Silvia Federici: «El discurs de l'emancipació de la dona és mentida» | NacióDigital\nper Antònia Crespí / Laura Estrada , 19 de maig de 2019 a les 16:00 |\nSilvia Federici (Parma, 1942) és, amb tota certesa, una de les feministes materialistes i historiadores més importants del segle, que ha dedicat més de 30 anys de la seva vida a estudiar l'explotació social i econòmica de les dones. La seva línia d'investigació està encarada a la recuperació de la memòria d'aquestes, la divisió sexual del treball i al món de les cures. Feminista marxista, escriptora i pensadora, és autora dels llibres Caliban i la bruixa, El patriarcat del salari, Tornar a encantar el món i el seu darrer treball, Revolución en punto cero. El passat 12 de maig, Federici va omplir la Fabra i Coats de Barcelona amb motiu de la Fira Literal, on va parlar de la lluita feminista "en temps de caça de bruixes".\n- Quina és la situació actual de les dones? S'ha avançat realment en el procés d'emancipació?\n- Tot aquest discurs de l'emancipació de la dona realment és una mentida. Malgrat que ara tinguin accés al treball assalariat i siguin més independents dels homes que en el passat, aquesta feina no els dona una autèntica autonomia. Ara, les dones a més de treballar en les tasques de reproducció també treballen fora de casa per un sou que no els permet sustentar-se. Als Estats Units, per exemple, es produeix la situació en què les dones que treballen fora de casa són les que estan més endeutades.\n- Més endeutades en quin sentit?\n- En el sentit que dins del sistema capitalista la funció de les dones sempre ha estat la de produir als productors de les mercaderies, que tradicionalment han estat els homes blancs. Avui dia, les dones produeixen tant les mercaderies per al mercat com els serveis dins de la llar. El capital ha descobert que som l'obrer ideal. Treballem en una feina remunerada i quan tornem a casa seguim treballant gratuïtament en les tasques de reproducció: netejar la roba, cuidar els nens..., totes aquelles feines relacionades amb la llar i les cures.\n- Aquesta situació que descriu, d'alguna manera esta lligada a la feminització de la pobresa i la precarietat.\n- Sí, de fet als Estats Units els doctors parlen d'una nova malaltia que es diu Money Sickness Syndrome (la malaltia dels diners) i que està connectada directament amb l'angoixa que viu la dona en relació als diners. Es tracta de la por de les dones a no tenir recursos suficients per poder viure, fent que estiguin contínuament obsessionades amb els diners. Pateixen ansietat, mal de panxa..., és una malaltia lligada a la por a la precarietat.\n"Als Estats Units es parla de la 'Money Sickness Syndrome', una malaltia lligada a la por a la precarietat"\n- És compatible una societat feminista amb un sistema capitalista?\n- No. El treball de reproducció que fem les dones és el pilar que sosté el sistema capitalista, som les que produïm la mà d'obra que necessita. Per mi, feminisme és posar al centre la reproducció de la vida i crear una societat on aquesta reproducció no estigui encaminada al benestar dels individus, entesa des d'una òptica capitalista. Feminisme és anar cap a una societat on la reproducció és pel benestar, no pel lucre, per aquest motiu no és compatible aquesta visió del feminisme amb una societat que precisament es fonamenta en l'explotació i la creació de desigualtats.\nSilvia Federici, en un moment de l'entrevista. Foto: Adrià Costa\n- I el feminisme liberal del qual parlen algunes persones, on queda?\n- Aquest feminisme és l'organitzat per Nacions Unides, pel capitalisme. Presumeix de buscar la igualat entre dones i homes en una societat que no canvia. El que ens ofereix aquest feminisme liberal és la integració de la dona com a força de treball dins del sistema, però mantenint la situació d'explotació.\n- Per altra banda, cada vegada hi ha més moviments de reivindicació del treball de les cures per posar la reproducció al centre.\n- És que ja no només hem de lluitar per canviar la forma del treball domèstic i que se'l remuneri, sinó també perquè quan anem a treballar fora de casa, puguem portar les nostres necessitats com a mares, com a reproductores.\n- Aquest seria un dels reptes del moviment feminista d'avui?\n- Aquest, i sobretot recuperar coneixement, és a dir, reconstruir la memòria de les dones i les seves lluites. Per exemple, ara estem treballant per recuperar la memòria de les bruixes i entendre com va afectar i com segueix afectant la condició de la dona. Com connectar la violència d'aquest període amb la violència actual cap a les dones, que segueix incrementant.\n- Com ha afectat aquesta desmemòria?\n- Ha creat tota una domesticació de les dones, una degradació com a subjecte social que ha servit per justificar la seva subordinació als homes. Així, s'ha fet creure que la dona està malalta, que no té raó ni té capacitat d'autocontrol. La caça de bruixes ha estat una campanya de terror que ha dit a les dones com han de comportar-se i ha criminalitzat la sororitat. Ha servit per redireccionar tota la seva energia cap a la família nuclear, els homes, les cures i els nens. A més, ha impedit que les dones poguessin compartir espais propis on prendre consciència, ja que veure dues dones soles era sospitós.\n- Llavors els espais no mixtes...\n- També són importants. El que hem comprovat amb els grups mixtes és que, si tu tens poders desiguals, sempre s'escolta l'anàlisi del treball assalariat, el dels obrers industrials. Tota la part de l'explotació capitalista, que és la relacionada amb la reproducció i que ens afecta a les dones, s'invisibilitza. Mai hauríem pogut fer el tipus d'anàlisi que hem fet si haguéssim seguit treballant en reunions mixtes, perquè no teníem poder per expressar-nos.