Atac vandàlic contra la seu del PP de Tàrrega : Partit Popular de la Província de Lleida\nHome / Política local / Atac vandàlic contra la seu del PP de Tàrrega\nAtac vandàlic contra la seu del PP de Tàrrega\nLa seu del Partit Popular de Tàrrega ha estat víctima avui d’un atac vandàlic, amb pintades ofensives contra el Partit. Tant la presidenta del PP de Lleida, Dolors López, com el regidor del PP de Tàrrega, Joan Pujal, han condemnat rotundament aquest atac.\nDolors López ha manifestat que “és una vergonya que es produeixin fets com aquests en una democràcia”, i ha recordat que el PP ja ha estat víctima recentment d’actes vandàlics com el d’avui, no només en la seu del PP de Tàrrega, sinó també en d’altres de la província, com la de Lleida ciutat, Cervera o Vielha.\nPer la seva part, Joan Pujal ha recordat que és el tercer assalt que pateix el Partit Popular en un any. En aquest sentit, ha dit que l’any passat inclús van trencar els vidres de la porta d’accés al Partit.\nPujal, que també és el secretari local del Partit Popular de Tàrrega, ha dit que denunciarà l’acte vandàlic davant els Mossos d’Esquadra.\nManel Carques Joan Bonvehí Gemma Batalla Marisa Xandri Dolors López Aguilar Joan Pujal Josep Ignasi Llorens Joan Vilella Jaume Izcara Simeó Abad Ana Cava NNGG Salvador Puy Pau Pintó Josep Llovet Inma Manso Ferrándiz Joan Simeón Òscar Guardiola María José Horcajada


La caritat, puntal de l’islam - Valors\nRedacció| 01/04/2019 24/01/2020 |Valors de les religions|\nLa caritat – que en algunes cultures religioses i en altres moments històrics se n’ha dit almoina i actualment s’aposta més pel terme donació-, és un element comú i destacat en la majoria de religions; però en el cas de l’islam adquireix una dimensió especial perquè forma part dels cinc pilars fonamentals, concretament el tercer. “A l’islam, la caritat no només es recomana, sinó que és considerada una obligació; és a dir, no es considera una despesa, sinó una inversió espiritual per part del donant”, explica Soraya El Farhi, membre de l’Associació Cultural Al-Ouhada de Mataró.\nAra bé, encara que la caritat és una obligació per a tot musulmà econòmicament estable – ja que ha estat beneït per Déu amb aquest privilegi- “ha de ser impersonal, no se’n pot fer ostentació ni pot esdevenir humiliant per la persona que la rep; perquè només a Déu se li han de rendir comptes”. Així, doncs, no és estrany que la caritat obligatòria a l’islam -pràctica que es va establir a partir de l’any 630-, s’anomeni zakat o sadaqa, que significa literalment “purificació”.\nEs tracta d’una costum que amaga dues premisses: el verdader amo de totes les coses no és la persona, sinó Déu; i a través de la caritat s’equilibra la societat. Ara bé, com que no tots els musulmans tenen el mateix poder adquisitiu s’estableixen uns paràmetres: “Les persones solvents han d’entregar el 2,5 per cent anual dels seus estalvis i actius mentre que les famílies senzilles una quantitat que s’estableix abans del final del ramadà, enguany, cinc euros per cada membre”, explica la Soraya. I aquests diners, gestionats per la pròpia comunitat, tal com dicta el Corà – encara que en el llibre sagrat es parla de “pobres, orfes, viudes, presoners i esclaus”- sempre es destinen a la gent sense recursos.\nA l’islam existeixen dues paraules per fer referència a la caritat. Per una banda, la sadaqa o sádaqa (en àrab, caritat), paraula que s’usa per definir una almoina voluntària i que abasta qualsevol acte de donar per compassió, amor, amistat, deure religiós o generositat. És una virtut de l’islam, que pot adoptar moltes formes: donar diners, ajuda física per construir una casa, preocupar-se dels altres mitjançant diàleg, etc. I, en canvi, més específic és el zakat o sadaqa, almoina personal i obligatòria; el tercer, entre els cinc pilars de l’islam. – M. Coll\n←Una obra a la Becket trenca tòpics sobre els youtubers\n→“L’in-cinisme dels pares (i mares)”, per Joan Salicrú\n‘Germans i germanes d’Amèrica!’


Pis en Lloguer Barcelona L'Eixample Marina - Aragó\nREF: T1920-2 file_copy Copiar l'enllaç\nÀtic lluminòs i acollidor en lloguer a l'Eixample de Barcelona amb dues habitacions dobles, un bany, una cuina independent i una agradable terrassa de 25m2, amb vistes a la Sagrada Família.\nEl pis es troba ubicat a prop de l'Avinguda Diagonal, del Passeig de Gràcia i de la casa Milà. Al costat de la Plaça de la Hispanitat, i a pocs passos de la Sagrada Família, de la seva plaça i dels jardins de la Plaça Gaudí. Àrea amb tots els serveis necessaris, proper a restaurants, bars, supermercats, botigues i gimnasos.\nZona molt ben comunicada per metro, amb la parada de la Sagrada Família L5 i L2, i bus. Servei d'internet inclòs en el preu. Pis totalment moblat i equipat, ideal per entrar-hi a viure. Contactar amb l'agència per a més informació sobre la disponibilitat del pis.


garbí24: Cares llargues\nDe vegades el millor es una bona xerrada amb el metge.\n24 de setembre de 2010 a les 7:36\nben dit, doctor! :-)\n24 de setembre de 2010 a les 7:42\nGenial, Garbí! Quanta raó!!! Mira, ara mateix sense utilitzar la boca ni les orelles em veurien al semàfor un somriure d'orella a orella. Gràcies!\n24 de setembre de 2010 a les 7:44\nParlar i escoltar.... un repte, sense cap dubte!\n24 de setembre de 2010 a les 8:05\nNo sé si és l'ambient general de crispació, segurament moltes parelles no aguanten els moments d'inestabilitat. Si les coses van bé, tiren endavant, però si hi ha problemes externs no es saben fer costat i la cosa grinyola. Potser això és una mena de selecció de les parelles més fortes i ben avingudes. Tot i així, no estan les coses per massa festes, però si no ens esforcem a cuidar el més important, què ens queda? Medicació a dojo, tu!\nAquest universitat Garbi 24, es mereix que ocupi un lloc destacat, per la investigació duta a terme.\nDic exactament el que ha dit en Xexu. Jo també m'hi fix molt amb això que dius, Garbi, i es noten molts de nervis, sí. La crisi no sols és econòmica.\n24 de setembre de 2010 a les 10:12\nparlar i escoltar sempre serà un dels grans plaers, però és molt surealista anar parant de caminar cada tres o quatre minuts perquè hi trobes un semàfor.. com es pot estar tranquil si no es pot ni caminar badant aquí i allà?\nho sento, però estic en contra dels semàfors, els cotxes fora la ciutat!\n24 de setembre de 2010 a les 11:39\nSort que hi ha universitats serioses que fan estudis seriosos com la Universitat garbí24. Perquè si us haguéssiu de refiar dels meus estudis anant pel carrer estaríeu ben arreglats. Bado, bado i bado i només em fixo amb la gent que van amb cara de felicitat i somrient sols. N'hi ha, de veritat que n'hi ha... sols o soles i somrient d'orella a orella. Val més anar sol que mal acompanyat?\n24 de setembre de 2010 a les 11:59\nno m'hi solc fixar, però quan una parella realment fa mala cara, es veu, es nota, i fa molta pena.\n24 de setembre de 2010 a les 12:22\nQue esta davant d'un semàfor aquesta universitat?\nA mi també m'agrada fixar-me molt en la gent, i després els dic a les nenes que això és de mala educació...\n24 de setembre de 2010 a les 12:44\nmira com m'ha afectat que, en el meu cas, va ser tornar dos dies i no poder-hi tornar més (de moment...).\n24 de setembre de 2010 a les 13:15\ntrobo que has fet un apunt molt encertat i amb humor...a veure si et contracten ara per un programa d'autoajuda?\n24 de setembre de 2010 a les 14:01\nHi ha dies de tot. Reconec que alguns cops amb la parella anem sense dir-nos tampoc gaire cosa, però sortosament ella és més parladora que jo i acostuma a trencar els silencis. També varia segons el dia de la setmana: no és el mateix un dissabte que un dimarts, posem.\n24 de setembre de 2010 a les 16:50\nMira per on, que tens molta raó,parlant i escoltant és fa la vida més interessant.\nAra bé ¡¡¡ dient paraules sinceres i escoltant el que ens diuen.\nSi no és així, el teatre continua.\nI llavors la comèdia s'allarga.\nhaurem d'anar seguint la Universitat garbí.\n24 de setembre de 2010 a les 18:05\nUna investigació, en tota regla, sí senyor. Farem cas de la Universitat Garbi.\n25 de setembre de 2010 a les 11:26\nMoltes vegades m'he fixat en restaurants, els caps de setmana, en parelles soles que dinen o sopen sense dirse absolutament res. No ho he entès mai i sempre m'ha fet molta llàstima...\n26 de setembre de 2010 a les 14:44\nRita,..també fan llàstima aquelles parelles que sembla que parlin diferents idiomes... ( Esperem no trobar-nos mai així! )\n28 de setembre de 2010 a les 16:52


"La cuina dels titelles" rep la visita de la Rateta que escombrava l'escaleta, que prepara unes croquetes de formatge. A la Rateta li agrada molt el formatge i és per això que ens ensenya a fer croquetes de formatge. Per fer aquesta recepta necessitem llet i a la cuina no n'hi ha. Han d'avisar l'Aconseguidor perquè en vagi a buscar. L'Aconseguidor surt al món exterior i va a veure les vaques, descobreix que fan llet, però que ha d'anar a la botiga a comprar-ne. Com que la Rateta és molt presumida i tothom la troba molt bonica, tots els personatges li demanen per casar-s'hi.\nÀrea Comunicació i llenguatges, Descoberta d'un mateix i descoberta dels altres, Descoberta de l'entorn, Tutoria, Llengua catalana i literatura\nLa Blancaneu visita "La cuina dels titelles" per preparar unes pomes farcides, però la madrastra no para de fer-li la guitza. La Blancaneu ensenya a fer pomes farcides de carn. La madrastra, enfadada perquè no ha estat ella la convidada, agafa totes les pomes i les enverina perquè tots els personatges s'adormin: l'Ós, les Gallines, els Fredolics, els Fogoners... Per desfer l'encanteri, el Cuiner disfressa l'Ajudant de príncep blau. A la cuina, però, s'han quedat sense pomes i hauran de demanar ajuda a l'Aconseguidor, que s'enfilarà als arbres fruiters per aconseguir-ne . L'Ajudant no creu que es pugui fer cap recepta barrejant carn i poma. Ho han de consultar al Geni de la tetera, el cuiner Ferran Adrià, que els diu que a la cuina és bo experimentar provant de barrejar gustos diferents.\nÀrea Comunicació i llenguatges, Descoberta de l'entorn, Tutoria, Llengua catalana i literatura, Coneixement del medi: social i cultural\n"La cuina dels titelles" rep la visita de l'Alí Babà, que prepararà un plat de tabule. Els 40 lladres, però, hi faran de les seves. L'Alí Babà ens ensenya a fer una recepta del seu país, tabule, però com que a la cuina no tenen búrgul ("bulgur"), han d'avisar l'Aconseguidor perquè en busqui. Aquest despistat va a buscar-ne per diferents botigues ètniques. A més de búrgul, l'Alí necessita tomàquets, cogombre, pebrots, llimones, taronges, cebes tendres, panses, menta, oli d'oliva i sal. De mica en mica es va veient que a la cuina van desapareixent coses i descobrim que els 40 lladres han seguit l'Alí i li buiden sigil·losament totes les caixes del rebost.


