer En Francesc Miralles ens parla sobre el Síndrome del Impostor. També entrevistem Clara Sanchez per la seva nova publicació amb Planeta 'Infierno en el Paraíso&#...\nNou El resultat a Madrid és extrapolable? Per a descarregar: Botó dret i seleccionar l'opció "Guardar enllaç com..." o "Guardar destí com..." Completo 52:16 8% ayer\nEl resultat a Madrid és extrapolable? ayer El resultat a Madrid és extrapolable? Ho parlem amb Paris Grau, politòleg de la UPF; Ernesto Pascual, professor del departament de ciència política i de dret públic; i Xavier Gi...\nNou Jazz amb Eduardo Hojman Per a descarregar: Botó dret i seleccionar l'opció "Guardar enllaç com..." o "Guardar destí com..." Completo 54:16 8% pasado viernes\nNou Dissabte passat per aigua Per a descarregar: Botó dret i seleccionar l'opció "Guardar enllaç com..." o "Guardar destí com..." Completo 54:32 8% pasado viernes\nNou L'Hora del Te amb Mercè Espelleta i Roser Vilajosana Per a descarregar: Botó dret i seleccionar l'opció "Guardar enllaç com..." o "Guardar destí com..." Completo 53:28 8% pasado viernes\nEntrevista al president de Som Riures Per a descarregar: Botó dret i seleccionar l'opció "Guardar enllaç com..." o "Guardar destí com..." Completo 54:19 8% pasado jueves\nEntrevista al president de Som Riures pasado jueves Entrevista al president de Som Riures, Toni Latorre. Secció Hollywood amb Marc Hernández.\nSituació dramàtica a l'Índia davant la COVID19 Per a descarregar: Botó dret i seleccionar l'opció "Guardar enllaç com..." o "Guardar destí com..." Completo 54:22 8% pasado jueves\nSituació dramàtica a l'Índia davant la COVID19 pasado jueves Parlem amb Aïna Valldura, cooperant de la Fundació Vicente Ferrer, i Alfonso Fernández, responsable de campanyes de l’ONG Sonrisas de Bombay. Parlem ambRicard Santomà, degà ...\nEros a les entitats bancàries Per a descarregar: Botó dret i seleccionar l'opció "Guardar enllaç com..." o "Guardar destí com..." Completo 53:32 8% pasado jueves\nEros a les entitats bancàries pasado jueves Eros a les entitats bancàries. Parlem amb Ramón González Monroy, secretari general de la Federació de Serveis de CCOO de Catalunya; Josep Maria Niubó, sindicat financer de la UG...\nL'oremus d'Adrianne Lenker Per a descarregar: Botó dret i seleccionar l'opció "Guardar enllaç com..." o "Guardar destí com..." Completo 54:01 8% 28 abr 2021\nL'oremus d'Adrianne Lenker 28 abr 2021 Marc Hernández i Laura Monill perden l’oremus amb Adrianne Lenker. Secció Paula Calvo. Entrevista a l’advocada Sandra Burgos.\nFrancesc Miralles, perdre amb humor Per a descarregar: Botó dret i seleccionar l'opció "Guardar enllaç com..." o "Guardar destí com..." Completo 54:24 8% 28 abr 2021\nFrancesc Miralles, perdre amb humor 28 abr 2021 En Francesc Miralles ens parlar dels grans personatges del món del cinema sense estatueta dels Oscars i com perdre amb humor. Gervasio Sánchez presenta el documental ‘...\nA l'espera de la sentencia del cas George Floyd Per a descarregar: Botó dret i seleccionar l'opció "Guardar enllaç com..." o "Guardar destí com..." Completo 53:11 8% 28 abr 2021\nA l'espera de la sentencia del cas George Floyd 28 abr 2021 La lectura de la sentència contra l'ex policia que va assassinar George Floyd s'ajorna fins el 25 de juny. Parlem sobre aquesta decisió amb Xavier Mas de Xaxàs, periodista i ex corres...


Sant Cugat obre el nou espai de Jardins del Vallès\nImatge del projecte de l'amfiteatre dels Jardins del Vallès. FOTO: Arxiu\nL'espai s’ha arranjat amb noves àrees de jocs infantils, un petit amfiteatre, una millor il·luminació i un jardí de les olors\nper Redacció del TOT 29 de desembre de 2020\nEls santcugatencs ja poden gaudir, des del diamarts, 29 de desembre, del nou espai dels Jardins del Vallès, que s’ha arranjat amb noves àrees de jocs infantils, un petit amfiteatre, una millor il·luminació i un jardí de les olors, amb un pressupost de 357.000 euros.\nL’obertura és possible després de donar per pràcticament acabades les obres de remodelació d’aquest espai situat al barri de Sant Francesc-Monestir. L’objectiu d’aquesta actuació ha estat renovar i acondicionar aquest parc per potenciar-lo com a espai social, cultural i de convivència i, al mateix temps, reforçar-ne la seguretat.\nÀrea de jocs infantils amb sorral, un gronxador doble i una estructura de trepa i joc\nEspai amb petit amfiteatre: s’han habilitat unes grades fetes amb travesses de fusta natural i aprofitant el propi pendent del terreny. Disposa de quatre grades amb capacitat per entre 90 i 120 persones i està pensat per a espectacles de petit format. Excepcionalment l’espai podrà tenir un ús per a espectacles de mitjà format, amb la incorporació de cadires davant o darrera de les grades o l’opció que part del públic se situï als talussos de gespa laterals.\nJardí de les olors: amb plantes aromàtiques pensat perquè en puguin gaudir també les persones amb discapacitat visual.\nPintura mural a les parets de la zona de lleure i joc amb imatges que expliquen la història i la realitat del barri del Monestir-Sant Francesc\nNou enllumenat i nou sistema de reg. En aquests moment ja es fa el manteniment de les zones verdes i d’estada.\nProperament s’instal·laran dues taules de pícnic a l’àrea de pins propera a l’Av. Cerdanyola


El president dimitit agraeix al seu homòleg mexicà que li hagi "salvat" la vida\nEvo Morales saluda al baixar de l'avió que l'ha portat fins a Mèxic LUIS CORTÉS / REUTERS\nLa PazEvo Morales ja és a Mèxic. Això sí, ha necessitat una operació de més de 24 hores que ha involucrat els elements diplomàtics més diversos de Sud-amèrica. “Un viatge per la política llatinoamericana”, ha resumit el canceller mexicà, Marcelo Ebrard, encarregat de la missió. Des que dilluns al matí el govern mexicà d’Andrés Manuel López Obrador va enviar un avió cap a Bolívia fins que l’expresident indígena va arribar a Mèxic, el vol ha viscut turbulències tant a l’espai aeri com als despatxos de mig Sud-amèrica.\nL’avió de les forces armades mexicanes va sortir dilluns al matí de Mèxic cap al Perú. Arribava poc després a Lima, la capital peruana, amb la confiança que Evo Morales acceptés l’asil. Un cop es va confirmar que l’expresident s’asilaria a Mèxic, dilluns a la nit (hora catalana), l’avió va demanar permís a Bolívia per entrar al país. Primer problema: a qui es demana permís? “Ja us deveu imaginar el problema, són enmig d’un procés molt complex i no se sap gaire bé qui decideix què”, explicava Ebrard en la compareixença de premsa. Finalment es va demanar permís “a les autoritats competents” i es va acceptar.\nJa està? No. Quan l’avió va entrar a l’espai aeri de Bolívia “els van dir que no, que el permís ja no era vàlid”. Tornada cap a Lima. Hores d’espera fins que finalment la força aèria boliviana atorga el permís. “Cosa que diu molt de qui té el poder ara a Bolívia”, apunta Ebrard, sense deixar passar l’oportunitat per fer una crítica al procés que viu el país. La nau arriba a l’aeroport de Chimoré, al departament de Cochabamba, on Morales havia anunciat que aniria després de la seva renúncia. La regió del tròpic on va començar com a líder sindical era també la que el veia marxar. “Em fa mal abandonar el país per raons polítiques, però sempre n'estaré pendent. Aviat tornaré amb més força i energia”, ha escrit al seu Twitter el ja expresident.\nA les 19.30 hores a Mèxic (la matinada a Catalunya), l’avió amb Morales ja a dins tenia previst alçar el vol, però tornen les turbulències diplomàtiques. L’objectiu era tornar per la mateixa ruta d’anada i per això necessitaven novament el permís del Perú per recarregar combustible. Si al matí no hi havia hagut problemes, al vespre la situació havia canviat. El govern del Perú, per via del seu canceller, comunicava al seu homòleg mexicà que per les valoracions polítiques se li suspenia el permís per aterrar a Lima a proveir-se de combustible abans de tornar a Mèxic. “Va ser un moment molt difícil perquè a l’aeroport on era Morales hi havia una situació complicada per dos motius: els seus seguidors estaven al voltant de l’aeroport i dins hi havia elements de les forces armades de Bolívia”, va explicar el responsable de la diplomàcia mexicana. Comença la cerca d’un pla B. Finalment la ruta va passar per Paraguai, on es va permetre parar a fer provisió de combustible a la capital, Asunción. Ebrart agraïa en aquest punt l’ajuda del president electe d’Argentina, Alberto Fernández, que va parlar amb el president del Paraguai directament.