\nSilvia Federici, durant l'entrevista. Foto: Adrià Costa\n- L'extrema dreta agafa el feminisme i el converteix en el blanc fàcil, el ridiculitza, el menysté i utilitza paraules com "feminazi". Quin paper juga aquesta ideologia envers les dones?\n- L'extrema dreta és capitalisme, és la dominació dels homes sobre les dones. La submissió de les dones obeeix al control dels homes sobre aquestes. L'extrema dreta és contrària al fet que la dona sigui autònoma, i tot forma part d'un procés de disciplina sexual: l'home serà "esclau" a la feina, però a casa serà el patró, perquè la dona estarà relegada al treball domèstic, a satisfer-lo sexualment, i a no cobrar per res d'això. Si ho vol canviar, la dona serà una puta, una bruixa.\n"L'home serà esclau a la feina, però serà el patró a casa seva. És l'expressió de l'Estat"\n- Què ha fet el capitalisme?\n- Entre d'altres coses, el capitalisme ha estat capaç de fer un govern indirecte i molt eficaç, ja que aparentment no ho sembla, sinó que sembla una relació natural entre homes i dones. M'explico: l'home, en moltes llars, exerceix d'Estat. És l'autoritat, és la policia, és el poder. Tot plegat és una maquinària de disciplina! A través del salari, el capitalisme ha creat aquest govern indirecte que obliga la dona a treballar, gratis, per allò que l'home vol tenir cobert.\n- I quin és el paper del feminisme?\n- Les feministes hem dit prou. Crec que el més important és que el feminisme ha desemmascarat aquests mecanismes de disciplina que deia. El feminisme ha dit que els homes, en família, són la representació de l'Estat. I quanta energia hem perdut per culpa d'aquest patiment i por de tantes dones que a casa s'han sentit amenaçades? Doncs hem perdut l'energia de la meitat del proletariat. Això s'ha d'evidenciar i denunciar, és important: només les dones sentim la pressió de l'Estat a casa.\n- L'heterosexualitat és capitalisme?\n- Ho és, en el sentit que l'heterosexualitat és una imposició social en què la sexualitat i les relacions familiars estan orientades a ser productives per al sistema capitalista. Això no vol dir que les relacions entre homes i dones siguin capitalistes, sinó com aquestes estan organitzades dins de la societat. És a dir, a reproduir el nucli familiar i generar mà d'obra pel sistema.\n- Un dels grans debats en el si del feminisme és la prostitució. Per què creu que es criminalitzen les treballadores sexuals?\n- Des dels orígens, el capitalisme fa una separació entre dones bones i dolentes. Si el que s'espera de les bones és que compleixen amb el servei social i sexual sense cobrar, llavors les putes, que ho fan per diners, han de ser criminalitzades. Però per altra banda, la prostitució és la manera en què el capitalisme garanteix que tots els treballadors puguin tenir accés a la satisfacció sexual. Les prostitutes serveixen als assalariats, als que no poden permetre's una esposa.\n- Aquesta criminalització també serveix com a eina de control social?\n- La criminalització serveix per naturalitzar el treball domèstic no pagat. A més, l'amenaça a semblar una puta és una cosa en què totes les dones ens hem trobat i que serveix perquè ens autocensurem. Per això no m'agraden les feministes que diuen que no es pot vendre la sexualitat. I les que venen el seu cervell? I les que venen el seu cos a l'exèrcit? A les putes se les criminalitza per treballar per sexe, però les que són explotades laboralment en altres coses, no.\n"A les putes se les criminalitza per treballar per sexe, però les que són explotades laboralment en altres coses, no"\n- La prostitució, doncs, s'ha de debatre o combatre?\n- El capital ens ha robat el control de la nostra vida. La lluita és reclamar el control dels processos més importants de la vida: procreació, sexualitat, relacions amb altres, recursos que necessitem per reproduir-nos... Reclamar els recursos és reclamar el control. Ara bé, la prostitució és una forma de treball i d'explotació més.\n- Per tant, s'ha de ser abolicionista?\n- S'ha de ser abolicionista amb tota mena d'explotació, no només amb la prostitució. S'ha de lluitar perquè cap dona sigui obligada a vendre el cos, la vagina, el cervell, el braç, a casar-se, o a estar tancada en una oficina marcada per un sistema capitalista.\n- La maternitat subrogada també és una forma d'explotació?\n- Sí, i terrible, perquè és un mercat de nens.\n- Però aquesta visió no pot ser que estigui influenciada precisament per la concepció que es té de la família? ÉS a dir, que “xoca” plantejar-se donar a llum nadons i després no exercir com a mare?\n- No, no ens equivoquem. Si no fos per diners, ningú ho faria. Es ven el discurs que és per altruisme. Altruisme? No ho és, és la mercantilització de la vida a la màxima expressió. No serem moralistes cap a les dones que ho fan, perquè algunes ho necessiten per sobreviure, però no acceptem la mentida que "és altruisme", és una venda de bebès.\nImperdibles, Barcelona, Les entrevistes de NacióDigital, Societat, mentida, Fira Literal, Estat, marxisme, empoderament, capitalisme, feminismes, feminisme, dones, emancipació, Silvia Federici, extrema dreta, dona\nQue la lluita per aconseguir la igualtat de gènere\nPer Anònim el 20 de maig de 2019 a les 05:13\nno serveixi per amagar les desiguals remuneracions ( i per tant de drets) que hi ha a l'arrel de la nostra societat de classes!!