Personal SA > Personal PROACTIU – eactivat.com\nHome / Personal SA > Personal PROACTIU\nL’actual ritme de vida i l’alta competitivitat del mercat laboral afavoreixen l’aparició de malalties o dolències del treballador. Les empreses que tenen un equip humà SALUDABLE són empreses més competitives i amb millors resultats. Aquí tenim algunes dades:\nQuan una persona realitza activitat física, a nivell neuro-psicològic s’alliberen uns neurotransmissors que produeixen una sensació de motivació i benestar i milloren la capacitat d’atenció i concentració. D’altra banda, els beneficis que obtenim a nivell físic fan que millori la nostra seguretat, confiança i l’autoestima. Està clar que totes aquestes millores repercuteixen directament en la consecució dels reptes professionals, en l’augment de l’afany de superació i en la …\nmillora del rendiment i la productivitat laboral.\nL’augment de la productivitat d’un empleat i la millor cohesió amb els companys de feina comporten una actitud més positiva davant la feina i tot plegat …\nfa que treballi més motivat.\nTenir una bona relació amb els superiors i amb la resta de l’equip …\naugmenta el temps de permanència del treballador a l’empresa.\nEls reconeixements materials disminueixen la insatisfacció, però no ajuden a augmentar la satisfacció. Per contrapartida els empleats sí que …\nes troben molt satisfets quan l’empresa es preocupa per la seva salut.\nD’un 12 a un 25% de les baixes són degudes a l’ansietat, l’estrès i la depressió. Un treballador motivat i satisfet té menys possibilitats de patir aquests trastorns. Un 30% dels treballadors europeus pateixen estrès laboral i això suposa un cost de 20 milions d’€.\nUn 21% de les baixes són causades per malalties osteomusculars. Les persones que habitualment realitzen activitat física tenen molt poc risc de patir-les.\nEstà demostrat que tenir treballadors sans comporta una …\nreducció de les baixes laborals.


Coordinadora de Colles de Gegants i de Bestiari de Ciutat Vella de Barcelona\t\nI. Festes i celebracions en protocol\nLes Festes de Santa Eulàlia\nLa Festivitat del Corpus Christi\nCicle festiu nadalenc: Nadal a Barcelona\nII. Seguiment i revisió del Protocol Festiu de la Ciutat de Barcelona\nLa Comissió de Seguiment del Protocol Festiu de la Ciutat de Barcelona.\nModificació del text del Protocol Festiu de la Ciutat de Barcelona.\nIII. Publicació del Protocol Festiu de la Ciutat de Barcelona.\nIV. Documents annexos.\nAquest Protocol té com objectiu fixar en un document els actes del calendari festiu tradicional de Barcelona. També s’hi fixen els actes d’arrel tradicional de nova creació que la reiteració com a proposta festiva i el seu reconeixement els atorga un caràcter singular que els distingeix.\nAquest Protocol abasta actes de festes i celebracions reconegudes com a pròpies a tota Barcelona. Distintives de tot el territori municipal i que s’han consolidat com a convocatòria festiva per a tots els ciutadans sense cap mena d’exclusió.\nEs reconeix la importància i la singularitat de totes les festes i les celebracions arrelades en qualsevol part del territori barceloní (districte, barri, carrer, plaça..), de les quals se’n recomana també la redacció de protocols específics per part de les entitats i els organismes vinculats més propers.\nEls actes, les solemnitats i les cerimònies de les festes i les celebracions incloses en aquest Protocol són els que han esdevingut, per a la població, imprescindibles i insubstituïbles com a elements distintius, singulars i definitoris:\nEls actes protocol·laris que basteixen la litúrgia de la festa i que li donen significat.\nEls actes esdevinguts emblemàtics, que la ciutadania identifica amb la festa, sense els quals seria impensable.\nLes activitats que són expressió de la cultura popular i tradicional barcelonina i exponent de la xarxa associativa de la ciutat.\nLes activitats fruit de la proposta i la implicació de les institucions i de la xarxa associativa de la ciutat.\nLes activitats fruit de l’exercici de la ciutat com a capital de l’àmbit cultural català i de l’arrelada tradició barcelonina de convit i d’intercanvi amb altres territoris.\nAquest Protocol respon a una realitat festiva actual: les festes i les celebracions de tradició consolidada que tenen un reconeixement ciutadà i una presència continuada i vigent. Tanmateix resten oberts, mitjançant la Comissió de Seguiment, a l’evolució de la mateixa celebració i a les noves propostes de caràcter col·lectiu que, amb la consolidació i l’acceptació, puguin ser susceptibles de ser inclosos en futures revisions.\nLa fixació del patrimoni festiu en el Protocol no comporta fossilitzar els actes festius i les cerimònies que s’hi recullen. És per això que s’encarrega el seguiment del Protocol com a testimoni del seu compliment i per a constatar-ne l’evolució i l’actualització dels actes. També s’encarrega el seguiment de noves propostes per a la seva inclusió al Protocol. I es contempla la possibilitat de modificacions, correccions i noves inclusions com a fruit del seguiment i del consens en funció de les necessitats dels col·lectius actuants, dels usuaris i de la pròpia celebració.\nNo és pretensió d’aquest Protocol la preservació de res que no es preservi per la seva pròpia vitalitat i presència. Aquest Protocol protegirà les manifestacions tradicionals i la singularitat barcelonina de festes i celebracions de la ciutat de la banalització i de la festivalització, concepte estrany en el que han de ser els trets distintius, rituals i repetitius de la festa.\nAquest Protocol vetlla per la continuïtat i la coherència de les activitats festives consolidades i acceptades com a pròpies per la ciutat i, en un marc de consens i de diàleg, les preserva de les circumstàncies conjunturals en les seves formes i els seus continguts tradicionals.


Hercal: Enderrocs, excavacions, moviment de terres i obra civil\nRECICLATGE i ÀRIDS\nL’objectiu fonamental és la satisfacció plena dels requeriments i terminis d’execució dels projectes que assumim. I aquest objectiu només és viable sobre la base d’una òptima organització i d’un equip de persones competents i especialitzades en els seus respectius àmbits de responsabilitat.\nHercal disposa d’una àmplia i versàtil flota de vehicles i de maquinària en propietat que inclou excavadores de diferents tonatges i especificacions, amb rodes i cadenes, de les principals marques com Volvo, Liebherr o Caterpillar, així com robots de demolició Husqvarna i un equip per a matxucar i produir àrids reciclats.\nUn equip professional format per enginyeres i enginyers superiors, arquitectes tècnics, personal administratiu, encarregats d’obra, maquinistes i operaris, tots ells amb àmplia experiència i capacitat per a desenvolupar totes les tasques derivades de la nostra activitat dins del sector de la construcció.\nA la nostra seu a Terrassa, Barcelona, s’ubiquen les nostres oficines tècniques, administratives i els departaments de qualitat, demolicions, obra civil, topografia i recursos humans. Actualment disposem també de delegació a Madrid.\nL'activitat d'Hercal: Projectes en execució.\nHERCAL HA GUANYAT EL PREMI A LA SOSTENIBILITAT DELS ADVANCED ARCHITECTURE AWARDS\nHERCAL PARTICIPA EN REBUILD 2021, L’ESDEVENIMENT DE LA INNOVACIÓ PER ALS PROFESSIONALS DE L’EDIFICACIÓ\nTRANSVASAMENT DE SORRA PER A LA POSADA A PUNT DE LES PLATGES DE PREMIÀ DE MAR


Aeroport Lleida-Alguaire - Fires, festes, oci i llocs per visitar.\nL'Aeroport de Lleida-Alguaire (codi IATA: ILD, codi OACI: LEDA) és un aeroport que dóna servei a la ciutat de Lleida i les comarques properes . La nova infraestructura s'ubica dins del terme municipal d'Alguaire i té caràcter regional, és a dir, abasta qualsevol distància europea de manera similar a la de l'Aeroport de Reus o el de Girona. El pla director de l'aeroport preveu un trànsit de 395 mil passatgers i 3.500 tones de mercaderies anuals. L'aeroport s'emplaça en uns terrenys de 367 hectàrees ubicats dins del terme municipal d'Alguaire, el Segrià. Aquest municipi va ser escollit tenint en compte la seva proximitat a la ciutat de Lleida (15 km), i les bones comunicacions al ubicar-se entre les futures autovies A-14 i A-22.i a més llarg termini es preveu dotar l’aeroport d'un nou accés ferroviari, integrat dins de l'Eix Transversal ferroviari.\nLes obres s'iniciaren l'estiu de 2007 i s'inaugurà oficialment el 17 de gener de 2010 . El 5 de febrer de 2010 va sortir el primer vol comercial , de la companyia Vueling, amb destinació a París-Orly. Amb una inversió de 90 milions d'euros, va ser el primer aeroport que construí un govern autonòmic a l'Estat i el primer públic no gestionat per AENA, sent gestionat per un ens mixt públic-privat. Tant la pista com l'àrea d'estacionament d'aeronaus tenen capacitat per acollir avions tipus Airbus (A320 o A321) amb capacitat per a més de 150 passatgers o de tipus regional amb capacitat de 70 o 80 places . Així, segons les previsions, a banda dels residents de les comarques de Lleida i de les comarques pròximes de l'Aragó, també es preveien usuaris del turisme de l'esquí i l'esport d'aventura i els viatges de negocis (fires, congressos, etc.). Pel que fa a les mercaderies, l'aeroport acull un transport de mercaderies de tipus mitjà amb serveis de paqueteria, missatgeria, productes peribles i terciaris. D'aquesta manera, es preveié assolir 6.000 tones anuals de mercaderies .\nLa torre està formada per dos volums principals : la torre , que acull les funcions específiques de control aeronàutic i serveis immediats, i la base , que acull tot el programa de suport administratiu, tècnic i de magatzematge. La base i la torre estan unides per la corba que fa la mateixa coberta de la planta baixa i que es converteix en la façana de la torre . Aquesta coberta es perllonga per tal de fondre en la mateixa estructura i, d'una manera harmònica, l'edifici social, que acull inicialment la primera terminal i els edificis tècnics.La unitat visual de l'edifici s'aconsegueix, a més, amb la cobertura de tota la façana amb una xapa metàl·lica de tons verds, ocres i grocs que contribueixen a la seva integració amb el paisatge del pla de Lleida . La coberta té una capa vegetal que actua com a barrera tèrmica, combinada amb franges de fusta i xapa. Torre i base tenen una superfície total d'uns 3.724 m2\nCom arribar a Aeroport Lleida-Alguaire ?


Més de tres milions de passatgers han utilitzat l'alta velocitat al Camp\nUn total de 3.445.731 viatgers han fet ús dels serveis d’alta velocitat que ofereix la companyia Renfe al Camp de Tarragona des de la seva implantació, fa just sis anys. Durant aquest any passat, el nombre de clients que han viatjat des de l’estació del Camp de Tarragona es va situar en els 567.599, segons dades de la mateixa companyia. Des que es va posar en marxa el servei el 19 de desembre de 2006, la destinació més demandada des del Camp de Tarragona ha estat la de Madrid, amb 1.849,347 viatgers, seguida de Saragossa, amb 372.766. Actualment Renfe ofereix nou connexions per sentit diàries en alta velocitat al centre de la península, que permeten enllaçar Tarragona i Madrid en un temps de dos hores i 37 minuts.\nDes de la posada en marxa de l’alta velocitat entre Tarragona i Andalusia, els viatgers a Sevilla han arribat als 54.412; seguida de Còrdova, amb un total de 39.404, i de Màlaga, amb 34.199 clients. Els combois permeten enllaçar amb Còrdova en quatre hores i cinc minuts, i amb Sevilla o Màlaga en quatre hores i cinquanta-dos minuts.\nPel que fa a les connexions cap al nord peninsular, destaca Pamplona, amb 58.378 clients, i Bilbao, amb 51.781. A Sant Sebastià també es registren 28.803 viatgers i 26.952 a Logronyo. Els serveis Alvia de Renfe permeten arribar a Navarra, el País Basc i la Rioja, entre d’altres.\nPer últim, dins dels serveis de mitjana distància en alta velocitat a Catalunya, els combois Avant, que permeten enllaçar amb Lleida en 30 minuts i amb Barcelona en 34, han registrat des de l’abril de 2008 un total de 485.158 clients. D’aquests, 353.176 corresponen a la relació Camp Tarragona-Barcelona i la resta de viatgers a la de Tarragona-Lleida.