\nAixí, Morales pren el vol cap a Paraguai. Una vegada a Asunción després de fer benzina, Bolívia torna a rebutjar la petició de sobrevolar el seu espai aeri perquè “era molt tard”. I apareix un aliat inesperat: el Brasil de Bolsonaro. L’ambaixador del país a La Paz ofereix la seva ajuda i, ja de matinada, “quasi miraculosament”, segons Ebrard, aconsegueixen el permís per sobrevolar la frontera entre el Brasil i Bolívia. Després tornen a demanar permís al Perú, no per fer-hi parada sinó per sobrevolar l’espai aeri, i accepten. L’última negociació és amb l’Equador. Ebrard diu que van rebutjar la petició de sobrevolar el seu espai, però després se'n desdiu. Sigui com sigui, Evo Morales, el seu vicepresident Álvaro García Linera i la ministra de Salut, Gabriela Montaño, arribaven a Mèxic al migdia (tarda catalana).\nDes d’allà, Morales ha tornat a demanar la pacificació del seu país, però la tensió continua als carrers. El dilluns a la nit l’exèrcit va intervenir per primera vegada en 20 dies de protestes a petició de la policia. Les barricades al voltant de la plaça Murillo, quilòmetre zero de la política boliviana, han augmentat. A nivell polític, el país busca omplir el buit de poder provocat per la marxa de Morales però, a falta de quòrum per constituir el Senat a causa del boicot dels representants del MAS de Morales, l'opositora Jeanine Áñez no ha pogut ser nomenada presidenta interina.\nAl voltant, els seguidors d’Evo Morales es van concentrar durant la tarda per protestar contra el que consideren un cop d’estat. Crits contra la policia, contra els principals canals de televisió del país i contra els líders opositors, als quals acusen de racisme. La crema de la wiphala per part d’opositors és un dels motius de més indignació. Aquest emblema (una bandera de quadres de diferents colors en disposició diagonal) és el que representa els pobles originaris i està reconegut a la Constitució. “Si fan això amb la bandera quan encara no són govern, què faran amb mi quan governin?”, es pregunta un aimara de la localitat d’El Alto, que dona suport a Morales. El país continua també encara immers en les turbulències.\nEvo Morales Bolívia Amèrica Llatina


Ibáñez presenta el text de l’esborrany de la llei valenciana per a la igualtat de persones Lesbianes, Gais, Trans, Bisexuals i intersexuals – RiberaTV\nIbáñez presenta el text de l’esborrany de la llei valenciana per a la igualtat de persones Lesbianes, Gais, Trans, Bisexuals i intersexuals\nEls municipis de més de 100.000 habitants hauran de comptar amb grups especialitzats en la prevenció de delictes d’odi dins de la policia local.\nEl secretari autonòmic d’Inclusió i de l’Agència Valenciana de la Igualtat, Alberto Ibáñez, ha presentat l’esborrany de l’avantprojecte de la llei LGTBI. Entre les principals qüestions a destacar, el secretari autonòmic ha anunciat que la futura llei estableix que els municipis de més de 100.000 habitants han de comptar amb grups especialitzats en la prevenció de delictes d’odi, dins dels cossos de la policia local.\nLa llei recull i contempla noves accions en diferents àmbits. En atenció sanitària, es promourà la realització de programes i protocols específics per al col·lectiu. En l’àmbit institucional s’impulsarà la creació del consell valencià LGTBI, que vetllarà pel desenvolupament de la llei i realitzarà el seu seguiment i evolució, i l’àmbit educatiu, entre d’altres, s’incorporarà el tractament de la diversitat sexual, familiar, de gènere i del desenvolupament sexual en la normativa reguladora del sistema educatiu.\nIbañez també ha informat que entre altres mesures, es prohibirà l’ús de programes o teràpies d’aversió destinades a modificar l’orientació sexual, identitat o expressió de gènere. L’Elaboració del text normatiu per a la igualtat efectiva de persones LGTBI ha comptat amb la participació de set conselleries, de les diferents entitats del col·lectiu LGTBI i de tots els grups parlamentaris.\nIbáñez presenta el text de l’esborrany de la llei valenciana per a la igualtat de persones Lesbianes, Gais, Trans, Bisexuals i intersexuals added by Ribera Televisió on 27 Febrer, 2018


NEVA DINS EL VIDRE: EN QUÈ MENTEIX L'ESTAT SOBRE LES INSTITUCIONS INTERNACIONALS\nEN QUÈ MENTEIX L'ESTAT SOBRE LES INSTITUCIONS INTERNACIONALS\nFont: Juristes per la Independència\nAclariment Jurídic sobre la utilització de les institucions internacionals\nEl president del govern espanyol i altres autoritats de l’Estat espanyol al·leguen la il·licitud d’una eventual declaració unilateral d’independència de Catalunya apel·lant al principi d’integritat territorial dels estats. Defensen que existeix una prohibició implícita de declarar unilateralment la independència que es deriva del principi d’integritat territorial dels estats.\nAquestes afirmacions procedents de l’executiu espanyol tergiversen totalment el Dret internacional públic i ho saben o haurien de saber-ho. El principi de respecte al principi d’integritat territorial constitueix una obligació internacional que té com a destinataris els Estats i no pas els pobles. Tota la normativa aplicable respecte a l’esmentat principi així com el dret consuetudinari circumscriu el seu àmbit d’aplicació als Estats tal com estableix, entre altres, l’article 2, paràgraf 4 de la Carta de Nacions Unides, la Resolució 2625 (XXV) de la Assemblea General de Nacions Unides de 24 d’octubre de 1970, l’Acte Final de la Conferència de Helsinki de l’u d’agost de 1975 art. IV i al dret consuetudinari internacional.\nEn aquest mateix sentit el Tribunal Internacional de Justícia va concloure de forma expressa i general al paràgraf 80 de la seva Opinió Consultiva emesa el dia 22 de juliol de 2010 respecte de la declaració unilateral de independència de Kosovo: “Per tant, l’àmbit d’aplicació del principi d’integritat territorial es circumscriu a l’esfera de les relacions entre Estats”.\nPer altra banda, també les autoritats espanyoles inciten altres autoritats tant estatals com d’organismes internacionals a amagar un fet: una declaració d’independència que es realitzi de forma unilateral s’adequa al dret internacional públic general perquè no hi ha cap prohibició de declarar la independència de forma unilateral des de l’àmbit del dret internacional.\nEl Tribunal de Justícia arriba a aquesta conclusió després de fer una anàlisi de quina ha estat la pràctica internacional respecte aquesta qüestió al paràgraf 79 de la seva Opinió Consultiva respecte Kosovo.\nEl Tribunal fa palès que la pràctica dels Estats durant segles indica que el dret internacional no conté cap norma prohibitiva respecte a la unilateralitat de les declaracions d’independència.\nAquesta situació no canvia pel fet que a partir de la segona meitat del segle XX s’hagi desenvolupat el dret internacional d’autodeterminació a favor dels pobles de territoris no autònoms o pobles subjectes a dominació o explotació estrangera.\nEl Tribunal assenyala que hi ha exemples de declaracions d’independència fora del context del dret d’autodeterminació . En aquest sentit, la pràctica dels Estats en aquests supòsits no indiquen l’aparició d’una nova norma prohibitiva respecte a les declaracions unilaterals d’independència que no estan emparades amb el nou dret d’autodeterminació a favor de territoris no autònoms o pobles sotmesos a domini estranger.\nAquestes tergiversacions i manipulacions per part de rellevants autoritats de l’Estat fa pensar que estem davant d’una guerra de desinformació per part de l’Estat, actitud que no és coherent amb el principi democràtic que almenys formalment aquestes mateixes autoritats proclamen de forma insistent.