INNOVACIÓ EDUCATIVA: SOM CENTRE PIP\nDes del curs 16-17 l’escola forma part de la xarxa “Entre Iguals”, formada per centres educatius de les Illes Balears amb projectes d’innovació pedagògica.\nEl nostre objectiu bàsic i compartit per tots els membres de la Comunitat Educativa és aconseguir l’ÈXIT educatiu de TOTS els alumnes.\nCENTRE INTEGRAT: Escola Institut\nSom un centre que integra tres etapes educatives : Infantil, Primària i Secundària amb un únic projecte educatiu .\nBENVINGUTS I BENVINGUDES AL CENTRE\nEntenem el centre escolar com un espai de trobada que ens permet, per mitjà de la interacció de tots els membres de la Comunitat Educativa, crear un marc de diàleg que possibiliti noves construccions, en el camp del coneixement, però també en les relacions socials i afectives. Pel que fa a la concepció de l’aprenentatge intentem aprofundir en una pràctica dialògica, en coherència amb la nostra definició de centre adscrit al model comunitari. Igualment bona part dels nostres esforços van encaminats a fer real la inclusió de les famílies, voluntariat i comunitat pròxima al procés d’ensenyament-aprenentatge com a element de cohesió social, de motivació i d’enriquiment compartit.\nSom un centre educatiu públic que integra les tres etapes educatives obligatòries. La nostra història avala la transformació social i cultural de l’escola perquè al llarg dels anys hem construït un Projecte Educatiu coherent, compromès i compartit.\nA l’Escola Institut treballem per educar persones que tinguin coneixement sobre el món (SABER), eines per comprendre’l (SABER FER) i puguin participar i millorar-lo (SABER SER I ESTAR).\nLES ETAPES EDUCATIVES\nL’Escola Institut recull tres etapes educatives: Educació Infantil, Educació Primària i Educació Secundària Obligatòria. Entenem les tres etapes com un camí evolutiu on els infants desenvoluparan les seves capacitats i competències individuals acompanyats d’un projecte únic i coherent. Respectem les diferències i atenem les intel·ligències múltiples per oferir a cada infant el que necessita en la seva formació bàsica i integral per formar ciutadans participatius, solidaris i amb consciència democràtica.\nL’Ed. Secundària Obligatòria és la darrera etapa del camí. Dels 12 als 16 anys, els infants viuen canvis físics i psicològics molt importants.\nA l’Escola Institut entenem l’acompanyament i la comprensió aspectes imprescindibles per finalitzar els estudis amb el títol de graduat que els ha de permetre continuar el camí educatiu en el batxillerat, accedir a la formació professional o iniciar la vida laboral.\n“ L’avaluació és el motor de l’aprenentatge”\n"Per educar un nen cal tota la tribu"\n“ Res no hi ha a la ment que abans no hagi passat pels sentits”\n"L’educació infantil, és un dret de l’infant i una resposta a les seves necessitats"\n“ L’educació necessita tant d’aprenentatges tècnics, científics i professionals com de somnis i utopia”\n“La decisión sobre una enseñanza basada en competencias plantea no sólo cambios importantes en la determinación de los contenidos de aprendizaje sino especialmente, y de forma profunda, en la práctica educativa.”


L'Arxiu Històric d'Eivissa digitalitza 260 llibres de l'antiga Universitat i dos setmanaris - Fora Vila\nL’Arxiu Històric d’Eivissa digitalitza 260 llibres de l’antiga Universitat i dos setmanaris\nL’Arxiu Històric d’Eivissa i Formentera ha incorporat noves sèries documentals als fons digitalitzats perquè puguin ser consultats per la ciutadania mitjançant la pàgina web de l’Ajuntament d’Eivissa. En total s’han digitalitzat 260 llibres.\nLes darreres incorporacions són els ‘Llibres de la Sal’ i els llibres de ‘El Bosser i dipositari’, de l’antiga Universitat d’Eivissa i Formentera, els últims d’aquesta sèrie que quedaven per digitalitzar. A més, s’han incorporat dues capçaleres periodístiques, El Heraldo de Ibiza i El Ibicenco.\nEls ‘Llibres de la sal’ són els llibres als quals s’anotaven tots els aspectes de la gestió de les Salines d’Eivissa i Formentera quan eren responsabilitat de la Universitat, abans que fossin expropiades al poble d’Eivissa després de la Guerra de Successió. A través d’ells es pot investigar la gestió de la sal durant segles, des del XV a principis del XVIII.\nAmb aquestes incorporacions, la documentació més important de l’antiga Universitat d’Eivissa i Formentera ja està a disposició dels investigadors i a més a més, protegida, ja que no s’haurà de manipular per a la seua consulta.\nEn concret s’han digitalitzat 94 Llibres de l’escrivà de la sal; 5 d’Astes de la Sal, del segle XVI; 160 llibres de Guardià de la Sal i un llibre de Traients de la Sal.\nTambé s’ha posat a disposició de la ciutadania, ‘El Bosser i dipositari’ amb una cronologia que va de l’any 1.567 a 1.789. Aquests llibres pertanyien a la mà major de la institució, que era l’encarregat de cobrar diferents drets de la Universitat, entre els quals en destacaven el dret del millarès i el dret de la bossa o el dret nou. Era, per tant, l’administrador dels cabals de la Universitat i com a tal feia també la majoria dels pagaments, sempre a partir de les ordres que rebia dels jurats. A les Ordinacions del 1.663 s’estableix que, en desaparèixer el càrrec de moneder, les seues funcions siguin assumides pel bosser. D’ell cobraven la majoria dels oficials de la Universitat i també rebia en dipòsit diferents capitals de particulars, que havien estat retinguts pel jutge per motius diversos.\nLes altres incorporacions han estat a la secció d’Hemeroteca i són les capçeleres dels periòdics El Heraldo de Ibiza (1912-1913), un setmanari editat a Eivissa amb el subtítol de ‘setmanari independent’ i que era demandada pels investigadors; i El Ibicenco (1876-1892).\nAmb aquestes incorporacions a l’apartat d’Hemeroteca de l’Arxiu es poden consultar gairebé 250.000 pàgines.