L’Ajuntament de Xàtiva congela l’IBI i l’impost de vehicles malgrat l’endeutament municipal | L'Informador\nL’Ajuntament de Xàtiva congela l’IBI i l’impost de vehicles malgrat l’endeutament municipal\nPublicat a 28 de setembre de 2016 el 7:00. Escrit per Juan Antonio Cloquell\nLa reducció de despeses en contractacions permet incrementar el pressupost d’inversions en un 82%\nLa comissió d’Hisenda de l’Ajuntament de Xàtiva ha aprovat inicialment les ordenances fiscals per a 2017. D’aquesta regulació es desprèn que l’Ajuntament de Xàtiva congelarà dos dels més importants impostos municipals com són l’Impost sobre Bens Immobles (IBI) i l’impost de vehicles. La intenció de l’equip de govern és que la situació d’endeutament no repercutisca en els veïns de la ciutat. En el cas de l’IBI, el tipus impositiu es manté en el 0’57. En el cas dels vehicles, el coeficient es manté en el 1’8 com a tipus general i en el 2 per a vehicles d’alta cilindrada.\nEl regidor d’Hisenda, Ignacio Reig, ha explicat que el pressupost d’inversions passarà de 754.000 euros a 1.374.000 euros, el que suposa un increment del 82%. Reig ha comentat que “hem heretat una situació d’endeutament municipal considerable. A pesar d’això, hem gestionat de manera adequada per seguir reduint despeses en contractacions, la qual cosa permetrà incrementar en 620.000 euros el pressupost d’inversions, que enguany es farà d’una manera participativa. La idea és que la ciutadania no patisca les conseqüències de l’endeutament i la mala gestió anterior”.\nA més a més, les ordenances fiscals de 2017 estableixen noves bonificacions en algunes taxes amb un marcat caràcter social. Per exemple, els aturats de llarga duració tindran una bonificació del 20% en els preus d’accés a les instal·lacions esportives municipals. Així mateix, les persones amb diversitat funcional es veuran beneficiades de les mateixes exempcions que jubilats i pensionistes a l’hora d’accedir a aquestes instal·lacions.\nLa regulació de les taxes municipals continua apostant per fomentar el consum responsable d’aigua. Per això, a l’igual que l’any passat, el tram màxim de la taxa per aquest recurs serà penalitzat amb un increment per a aquells consums que superen el límit de 24 metres cúbics al quadrimestre.\nAltra de les novetats que presenten les ordenances fiscals és que s’obliga a que els contenidors d’obra que habitualment se situen a la via pública vagen identificats amb l’acord de llicència d’obres pertinent. Amb aquesta mesura l’Ajuntament persegueix un major compliment de la normativa per part de les constructores, vigilant que el temps d’ocupació de via pública s’ajuste als termes autoritzats, així com vetlar per tal que els contenidors queden buits d’enderrocs durant el cap de setmana, evitant brutícia i molèsties als veïns i vianants


> Recursos > vídeo > com crear un professional DVD d'arxius MP4 ràpidament i fàcilment\nSi vostè té un munt de pel lícules MP4 en el seu ordinador i un intèrpret de DVD independent, probablement pot voler crear DVD de videos MP4 per play back en el reproductor de DVD. En el mercat, hi trobareu tantes eines de gravació de DVD per ajudar a fer això. Però mai ha intentat fer un DVD molt professional de l'arxiu MP4 només amb uns quants clics simples? Wondershare DVD Creator (DVD Creator for Mac) és només com una eina ideal per deixar-lo fàcilment gravar DVD de MP4 amb sortida de gran qualitat i gran velocitat que crema. En una paraula, fàcil, ràpid i professional.\nTot seguit, principalment et mostraré com crear un DVD d'arxius de MP4 a Windows. Per a usuaris de Mac, l'operació és gairebé el mateix.\n1 arxius de MP4 d'importació per crear un DVD\nPer carregar un arxiu de vídeo, vostè directament arrossegar-lo del seu ordinador a la subfinestra esquerra del aquesta eina, o feu clic al botó blau rodó a la cantonada superior esquerra de la seva interfície per trobar l'arxiu i importar. Si vols gravar arxius de MP4 múltiples en un disc DVD, simplement repetiu l'operació. Per fer clic el "↑", "↓" opció, podeu reorganitzar tot afegits vídeos. Si és necessari, també podeu afegir títols per a organitzar millor els seus vídeos.\nMenú de DVD triar 2 i personalitzar els seus vídeos (opcional)\nPer poder-ne crear un DVD d'aspecte professional ràpida i fàcilment, aquest programari proporciona vostè amb moltes plantilles de menú de DVD frescos i eines d'edició de vídeo manejables.\nNomés faci clic al botó Edita a la barra de vídeo d'element, i vostè pot ajustar la brillantor, contrast, saturació, volumn i retallar, retallar, girar els vídeo, així com afegir subtítols i filigrana, etc.\nEn la interfície de menú , vostè pot triar una de les plantilles de menú de DVD favorites per personalitzar el seu propi menú de DVD.\nAbans d'enregistrar, és millor per presentar el seu projecte per assegurar l'efecte floró.\n3 Crear DVD de MP4\nAquesta eina de creació de DVD de suports DVD 9 i DVD 5. Així, es pot inserir un buit DVD9 o DVD5 per cremar el DVD. Al mateix temps, vostè també pot crear imatge ISO i DVD arxiu de carpeta marcant les opcions corresponents. Finalment, només fer clic al botó "Cremar" per iniciar la gravació de DVD. Uns minuts més tard, aquesta eina expulsarà un escrit disc de DVD automàticament.\nFeu clic a la fletxa verda descarregar al costat de les plantilles, i aconseguirà més plantilles de DVD.\nSi vostè afegir tants arxius de vídeo, i la mida d'arxiu sencer és molt més gran que la capacitat d'emmagatzematge de DVD, farà pèrdua de qualitat.


[EN DIRECTE] Més de dos milions de catalans estan completament immunitzats contra la covid\t[EN DIRECTE] Més de dos milions de catalans estan completament immunitzats contra la covid\n[VÍDEO] El discurs viral d'en Peyu: "Hi ha gent que fa deu anys que l'hem perduda"\t[VÍDEO] El discurs viral d'en Peyu: "Hi ha gent que fa deu anys que l'hem perduda"\nDescobreixen les restes de la basílica-catedral de l’antic Bisbat d’Empúries\nLes excavacions a Santa Margarida han permès de confirmar la ubicació del complex episcopal i diverses peces, com ara monedes\nLa campanya d’excavacions a Santa Margarida (Sant Martí d’Empúries) ha posat al descobert les restes de la basílica-catedral de l’antic Bisbat d’Empúries. Els treballs, que han durat sis setmanes, han permès de confirmar la situació del conjunt episcopal tardoantic i, sobretot, descobrir aquest temple, una de les edificacions més importants del conjunt. La intervenció tan sols ha permès de recuperar una part de la planta, però els elements conservats –com ara els pilars de la nau sud– permeten de calcular que la basílica tenia una amplada de tretze o catorze metres i una longitud superior a vint.\nLa basílica i el baptisteri es trobaven a la part est d’una plaça, a recer de les altres edificacions que completaven el complex episcopal, com ara el palau del bisbe, que encara no s’han localitzat.\nLes excavacions també han posat al descobert unes quantes tombes, un peu d’altar i un “tresor” amb 182 monedes de bronze.\nLes excavacions del sector van començar el 6 d’abril i es van allargar fins el 12 de maig. Durant aquestes sis setmanes, els arqueòlegs van reprendre els treballs en aquesta zona, que havien començat l’any passat. L’objectiu era determinar la naturalesa i funció de les edificacions del nord de l’actual església de Santa Margarida. I ho han aconseguit.\nEls treballs han permès de confirmar que en aquesta àrea hi havia un conjunt episcopal tardoantic i que les edificacions eren l’epicentre del nou nucli habitat sorgit després de l’abandonament de la ciutat romana. Els primers treballs havien permès de localitzar el baptisteri, de planta quadrada i amb una piscina baptismal al centre. Ara han trobat part de la basílica, amb una construcció de tres naus, situada al nord. L’excavació del sector de l’absis i d’una part de la nau central i lateral sud ha permès, per primera vegada, de conèixer amb detall com era aquesta construcció.\nAixí, se sap que l’absis era situat a llevant i constava d’una zona on hi havia l’altar, sustentat amb un antic pedestal d’escultura amb una inscripció, provinent del fòrum de la ciutat romana, possiblement dedicada a Manio Cornelio Saturnino, que fou magistrat d’Emporiae el segle II dC.\nA banda i banda de l’altar i sota el paviment, hi havia dos sarcòfags de pedra, un amb un forat superior per a veure i tocar les relíquies d’un personatge que, segons la inscripció conservada en un costat, es deia Secundus. Davant l’altar hi havia també un espai o presbiteri i, a un nivell inferior, la zona del cor reservada als membres del clergat. Al voltant d’aquesta zona, amb el temps, s’hi van disposar més enterraments amb sarcòfags de pedra i coberta a doble banda decorada amb acroteris.\nA més, han descobert un amagatall amb 182 monedes de bronze baiximperial. El fet que fossin guardades en una mena de bossa de cuir ha permès que, en desintegrar-se, s’hagin pogut conservar totes juntes. Es calcula que daten entre principi del segle IV i mitjan segle V.\nUn temple de grans dimensions\nTot i que amb aquesta intervenció tan sols han pogut trobar una part de la planta, amb els elements conservats –com ara els pilars de la nau sud–, els arqueòlegs creuen que la basílica feia entre 13 i 14 metres d’amplada i més de 20 de longitud. També creuen que la basílica i el baptisteri es trobaven a la part est d’una plaça, a tocar de la qual hi devia haver més edificacions, com ara el palau del bisbe, que de moment no s’han pogut localitzar.\nDe fet, Castanyer ha explicat que, per les prospeccions geofísiques que s’hi han fet, se sap del cert que “aquest edifici formava part d’un complex de poblament que ocupa aproximadament dues hectàrees” i que estava connectat directament amb Sant Martí a través d’un camí que passava per la part baixa del turó d’Empúries. “Ara tenim el baptisteri i la basílica-catedral. Ens queda per descobrir encara el palau episcopal i hi podria haver també una capella funerària”, ha remarcat.\nL’arqueòleg del MAC Empúries que ha dirigit l’excavació, Pere Castanyer, ha qualificat la troballa d’excepcional no tan sols perquè hi ha molt poques basíliques d’aquesta etapa a Catalunya sinó també perquè permet d’enllaçar l’Empúries grecoromana amb la medieval. “Ens permet de tenir un fil conductor històric des dels grecs. Pel coneixement històric i patrimonial del país és extraordinari”, ha afegit. I és que, tot i la superposició de restes medievals posteriors, els investigadors creuen que l’avanç de les excavacions permetrà de reconstruir la planta completa.\nUn complex de final del segle IV\nL’origen d’aquest complex es remunta a la fi del segle IV i malgrat les successives reformes, es creu que va perdurar fins a final del segle VII o principi del VIII. La pèrdua de la seu episcopal emporitana, que el segle IX ja havia quedat incorporada a la de Girona, explica les transformacions posteriors. A partir d’aquest moment, damunt les restes de la nau central i l’absis de l’antiga basílica s’hi va construir una petita església, amb diverses reformes que permeten de seguir l’evolució d’aquest sector fins el segle XIV.\nA l’espai de l’antic baptisteri es va bastir una segona esglesiola, dedicada a santa Margarida, que va perdurar com a espai de culte fins el segle XVIII. A redós d’aquestes edificacions religioses s’hi va desenvolupar un important cementiri, amb diverses fases d’enterraments.\nUn projecte de recerca sobre àrees portuàries\nEls treballs que s’han fet a la zona formen part de les actuacions previstes a l’actual projecte de recerca sobre les àrees portuàries de l’antiga Empúries, impulsat des del Museu d’Arqueologia de Catalunya i el Servei d’Arqueologia i Paleontologia del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya. També han comptat amb el finançament de l’Ajuntament de l’Escala i la col·laboració dels propietaris dels terrenys.\nTres grans etapes\nEl projecte focalitza l’atenció en tres grans etapes històriques del conjunt emporità, que són fonamentals per a entendre i explicar-ne l’evolució històrica, prenent com a fil conductor els espais portuaris, que són fonamentals per a explicar-ne la gènesi, creixement i decadència.\nLa primera etapa correspon a la fundació de l’establiment grec foceu, el segle VI aC; la segona, al moment d’arribada dels romans cap al segle II aC i, finalment, la tercera, segle VI dC, moment en què els nuclis de població tradicionals de la ciutat grega i la ciutat romana ja havien estat abandonats i el poblament es va concentrar a Sant Martí d’Empúries i al sector de Santa Margarida.\nEls estudis del paleopaisatge del territori d’Empúries demostren que en aquesta darrera etapa l’hàbitat de Santa Margarida era situat al costat de l’estuari del riu Ter, que aleshores desembocava al nord del promontori de Sant Martí d’Empúries.