Cuidem Benimaclet lliurament 1.000 noves signatures a l'Ajuntament per a demanar la paralització del PAI de Benimaclet\n6 de maig de 2019 (14:52 CET)\nLa plataforma Cuidem Benimaclet ha presentat aquest dilluns a l'Ajuntament de València, a través del registre d'entrada, 1.000 noves signatures per a demanar la paralització del PAI Benimaclet Est per considerar que aquest barri "no necessita ni pot assumir més habitatges" i advertir que es troba "en risc de col·lapse poblacional". Així, ha destacat que "no existeix cap argument, més enllà de l'econòmic, que justifique la construcció de 1.345 nous habitatges".\nA més del lliurament de signatures en el consistori, representants de la plataforma s'han concentrat en la Plaça de l'Ajuntament per a expressar aquest rebuig al PAI amb la lectura d'un manifest i després d'una pancarta amb el lema 'Aturem el PAI. Per un barri sostenible sense especulació' i cartells en els quals es podia llegir 'Benimaclet. L'horta. Mai PAI' i 'Protegim el territori. València no està en bena'.\nLa portaveu de Cuidem Benimaclet, Mar Ruiz, ha explicat que aquest col·lectiu reclama "la desclassificació del sòl del PAI de Benimaclet Est", de manera que "es canvie el règim de sòl urbanitzable a no urbanitzable" perquè "no es puga construir més amb finalitats lucratius". El col·lectiu estima que les 1.345 nous habitatges projectats comporten també "un desastre ecològic per a la zona de transició d'horta que actualment suposa el sòl no urbanitzat de Benimaclet".\nRuiz ha ressaltat que el miler de sol·licituds registrades aquesta jornada a l'Ajuntament se sumen a les 1.350 que es van entregar al desembre, segons la plataforma, "uns dies després que la promotora i constructora Metrovacesa presentara el projecte 'Llaura Benimaclet' d'execució del PAI Benimaclet Est'.\nCuidem Benimaclet ha precisat que les signatures entregades ara "tornen a demanar i raonen perquè és legal jurídicament lademanda de la desclassificació del sòl urbanitzable programat a sòl no urbanitzable" amb la finalitat que "es mantinga en la situació actual de sòl rural" i s'evite "la construcció de nou edificis".\nIgualment, amb aquestes sol·licituds, ha agregat el col·lectiu, es detallen "les implicacions reals que tindria l'ús d'aquesta eina jurídica" com que "no cabria indemnització a cap agent urbanitzador, ja que no ha existit cap mena de patrimonialització del terreny del PAI" i com que "tampoc l'Ajuntament tindria responsabilitat patrimonial".\nMar Ruiz ha comentat que els impulsors del PAI "si van adquirir el sòl en qualitat d'urbanitzable, també va anar assumint un risc: que en aqueix sòl es podia construir o no", com succeeix en "qualsevol operació econòmica especulativa", per la qual cosa ha assenyalat que "no cal retornar-los els diners".\nLa portaveu ha reiterat que no existeix "la necessitat, realment", de comptar amb més habitatges en Benimaclet i ha apuntat que la desclassificació del sòl del PAI permetria que en el terreny es pogueren "construir equipaments".\nRuiz ha indicat que el Pla General d'Ordenació Urbana (PGOU) de València "preveu una ciutat d'un milió d'habitants" i ha opinat que la construcció d'habitatges que es planteja en aquest cas "no és real" perquè "no té en compte la realitat de la ciutat". En aquest punt, ha subratllat que a més cal tindre en compte que "es calcula que hi ha uns 50.000 habitatges buits a la ciutat".\nMANIFESTACIÓ EL DISSABTE\nLa plataforma Cuidem Benimaclet ha afirmat, com ha declarat també el seu portaveu, que "l'acció no ha acabat encara", atés que al lliurament de signatures i a la concentració d'aquest dilluns se suma la manifestació que es durà a terme a València dissabte que ve a la vesprada impulsada per l'agrupació de col·lectius que integren 'València no està en bena'.\nMar Ruiz ha avançat que amb aquesta convocatòria, que s'iniciarà a les 18.00 hores en El Parterre, es pretén "demanar un canvi de model de ciutat", perquè "siga la ciutadania la que decidisca quina ciutat vol".\nEn aquest acte està previst que participen més de 75 col·lectius, entitats i associacions de València i de la seua àrea metropolitana per a mostrar el seu rebuig a "l'especulació sobre l'habitatge i la destrucció del territori" per part de "els plans urbans i urbanístics en marxa".\n"Acabada la legislatura que s'anunciava com la del canvi, s'observa que més enllà d'algunes mesures proteccionistes, el govern autonòmic ha sigut sotmés als grans poders econòmics que destrueixen el nostre territori i especulen amb l'habitatge", ha criticat Cuidem Benimaclet.\n"CREIXEMENT SENSE LÍMITS"\nDesprés d'això, la plataforma ha estimat "necessari" continuar les mobilitzacions "per a visibilitzar que el canvi climàtic, la destrucció del territori i el creixement sense límits", que "contradiuen tota lògica de sostenibilitat" i ha defensat una cuideu "sostenible" que atenga "les necessitats del veïnat".\nCuidem Benimaclet reclama "una reflexió entorn del model de ciutat que es vol per al futur, posant sobre la taula alternatives reals de desurbanització, desclassificació de sòl o regulació dels preus del lloguer".