De fantasies i utopies (Intro) – econacionalitarisme\nDe fantasies i utopies (Intro)\neconacionalitarisme Abril 21, 2016 Abril 21, 2016 Construint l'Econació!!!,Pensaments,Política,Socialisme\nUn dels arguments típics per menysprear el pensament radical és dir que allò que proposa potser no estaria malament però que no és possible arribar a assolir-ho. Seria un fer volar coloms mentre la realitat corre per una altra banda.\nEn el fons, aquesta mena de “satisfacció” argumental sorgeix d’una premissa: el món tal com està muntat en aquests moments. No contempla, doncs, cap altre tauler sobre el qual moure les peces.\nDavant d’aquest plantejament netament ideològic, quines alternatives tenim?\nUn cop rumiat, em sembla veure dos grans grups de respostes. I les anomenaria així: utopies i fantasies.\nLes primeres, les utopies, són essencialment construccions intel·lectuals que intenten establir noves regles socials i que, sovint, són elements que exigeixen un altre marc per funcionar, ben diferent del que tenim ara. És veritat que poden ser castells a l’aire però tenen l’avantatge de que no han estat encara provades i, per tant, la seva no idoneïtat també és pura entelèquia. Són senyals que ens indiquen cap on anar per poder sortir d’un sistema fallit.\nLes segones, les que anomeno fantasies, en canvi, són propostes que, generalment, tenen la majoria dels seus components ja provats i, a més a més, sovint es volen aplicar en l’ordre existent. També solen ser proposicions que necessiten ignorar fets passats o presents per poder quadrar-les materialment i èticament. Venen a ser un còctel d’autoengany i frau, amb un bon raig d’empobriment de la raó humana. Les fantasies se situarien més enllà de la saníssima pluralitat de realitats, de la relativitat de punts de vista, amb clars i profunds forats negres en les seves argumentacions.\nDe fantasies, en podríem catalogar, almenys, de tres tipus:\nCom ja haureu deduït totes dues se situen fonamentalment en el camp esquerre del vano ideològic i, si una és imprescindible per a arribar a un veritable progrés social, l’altra és un rèmora ètica i pràctica importantíssima per la legitimitat i credibilitat del desitjat canvi sistèmic.\nAnterior Dilluns de Pasqua\nSegüent Abstenció democràtica


Dia 67-70. 18-21.05.2020 / El triomf dels 'squatters'\nEl dissabte passat (Dia 16) vam veure en família A passage to India, la darrera pel·lícula de David Lean basada en la novel·la homònima d'E.M.Forster. Des del meu punt de vista, és una molt desigual adaptació i com a espectacle cinematogràfic filmat en 35 mil·límetres és per veure'l en pantalla gran –com l'havia gaudit al cinema Alcázar de la Rambla de Catalunya de Barcelona quan es va estrenar– i no pas a la televisió, per més gran que sigui, que la que tenim tampoc no ho és. Però no em posaré perepunyetes, entre altres raons perquè els cinemes estan tancats i perquè si no és al British Film Institute –la Filmoteca d'aquí, per entendre'ns– la cinta té molt poques possibilitats de tornar a una sala com Déu mana. Fa vint-i-sis anys que vaig llegir el llibre per primer cop: llavors en castellà, en una edició d'Alianza Editorial. Vaig aprofitar un cap de setmana en una visita a Montclar, un poble del Berguedà que havia estat abandonat i que als anys 60 del segle passat va començar a ser recuperat i restaurat per un grup d'amics, barcelonins, crec, almenys els que jo tenia localitzats de lluny, que hi van veure la possibilitat de tenir una segona residència però sense destrossar ni el paisatge ni tampoc l'entorn. M'hi van portar les amistats i les casualitats d'aquella època però no hi he tornat mai més. Érem joves, més o menys feliços i indocumentats, i sense molts més compromisos que els que havíem pactat amb nosaltres mateixos i els nostres propis somnis. Llavors, si no recordo malament, Montclar encara no havia tornar a guanyar-se el dret a ser un municipi. Ara ja fa temps que ho és.\nAhir (Dia 19), amb ganes d'escampar la boira a darrera hora del dia, i esperonat per la, al cap i a la fi, decebedora pel·lícula de Lean, vaig recuperar aquells dies refugiant-me per una estona en el llibre de Forster, en aquest cas l'edició en anglès que corre per casa, una de molt vella, de Penguin, reimpressió del 1960. Encara no havia nascut. Diria que la vaig comprar en una llibreria de vell de Putney, a l'oest de la ciutat, a tocar del riu. Passant pàgines, i llegint-ne fragments sense cap propòsit concret, o potser només amb el propòsit d'adormir-me tan lluny del 2020 com fos possible, vaig ensopegar amb l'inici del capítol XIV. Em va sonar familiar.