El futur del tabac crea divergències entre la generació política del 1993\nL’excap de Govern Albert Pintat i l’exministre Enric Pujal alerten del pes que té el sector en l’economia del Principat\nLa pèrdua de pes del tabac dins de l’economia del Principat en els pròxims anys en el marc de l’acord amb la Unió Europea (UE) no deixa ningú indiferent. Ni dels espectres polítics, socials i econòmics actuals, ni de la generació institucional del 1993, que va ser la que va tenir la missió de redactar i aprovar la Constitució. El futur i l’evolució de l’economia del Principat genera diversitat d’opinions entre els protagonistes polítics de fa 25 anys per la incertesa sobre la manera com evolucionarà el teixit productiu del país. Alguns en són obertament favorables perquè això permetrà obrir\nEl que ens cal són homes d'estat, que estimin Andorra, siguin exemple i tinguin les idees clares com l'Albert Pintat. Tots aquets aprenents de polítics, que no han fet res a la vida i utilitzen la política com a "modus vivendi", el millor que podrien fer és desaparèixer i dissipar-se. Cal un partit polític nou, que defensi l'Andorranitat, les especificats, la identitat i els usos i costums. Europa no ens convé i el que no podem fer de cap manera és donar-ho tot a canvi de res.\nL'excap de Govern Albert Pintat parla de la importància del tabac


alga | enciclopèdia.cat\nalga verda marina ulva o enciam de mar (Ulva lactuca)\nOrganisme unicel·lular o pluricel·lular fotosintetitzador, predominantment aquàtic, que antigament era considerat com a planta i que actualment s’inclou en el regne dels protoctists.\nLes algues presenten formes i colors variats, amb diferències tan acusades que fins i tot pertanyen a regnes diferents. Els cianòfits, o algues blaves, són organismes procariotes que comparteixen amb els bacteris el regne de les mòneres. Les dimensions poden oscil·lar des d’un micròmetre fins a 60 m de longitud. De les característiques comunes, la més determinant és la presència de cloroplasts en el citoplasma cel·lular amb pigments assimiladors; per tant, són organismes fotosintetitzadors i consegüentment, autòtrofs. En els cloroplasts, a més de la clorofil·la, acumulen altres pigments (ficobilines, carotens, xantofil·les) responsables de la seva coloració, que va del groc daurat al brunenc, els verds clars i foscos, rosats, rogencs, blavosos i violacis. Com a substàncies de reserva acumulen, sobretot, midó, paramil, crisolaminarina i midó de florídies. La naturalesa i la composició química d’aquestes substàncies de reserva és un factor determinant a l’hora de diferenciar els grans grups d’algues. Un nombre important tenen la paret cel·lular rugosa, amb petits espais lliures susceptibles de ser emplenats per diversos polímers, com ara els ficocol·loides, de consistència mucilaginosa, o per altres substàncies, com ara carbonat de calci o sílice. La gran majoria viu a l’aigua, tant a la mar com a les aigües continentals, on el factor limitant del seu desenvolupament és la llum, i segons sigui el seu grau d’adaptibilitat a la quantitat i a la qualitat de la llum que penetra, les diferents comunitats algals es disposen en els fons rocosos formant bandes horitzontals paral·leles a la línia de la costa. Un reduït nombre d’espècies viu sobre el sòl humit, els troncs dels arbres, la neu i de forma simbiont associades a animals, com és el cas de les zooxantel·les, una simbiosi entre un pirròfit i un cnidari en què l’alga converteix l’animal en un organisme fotosintetitzador i col·labora en la precipitació de carbonat de calci per formar els seus esquelets, que són el material de construcció dels esculls coral·lins. Associades amb fongs constitueixen els líquens o fongs liquenificats. Pel que fa als sistemes de reproducció, presenten també una gran varietat. En general, les algues unicel·lulars es multipliquen per bipartició de la cèl·lula mare, que dóna lloc a dues cèl·lules filles iguals. Hi ha una reproducció asexual consistent en la formació i dispersió d’espores, cadascuna de les quals pot originar un nou individu. Les espores poden ser flagel·lades (zoòspores) o no (aplanòspores). La reproducció sexual és el resultat de la fusió de dos gàmetes originats dins d’unes cèl·lules especialitzades, els gametangis. Es poden donar casos d’isogàmia, quan els dos gàmetes són iguals, o d’anisogàmia, quan són diferents. Un cas especial d’anisogàmia és l’ogàmia que es dóna entre un gàmeta gros i immòbil fecundat per un altre de més petit mòbil i flagel·lat. En qualsevol cas, el resultat de la fecundació és la formació d’un zigot que per successives divisions origina un individu complet. És freqüent que durant el cicle vital hi hagi una alternança de generacions, resultat de la successió de la reproducció asexual i sexual. Les algues s’agrupen en diferents fílums d’acord, sobretot, amb les característiques químiques dels seus pigments i de les substàncies de reserva. El fílum de les mal anomenades algues blaves, dites més pròpiament cianòfits, se separa de tota la resta per la seva organització procariòtica i té poc en comú amb les algues d’organització eucariòtica, que s’agrupen en uns 12 fílums. Els més rellevants són els dels dinòfits, que reuneix formes unicel·lulars pròpies del plancton marí (Ceratium, Noctiluca, Gonyaulax); els crisòfits, amb pigments groc daurats que confereixen a l’alga coloracions característiques, amb formes unicel·lulars que tendeixen a agrupar-se en colònies a les aigües dolces (Synura, Dinobrion); els euglenòfits, grup d’algues unicel·lulars de vida lliure, la majoria de les quals viuen en aigües dolces estancades (Euglena, Phacus, Trachelomonas); els bacilariòfits, les conegudes diatomees, algues unicel·lulars tancades dins un esquelet rígid de sílice (Melosira, Coscinodiscus); els feòfits, o algues brunes, que són els protoctistes més grans i amb una organització més complexa, que assoleixen fins uns 60 m de llargada (Laminaria), algunes de les quals suren a alta mar en quantitats enormes, com les del gènere Sargassum, que dóna el nom a la mar dels Sargassos; els rodòfits, o algues roges, de colors rosats i violacis, marines i bentòniques (Chondrus, Gelidium, Corallina), i finalment, els cloròfits, o algues verdes, que han evolucionat des de les primitives formes unicel·lulars (Chlamidomonas) fins a formes colonials (Volvox) i pluricel·lulars de mida considerable (Ulva, Chara...). S'accepta que en algun punt d’aquest fílum es troben els organismes predecessors de tot el regne vegetal. Més d’un centenar d’algues marines, la majoria brunes i roges, són comestibles i formen part de l’alimentació quotidiana a molts països orientals. Algunes algues roges són cultivades a gran escala, com ara les del gènere Porphyra, i d’altres recol·lectades habitualment (Gelidium, Gracilaria). També se n'elaboren aliments manufacturats com ara el kombú, a partir d’algues brunes, i el niori, d’algues roges. Amb les substàncies mucilaginoses que proporcionen algunes algues, com ara Gelidium, s’obté l’agar-agar, substància utilitzada en els laboratoris com a medi de cultiu i en la indústria alimentària com a espessidor de flams, cremes i gelats. També és molt utilitzat un altre mucílag, el carraghen, tant en farmàcia com en l’elaboració d’aliments, que s’extreu d’algues roges, especialment de Chondrus i Gigartina. En alguns indrets, la mar llança a les platges masses considerables d’algues brunes, que constitueixen el varec, que s’incorpora al farratge i també és utilitzat com a fertilitzant per la seva riquesa en nitrogen i en potassi. De certes algues brunes, sobretot de Laminaria, s’obté àcid algínic, que és la base per a la preparació dels alginats, amb múltiples aplicacions industrials: com a estabilitzadors de pomades, dentifricis i productes cosmètics; espessidors i emulsionants en la indústria alimentària; aprestos en el ram tèxtil i en la fabricació de càpsules de medicaments. La importància dels productes obtinguts de les algues en la indústria farmacèutica és encara molt escassa. Però la gran reserva que representa l’enorme varietat d’algues poc conegudes, amb l’extraordinària diversitat de substàncies que poden emmagatzemar és un repte i una esperança de futur.\nDins el grup de les algues hi ha espècies fòssils de gran activitat com a constructores de roques. Cal esmentar en particular les diatomees, o algues silíciques, i les algues calcàries. Les primeres es troben fòssils a partir del Juràssic i adquireixen la seva màxima difusió durant l’era terciària. Formaren les roques anomenades diatomites, de color blanquinós, lleugeres i friables, emprades com a abrasiu i com a absorbent en la fabricació de la dinamita. Les segones tenen un tal·lus calcari, i el carbonat càlcic perdura encara que la planta es destrueixi o en quedin només fragments. Així, s’han identificat restes d’algues calcàries àdhuc en formacions precambrianes. La presència d’algues fòssils a les roques indica que aquestes s’han dipositat probablement en aigües tranquil·les, clares i d’escassa profunditat.


Pol·lini - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nPol·lini d'Ophrys apifera\nUn pol·lini és una massa compacta i cerosa de grans de pol·len, sovint constituïda per tot el contingut d'una teca o d'una sola antera, que es transfereixen durant la pol·linització com una sola unitat. Aquest procés ocorre regularment en determinades plantes, com ara les orquídies i algunes espècies de la família Asclepiadàcies. Altres espècies vegetals dispersen els seus grans de pol·len ben travats en grups d'una forma determinada. Per exemple, en els brucs sempre estan agrupats de quatre en quatre i és per aquest motiu que, d'aquest tipus de pol·len, se'n diu tètrades.\nLes orquídies tenen pol·linis ben definits que formen masses considerables amb una estructura d'orgànul que constitueix el que s'anomena pol·linari. Els pol·linaris de les orquídies sovint són claviformes, molt atenuats a la part terminal, on hi ha un curt apèndix estèril anomenat caudícula. A l'extrem d'aquesta caudícula hi ha una zona manifestament dilatada que forma un petit disc enganxifós anomenat retinacle. Normalment, es projecten dins de la part mitjana del que en l'estructura floral de les orquídies es coneix com a columna. Així, doncs, la combinació de pol·lini, caudícula i retinacle constitueix el pol·linari.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Pol·lini\n↑ «pol·lini | enciclopèdia.cat» (en català). [Consulta: 7 novembre 2018].\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Pol·lini&oldid=22398657»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 22 nov 2019 a les 19:10.


Amb el servei Click & Collect pots fer la compra per Internet i recollir-la al centre comercial que tu triïs. Ho preparem tot perquè ho recollis en el punt Click & Collect (en el mostrador de consigna d’Hipercor).\nClick & Collect és un servei gratuït, pensat per ajudar-te. Si no tens temps per anar de compres, tria entre milers d'articles al nostre web i simplement vés al centre comercial a recollir la comanda; nosaltres t'avisarem quan estigui preparada. Pots recollir-la personalment amb el teu DNI (o document d'identificació) o una altra persona en el teu nom, que haurà de portar una fotocòpia del teu DNI (o document d'identificació) i una autorització signada.\n*El servei Click & Collect està disponible en els centres Hipercor de tot Espanya, except les Canàries


El conseller d'Educació, Josep Gonzàlez-Camb... - Govern.cat\nEl conseller d'Educació, Josep Gonzàlez-Cambray, inaugura el nou edifici de l'Escola Quatre Vents de Copons\nquery_builder 5 novembre 2021 14:59\nEl conseller també ha estat a Bellcaire d’Urgell per visitar l’Escola Bonavista, la Llar d’infants Sol Solet i l’Institut Ermengol IV. A l’institut, s’ha reunit amb els delegats i delegades dels diferents cursos d’ESO i batxillerat\nEl conseller d’Educació, Josep Gonzàlez-Cambray, ha inaugurat avui el nou edifici de l’Escola Quatre Vents-ZER Vent d’Avall de Copons, conjuntament amb l’alcalde, Àlex Prehn. El conseller ha destacat que el més important d’un edifici, d’una escola, és el que hi passa dins. I s’ha adreçat als alumnes: “És així com aprendreu a conèixer el món: amb curiositat, investigant, fent-vos preguntes, agafant perspectiva. I amb l’ajuda de les vostres mestres i les vostres famílies. Si esteu disposats a aprendre, ningú no us podrà parar”.\nL’edifici de l’Escola Quatre Vents és l’antiga rectoria de Copons, espai municipal que s’ha reformat per poder acollir l’escola rural. El projecte de rehabilitació ha tingut un pressupost de 630.000 euros, dels quals el Departament d'Educació n’ha aportat 350.000, i la resta han anat a càrrec de l’Ajuntament.\nL’acte ha començat amb la descoberta de la placa inaugural, seguit pels parlaments de les autoritats i de representants de l’alumnat del centre. En acabar, el conseller d’Educació ha fet un recorregut per les instal·lacions i ha mantingut una reunió amb l’equip directiu.\nL’escola té una matrícula de 58 alumnes entre P3 i 6è de primària, i forma part de la ZER Vent d’Avall, juntament amb l’escola Sant Roc de Castellfollit de Riubregós, l’escola Font de l’Anoia de Sant Martí de Sesgueioles i l’escola Mare de Déu del Portal de Els Prats de Rei. Gonzàlez-Cambray ha remarcat la importància de l’escola en els entorns rurals: “El Departament d'Educació i el Govern del país aposta pels entorns rurals. Creiem que tots els alumnes del país, visquin on visquin, han de tenir igualtat d’oportunitats. Per tant, dins de l’entorn rural, aquest Govern fa una aposta clara i el proper curs 2021-2022 hi haurà gratuïtat a l’educació infantil 2, l’I2. L’escola fa poble, i quan batega una escola, batega un poble”.\nA continuació, el titular d’Educació s’ha desplaçat a Bellcaire d’Urgell, i conjuntament amb l’alcalde, Jaume Montfort, ha visitat diferents centres educatius del municipi: la Llar d’infants Sol Solet, l’Escola Bonavista i l’Institut Ermengol IV.\nA l’institut, Gonzàlez-Cambray ha mantingut una trobada amb els delegats i delegades dels diferents cursos d’ESO i batxillerat, i s’ha reunit breument amb membres de la directiva del centre. A la trobada amb l’alumnat delegat de classe, el conseller ha volgut copsar de primera mà les inquietuds dels joves i saber les opinions i resoldre els dubtes dels diferents temes relacionats amb l’educació.