ᐅ Posicionament web El Pont de Suert - Posicionament Google SEO El Pont de Suert\nLi oferim un servei de posicionament web El Pont de Suert potent i eficaç, que garanteix els millors resultats de posicionament a Google.\nExperts en posicionament web El Pont de Suert\nEl nostre posicionament web El Pont de Suert va de bones pràctiques, metodologia contrastada i experts en estratègies SEO nacional i internacional. El nostre equip professional a El Pont de Suert analitza i confecciona en cada cas una proposta a mida sobre l’estratègia SEO On-page i Off-page més adient i que millor encaixa amb les necessitats del client i els seus objectius en aquest sentit.\nPosicionament web El Pont de Suert amb màximes garanties\nEls nostres resultats en posicionament web El Pont de Suert els podem demostrar amb els nostres casos d’èxit reals i vigents, gràcies a la nostra gran experiència en aquest sector i gran quantitat de clients que confien en el nostre posicionament web El Pont de Suert.\nEstratègies SEO Google de Gestinet. El millor posicionament web El Pont de Suert\nEl nostre objectiu a l’hora de crear una estratègia SEO El Pont de Suert és aconseguir els millors resultats en la generació de trànsit potencial i sa des dels cercadors, sobretot el posicionament Google El Pont de Suert, cap a la pàgina web del client. La conversió d’aquest trànsit nou potencial en client nou aconseguit, és l’estratègia On-page que també cal abordar per assegurar-nos l’èxit i tancar el procés consolidant l’estratègia dissenyada.\nA l’igual que el Manteniment informàtic El Pont de Suert és vital per a qualsevol empresa avui dia, la seva estratègia SEO de posicionament web El Pont de Suert també forma part de quelcom vital i necessari per a la seva supervivència o en cas contrari, òbviament pot tenir els dies comptats.\nMetodologia pròpia en posicionament web El Pont de Suert\nEl nostre secret és tractar el posicionament web El Pont de Suert com a metodologia i filosofia dins el nostre ADN i plasmar-ho a l’hora de crear i optimitzar les pàgines web que realitzem. Utilitzem en tot moment metodologia pròpia, tècniques i estratègies SEO contrastades i vigents, amb les màximes garanties d’èxit i sense riscos. Mai hem tingut una pàgina web penalitzada i en tots els casos realitzem una estratègia SEO a mida amb les màximes garanties per a consolidar els objectius marcats.\nAixí doncs, el posicionament web El Pont de Suert és una forma de fer les coses, una metodologia constant i una filosofia que cal desenvolupar en cada disseny web El Pont de Suert, optimització web i projecte en aquest sentit. Aquesta metodologia i filosofia de treball és el resultat de tants anys d’experiència en el servei de posicionament web El Pont de Suert, i només es pot assolir entenent i transpirant durant tant de temps els paràmetres, motius i estratègies de posicionament web El Pont de Suert òptimes i exitoses que Google contempla en el seu posicionament natural, en evolució constant.\nMetodologia de posicionament web El Pont de Suert pròpia, tècniques i estratègies SEO contrastades.\nEls millors resultats en la generació de trànsit potencial mitjançant el posicionament web El Pont de Suert.\nPropostes de posicionament web El Pont de Suert a mida sobre l’estratègia SEO On-page i Off-page.\nBones pràctiques, metodologia contrastada i experts en estratègies posicionament web SEO El Pont de Suert.\nEl Pont de Suert i el seu posicionament web\nCada ubicació i zona geogràfica te un tractament específic a nivell SEO Google i això afecta directament en una gran majoria d’estratègies de posicionament web El Pont de Suert que desenvolupem, tant sigui pel volum i tipus de competència, com tipus de sector, activitat, etc... Cal tractar cada projecte i estratègia de posicionament web El Pont de Suert de forma personalitzada i a mida, només així es pot garantir l’èxit de la mateixa i aconseguir els resultats en posicionament web El Pont de Suert esperats.\nGestinet ❤ Posicionament web El Pont de Suert\nSi, ho reconeixem, som addictes i ens apassiona el cercador Google des dels seus inicis, i les estratègies de superació constant que dissenyem per tal que cada client sobresurti dins el Posicionament dins Google, evolucionant-les amb el temps per tal de millorar i optimitzar resultats constantment. Val a dir que a El Pont de Suert comptem amb clients que són models de negoci online i gairebé la única captació de client potencial és via posicionament Google, amb l’exigència i pressió que això comporta.


El Triangle no quadra | NacióDigital\nEl Triangle no quadra\nL'històric setmanari fa fora dos terços de la plantilla | Els afectats denuncien l'empresa per acomiadament improcedent i retards en el pagament\nper Carles Batalla, 23 de juliol de 2013 a les 10:00 |\nLa situació va agafar un gir inesperat i encara més surrealista amb l'arribada de l'empresària Maria Ángeles Gervilla, "una subhastera tèrbola que s'havia vist embolicada en casos de frau". Al començament, va posar diners de la seva pròpia butxaca per tirar endavant però posteriorment va aplicar una rebaixa unilateral del salari del 20% i, per acabar-ho d'adobar, els treballadors de seguida van veure que estava corrompent l'esperit del projecte. Ara sospiten de les seves intencions, "que faci el mateix que ha fet anteriorment, és a dir, reflotar empreses per vendre-se-les o per blanquejar diners", assegura el treballador acomiadat. Segons ell, ho prova el fet que El Triangle ha impulsat recentment una edició en castellà amb un nou tiratge de 100.000 exemplars, més els 30.000 en català.\nActualment, el setmanari amb prou feines aguanta amb només tres treballadors contractats (els més veterans) dels 16 que hi havia i amb algun col·laborador extern, al qual "obliguen a una producció brutal". Fa poc dos d'ells van marxar després de veure ni un cèntim en dos mesos. Aquest periodista afectat també acusa l'empresa de col·locar una oferta de treball trampa al web del Col·legi de Periodistes de Catalunya i han demanat que la retirin. La nova empresària gestiona exclusivament la publicitat "però ningú atén el telèfon. És surrealista", indica el treballador acomiadat.\nMés enllà del trajecte judicial, hi ha una sensació de llàstima per haver perdut el nord, la filosofia del model i el seu prestigi. "En els últims anys El Triangle ha pres una deriva irracional, amb un empresari incapaç d'admetre la crisi. Durant els anys 90 era un mitjà de denúncia al poder", conclou en to resignat.\n"No hi ha cap crisi, és un nou projecte"\nL'impulsor i director de la publicació nega que El Triangle estigui vivint un mal moment. En declaracions a el diario.es, Jaume Reixach assegura que "no hi ha cap crisi, el que passa és que estem en un nou projecte i s'ha produït una renovació de personal". Segons les seves paraules, fa un temps un grup de treballadors li va manifestar el seu desig de marxar d'El Triangle i, atenent a aquesta demanda, ell els va acomiadar. Admet que hi pot haver aspectes de les indemnitzacions en què no hi hagi acord, però "estem en negociacions i això ho arreglarem al CMAC", assegura el veterà periodista.