\n(Quan escrius, o quan tens al cap alguna mena de projecte semblant, o dèria, sigui el que sigui, pots acabar veient el món a través d'allò que et neguiteja, per la senzilla raó que hi penses tot el dia i també potser hi somies. Si es tracta d'un dietari, aleshores el risc o el vici és encara més gran. La vida real, el dia a dia, sempre acaba sent susceptible de formar-ne part. Torno a Forster, però…)\nHi escrivia: "Most of life is so dull that there is nothing to be said about it, and the books and talk that would describe it as interesting are obliged to exaggerate, in the hope of justifying their own existence. Inside its cocoon of work or social obligation, the human spirit slumbers for the most part, registering the distinction between pleasure and pain, but not nearly as alert as we pretend. There are periods in the most thrilling day during which nothing happens, and though we continue to exclaim, «I do enjoy myself» or «I am horrified», «we are insincere». As far as I feel anything, it is enjoyment, horror "--it's no more than that really, and a perfectly adjusted organism would be silent."\nÉs avorrida la meva vida? Hi exagero, en aquest bloc, perquè el que visc, faig o llegeixo no té cap mena d'interès i menys encara mentre dura el segrest sanitari? És possible, gairebé segur. Per què segueixo, dons? Perquè un dietari, a més d'un quadern de bitàcola en mig d'una tempesta o d'un mar encalmat, també és l'intent de construcció d'un personatge. Pot tenir alguna semblança amb qui l'escriu però no necessàriament ha de ser un reflex fidel, ni al cent per cent ni potser al deu per cent. Pretendre orientar com et veu el món és un desig comprensible encara que estigui condemnat al fracàs. Parafrasejant la lletra de Sincerity is Scary, de The 1975, una banda de Wilmslow establerta a Manchester, "per què crec que podria arribar a controlar com em percep la gent?" ("And why would you believe/ You could control how you’re perceived?") Vanitat? Prepotència? No. Escriure és també un joc, oi?\nDe vegades, penso, m'acontentaria amb què als meus hipotètics lectors, "la lectura d'aquestes notes els produís el mateix dolç son que a mi m'ha produït escriure'ls", que deia Pla en un dels textos de l'Adveniment de la República.\n¿No tenia ni res a dir ni res a escriure del dilluns (Dia 18) o del dimarts (Dia 19)? No exactament. Sobretot, tenia molt poques ganes de posar-m'hi. Ho vaig deixar estar, doncs. Avui (Dia 20) sento la necessitat de fer-ho i vull fer-ne repàs, és clar.\nFa massa temps que dura tot això, i començo a estar-ne tip. Com tothom, imagino.\nMassa temps, realment? Ahir (Dia 19), l'amic Carlos Obeso, que em parlava des de Miravet, em deia que no, que total, què són dos mesos, quan la Segona Guerra Mundial va durar sis anys? Aquest matí (Dia 20), al Lloyd's park, escoltant les notícies he tingut la impressió que tot això també pot durar cinc o sis anys. O més fins i tot. Per entendre'ns, la recuperació econòmica serà llarga, lenta i dolorosa, i sabem positivament que molta gent hi deixarà la pell, la vida i el futur, i no només els morts. Rolls Royce tot just ha anunciat l'acomiadament de 9.000 treballadors de la seva plantilla global. Dos terços d'aquests 9.000 marxaran de la planta que hi ha a Derby, a les Midlands, un dels bressols de la revolució industrial anglesa. Per a molts, els dos mesos sense anar a la feina duraran anys: la diferència és que fins ara han cobrat el 80% del sou a càrrec de l'Estat. Però això anirà ben aviat a la baixa.\n(El tam-tam tory ja comença a insinuar que no és sostenible tanta generositat: òbviament, no ho és a llarg termini, i la factura serà elevadíssima. Però tampoc altres són justificables i es paguen: per exemple, els 41.000 milions de lliures que vol invertir el Regne Unit en la renovació de la flota de submarins nuclears. Per donar gràcies a papà Estat, algunes veus ja demanen un exèrcit de temporers per participar en la collita a canvi del sou que reben per restar a casa veient Netflix. Sense dir exactament això (recordin, avui segueixo Forster i exagero), la més destacada ha sigut la del príncep de Gal·les, que vestit com un sant baró ho ha demanat a través de Twitter. Inevitablement va recordar la Land Army de dones que durant la Segona Guerra Mundial es van ocupar de les feines de la rereguarda. La indústria però també el camp. Anirà el príncep a collir maduixes, enciams i pomes? La seva dona, apicultora en les estones mortes, cuida ella mateixa de les abelles reials. La mel que en treu la ven per donar la caixa a institucions benèfiques. A Carles i Camilla el cor no els hi cap al cos. Però ell encara es fa el milhomes i creu que pot alliçonar la plebs.)\nVaig escoltar la notícia del missatge del príncep mentre era al parc. El programa Today, en general tota la BBC i tot els mitjans de comunicació britànics no perden l'ocasió d'esbombar qualsevol collonada de s'altesa i de sa Majestat.\nPer sort, després, mentre continuava fent voltes al Lloyd's Park, vaig escoltar una meditació d'Ian McEwan molt apropiada sobre el pas del temps en aquest temps estancat, que avança ràpid i implacable, encara que sembla que no es mou de lloc: "For those of us not doing vital work, what happened to our perception of time? Part of the answer might lie with an ex-convict I once heard describe his 20 years in jail: «It went in a flash», he said. Now that we’ve been doing time ourselves under house arrest, we may begin to understand what he meant: Bleached of events , one day much like another, time compresses and collapses in on itself. Friday again, when yesterday was Monday. But contained within that there’s an opposing element –the experience in lockdown of time's expansiveness, bringing in exponential growth, as we like to say, of: introspection, daydreaming, mental drifting, especially about the past." M'hi vaig sentir totalment identificat.