Abu-Abd-Al·lah Jàfar ibn Muhàmmad Rudaqí (en persa ابوعبدالله جعفر ابن محمد رودکی, tadjik Абӯабдуллоҳ Ҷаъфар Ибни Муҳаммад, intitulat آدم الشعرا Ādam ul-Shoara o Adam dels Poetes), (858 - ca. 941) conegut simplement com a Rudaqí, també escrit com a Rudaki, Rudagi o Rudhagi, fou un poeta persa i el primer geni literari del persa modern que va compondre poemes amb l'alfabet aràbic. Rudaqí és considerat el fundador de la literatura persa clàssica. Va néixer a Rudaq, un poble de Transoxiana, en el que actualment es coneix com a Panjakent al Tadjikistan. La majoria dels seus biògrafs informen que era totalment cec, però l'encertat coneixement dels colors que mostra en la seva poesia fa dubtar sobre aquesta qüestió.\nPoeta, músic i escriptor\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Rudaki&oldid=20869361»\nDarrera modificació: 5 març 2019 a les 01:16\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 5 març 2019 a les 01:16.


Condemnen la RFEF per perjudicar Mediapro en el concurs pels drets de la Copa del Rei - comunicació21\nCondemnen la RFEF per perjudicar Mediapro en el concurs pels drets de la Copa del Rei\nRedacció|2022-01-18T08:41:05+01:0012 gener 2022|Comunicació21\nEl Jutjat Mercantil número 3 de Madrid ha sentenciat que la Reial Federació Espanyola de Futbol va abusar de la seva posició de domini per excloure Mediapro de l’adjudicació dels drets audiovisuals de la Copa del Rei de les temporades 2019-2020 a 2021-2022. La sentència condemna la RFEF a indemnitzar al grup audiovisual pels guanys deixats d’ingressar per no haver pogut ser adjudicatari de la gestió dels drets de la competició.\nSegons el Jutjat, la Federació de Futbol va vulnerar la Llei de defensa de la competència del Tractat de la UE en la licitació dels drets audiovisuals de la Copa del Rei en tres aspectes: per establir a les bases l’exigència de difusió en alta definició, per impedir la subllicència posterior dels drets, i per fixar un preu mínim de reserva considerat desproporcionat en relació amb el preu de mercat.\nL’octubre de 2019, la RFEF va convocar un concurs per adjudicar els drets audiovisuals de la Copa del Rei amb unes bases que Mediapro va considerar “abusives”, motiu pel qual no va presentar cap oferta. En un concurs anterior pels mateixos drets, la Federació el va declarar desert per no assolir-se un preu mínim de reserva de 45 milions, “un artifici per poder desestimar l’oferta presentada per Mediapro”, assenyala el grup.\nAmb la sentència del Jutjat Mercantil, l’empresa assegura que “queda patent la voluntat de la RFEF de perjudicar els interessos de Mediapro impedint-li accedir en igualtat de condicions a la gestió dels drets de la competició”.


"Una sala de Neonatologia és un llibre replet d’històries: històries de fortaleses i de debilitats" | Mémora Servicios Funerarios\n"Una sala de Neonatologia és un llibre replet d’històries: històries de fortaleses i de debilitats"\nPediatre, especialitzada en neonatologia. Des de fa cinc anys estic a l'Hospital Vall d'Hebron de Barcelona. Entrevistem a Angela Gregoraci.\nPer què ets metge neonatòleg i no vas escollir una altra especialitat?\n- La Neonatologia és l'origen de tot, l'inici, i en ocasions també la fi. És la primera abraçada; la manifestació més bella de la Vida i l'Amor; és la lluita per la supervivència en un món hostil, una lliçó d'Humanitat constant. Des de l'últim any de la carrera de Medicina vaig saber que volia tenir alguna cosa a veure amb tot això.\nLa meva gestació com neonatòloga va transcórrer entre els murs del campus de la Facultat de Medicina de la UAM i la UCIN de l'Hospital La Paz; però com a bona madrilenya vaig preferir fugir a prop del mar per néixer, i així va ser com el part va tenir lloc a La Fe de València, que es va resoldre feliçment per evitar un precoç i prolongat contacte pell amb pell. El trasllat a l'Hospital Vall d'Hebron va transcórrer més o menys sense incidències, i sense adonar-me'n porto ja gairebé cinc anys d'ingrés. Aquí és on m'estic desenvolupant com neonatòloga i com a persona, entre rotllos i nius de contenció i algun que un altre procés intercurrent ... cuidada i acompanyada per professionals i amics que m'ajuden a ser cada vegada més resilient.\nAls metges us ensenyen a curar, a salvar vides, com s'enfoca la mort des de la Professió?\n- Al llarg dels anys la Neonatologia s'ha anat dibuixant en un escenari particular on els grans avenços tecnològics porten al fet que un fill sigui alguna cosa més que un fill desitjat; on el fill desitjat i somiat no coincideix sempre amb el real, prematur i / o malalt; on néixer pot esdevenir una urgència vital i donar-se la situació que l'inici i el final de la Vida es freguin en el temps i l'espai; on el preu a pagar per la supervivència pugui arribar a ser la discapacitat per a la resta de la Vida; on les Vides dels pares i / o germans s'entrecreuin amb la del nadó; i on hi ha persones hi ha sentiments, moments vitals diferents, històries personals diferents, mons diferents ...; on les decisions que es prenen ho són sempre en un context d'incertesa; on les consideracions socials i familiars es tornen indispensables. L'objectiu de la Medicina, i de la Neonatologia en particular, no és només curar, sinó també i fonamentalment cuidar. El nadó, independentment del seu grau de maduresa, mereix la mateixa consideració moral que qualsevol persona en qualsevol altre moment de la Vida, i per tant, el mateix respecte i cura. Tots voldríem ser els herois de cadascuna de les famílies amb les que tractem, però per ser herois no sempre és necessari salvar vides, de vegades n'hi ha prou amb mantenir la il·lusió per la feina que fem, atorgar-li un sentit humà a l'esforç d'ajudar a l'altre, aprendre a comunicar-se millor amb els altres, saber compartir càrregues i decisions, treballar en equip ... de vegades n'hi ha prou només amb un somriure.\nQuè et porta a interessar-te paper dol perinatal?\n- Una Sala de Neonatologia és un llibre replet d'històries: històries de vegades dramàtiques, fins i tot tràgiques; històries amb final feliç o inesperat; històries que fan plorar, de tristesa, de ràbia o de felicitat; històries d'esperances, il·lusions, tenacitat; històries carregades de tendresa, pors, incerteses; històries coratge, històries que denuncien, històries que agraeixen; històries que treuen a la llum tant les nostres virtuts i fortaleses com les nostres mancances i debilitats, els drets vulnerats, els riscos que podrien evitar-se o els danys que no van haver de passar.\nCom a neonatòloga, que és el que més t'omple del dia a dia professional?\n- Vaig viure els meus primers dols com neonatòloga en soledat, tancant-me en el lavabo i deixant brollar llàgrimes de ràbia i impotència que amaraven el silenci; el cap bullint amb milers de preguntes sense resposta i milions de dubtes i incerteses ... i por. Va ser llavors quan algú em va estendre la mà i em va convidar a explicar... Perquè, és així, tots, excepte comptats casos, venim a la recerca d'ajuda quan ens enfrontem amb el final de la Vida. Perquè és així, ningú ens ha educat ni preparat per fer front a la Mort, perquè la gent està massa ocupada i no s'adona que la Mort és una part important de les nostres vides. Tot passa i al final el que queda són els records i les emocions, l'espurna que s'encén en el nostre interior, les sensacions, les paraules pronunciades i les callades, la ferida que et cura un amic, el silenci compartit, a això hem de agafar, amb força, perquè en el fons el que realment importa de la vida és això, perquè després de tot la mort és només un símptoma que hi va haver vida. Perquè és fonamental que tots ens esforcem de veritat en donar-li el mateix valor a la Mort que a la Vida; a donar-li nom, imatge, olor, sabor i tacte a la pèrdua d'un ésser estimat; a donar-li nom, imatge, olor, sabor i tacte a les emocions generades per aquesta pèrdua, i no avergonyir-nos d'això. Perquè cal agafar-se a alguna cosa, si no ens enfonsem. I aquesta cosa és la Humanitat.\nA vegades n'hi ha prou amb una història per despertar de la letargia, per adonar-nos d'alguna cosa, per reflexionar sobre el que fem o diem, per adquirir coneixements, per a generar canvis, per involucrar-nos activament en la generació i demanda d'aquests canvis. Comptar és la manera més humà de posar-se en la pell d'un semblant. Ens obliga a experimentar en la nostra ment el que han sentit altres.\nQuin lloc ocupa la poesia al teu àmbit professional?\n- A la carrera vaig tenir un professor que sempre acabava les seves classes amb una poesia: "Ni un dia sense poesia" és com va batejar a aquests últims 5 minuts finals de la classe on cada dia ell mateix o un alumne voluntari recitava un poema. Recordo el dia que jo vaig sortir a llegir "A Margarita Debayle" de Rubén Darío... No concebo la meva Vida personal i professional sense els llibres, el meu cor i els meus somnis estan fets de trossets de paper de les pàgines que he llegit.\n- Els que recordo amb més afecte de la meva adolescència són 'La Història' d'Elsa Morante, 'Inshallah' d'Oriana Fallaci i 'Narcís i Goldmundo' d'Hermann Hesse.\n- Si la literatura fos l'amic que espera, el cinema seria el que, com el llampec, anuncia pluja, i la música, el arc de Sant Martí que segueix a la tempesta. Cada etapa de la meva Vida ha tingut la seva pròpia banda sonora, original i única. L'art de curar(se) si s'acompanya d'art, aplaca la pena.