\nQuant a l'acusació de no haver comunicat ni abonat les cotitzacions a la Seguretat Social, Reixach admet que hi ha hagut dificultats però recorda que hi ha voluntat de solucionar-ho". Assegura que ara "es va cobrant amb normalitat", i per als que tenien endarreriments "es farà un pla per amortitzar-ho".\nRespecte a la consideració que ara és un home de palla subordinat a la nova empresària, Reixach ho nega. "Jo sóc l'administrador de la societat, el titular de la capçalera i el director d'El Triangle".\nSobre Àngels Gervilla, nega que sigui la persona que realment ostenta el poder a la revista. La defineix com "una persona interessada en tirar endavant el projecte". Reconeix que ha invertit El Triangle i -en això sí que coincideix amb els extreballadors- "no té cap càrrec", reconeix.\nMitjans, acomiadaments, El Triangle, Jaume Reixach, María Ángeles Gervilla\nJaume Reixac és un peó del PSOE-PSC i ElTriangle n'és el seu portaveu oficiós.\nPer Anònim el 23 de juliol de 2013 a les 22:31\nCelebro que s'enfonsi la premsa sociata. Visca Catalunya independent!\nPer Anònim el 23 de juliol de 2013 a les 13:57\nÉs el destí de tots els que no diuen "sí buana" i no poden optar, doncs, a les subscripcions massives i a les campanyes institucionals de publicitat.\nPer David el 23 de juliol de 2013 a les 13:23\nTot plegat és una llàstima, sóc lector d'EL TRIANGLE des dels 90 i ja a principis del 2005 el setmanari va deixar de ser el que era, no informava de res de Catalunya, i molt poc periodisme d'investigació, amb un disseny i un paper horrible. I d'ençà de fa uns mesos en fa gràcia, cada setmana 30.000 exemplars però sóc incapaç de trobar-lo en cap quiosc de Barcelona o del Barcelonès... llavros on cullons on es venen aquests 30.000 exemplars? Hi ha coses que no entenc.\nPer Anònim el 23 de juliol de 2013 a les 12:15\nLa mayoria de empresas vivas que no tienen efectivo para pagar las nóminas, como quereis que indemnicen.\nCom diuen els castellans,\nPer PereLu el 23 de juliol de 2013 a les 12:02\nel responsable: un topo\nPer Anònim el 23 de juliol de 2013 a les 11:46\nel responsable del Triangle hace años que se sabe que es un topo... conocidos miembros del CNI han publicado en sus páginas.\nAmb els "progres" ja se sap...\nPer Enricf el 23 de juliol de 2013 a les 11:35\nTambé a can Periódico, que van d'esquerranosos i de defensors dels drets dels treballadors, els va faltar temps per acollir-se a les noves mesures laborals dictades pel govern PP que tant havien criticat per començar a fotre gent fora pagant-los quatre misèries...\nPer a Quin Pais\nPer MSR el 23 de juliol de 2013 a les 11:31\nA veure, que el 95% de les empreses només duiguin la comptablitat per pagar a Hissenda, no haguñessin de portar una interna ben feta per saber com van. I l'excusa aquesta de no tenir diners per poder no poder pagar un acomiadament te molt a veure amb el punt que he dit abans. L'acomiadament te un cost que va aproximadament del 0% (s'en va ell) al 5% (acomiadament amb imdemnització màxima) del costos laborals. Per tant, quan el contractes has de tenir en compte aquest cost. I a la comptabilitat real de l'empresa hi hauries de tenir unes provisions (que la que l'oficial per hissenda no et demana). Si es fes ben fet no exisiría cap problema financer per acomiadar un treballador. No em demanis acomiadament lliure castigant el treballadors quan la responsabilitat de fer-ho malament és de l'empresa per no portar una comptabilitat com Déu mana (o al 'gobierno' per no obligar les empreses a portar-la).\nPer Jordi M el 23 de juliol de 2013 a les 10:47\nFrom dawn to dawn a lifetime The birds sing and day's begun The heavens shine from dawn to dusk With golden rays of sun People on their way Beginning a brand new day I love a-hearing people say It's a beautiful day today.\nPer Anònim el 23 de juliol de 2013 a les 10:35\nAlgu s' ha preguntat perque les empreses no paguen els sous als treballadors? Si no tens 1000 euros per pagar un sou com tindrás 20.000 per acomiadar a un treballador. I com no pots acomidar a 4, deixes de pagar a 15 treballadors. Entres en un bucle i quan podries haber continuat una empresa de 100 persones, al final acomiades a 200. I s' han perdut inutilment 100 llocs de treball. Quan algu es doni compte ja ho arreglaran, ACOMIADAMENT LLIURE JA¡¡¡ CONSERVEM LLOCS DE TREBALL¡¡¡¡ Ara ja podeu possar vots negatius pero es la realitat.


About: Ibrahim Paixà d'Egipte\nIbrahim Paixà (vers Drama, Rumèlia, Imperi Otomà, 1789 - El Caire, 1848) fou un general, governador i virrei en funcions d'Egipte, fill de Muhàmmad Alí Paixà d'Egipte. Els rumors deien que en realitat era el seu fill adoptiu, ja que quan Muhàmmad Alí es va casar amb la seva mare Amina, que s'havia divorciat del su primer marit Tourmatzis poc abans del nou matrimoni (1787), aquesta tenia ja un fill nascut el 1786, suposició reforçada per la preferència que Muhàmmad Alí va demostrar sempre pel seu altre fill Tusun (que va morir el 28 de setembre del 1816) i el fet que aquest va mantenir una constant rivalitat amb Ibrahim. No obstant a les fonts oficials Ibrahim figura com nascut el 1789, el que garantiria que era fill de Muhàmmad Alí. Muhàmmad Alí va fer venir als seus fills Ibrahim i Tusun a Egipte el 1805; el 1806 Ibrahim fou enviat com a ostatge a la Porta en garantia del tribut promès per Muhàmmad Alí, però el govern otomà el va retornar el 1807 després que la flota anglesa hagués abandonat Alexandria, i tot seguit va rebre el títol de defterdar. El 1809 Muhàmmad Alí va fer anar a Egipte a la seva dona i els fills més petits (Ismaïl Paixà i dues germanes). Després de la matança de mamelucs a la fortalesa del Caire (1 de març de 1811) Muhàmmad Alí va enviar a Ibrahim a l'Alt Egipte, per expulsar als mamelucs que restaven cap a Núbia entre els quals el principal era Ibrahim Bey. Va sotmetre també als beduïns i va restablir el domini egipci a la regió. Les terres iltizams i wakfs foren confiscades; el cadastre de terres fou acabat el 1812. Ibrahim va governar l'Alt Egipte entre 1811 i 1816 i en aquest temps va rebre de la Porta el títol de paixà. El 1816 el seu pare el va enviar a Aràbia per lluitar contra els wahhabites que ja havia combatut el seu germà Tusun entre 1811 i 1813 i el mateix Muhàmmad Alí del 1813 al 1815. Ibrahim va marxar a Aràbia i va obtenir diversos èxits i el 1818 va ocupar Dariyya que fou finalment destruïda. Abd-Al·lah ibn Saüd i els seus parents foren enviats presoners a Egipte. Va retornar al Caire el desembre de 1819 i el 1820 el sultà otomà el va nomenar governador de Jiddah. Entre 1820 i 1821 el seu germà petit Ismaïl Paixà va conquerir Núbia i Sennar i un cos militar egipci va arribar fins al Kordofan en una expedició destinada principalment a capturar esclaus i a obrir antigues mines d'or per finançar l'exèrcit. El 1821 Ibrahim Paixà fou enviat al Sennar per reunir als esclaus que havien de ser enviats a Egipte, però es va posar malalt de disenteria