\nI aquest matí, també al parc, he fet una foto que mentalment he comparat amb una altra que vaig fer el 31 de març, fa 50 dies, i que també vaig encastar en aquestes notes. Entre les dues imatges, el temps ha passat com si "hagués sigut un instant", que deia l'exconvicte de què parlava McEwan. Les diferències són molt evidents. Però tot això no se li pot explicar a un treballador de Rolls Royce o de Seat o de Nissan o al cambrer de sala de l'Hotel Arts o a qualsevol altra persona que les properes setmanes potser serà expulsat del carrusel i perdrà la feina. Al cap i a la fi, el temps només és una mercaderia per a diletants: Borges, sense anar més lluny: La seva "…materia es el tiempo, el incesante tiempo…"\nSense desmerèixer la seva genialitat com a creador, que és molta, una ben coneguda agent literària de Barcelona em va dir en una ocasió que un dels grans avantatges d'Enrique Vila-Matas és que mai no s'havia hagut de preocupar de pagar el rebut de la llum. És possible, encara que no sempre va nedar en l'abundància, per exemple quan vivia en una golfa de París i li havia de pagar el lloguer a Marguerite Duras. El diner no compra el talent ni fa la literatura, però de vegades hi pot ajudar, sens dubte. Quan era a Barcelona i durant una època assistia anualment a les conferències de premsa de guanyadors del premi Planeta, molts deien que els diners els servirien per comprar temps: els tòpic també poden ser veritats com punys. Però hi ha instants que esdevenen eterns, que duren tota una vida, tot i que en el calendari i, sobretot, en els llibres d'història, només siguin un parell o tres de mesos. El temps sempre és una mesura molt personal, com qualsevol altra experiència. Ho deia Cioran: "Aquests maniàtics del rigor volen saber què és el que el seu autor pensava de l'eternitat i de la mort. Què en pensava? Qualsevol cosa. Són experiències seves, personals, absolutes." Carlos, dos mesos poden ser sis anys.\nAvui (Dia 21) m'he despertat a les tres de la matinada. MP s'adorm sempre amb el diari de paper del dissabte a sobre del llit i, mentre dormia, l'hi he pres. He llegit un article que m'ha recordat la sensació amb què em vaig aixecar dilluns i també ahir: aquest govern, el de Boris Johnson, és un desastre, la gestió de la crisi que n'ha fet és un exemple d'incompetència. Però aquest primer ministre cau sempre dret. No res li afecta. Això sembla. L'article, History was on Reagan's side. Johnson may no be so lucky, compara Johnson amb Ronald Reagan. Andy Beckett escriu: "For a politician of such obvious limitations, Boris Johnson’s success can be perplexing. He can’t cope with hostile questions. He can’t cope at prime minister’s questions. He’s no good on detail. His speeches ramble. His premiership and mayoralty have had many failures, from the garden bridge to the coronavirus, and few tangible achievements. His attempts to avoid scrutiny - such as hiding in a fridge during the election –often seem desperate…" És un article hostil, evidentment. Però hi ha proves irrefutables en contra de Johnson. Dilluns (Dia 18), la gran notícia amb què els britànics i els no britànics ens vam aixecar va ser que el ministeri de Sanitat havia afegit dos nous símptomes a la carta de presentació del coronavirus: la pèrdua del gust i la pèrdua de l'olfacte. Sorprenent, oi? Fa setmanes, un mínim de sis, sinó set, que són símptomes de què se'n parla i de què s'adverteix en altres països, Espanya inclosa, on el model de gestió tampoc no ha estat precisament un exemple a seguir. Fins a quan durarà la incompetència de Johnson? Ahir (Dia 20) a la sessió de control del parlament, va prometre que l'1 de juny, quan volen començar a reobrir escoles a Anglaterra, hi hauria en marxa el sistema de detecció de nous casos i de rastrejament de sospitosos. Tinc molts dubtes que sigui així. Però per a un polític, mentir surt gairebé sempre de franc.\nEm fa molta gràcia quan escolto que el govern espanyol no tracta els ciutadans com a adults. Johnson és especialista en fer el mateix encara que després, columnistes de renom, cantin les excel·lències del debat democràtic en aquest país. Durant la campanya electoral que va conduir a la victòria del 12 de desembre del 2019, Boris i tota la banda brexitera de què s'ha envoltat per arribar al màxim de la seva pròpia incompetència es van cansar de dir que no hi hauria controls fronterers a Irlanda del Nord per a les mercaderies que entressin des de Gran Bretanya i a l'inrevés. Ahir a la tarda, el ministre Michael Gove va admetre als Comuns que sí n'hi hauria. "Sometimes, voters prefer irresponsible leaders to realistic ones – partly because voters can be political fantasists themselves. Previously a successful but hammy actor, as president Reagan maintained a persona that was so obviously mannered, delivering patriotic one-liners like a movie cowboy, that when he bent the truth many people weren’t shocked or necessarily disapproving. Instead, they judged the quality of his act. The similarly cartoonish public Johnson often gets the same indulgent treatment, with his half-truths tolerated as just him “being Boris”. Boris isn’t even his real first name", escrivia Beckett en l'article del meu insomni.