Entre Mandela i Pujol - VilaWeb\nEls kurds de Turquia comencen un camí amb la negociació amb el govern turc que podria obrir-los la porta de l'autonomia. I invoquen Jordi Pujol.\nOzgur és una assessora del BDP al parlament d'Ankara. És una experta en lleis que parla de forma fluïda nombroses llengües i està molt més que ocupada amb el difícil procés de redacció de la nova constitució. Malgrat que tothom s'ho pensa, ella no és kurda sinó turca, cosa que enerva de manera molt especial els nacionalistes turcs, que l'acusen una vegada i una altra de traïdora. 'Hi ha hagut vegades en què en reunions al parlament han estat a punt de pegar-me', diu mentre mou constantment la cama, un tic que pel que veig és permanent.\nLa redacció de la nova constitució turca esperen els kurds que siga el punt culminant del procés de canvi que estan vivint. No es pot dir que siga un procés encara radical, però cal reconèixer que venint dꞌon venien els avenços són notables. Fins i tot tenint en compte que el nombre de presos polítics és incomptable, que les detencions són quotidianes o que les patrulles de la policia continuen amenaçadores als carrers de Van i les principals ciutats kurdes, amb les torretes obertes al sostre des dꞌon emergeix una metralladora.\nDe totes les coses que han passat tan ràpidament en pocs mesos, la més sorprenent és lꞌemergència dꞌAbdullah Ocallan com a interlocutor del govern turc. Ocallan, enemic públic número u de lꞌestat, parla, de moment només parla ell, amb el govern turc i proposa passos per a una solució raonada del conflicte que fa dècades que dessagna aquest país. El Kurdistan sꞌho mira amb la respiració continguda. Lògic si tenim en compte que ningú no es posa dꞌacord amb les xifres de morts del conflicte, però no baixen mai de 20.000 des del 1984 fins avui.\nOcallan, el Mandela kurd\nDes que Abdullah Ocallan va ser detingut ja han passat catorze anys, però en aquest temps el moviment kurd no ha deixat els seus atacs malgrat que la persona que tothom considera el seu principal líder ha passat deu anys en complet aïllament a lꞌilla dꞌImrali, al Màrmara. Des del 2009, Ocallan ja no estava sol perquè hi havien traslladat uns altres presos del PKK, però ara, aquest mig any que portem de 2013, ho està menys que mai.\nEl 21 de març passat Ocallan va cridar el PKK a fer un alto-el-foc que efectivament fou seguit per la guerrilla. Ho va fer a través dꞌun missatge llegit a la més gran concentració kurda que es recorda, el Newroz de Diyarbakir. Malgrat la prohibició, lꞌany nou persa, el Newroz, sempre lꞌhavien celebrat els kurds botant fogueres i ballant al mig del carrer. Lꞌany 2000 el govern turc ho va autoritzar per primera vegada però prohibint el nom de ꞌkurdꞌ. Sꞌhavia de dir Newruz i no Newroz, calia especificar que era ꞌla festa de la primavera turcaꞌ i no es podia celebrar barrejant-hi cap classe de reivindicació política.\nAquest any, però, el govern turc va permetre finalment que la festivitat fos celebrada de manera massiva i organitzada, amb el resultat de més dꞌun milió de kurs concentrats a Diyarbakir per a escoltar el missatge dꞌOcallan que obria la porta a un procés de pau. Els versos del poeta Melaye Ciciri sobre el Newroz, (ꞌLlum per a nosaltres i foscor per a la nitꞌ) van fer de pòrtic a un discurs llegit on el màxim dirigent del PKK cridava a abandonar la lluita armada i a iniciar negociacions de manera immediata amb Turquia.\nI des dꞌaquell dia alguna cosa es mou. No està clar el que és, però. Ocallan parla amb el govern turc i insisteix que la independència no és allò important sinó lꞌautonomia de les persones i aquesta ꞌautonomia democràticaꞌ sobre la qual tothom especula. Alguns dins el moviment kurd ho veuen com una traïció però les seues veus són silenciades ràpidament. Ocallan és un mite per als kurds i això pesa. Són massa anys de defensa tancada del líder empresonat com per a poder-lo criticar obertament ara. Aquests dies he preguntat a una dotzena llarga dꞌinterlocutors, de totes les faccions polítiques kurdes, si pensaven que Ocallan continua en el poder i si la gent seguirà les seues tesis. I la resposta ha estat homogènia sempre i per part de tots. Ningú no ho dubta, ni tan sols els seus crítics. ꞌCentenars de milers de kurds es tirarien a un pou si els ho digues Ocallanꞌ em va dir un diputat kurd al parlament dꞌAnkara, que em va aclarir ràpidament que a ell no li agradava aquella realitat, però no la podia negar.\nL'autonomia com a eixida\nUna de les grans incògnites de tot plegat és saber per què ara Turquia aparentment sembla disposada a promocionar Ocallan. He dit promocionar, sí. Perquè a poca gent se li escapa que en política lꞌescenografia és molt important i el govern turc està escenificant en Ocallan un nou Mandela. Un presoner confinat durant anys amb la màxima duresa. Un líder que la presó ha fet més gran encara. I que comença a parlar discretament amb la intel·ligència turca, com Mandela ho féu amb la sud-africana. I que comença a rebre visites oficials a la presó, vivint ara no ja en una cel·la sinó en una petita caseta. És massa igual com per a no cercar les comparacions. Però per a què? I per a què ara?\nEntre els kurds hi ha dues explicacions, segons quin siga el teu interlocutor. Per als uns és la prova que Turquia no pot més. Simplement necessita acabar amb la sagnia econòmica i humana de la guerra kurda i sap que Ocallan és qui ho pot fer. Lꞌestat turc gasta una quantitat enorme de diners en el conflicte i, encara que la Unió Europea considera el PKK terrorista, això no obvia que les denúncies de maltractament i tortures als seus presoners siguen un gran impediment per a seguir discutint lꞌadhesió europea. Simplement els turcs no poden més, diuen els partidaris dꞌaquesta versió.\nPer a uns altres, però, molt minoritaris segons que mꞌha semblat entendre, Ocallan és una mena de Tarradellas que sꞌempesca lꞌestat per a evitar mals majors. El discurs dꞌOcallan ses compassa a estones, molt sorprenentment, amb el del primer ministre turc Erdogan, que ha arribat a dir que turcs i kurds poden trobar-se perfectament... en lꞌIslam. El vell líder guerriller, en aquest sentit, podria donar credibilitat a lꞌautonomia en un país que no hi confia. I evitar que els kurds més radicals aprofiten la conjuntura actual de dos estats kurds ja funcionant a Irac i Síria per a donar un cop definitiu a Turquia.\nOzgur opina, en qualsevol cas, que això tampoc no serà tan senzill: ꞌTurquia ha de fer passos concrets i el primer pas és sens dubte l’alliberament dꞌuns quants milers de presos polítics kurds.ꞌ Segons ella, tot i el respecte que la gent té per Ocallan, només si hi ha canvis perceptibles, especialment pel que fa a la repressió, es farà possible seguir el camí de la negociació. Una negociació que tindrà la prova de foc en un hipotètic reconeixement de la nacionalitat o la cultura kurda. Ara mateix ningú no es planteja, per exemple, que el kurd puga ser declarat llengua oficial a Turquia, com ja ho és a Irac. Però des del març les coses estan canviant molt ràpidament i ningú no sꞌatreveix tampoc a dir on és el límit.\nNo deixa de ser curiós, però, vist des del nostre país, que els defensors de lꞌautonomia, curiosament, sꞌemmirallen en el cas català i concretament en la tasca del president Jordi Pujol. Resulta sorprenent, a mi em va sorprendre, sentir parlar amb passió sobre Pujol, ací en ple Orient Mitjà, però passa. I em demanaven si el conec, si mai havia parlat amb ell, gairebé emocionats per la proximitat. Els seus seguidors, si és que és correcte definir-los així, expliquen que durant vint-i-tres anys Catalunya sꞌha construït com a nació en el marc democràtic espanyol i que això demostra que hi hauria una eixida possible sense haver de portar el conflicte amb Turquia al final.\nEls dic que això és cert, que Pujol va bastir moltes estructures nacionals, però que la via de lꞌautonomia al final sꞌha demostrat que és una via morta i que el mateix Pujol ho ha certificat amb les seues darreres declaracions, afirmació que genera un enorme estupor entre els presents. Tant que em veig obligat a cercar la notícia i passar-la pel Google Translate. I he de dir que si bé ignore com va ser dꞌacurada la traducció, sí que puc dir que la discussió posterior va durar hores.\nEl Kurdistan és, doncs, en una cruïlla històrica. Després de la consolidació de lꞌestat kurd a lꞌIrac, aquesta primavera sꞌha començat a bastir un altre estat kurd a Síria i sembla que sꞌobre tímidament la porta a un futur diferent per als kurds de Turquia. Tota una primavera inesperada, allà on les fronteres es mouen com els núvols.


Cinc vies braves on podeu nedar aquest estiu | Estil | EL PAÍS Catalunya\nL'estiu és un bon moment per sortir de la piscina i capbussar-se al mar\nTarragona 14 JUL 2017 - 12:52\tCEST\nLa natació presumeix de ser l'activitat física més completa i estimulant. És vàlida per a tots els públics i per gaudir-ne no cal tenir un físic privilegiat ni tampoc seguir un rigorós règim d'entrenaments. A l'estiu són molts els nedadors que s'escapen de la rutina de la piscina i es capbussen al mar per batre's amb les onades. Les vies braves, carrils per nedar al mar senyalitzats amb boies, són un escenari fabulós per fer-ho.\nNedar a mar obert és un esport que guanya adeptes.\nLlançà-El Port de la Selva\nLa via de Llançà. Vies Braves\nEl projecte Vies Braves va arrencar a la Costa Brava i és en aquesta esquerpa franja litoral on hi ha més rutes habilitades. La que va de Llançà al Port de la Selva és una via atractiva però exigent. Cobreix una distància d'1,7 quilòmetres que sovint són sacsejats per ràfegues de vent de component nord. Quan això passa, la via està tancada. Però si les condicions són bones, és una via que enganxa i que permet tocar el cap de Creus amb la punta dels dits.\nCalella de Palafrugell-Llafranc\nLa via de Calella. Vies Braves\nEl camí de ronda que va de Calella a Llafranc probablement és un dels trams de costa que registra més visitants al llarg de l'estiu. Hi ha el seu equivalent per mar: la via brava que va des de la platja de Canadell a la platja de Llafranc ofereix un espectacle continu a canvi d'un esforç físic mesurat. És una via d'un quilòmetre de distància catalogada com a dificultat baixa. És una bona opció per iniciar-se.\nSitges: Anquines-Home Mort\nVia a Sitges. Vies Braves\nEl nom d'aquesta via pot fer desanimar els qui no coneguin aquest entorn de la costa del Garraf, però val la pena capbussar-se en la que, fins ara, és la ruta més meridional del projecte Vies Braves. Es neda en paral·lel al camí de ronda de Sitges, entre la platja de l'Home Mort i les Anquines. Són dos quilòmetres de distància que, juntament amb el fet que cal creuar algun tram de corrents, fan que aquesta sigui qualificada com una via de dificultat tècnica alta. Ara bé, els qui s'hi atreveixin, en gaudiran.\nBarcelona: Sant Sebastià i la Barceloneta\nLa platja de Sant Sebastià, als peus de l'hotel Vela, i la seva veïna de la Barceloneta ofereixen dos trams de vies molt urbanes i aptes per a tots els públics i nivells. A Barcelona també hi ha les vies de la Mar Bella i de la Nova Mar Bella. El fons marí és sorrenc i els nedadors no es distrauran tant com quan recorre altres vies de vistes més salvatges, però aquí en aquest cas té la comoditat que hi ha els xiringuitos a l'abast de la mà. La ciutat de Barcelona compta amb quatre itineraris marins.\nUn nedador a la via de Calella. Vies Braves\nLa Calella barcelonina també ofereix la seva via brava. És un carril d'un quilòmetre de distància entre la platja de Garbí, just a davant del Club Natació Calella, i la zona de cales que configuren la Roca Grossa, Rocapins, la Vinyeta i la cala d'en Pere (nudista). Aquí es neda sota l'atenta mirada del far, que tot ho domina des de dalt del turó. Aquesta via està catalogada de dificultat mitjana.


Les quartilles d’en Puigdemont - SemiòTICS\nLes rèpliques del nou president de la Generalitat, Carles Puigdemont, en el debat d’investidura del passat 10 de gener, va donar per a molt. L’obsessió d’Arrimadas per Twitter, els diaris que llegeix o no llegeix Miquel Iceta, el to amenaçador i de mirada fixa de Xavier Garcia Albiol, les ‘somiatruitades’ de Lluís Rabell o el pentinat coincident amb Anna Gabriel van ser elements dialèctics que va utilitzar amb enginy, entre rialles i ovacions, per colpejar els partits opositors.\nPerò més enllà de les paraules, les quartilles mida DIN A5, que sostenia, també van donar molt de joc per entendre i endinsar-nos en la personalitat d’en Carles Puigdemont.\nDes del primer moment, i fins gairebé els darrers instants de la intervenció, va sostenir unes quartilles amb les dues mans: una mostra de control i determinació amb les seves idees i directrius. Els apunts que havia pres mentre els diferents caps dels grups l’interpel·laven van ser un arma llancívola entre les mans, com dient: «ho tinc tot aquí escrit, però ara us ho adreçaré amb contundència i claredat». Així va ser.\nEn els primers minuts de la rèplica ja va deixar ben clara la persuasió simbòlica dels apunts: més de 10 vegades va posar en ordre les quartilles amb uns copets d’ajust sobre el púlpit. Agafades entre les dues mans i amb un gest inequívoc, sonor i demostratiu, les quartilles es van alinear per sí soles, mentre ell continuava amb els arguments discursius. Va ser un acte de reafirmació, de seguretat en les seves capacitats: la visualització d’una determinació audaç i resolutiva.\nNo en tinc cap dubte que el nou president de la Generalitat ens depararà molta informació semiòtica i gestual. Les mans solen acompanyar tant acompassadament les seves paraules que, en algun moment, segur ens oferirà interpretacions ben interessants i reveladores. Mentrestant ens quedarem amb l’exemple de les quartilles sostingudes entre les mans, que el postulen com un interlocutor ordenat, comunicatiu i contundent.