i va retornar al Caire el començament del 1822 En els anys següents va participar en la formació del nou exèrcit egipci, encarregada al militar francès Seves, conegut com a Sulayman Paixà. El 16 de gener de 1824 el sultà otomà va encomanar a Muhàmmad Alí la reconquesta de Morea que estava en mans de rebels grecs. Muhammad va enviar al seu fill Ibrahim amb forces militars organitzades segons el model francès dissenyat per Seves. El seu equipament era bo i es va apoderar fàcilment de Navarino i Tripolitsa, quedant quasi tota la península sota el seu control. El febrer del 1826 va assetjar Mesolongi, setge que va durar fins a l'abril en què la va ocupar. La Porta va refusar la intervenció de les gran potències amb el suport de Muhàmmad Alí, i llavors les flotes de Rússia, Gran Bretanya i França es van presentar al Peloponès i van destruir la flota otomana-egípcia a la batalla naval de Navarino el 20 d'octubre de 1827. L'almirall britànic Codrington es va presentar amb una flota a Alexandria i va forçar a Muhàmmad Alí a cridar al seu fill i les seves tropes. Ibrahim va desembarcar a Alexandria el 10 d'octubre de 1810. El 1831 Muhàmmad Alí li va encarregar la campanya de Síria. L'1 de novembre es va presentar amb les seves forces a Palestina i va derrotar a les forces locals dels paixes de Trípoli del Líban i d'Alep, a la zona de la plana de Zara al sud d'Homs; després d'un setge de sis meses va obligar a rendir-se a la ciutat d'Acre (27 de maig de 1832). Amb dues victòries successives a la rodalia d'Homs, sobre destacaments de l'exèrcit otomà dirigits per Muhammad Paixà, governador d'Alep, els dies 8 i 9 de juliol, va avançar per tota Síria; va derrotar el gros de l'exèrcit otomà dirigit per Husayn Paixà al pas de Baylan a Alexandreta (29 de juliol) i va avançar per Cilícia; va derrotar a l'exèrcit de reserva otomà dirigit per Rashid Paixà a Konya (21 de desembre de 1832) i va dominar tot el sud d'Anatòlia oriental. La superioritat del seu exèrcit ben entrenat i equipat, seguint el model europeu, sobre l'exèrcit otomà, era notable. Ibrahim també es va mostrar un hàbil polític atraient a tots els sirians sota la bandera de l'alliberament del jou turc, i obtenint el suport de l'emir libanès Bashir II Shihab. Les forces d'Ibrahim van arribar fins a Kutahiya, on, sota pressió de les potències, es va signar un tractat pel qual l'Imperi Otomà cedia a Muhàmmad Alí els territoris de Palestina, Síria, Líban i Adana (Cilícia). Ibrahim fou nomenat muhassil d'Adana pel sultà, i el seu pare el va nomenar administrador general dels nous territoris. Llavors es va intentar imposar una administració centralitzada a imitació de la que regia a Egipte, cosa que va provocar el descontentament de les poblacions variades de Palestina, Líban i Síria. Van esclatar algunes revoltes poc importants, que es van incrementar quan es va decidir el reclutament forçós i la confiscació de l'armament privat. La millora de l'estatus dels cristians va molestar a drusos i musulmans; els maronites foren utilitzats per reprimir una revolta dels drusos al Hauran (1838) cosa que va provocar efectes desastrosos en la convivència de les dues comunitats durant les següents dues dècades. La guerra contra Turquia es va reprendre el 1839. El 24 de juny de 1839 Ibrahim va derrotar decisivament a l'exèrcit otomà dirigit per Hàfidh Paixà, a Nizib a l'oest de Biredjik. La flota otomana, manada per Fewzi Paixà, es va passar als egipcis. Llavors van intervenir les potències europees i es van iniciar negociacions que van portar al Tractat de Londres de 15 de juliol de 1840, que exigia l’evacuació egípcia de Síria i Cilícia fins a Acre. Muhàmmad Alí esperava el suport de França i va rebutjar la petició; les flotes aliades van iniciar el bloqueig de la costa siriana i egípcia, i França no va fer cap pas. Tropes aliades van desembarcar al Líban; l'almirall britànic Napier va conquerir Acre i va iniciar negociacions a Alexandria. Muhàmmad Alí va haver d'acceptar evacuar Síria (22 de novembre de 1840). El 29 de desembre de 1840 Ibrahim va sortir de Damasc amb les seves forces i passant per Gaza va entrar a Egipte (una part de l'exèrcit manat per Sulayman Paixà fou enviat per mar des d'Àqaba). En els anys següents es va ocupar de tasques administratives a Egipte i va fer diversos viatges a Europa. El 2 de setembre de 1848, quan el seu pare fou afectat de senilitat, va assolir el govern d'Egipte, per un firman del sultà. Va morir el 10 de novembre de 1848, i el seu pare va tornar a ser posat al front del govern fins al 2 d'agost de 1849 quan va morir i el va succeir Abbas Hilmi I Paixà, nebot d'Ibrahim. Pel seu fill Ismaïl Paixà fou ancestre directe de la casa de kedivs i després sultans i reis d'Egipte. (ca)\nIbrahim Paixà (vers Drama, Rumèlia, Imperi Otomà, 1789 - El Caire, 1848) fou un general, governador i virrei en funcions d'Egipte, fill de Muhàmmad Alí Paixà d'Egipte. Els rumors deien que en realitat era el seu fill adoptiu, ja que quan Muhàmmad Alí es va casar amb la seva mare Amina, que s'havia divorciat del su primer marit Tourmatzis poc abans del nou matrimoni (1787), aquesta tenia ja un fill nascut el 1786, suposició reforçada per la preferència que Muhàmmad Alí va demostrar sempre pel seu altre fill Tusun (que va morir el 28 de setembre del 1816) i el fet que aquest va mantenir una constant rivalitat amb Ibrahim. No obstant a les fonts oficials Ibrahim figura com nascut el 1789, el que garantiria que era fill de Muhàmmad Alí. (ca)\nIbrahim Paixà d'Egipte (ca)\nfreebase:Ibrahim Paixà d'Egipte\nIbrahim Paixà (ca)


Gran Concert d'Any Nou al Palau de la Música Catalana\nUn any més us presentem un clàssic del Col·legi: el Gran Concert d'Any Nou. En aquesta ocasió us proposem la data del 29 de desembre (diumenge) en la funció de les 12h del matí.\nCada any sou molts els que aprofiteu el preu especial per al nostre col·lectiu, que enguany és encara m [...]\nJa teniu disponibles totes les activitats que el Col·legi us proposa per gaudir una mica més del vostre temps de lleure. Teniu molts plans: viatges, exposicions, obres de teatre...\nA més, amb les promocions i descomptes que us oferim, gracies als acords i convenis signats pel Col·legi, [...]\nAperitiu de Nadal 2013\nEl 13 de desembre va tenir lloc al Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CCCB), l’Aperitiu de Nadal del Col•legi.\nA més del tradicional vermut nadalenc, tots els qui van voler, van gaudir de l’exposició “Espriu. He mirat aquesta ter [...]\nJa teniu disponibles totes les activitats que el Col·legi us proposa per gaudir una mica més del vostre temps de lleure. Aquest cop, teniu molts teatres, tant per grans com per petits, on escollir per aprofitar aquestes festes nadalenques.\nA més, amb les promocions i descomptes que us o [...]\nSaló Ocasió 2013\nDel 29 de novembre al 8 de desembre, té lloc a Barcelona el Saló Ocasió.. El nostre Col•legi estarà present en aquesta fira de diverses formes.\nD’una banda, Alfonso Lluzar, president del Col•legi Oficial de Gestors de Catalunya, [...]