\nM'interrogava al començament d'aquests dies d'apatia o cansament del dietari sobre si no havia fet res d'interès que valgués la pena ressenyar-hi. I sí, crec que, malgrat tot, alguna cosa vaig fer. Dilluns (Dia 18) vaig tornar a viatjar en metro, bus i overground per primer cop en dos mesos. Vaig sortir del barri per anar a la City, passejar per Strand, Trafalgar, Westminster, Covent Garden, el riu, la Tate Modern. A peu, segons el comptador del mòbil, vaig fer més de dotze quilòmetres. Fins i tot, per a enveja de les companyes de secció, em vaig connectar a la reunió virtual que tenim cada dia des de la base de la columna de Nelson, a una banda la National Gallery, tancada, a l'altra, al fons de Whitehall, el Big Ben, envoltat per una bastida. Ras i curt, em vaig comportar com ho faria un turista. No podia ser cap altre el meu esperit, perquè veia Londres com no l'havia vist mai, com si visités la ciutat per primer cop. No ni tan sols l'havia vista així el 7 de juliol del 2005, quan els atemptats que van causar 52 morts, i a migdia, mentre intentava arribar al centre en un taxi, cues enormes de vehicles en sortien com fugint d'un escenari de catàstrofe nuclear.\nCrec que el que més em va sobtar de tot plegat va ser el silenci. Assegut al davant de l'entrada de la Tate Modern, la ciutat s'havia buidat dels seus sorolls característics. Ni vaig arribar a escoltar el brogit dels trens que creuen el pont de Blackfriars. Una pel·lícula muda; les notes del pianista d'altres temps eren només el bird chirping d'un calurós dia de primavera, tant que semblava estiu.\nExagero una mica, com deia Forster que calia fer per justificar aquesta mena d'escrits, però em vaig sentir tan desconcertat com Eduardo Noriega a l'inici d'Abre los ojos. Que em creués de tant en tant amb passavolants, fins i tot turistes que volien immortalitzar amb les seves càmeres la ciutat sense habitants o quasi, amb algun autobús o també amb voluntaris de l'Església de la Cienciologia en missió de salvació de la humanitat només\nva accentuar la meva sensació de comiat d'un món i de benvinguda d'un altre de molt pitjor. I amb una punyetera mascareta. Mirava cap a dalt, als gratacels de la City, i me'ls imaginava no només buits sinó inútils, restes arqueològiques. Vaig parlar amb alguns dels conserges, que hi feien guàrdia a les portes. Una feina tan absurda com més necessària que mai per les tasques de manteniment que n'han de fer, em deien. Però no deixa de ser una estranya manera de viure, vigilants de gegants que potser mai més ningú no ocuparà. El 30 d'abril, el Financial Times va publicar un reportatge molt interessant sobre el futur d'aquestes construccions: "The notion of putting 7,000 people in a building may be a thing of the past,” said Jes Staley of Barclays. “Maybe we don't need all the offices that we currently have around the world,” mused Mondelez’s Dirk van de Put, while Sergio Ermotti said UBS was already thinking about moving out of expensive city-centre offices." El futur de la City serà dels squatters? Quina gran ironia. "Although squatting in non-residential building or land is not in itself a crime, it’s a crime to damage the property", diu la llei anglesa al respecte.\nAcabo per avui i per la resta de dies anteriors. Ho faig amb una confessió, mentre escolto com la Júlia canta al lavabo una de les cançons d'In the Heights, un musical escrit per l'autor de les lletres de Hamilton, Lin-Manuel Miranda. També sóc un voyeur! Però mentre no pugui pujar a qualsevol dels futurs gratacels abandonats de la City –la London Heron Tower, el Gherkin o The Leadenhall Building, en diuen el ratllador de formatge per la forma que té– per observar la ciutat des de les alçades del capitalisme financer, m'hauré d'acontentar amb tasques més modestes i espiar els meus veïns del davant, des de posicions menys propenses al vertigen. Ja els he advertit al començament d'aquesta entrada. Vaig ensopegar amb Forster i no he pogut evitar seguir-lo en l'exageració fins al final.\nPost-scriptum sense exageracio: La darrera vegada que vaig pujar al The Leadenhall Building va ser formant part del paquet d'extres en una de les superproduccions habituals d'estar per casa del president de la Generalitat Carles Puigdemont, que visitava les oficines del Banc de Sabadell a les plantes 37 i 38 de la torre; dic que vaig fer d'extra junt amb la resta dels meus col·legues perquè no va fer gens de cas a la premsa, com de costum. Ens necessitava, però, perquè a les imatges de televisió és veiés una mica d'ambient al seu voltant: sovint els polítics ens convoquen amb aquest objectiu. Per fer d'atrezzo.