Directbus redueix a la meitat els viatges a Barcelona - Poble Andorrà\nDirectbus redueix a la meitat els viatges a Barcelona\nA partir de dilluns només es mantenen els trajectes de les 6.15 i les 15.15 hores d'Andorra a Barcelona i els de les 11 i les 20 hores de l'aeroport a Andorra\nLes noves mesures de restricció de la mobilitat adoptades per la Generalitat de Catalunya per frenar l’expansió de la Covid-19, ha fet que Direct Bus hagi decidit anul·lar la meitat dels serveis diaris de dilluns a diumenge. El canvi entrarà en vigor el proper dilluns, 2 de novembre, i comporta la suspensió dels serveis de les 6.15 hores de Barcelona a Andorra i de les 15 hores de la terminal 1 de l’aeroport del Prat de Llobregat a Andorra que passa a les 15.45 per l’estació de Sants, a banda de les freqüències de les 11.15 i de les 20.45 hores d’Andorra a Barcelona.\nEls serveis que es mantenen són: els de les 6.15 i les 15.15 hores d’Andorra a Barcelona i els de les 11 i les 20 hores de l’aeroport a Andorra, amb els passos respectius a les 11.45 i a les 20.45 per l’estació de Sants. Des de Direct Bus s’informa que els viatgers que hagin adquirit bitllets per als horaris afectats poden optar a una modificació d’horari sense cost addicional o al reemborsament de l’import total del bitllet.\nPel que fa a la compra de nous bitllets, des de l’empresa es recomana fer-la a través del lloc web www.andorradirectbus.es, tot i que també es podran comprar els bitllets a l’Estació Nacional d’Autobusos a Andorra la Vella.\nEl responsable de selecció de fons de Morabanc rep el guardó de 'Selector de l'any'


La Justícia es feminitza a Catalunya – Dones en Xarxa\nLa Justícia es feminitza a…\nActualment, més de la meitat (52%) dels jutges que desenvolupen la seva activitat professional a casa nostra són dones. A la Fiscalia de Barcelona, la dada és encara més destacada. El 65% són dones comptant tant titulars com substitutes. Aquestes dades es poden incrementar en els propers anys. I és que a l’escola judicial el 65% dels aspirants a jutges i fiscals són del sexe femení. La progressió de les dones en aquest camp professional és, senzillament, espectacular. L’any 1984 només l’11% dels jutges de l’Estat eren dones i l’any 2005 es multiplicava per quatre el percentatge\nAmb aquestes dades, no és estrany que la cúpula judicial de Catalunya tingui una gran presència de dones. S’arribarà a sis quan es nomeni oficialment Teresa Compte com a fiscal en cap del tribunal Superior de Justícia de Catalunya. I és que la presidenta del TSJC és Maria Eugènia Alegrat que és l’única dona que desenvolupa una feina d’aquestes característiques de tot l’Estat.\nLa degana dels jutges de Barcelona és María Sanahuja, la degana dels advocats de Barcelona és Sílvia Giménez-Salinas i la dels procuradors, Anna Morales.\nCategoria: PolíticaPer donesenxarxa 27 Abril, 2007\nAnteriorPrevious post:L’Assemblea de Representants autoritza la interrupció de l’embaràs en les 12 primeres setmanes.SegüentNext post:Japó/Xina.- El Suprem japonès nega compensacions a dues dones xineses obligades a prostituirse durant la Guerra Mundial


Ciència al Parc (o a la Rambla…) – Edunomia\nEn l’edició d’avui 20/3/07 d’El País es comenta una Festa Científica al Parc de la Ciutadella de Barcelona, on segons el diari “…habrán breves conferencias en las cuales expertos responderán a cuestiones como por qué brillan las estrellas, si existen las casualidades o el enamoramiento. También habrá experimentos y demostraciones, como estudiar física a partir de la cristalización del hielo de un granizado de limón, descubrir las propiedades de las hierbas medicinales, o una demostración de química aplicada a la cocina.”\nEm sembla una bona iniciativa, que hauria de ser més habitual. Aprofitar les Fires, les concentracions de gent, els llocs on la gent passeja, la Rambla de Barcelona o de Girona… per explicar una mica de ciència, és important. Però s’ha de presentar de tal forma que la gent no ho rebutgi, ni pressionar gaire. La millora de l’alfabetització científica haurà de ser gradual.\nEn relació a aquest assumpte, m’ha semblat curiosa aquesta proposta científica a la Toy Fair de New York. Està explicat al sorprenent blog de Steve Splanger.\nEl llenguatge FORTRAN, de dol


Natura de prop | Museu de Ciències Naturals de Barcelona\nDe la mà de diferents instruments òptics, ens aproparem a elements de la natura. Els observarem i ens fixarem en detalls que ens ajudaran a fer-nos preguntes i descobertes.\nLes dues setmanes de l’activitat tractarem els següents temes:\nDel 22 al 30 de desembre, vegetals d’hivern\nDel 2 al 5 de gener, papallones\nImatge de flohrflohr.\nVeure-hi amb llapis, del 22 de desembre al 6 de gener, de dimecres a diumenge, dins de l’horari d’obertura del Museu.\nDel 22 de desembre de 2018 al 5 de gener de 2019\nDe dimecres a diumenge, dos torns: 11 h / 13.30 h\nExcepte el dimecres 26 de desembre de 2018\nDe 7 a 99 anys. Els i les menors d'edat hauran d'anar acompanyats d'un adult.


Valls enceta la recuperació dels torrents de la Xamora i el Catllar | Diari de Tarragona\nValls enceta la recuperació dels torrents de la Xamora i el Catllar\nEl consistori contracta les redaccions dels projectes de recuperació ambiental i la restauració del pont medieval dels Molins\n15 de Junio de 2017 - 10:13 hs\nMartí Barberà, acompanyat dels tècnics, al torrent. Foto: Alba Tudó\nAhir es va aprovar l’encàrrec a l’empresa MN Consultors en Ciències de la Conservació, per un import de 21.766 euros, del projecte ambiental en un marc de 3,8 hectàrees dels torrents de la ciutat, la Xamora i el Catllar, un dels enclavaments paisatgístics de més interès i més valor. El projecte tècnic que es desenvolupa en el marc del Pla Especial dels Torrents de Valls servirà de base per establir els criteris metodològics tècnics de la recuperació que s’haurà d’estendre al conjunt dels espais fluvials de la ciutat per recuperar-ne ambientalment la flora i fauna.\nAixí, es preveurà el trasllat de col·lectors o torres elèctriques, entre altres elements, per alliberar els torrents d’infraestructures i restaurar-los ambientalment com a zones fluvials singulars. Per altra banda s’ha aprovat la contractació de l’enginyer Llorenç Amat per redactar el projecte de rehabilitació de l’antic pont medieval dels Molins, situat dins aquesta zona. El pont té danys estructurals i esquerdes, i per això es va tancar el trànsit. En aquest projecte es vol tornar a utilitzar.\nFinalment, s’ha aprovat també la contractació dels treballs de desbrossament de vegetació, per un import de 1.856 euros, a l’empresa Excavacions Carbonell, de la zona on conflueixen els dos torrents, en una actuació que s’iniciarà de manera immediata. El desbrossament és necessari per poder iniciar la redacció del projecte d’adequació d’aquest entorn i l’aixecament topogràfic d’aquest abast.


decidir en llibertat, afrontar els riscos, recuperar la credibilitat La República\ndecidir en llibertat, afrontar els riscos, recuperar la credibilitat\nEsquerra ha protagonitzat el debat polític de les dues darreres legislatures, en proposar una reforma de l’Estatut i un nou sistema de finançament més just. Unes propostes que si be […]\nDavid Minoves 16/07/2009\nEsquerra ha protagonitzat el debat polític de les dues darreres legislatures, en proposar una reforma de l’Estatut i un nou sistema de finançament més just. Unes propostes que si be en un primer moment van generar l’adhesió de bona part de la ciutadania i l’alineament de la major part de les forces polítiques catalanes, han acabat deixat un llast de desgast i esgotament en veure retallades les expectatives generades. I és de justícia dir que de la mateixa manera que hem estat capaços de dibuixar els horitzons de futur, també vam protagonitzar bona part de la frustració de la primera experiència de govern catalanista i d’esquerres des de la restauració de la Generalitat de Catalunya. Una frustració que ha derivat en desmobilització i allunyament. No descobreixo res de nou si afirmo que durant els darrers anys hem assistit a la desafecció de bona part de la ciutadania més activa amb l’agenda política del país.\nUna situació que s’ha vist fortament agreujada per una crisi econòmica de la que desconeixem encara la magnitud i la durada. En aquest darrer període bona part de la ciutadania catalana ha donat mostres de l’esgotament que li produeixen les continuades comtesses electorals i les baralles partidistes que han debilitat Catalunya davant l’incompliment de la paraula donada per part del govern de l’Estat espanyol. I quan els polítics sortim de la nostra bombolla ens n’adonem que la gent està cansada de tantes discussions i necessita solucions no per demà passat sinó per abans d’ahir.\nPer això no podíem defugir. Havíem de fixar un horitzó concret per al finançament, i comprometre’ns amb una xifra i un topall que fos comprensible per la ciutadania i que, complint amb els marges de l’Estatut, fos assolible sense més dilacions abans de finals de juliol.\nDurant aquest darrer any hem rebutjat fins a 2 propostes de finançament absolutament insuficients i, quan ha arribat una 3a proposta que semblava acceptable per al PSC i ICV però que no arribava al topall fixat per Esquerra, no l’hem acceptat a ulls clucs malgrat els cants de sirena de certa premsa, o les premonicions dels partits de l’oposició. I durant 72 hores ha estat Esquerra qui ha forçat la maquinària per millorar la proposta que ha fet el Govern de l’Estat al Govern de la Generalitat.\nAmb aquest acord de finançament hem aconseguit dues coses fonamentals: donar una resposta econòmica a una crisi econòmica, mitjançant una injecció de recursos a partir de 2009, i complir la paraula donada als ciutadans en fixar unes condicions que s’han assolit en les negociacions d’aquest darrer cap de setmana.\nDurant els propers dies es faran càlculs, formules, diagrames, però la gent ha entès que des d’Esquerra hem aconseguit més del que el PSOE estava disposat a oferir, forçant al límit el marc estatutari aprovat pel poble català. Un marc que nosaltres no vam votar però que acatem i defensem per desplegar-ne al màxim les seves possibilitats. Es dirà que la proposta no equival al concert econòmic, però el camp de joc no el vam triar nosaltres i és el que permetia l’Estatut.\nÒbviament, la situació genera vertigen i dins d’Esquerra ha generat un fort debat. Un debat que s’ha dut a terme en els òrgans de direcció amb absoluta llibertat d’opinió i d’expressió i que, com no podia ser d’altra manera, ha comportat la confrontació d’arguments basats en percepcions, conviccions i matisos. Un debat del tot legítim i necessari en qualsevol força política democràtica, en especial si es té en compte la magnitud de la decisió a prendre.\nJo mateix vaig expressar els meus dubtes i la meva por. No de la capacitat de la Generalitat per negociar un bon acord, ni de la capacitat del partit per millorar-lo, però si de la paraula donada per part del PSOE. Certament, vaig expressar la meva por a donar per bo un acord basat en el compromís del Govern de l’Estat sense disposar encara d’un esborrany de la LOFCA. I ho vaig fer en els òrgans del partit destinats a tal efecte. Sóc conscient que en política és habitual treballar sobre compromisos verbals que després s’han de traslladar en lleis articulades, presentades i aprovades. Però els catalans ja estem prou escaldats de promeses que dormen el son dels justos.\nUn cop es va filtrar als mitjans de comunicació el sentit del meu vot, vaig veure amb sorpresa que alguns companys d’Esquerra Independentista corrien a felicitar-me a mi i a la resta de dirigents que, en la reunió de l’Executiva Nacional, vàrem discrepar de la proposta inicial. Una felicitació enverinada que buscava erosionar un altre cop la posició negociadora d’Esquerra. No opinaré sobre la deslleialtat de qui proposa un referèndum abans de conèixer els termes de la pregunta. Senzillament diré que ja soc massa gran per deixar-me utilitzar.\nPer això vull dir a tots els que m’heu felicitat per haver expressat els meus dubtes: no em feliciteu a mi sinó a la direcció d’Esquerra. Al President per arriscar-se a posar una xifra i un topall i comprometre’s així amb la ciutadania. I a tota l’Executiva Nacional per haver debatut amb llibertat els pros i els contres i haver pres una decisió valenta. Una decisió que la gent ha entès com la millor possible. Perquè malgrat els dubtes, ens hem arriscat a complir amb la paraula donada.