\nVIII Fòrum d'Ocupació Laboral\nEl Col•legi torna al Fòrum d’Ocupació Laboral organitzat per la Facultat de Dret de la Universitat de Barcelona.\nEl dia 25 de novembre, primera jornada del fòrum, Marc Giménez, ponent de la comissió d’estrangeria, i Sonia Villar, ponent de la comissió de joves gestors del Col� [...]\nAnul·lada la Festa infantil 2013\nEl Col·legi es veu en l'obligació d'anul·lar la celebració de la Festa Infantil de Tardor, que teníem previst dur a terme el proper dissabte 23 de novembre al matí.\nPel que fa a les imatges de la felicitació nadalenca del Col·legi, que es podrà enviar des de la Plataforma de comun [...]\nA més, amb les promocions i descomptes que us oferim, gracies als acords i convenis signats pel Col·leg [...]\nUn dia amb l'alcalde\nLa Baronia de Rialb, refugi formidable; antigues parròquies i paradís ideal per conèixer l'arquitectura del segle XI i XII, fortificacions defensives, masies... De relleu accidentat, bosc mediterrani d'alzina, pins i cultius. Les blanques aigües del riu Rialb, els productes del camp... i la [...]\nMaridatges musicals a la vil·la Museu Pau Casals\nAquest estiu veniu a descobrir els Maridatges Musicals de la Vil·la Museu Pau Casals, una experiència que fusiona la música i la gastronomia en un sorprenent maridatge de tots els sentits.\nEls dolços de la Pastisseria L’Obrador i els vins i caves del Celler [...]\nMón Sant Benet - La màgia del capvespre\nUs informem que aquest estiu torna La màgia del capvespre a Món St Benet, i us oferim un vespre ple d’activitats molt suggerents.: La màgia del capvespre\nMés que mai Món St Benet es torna màgic quan el sol es pon. Un somni es desplega amb tota la seva potència i ens transporta a u [...]\nSessió informativa sobre el Màster Universitari en Gestió Administrativa\nEl proper dia 11 de juny, a les 17.30 h, tindrà lloc una sessió informativa, on podreu resoldre tots els vostres dubtes sobre el Màster Universitari en Gestió Administrativa.\nAquesta sessió anirà a càrrec de:\n1. Sr. Marc Giménez,vocal de l'Institut Superior de Gestió Admini [...]\nVisita cultural al Museu d'Art Contemporani de Barcelona\nEl Departament de Cultura del Col·legi de Gestors us ofereix, divendres 7 de juny, a les 17 h, una visita cultural que tracta sobre la conservació i la restauració de l’art contemporani al MACBA.\nUs podeu inscriure abans del 3 de juny, enviant un correu electrònic a nbergua@gestors.c [...]\nV Congrés ACCID\nEl proper 6 i 7 de juny de 2013 tindrà lloc a la Universitat Internacional de Catalunya, el V Congrés Català de Comptabilitat i Direcció. Les conferències previstes i les sessions de treball simultànies es centraran en els temes més actuals i importants de la nostra professió\nEl Col·legi de Gestors Administratius de Catalunya, soci de la Creu Roja des de l’any 1970, anima a tots els col·legiats a participar en la compra de butlletes del Sorteig d’Or de la Creu Roja, una de les vies més importants de finançament dels projectes humanitaris de la Institució i q [...]\nVols anar al BizBarcelona?\nEls propers dies 5 i 6 de juny, el recinte de Montjuïc de Fira de Barcelona tornarà a convertir-se en la capital de l'emprenedoria gràcies al BizBarcelona, l’esdeveniment que reuneix les solucions per a la creació, el creixement i la internaciona [...]\n4a Cursa Intercol·legial\nJa tenim aquí la quarta edició de la Cursa Intercol·legial de Barcelona. Aquest any, a banda dels 13 col·legis professionals que l’organitzen, també compta amb la col·laboració de l’Associació Intercol·legial de Col·legis Professionals de Catalunya, de la qual forma part el nostre [...]\nXVI Jornades de Representants Corporatius dels Gestors Administratius\nEl Colegio Oficial de Gestores Administrativos de Cantabria va acollir del 25 al 27 d'Abril de 2013, les XVI Jornades de Representants Corporatius dels Gestors Administratius.\nA la trobada es van debatre temes de gran interès per al col·lectiu, i es va buscar donar resposta als nombrosos [...]\nEl Departament de Cultura del Col·legi de Gestors us ofereix, dissabte 16 de març, a les 11.30 h, una visita cultural que gira a l'entorn de l'escultor Francesc Torres Monsó (Girona,1922). Visitarem dues exposicions temporals: a la Fundació Josep Pla (Dues mirades a Maillol: Josep Pla i Torr [...]\nEl torneig de pàdel per a Gestors Administratius ha estat un èxit\nEl dissabte passat 9 de març, el col·lectiu de Gestors Administratius de la Delegació de Lleida, va celebrar un Torneig de pàdel a les instal·lacions del Pàdel Indoor de Lleida.\nAquesta diada familiar, va tenir una gran acceptació per part de tots els assistents i participants.\nTorneig de pàdel indoor\nLa Delegació del Col·legi a Lleida organitza el proper 9 de març un torneig de pàdel per a Gestors Administratius. Adjunta trobareu tota la informació sobre l’esdeveniment i el full d'inscripció per poder fer efectiva la vostra participació. La data límit per inscriure’s es l’1 de [...]\nX Curs de formació de Mutuaga\nEl 8 de març va tenir lloc a Madrid el X Curs de formació de Mutuaga, al qual van assistir representants dels diferents col·legis oficials de gestors administratius d'Espanya.\nA la jornada va assistir la Sra. Marina Rocabruna, gerent del Col·legi Oficial de Gestors Administratius de Ca [...]\nAvaluació dels efectes del canvi climàtic a l'Euroregió Pirineus Mediterrània per la millora de la competitivitat i eficiència del sector turístic\nEl Col·legi des de l’any 2009 dóna suport a la Fundació Empresa&Clima, referent empresarial per a la mitigació i l'adaptació del canvi climàtic que ofereix a les empreses les eines necessàries per afrontar els compromisos i reptes que comporta el canvi climàtic.\nEn aquest marc, [...]\nJa teniu disponibles totes les activitats que el Col·legi us proposa per aprofitar el vostre temps de lleure aquest 2013. Teniu molts plans: viatges, exposicions, obres de teatre... A més, amb les promocions i descomptes a teatres, museus i tour operadors, gracies als acords i convenis signats [...]\nPresentació d'estudi climàtic\nDurant l'any 2012, amb el cofinançament de I'Euroregió, el Grup de Climatologia de la Universitat de Barcelona conjuntament amb la Fundació Empresa i Clima (FEC) han desenvolupat l'estudi “Proposta d’indicadors globals pera l’avaluació dels efectes del canvi climàtic a I'Euroregió P [...]\nVine i aprèn català\nEl Consorci per a la Normalització Lingüística (CPNL) organitza en tot el territori cursos de català per a les persones que volen començar a aprendre a parlar i escriure en català (nivells inicial i bàsic) i per a les que volen aprendre a escriure'l adequadament (nivells elementals, inter [...]\nNew Year's Brunch Barcelona (nyb'13). Una celebració de l'escultura contemporània a Europa\nEl proper 20 de gener de 2013 celebrem el New Year’s Brunch (nyb’13) amb la finalitat de promocionar l'escultura contemporània a Europa i facilitar que es connectin persones i institucions amb interès en l'art en tres dimensions. És una gran oportunitat per establir contactes amb col·leg [...]


A Patraix l’associació la Carraspera recupera la memòria de la seda | Blogdanses\nA Patraix l’associació la Carraspera recupera la memòria de la seda\n30 març 2017 10:09\nUn homenatge de l’associació cultural La Carraspera als patraixers que vestiren i viviren als temps de la Batifora, la desconeguda fàbrica de filatures de seda de Patraix.\nPer Paco Chalmés. Març 2017.\n(article publicat al llibret 2017 de la falla Arrancapins de València)\nLa nostra ciutat de València amaga tresors que de vegades són descoberts als moments i circumstàncies més insospitades.\nAixò ens va ocórrer a La Carraspera, associació cultural dedicada al conreu i promoció del nostre ball i música tradicionals, quan buscant inspiració per muntar un nou espectacle per a celebrar el desé aniversari de la nostra fundació, ens trobàrem amb un fet històric relacionat amb la fabricació de la seda al nostre barri de Patraix que ens va captivar.\nAutor: J.A. Lumbreras.\nAlgú ens recordà un reportatge sobre la seda que van emetre en els últims temps de la televisió autonómica, en el qual va eixir el nom d’una important fàbrica de filatures de seda situada al barri. Fou el cap del fil del qual començàrem a estirar… Qui podia saber on estava aqueixa important instal·lació? Alguns veïns amb avantpassats a l’antic poble de Patraix ens parlaren de tallers de filatures als baixos d’algunes cases i fins i tot en espais hui ocupats per parcs i carrers. Però no fou fins que arribà a les nostres mans l’obra “Patraix, de poble a barri”* editada per l’Associació veïnal de Patraix l’any 2004 quan resolguerem el misteri: L’actual Centre Cultural i Esportiu de Patraix al carrer de Assagador de les Monges resultà ser el recinte que va acollir des de principis del segle XIX la fàbrica de filatures la Batifora.\nLa informació documentada de l’obra esmentada encaixà amb la que ja havíem recollit dels veïns i en algunes pàgines de la xarxa. La fàbrica fou una de les més importants de la ciutat. Una dada curiosa és que va ser la primera que va adoptar la màquina de vapor per a la transformació de la seda, en la qual prenia l’aigua de la séquia de Favara.\nLa familia Dupuy fou la propietària inicial d’estes instal·lacions, que es dedicaren a la seda fins als començaments del segle XX, i que en el transcurs del segle acabaren dedicant-se a la fabricació de maquinària agrícola i de forns. Després d’uns d’anys d’abandonament, l’edifici es convertí en el centre de servicis esportius i culturals que és actualment.\nAutor: J.A. Lumbreras\nLa Batifora (cal dir que al barri nigú l’anomena ja així) conserva encara hui tot el seu aspecte imponent, amb els impressionants pòrtics de carreu, els més de cinquanta grans finestrals orientats cap a llevant i la característica torreta que s’eleva sobre la teulada.\nMirant el conjunt constructiu resulta fácil evocar la seua figura retallada sobre la planura de l’horta, i les llarges jornades de treball de les treballadores escalfant els capolls a la primavera i transformant del preat fil al llarg de les diverses fases de fabricació. Fins i tot, si parem bé l’orella, s’hi pot arribar a evocar el trasbals dels habitants de tot el terme de Patraix i d’altres caserius i alqueries de l’horta que duien a la fàbrica els capolls de seda que criaven a les andanes per vendre-los-hi.\nFont: Obra “Patraix de poble a barri”.\nEntusiasmats per la troballa d’aquesta informació històrica, començaren a bullir els caps dels membres de la comissió que vam constituir per donar forma al nostre espectacle. No podiem parar d’imaginar les escenes i de lligar els esdeveniments històrics que donaren coherència a la nostra recreació. Decidírem centrar-la en la indumentària que empraren els moradors de l’antic poble de Patraix, i en concret, en l’ús de la seda per a vestir.\nDues fites històriques rellevants al nostre barri ens serviren per delimitar en el temps la posada en escena. La narració arranca al 1769, amb una visita imaginada de Joaquín Juan Pedro de Montserrat i Cruïlles i Maria Josefa de Acuña i Prado, els primers barons de Patraix, al senyoriu que havien acabat de comprar. Encara vestien una moda afrancesada, amb les millors sedes del moment.\nJust un segle després, el 1870, Patraix s’annexa voluntàriament a la ciutat de València. El període comprés entre aquests dos fets històrics és un dels més rellevants per a la història de la roba i també per a entendre la configuració actual del nostre barri i la nostra ciutat. En el transcurs d’aquests cent anys s’abandona progressivament el singular vestit dels llauradors de l’horta en benefici d’una moda internacional més sòbria en colors i materials. Paradoxament, cap al final del període la Reinaxença valenciana acabarà idealitzant aquell vestit de llaurador valencià que havia caigut en desús. El moviment romàntic posterior s’encarregarà de fer evolucionar aquesta idealització per tal d’assentar les bases del que entenem hui pel “vestit de fallera”.\nDurant tot aqueix temps, la Batifora fou testimoni d’aquests canvis, intentant adaptar-se a una demanda cada vegada més variable en un mercat de la moda que va establir en aquell moment les bases del que és hui en dia.\nEls nous teixits de cotó importats i les plagues que atacaren tant els cucs com les moreres acabaren amb puixança del negoci de la seda i deixaren el camí planer per a que noves produccions agrícoles, basades en el cultiu de la taronja, que prengueren el relleu de l’economia valenciana a finals del XIX i principis del XX.\n“Patraix i la memoria de la seda” ret per tant homenatge als patraixers que durant aqueixa època de transicició cap a la modernitat visqueren i vestiren els hiverns i els estius, la faena i la festa, i saberen fins i tot celebrar la simbólica abraçada als temps moderns amb la incorporació a la urbs a la que, amb el pas de les dècades, Patraix acabaria integrant-se.\nHui Patraix és un barri populós de la ciutat de València. Fa temps que moltes tradicions pobletanes han desaparegut i molts veïns nous hem vingut per quedar-nos-hi.\nPerò, malgrat tot, Patraix continua sent el veïnat, la xicoteta botiga del cantó on saludes el botiguer i els coneguts mentre vas i tornes. Hi ha cases noves, la majoria, i altres edificis com la Batifora, que hi romanen ferms per recordar-nos que els nostres barris, la nostra ciutat, la nostra terra, continúen decidits a estirar del fil de la nostra història.\nAspecte actual de La Batifora (2016), hui Centre Cultural i Esportiu de Patraix. Font: blogdanses.es\nNOTA: La Carraspera preestrenà l’espectacle “Patraix i la memòria de la seda” a la ciutat de Terol, el passat mes de novembre de 2016 en un intercanvi amb el grup Ciudad de los Amantes, de la ciutat aragonesa. En l’actualitat treballa per a que l’Ajuntament de València recupere la memòria de l’edifici de l’antiga Batifora amb una placa recordatòria, en homenatge al paper de l’economia de la seda al nostre barri i tots els que treballaren en el seu conreu.\n* “Patraix de Poble a Barri”. Autors: Javier Mozas Hernando, Carles Barquero Genovés, Víctor M. Algarra Pardo, Vicent Aroca Garcés. Il·lustracions: Miguel Ángel Raigal Sancho. Editat per l’Associació de Veïns, Cultural i de Consumidors de Patraix – 2004.


Peces del Museu d’Art de Cerdanyola (MAC) en diverses exposicions - Sabadell Informa!\nInici » Notícies » Notícies Generals » Cultura » Peces del Museu d’Art de Cerdanyola (MAC) en diverses exposicions\nPeces del Museu d’Art de Cerdanyola (MAC) en diverses exposicions\nExposicions i préstecs d’obres arreu de Catalunya\nCartell de Ramon Casas, contra la tuberculosi // Imatge cedida Ajuntament de Cerdanyola\nEl Museu d’Art de Cerdanyola (MAC) no es limita a la presentació de la interessant col•lecció artística que atresora en la seva seu, sinó que constantment promou exposicions, préstecs d’obres, i altres activitats, en les quals el Museu surt portes enfora per escampar l’art per al gaudi dels espectadors i per al treball rigorós en torn al seu fons.\nEn aquest sentit, la renovadora i preciosa exposició “Els altres noucentistes”, producció del MAC i la Diputació de Barcelona, després de presentar-se de maig a agost a Cerdanyola, va passar també pel Museu Comarcal de Manresa i des del 13 de desembre es pot veure al Museu Abelló de Mollet del Vallès. En la mostra, el MAC aporta obres d’Ismael Smith, Josep de Togores i de Marian Espinal, a més d’unes fotografies d’una model a l’estudi del darrer artista.\nTambé produïda pel MAC, és l’exposició de l’artista Tom Carr “Ecos de Carles Buïgas”, que es va poder veure al MAC l’últim trimestre de 2013, i que més tard es va presentar a Badalona i a Tortosa, i que aviat recalarà a Manresa.\nPel que fa als préstecs, en la antològica exposició “Barcelona, zona neutral (1914-1918)”, al voltant de l’ambient artístic al Cap i Casal durant la Primera Guerra Mundial, i que serà a la Fundació Miró de Barcelona fins al 15 de febrer, el MAC ha prestat una joia del seu fons, un cèlebre cartell de Ramon Casas per a la lluita contra la tuberculosi, encàrrec de la Mancomunitat de Catalunya. A més, quatre escultures de Josep Llimona, prestades pel MAC, es poden veure en l’exposició del Museu Europeu d’Art Modern de Barcelona (MEAM) dedicada a l’il•lustre escultor, en el 150è aniversari del seu naixement.\n#"Els altres noucentistes" #Fundació Miró #Josep Llimona #Museu d'Art de Cerdanyola (MAC) #Ramon Casas #Tom Carr\nEdifici modernista a Gràcia