Detingut un veterà periodista d'Hong Kong acusat de sedició\nDetingut un veterà periodista d’Hong Kong acusat de sedició\nAllan Au era columnista de Stand News, un mitjà digital que el govern va censurar tot fent ús de la polèmica llei de seguretat nacional\n11.04.2022 - 12:14\nActualització: 11.04.2022 - 12:20\nEl periodista d’Hong Kong Allan Au ha estat arrestat per la policia nacional acusat de conspirar per haver publicat “materials sediciosos”, segons que han publicat mitjans locals . La detenció s’ha produït avui, però encara no ha estat confirmada per la policia.\nAu era professor de periodisme i columnista de Stand News, un mitjà digital que el govern va censurar el desembre tot fent ús de la polèmica llei de seguretat nacional aprovada per Pequín. Dos editors de la publicació, Patrick Lam i Lam Shiu-tung, van ser arrestats el mes de desembre passat quan un operatiu de la policia va irrompre a la redacció del mitjà.\nEl 2017 Au va publicar un llibre sobre la censura a Hong Kong titulat Freedom Under 20 Shades of Shadow. Au va passar més d’una dècada treballant per a RTHK, l’emissora governamental de Hong Kong, i va ser acomiadat fa un any perquè les autoritats van iniciar un procés de control sobre els continguts que es publicaven.\nLa policia de Hong Kong també va detenir mesos enrere Jimmy Lai, una de les principals figures de l’oposició pro-democràcia i fundador del grup mediàtic Next Media, que publica el diari Apple Daily.


Conjunt de Música\nCívic Sant Martí\nBarcelona 28 de gener de 2016\nEnguany, el director del Gran Conjunt de Música Tradicional és el compositor, productor i acordionista basc Kepa Junkera, músic amb un marcat estil propi que l'ha convertit en un dels més internacionals d'Euskadi.\nL'acordionista basc en un moment de la seva intervenció amb la trikititxa.\nKepa Junkera amb alumnes de l'Esmuc, tocant la txalaparta\nLluïment amb una alboka, té un so semblant al del sac de\ngemecs. Per tocar-lo s'utilitza la respiració circular i amb\naquesta tècnica s'aconsegueix respirar sense deixar de tocar.\nEl guitarrista i ballarí Jeremy Férec-Dayson, ballant una de les peces d'en Junkera.\nConcert en el qual la música tradicional d'Euskadi busca les complicitats\namb la catalana, el folk o el flamenco; conviuen la gralla, la tenora, el tible\no la cornamusa conjuntament amb la guitarra i el cante i baile flamenco.\nEtiquetes de comentaris: Barcelona-Sant Martí, CONCERTS 2016, Conjunt de Música Tradicional, Kepa Junkera


Tordera dedica 'La mirada del poeta' a Olga Xirinacs - maresme360 - Portal de notícies de la comarca del Maresme\nInicioUncategorisedTordera dedica ‘La mirada del poeta’ a Olga Xirinacs\n“La mirada del poeta” 2013, un projecte que recorre a través de diverses disciplines l’obra d’un poeta, estarà dedicat enguany a l’obra d’Olga Xirinacs. Concretament l’obra escollida pels organitzadors és “La taronja a terra” (Barcelona: Òmicron, 2011), de la qual l’autora farà una lectura de textos aquest dijous a les set del vespre a la biblioteca de Tordera. En aquest mateix acte es presentaran les activitats previstes per a la tercera edició de “La mirada del poeta”, que enguany celebrarà el seu acte central el divendres 31 de maig amb un recorregut per diversos indrets i equipaments de la població i finalitzarà al parc Prudenci Bertrana.\nOlga Xirinacs va nèixer a Tarragona el 1936. És escriptora i professora de piano. Les seves obres li han valgut premis de prestigi com el Josep Pla (1982) per “Interiors amb difunts”, el Premi Sant Jordi (1984) per “Al meu cap una llosa”, el premi Ramon Llull (1986) per “Zona marítima” o el premi Crítica Serra d’Or de literatura infantil i juvenil (1987) per “Marina”. El 1990 va ser guardonada amb la Creu de Sant Jordi.\nTemps sense canvis: dimecres amb ambient estable i assolellat a tot el Maresme


Tot i no tindre una notícia concreta que alguna vegada existís una rogativa fins a Sant Joan, cal destacar que la transmissió oral dels veïns de Villahermosa així ho apunta. No obstant aquesta incertesa, cal destacar que l’itinerari que uneix aquesta població amb l’ermita es un niu de biodiversitat i esplendor paisatgístic. En els seus 11 quilòmetres, el senderista s’endinsa al barranc del riu Carbo. Aquest riu de caudal variable però continu, baixa des del massís de Penyagolosa donant vida a diferents nuclis vernacles com ara Cardàs, el mas de Coria, la masia Roncales, etc. S’ha de parar atenció als canvis de la vegetació en funció de l’altura, ja que des del poble fins al punt més alt de la ruta la diferència és d’uns 600 metres.\nVillahermosa del Río se situa al voltant de cultius de secà, principalment, alguns camps de cultius i fruiters. A continuació, deixa pas a la interacció entre ecosistemes forestals i agrícoles. Es poden observar antics cultius on apareixen rebrots de pinàcies i boscanys de ginebres. Els masos que es troben pròxims als camins solen tindre antics cultius i restes d’oms (Ulmus minor) o altres espècies d’arbres. Als voltants dels rius o rierols es pot trobar una vegetació típica de ribera (Populus). L’aparició de fagàcies i pinàcies és un indicatiu en el camí de la proximitat al Parc Natural de Penyagolosa. Cal destacar que a l’entorn de l’ermitori de Sant Joan prevalen les pinàcies.\nEn la població de Villahermosa del Río afloren materials tant del període cretaci com del Triàsic. En el Cretaci es perceben calcàries, margues i calcàries ferruginoses, mentre que en el Triàsic s’observen dolomies. Iniciant l’itinerari cap a Sant Joan de Penyagolosa persisteixen els materials cretàcics i en el naixement del riu Carbo es tornen a distingir les dolomies. Posteriorment, l’itinerari va variant els materials en funció de l’orografia, encara que sempre de l’època cretàcica. Després de les dolomies del Carbo apareixen gres, argiles i calcàries i, posteriorment, amb el gres apareixen les calcàries arenoses i calcàries. Sant Joan de Penyagolosa s’assenta sobre materials del període cretaci. Encara que els materials observats pertanyen al mateix període, presenten molta diversitat. En els diferents recorreguts realitzats s’han reconegut: calcàries, calcàries ferruginoses, margocalcàries i calcàries arenoses, dolomies, gres, margues, arenes i argiles.\nEl camí es caracteritza per la influència del riu Carbo en la vegetació i espècies presents, i es poden trobar la merla d’aigua o la bosqueta pàl·lida. Creix la vegetació de ribera i boscos madurs en què es pot trobar la cotxa cua-roja. En boscanys madurs de ginebres podrem observar la busquereta emmascarada i el tord comú. El camí també discorre per carrasques en pedregars, boscos de pi i cultius de secà. Entre els amfibis són freqüents el gripau corredor i el tòtil, i entre els rèptils la colobra llisa europea i l’escurçó. També existeix població de senglar, cabra muntesa, cabirol i de xicotets rosegadors.\nEn els primers quilòmetres del camí destaca el molí Norte, al costat del riu Carbo, abans d’agafar la senda cap a la Masía Roncales. Aquesta masia, adaptada ara en allotjament rural, està voltada d’hortes i bancals, ja que en estar prop del riu hi havia certa abundància d’aigua. El riu va sustentar una xarxa de molins que, seguint el camí, es troben en aquest ordre: molí Norte, molí d’Abajo i Molí de la Roca. En emprendre la pujada cap a l’Ereta es troba Cardas, un conjunt de cases on vivien nombroses famílies, i el Mas de Còria, amb espectacular vista del barranc del Carbo.\nSegons la tradició popular els seus habitants eixien en pelegrinatge a l’espera que no ho feren els de Puertomingalvo, en aquest cas, ells recollien el torn. Això no obstant, queda constància de la devoció particular que molts dels seus habitants, sobretot els que viuen en l’entorn de Penyagolosa i Sant Joan, confessen envers el sant, el costum de visitar el santuari particularment i, fins i tot, estar inscrits en la seua confraria. D’altra banda, podem suposar que si els gojos de Sant Joan de Penyagolosa els va compondre B. L. de Argensola, qui va ser arxipreste de la parròquia de Villahermosa del Río, probablement tindria alguna cosa a veure amb la devoció que es professa al sant. Tot i això, el santuari de rogatives de Villahermosa del Río és Sant Bartomeu, que curiosament està esculpit en una imatge pareguda a la de Sant Joan.


Quines són les accions de l’Escola Superior de Disseny Industrial? | Ininvalles\nL’Escola Superior de Disseny Industrial (ESDi) es troba al capdavant de l’operació 3 d’ININVallès, la construcció de l’edifici Tecnodisseny, un centre per al disseny i la innovació i la posada en marxa de programes de dinamització d’aquesta innovació oberta.\nD’aquesta manera, l’ESDi és l’encarregada de la construcció d’un centre preparat des del punt de vista arquitectònic i tecnològic (espais, maquinària, laboratoris, recursos humans, etc.) per dur a terme actuacions de formació i testatge, amb l’objectiu de formar els joves estudiants de l’economia 4.0 ,específicament, en Strategic, Business & Product Design.\nL’edifici comptarà amb un espai de laboratori que compleixi amb els recursos tècnics d’última generació per fer possible el Design Thinking, la Creació i producció digital i robòtica, amb laboratoris de disseny d’experiència d’usuari, usabilitat, prototipatge i testatge. En definitiva: un espai d’experimentació on els prototips es puguin dissenyar, produir i testejar.\nTambé, una vegada l’edifici ja estigui en marxa, està prevista la posada en pràctica d’una nova metodologia de treball amb grups de ciutadans i consumidors, per a una incorporació útil de la perspectiva del consumidor a la ideació, desenvolupament i testatge de productes. La idea és que aquest centre estigui obert a qualsevol iniciativa empresarial o ciutadana que tingui el potencial de convertir-se en oportunitat de negoci, empresa emergent o PIME, o simplement pugui ser una aportació a la ciutadania des del punt de vista social o econòmic.\nAmb aquesta acció, es vol aconseguir posicionar el Vallès com a referent de l’Smart Design en l’àmbit nacional i europeu, impulsant també la promoció econòmica de Sabadell i del territori proper.\nDisponibles els informes de vigilància tecnològica de la UAB en el nou apartat web d’ININVallès\n“Innovar d’una forma més eficient”, per Xavier Vallvé


L'Associació Junts per Sabadell es presenta amb un record a Teresa Rebull - Sabadell digital Diario\nInicio Cultura L'Associació Junts per Sabadell es presenta amb un record a Teresa Rebull\nL’Associació Junts per Sabadell es presenta amb un record a Teresa Rebull\nLa cantautora sabadellenca Teresa Rebull ha estat el centre de l’acte de presentació de la nova associació Junts per Sabadell. Abans del concert «Memòria i Exili», la Consellera de la Presidència Meritxell Budó i el regidor de Cultura Carles de la Rosa han volgut donar la benvinguda a l’associació davant d’un centenar de persones, la majoria associats de la nova entitat. «El testimoni de la Teresa Rebull també és aquest, persistir, tossudament, en la defensa del país i de la seva cultura» ha afirmat la Consellera.\nBudó també ha tingut paraules per l’exconseller de Cultura Lluís Puig i ha reivindicat «que el compromís amb el país es pugui exercir amb llibertat. Que cessin la intolerància i la persecució» referint-se a la situació política actual. Per la seva banda, el regidor de Cultura Carles de la Rosa els ha donat la benvinguda al «teixit associatiu» de la ciutat i els ha convidat a treballar «pel projecte il·lusionant i motivador per tothom», posant d’exemple a la candidatura a ser Capital de la Cultura Catalana el 2024 aprovada per unanimitat al ple de dimarts passat.\nLa Consellera Budó durant el parlament | Ruben Moreno\nEls impulsors d’aquesta iniciativa defensen que tot i la proximitat amb el grup Junts per Sabadell actuaran com a entitat sociocultural. «L’associació neix el 2020 amb la idea de crear un espai de trobada pel veïnat compromisos amb l’activitat cultural, social i esportiva de la ciutat» ha afirmat Antoni Llorca a l’inici de l’acte. Malgrat això, el cos de la nova associació està format per persones implicades amb Junts per Catalunya. Per l’escenari també han passat l’exconseller de cultura Lluís Puig (de forma telemàtica), el periodista Plàcid Garcia-Planas o el director del festival Barnasants, Pere Camps.\nArtículo anteriorOAR i Creu Alta, a per la primera victòria abans del derbi\nArtículo siguienteCan Llong reprèn el waterpolo nacional amb les dues Supercopes