La Sansi organitza la Cursa per l'Esperança de Barcelona, per a les malalties estranyes | Nova Ràdio Lloret\nLa Sansi organitza la Cursa per l’Esperança de Barcelona, per a les malalties estranyes\nEl club d’atletisme lloretenc La Sansi organitza la Cursa per l’Esperança de Barcelona. La prova benèfica i popular es farà aquest diumenge i constarà de dos circuits: un de cinc quilòmetres i un de deu. Tots els diners que es recaptin amb les inscripcions es destinaran a la Federació Espanyola de Malalties Estranyes.\nLa iniciativa la impulsa l’Ajuntament de Barcelona i compta amb el suport de persones reconegudes, com Andrés Iniesta i Aleix Espargaró, que fan una crida a la població perquè hi participi. Ho ha explicat el president de La Sansi, l’atleta José Luís Blanco, que ha afegit que s’han creat dos recorreguts diferents perquè hi hagi proves per a tots els nivells.\nLa previsió és sumar uns 2.000 inscrits. Per apuntar-s’hi, cal adreçar-se a la pàgina web de la cursa. El preu és de dotze euros. La Cursa per l’Esperança es farà aquest diumenge al Fòrum de Barcelona, a partir de les deu del matí.\nArticle anteriorBDBH – 22 OCTUBRE 2014\nArticle següent‘La dona sense ulls’ està inspirada en la pintora Ángeles Santos Torruella


Sel Hut Bali Indonèsia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nJalan Pantai Balangan, Villa La Joya - Biu Biu, Jimbaran, Bali, Indonèsia, 80361 - Excepcional ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Sel Hut\nBen situat a la els restaurants, les platges, les escapades romàntiques area de Bali ciutat, Sel Hut us proporcionarà el millor lloc per a un merescut descans. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Sel Hut és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen transport hotel/aeroport, lloguer de cotxes, servei de bugaderia, biblioteca, servei de llançadora.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen piscina exterior, buceig, pesca, spa, massatge estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Sel Hut és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Bali.\nPlatja Kuta - 8,81 km\nParc Waterbom - 8,03 km\nTemple Tanah Lot - 19,35 km\nTemple Uluwatu - 6,7 km\nCentre Comercial Padi - 290 m\nPlatja Balangan - 870 m\nGolf New Kuta - 1,78 km\nPlatja Dreamland - 1,91 km\nGaleria Ganesha - 3,11 km\nParc Cultural Garuda Wisnu Kencana - 3,24 km\nPoema Bali - 3,63 km\nPlatja Padang Padang - 3,83 km


Antoni Marimon | 13 febrer 2005\nQuan una jutgessa federal dels Estats Units ha dictat que els tribunals creats per jutjar els detinguts de Guantánamo són inconstitucionals, cal reflexionar sobre la paradoxa que els Drets Humans passin per un molt mal moment a la suposada pàtria de les llibertats. Com recollia eDiari de Balears el passat quinze de gener, l'organització de defensa dels drets humans Human Rights Watch -HRW- ha denunciat les tortures de presoners iraquians a Abu Ghraib (prop de Bagdad). Aquest fet no constituiria un cas aïllat, sinó el resultat d'una política deliberada. A més, aquesta organització nord-americana dels drets de l'home ha recordad que encara hi ha a Guantanamo Bay (Cuba, tot un sarcasme) uns 550 presoners, alguns dels quals empresonats des de fa tres anys, que no disposen de cap de les garanties que el dret nord-americà i el dret internacional reconeixen, en principi, als detenguts. Encara pitjor, l'esmentat informe destaca que la Creu Roja ha denunciat algunes tècniques interrogatòries perquè no s'allunyen gaire de la tortura. Així mateix, en aquests moments els Estats Units tenen també els seus desapareguts, almenys 11 dirigents presumptes d'Al Qaeda que resten detenguts en llocs secrets i és un fet provat que Washington ha transferit un cert nombre de presoners a països del Mitjà Orient on la tortura és una pràctica més aviat rutinària.\nI amb tot, la democràcia nord-americana té molts d'elements admirables. Cal recordar que el 1791, l'anomenada Declaració de Drets de l'Home garantia nombroses llibertats individuals i separava clarament Església i Estat. Precisament, l'article VI establia que en tota causa criminal l'acusat havia de gaudir del dret a ser processat públicament i sense dilacions indegudes per un jurat popular imparcial. Ben segur que Guantánamo faria empegueir George Washington, Thomas Jefferson o Benjamin Franklin. Amb tot, la decisió de la jutgessa Joyce Hens Green suposa un petit bri d'esperança que probablement serà asfixiat per l'administració nord-americana més conservadora de la història.


L'ORIENTACIÓ a l'abast: 100.000 visites\nQuan escric aixó, aquest blog ja passa de les 100.000 visites, des de que va començar, ara fa cap a cinc anys.\nN'hi ha més de 230 comentaris que són, en la seva majoria, consultes dels estudiants (i, de vegades, també d'alguna mare preocupada) que es troben a les portes de la universitat, o de estudis professionals, i dubten entre la teranyina de preinscripcions, matrícula, dates, requisits, ponderacions, etc., etc.\nVaig obrir aquest blog pensant en els alumnes del meu centre, quan jo era el seu Coordinador de Batxillerat. Després, la realitat ha fet que els seus usuaris procedeixin de tots el racons de Catalunya. Usuaris majoritàriament anònims i, també, majoritàriament agraïts per la informació que troben al blog o per les respostes als seus dubtes: això anima a continuar amb la tasca.\nAixò em fa pensar que l'orientació que es dona als centres, de vegades, deixa una mica que desitjar i que potser és un aspecte no considerat prioritari, tot i que a cada institut n'hi ha un Coordinador de Batxillerat i un/a Psicòleg, i als col·legis càrrecs semblants. Alguna cosa falla quan l'alumne ha d'acudir a la xarxa cercant el que no li han donat les persones que són aprop seu. És veritat, no obstant, que altres vegades sí que l'alumne ha rebut aquesta informació, però no ha estat gaire al cas...\nLa vida d'aquest blog seguirà el seu ritme mentre els usuaris (que es renoven gairebé en la seva totalitat cada any) hi trobin utilitat, i l'autor d'aquestes ratlles es pugui dedicar a oferir eines als desorientats alumnes de secundària o de formació professional.\nEtiquetas: blog, comentaris, orientació, visites\nAnònim 6 de juliol de 2012 a les 1:41\nMoltes felicitats, Lluís ;)!\nMar A. R.\nLuis Inclán 6 de juliol de 2012 a les 18:52\nMoltes gràcies, Mar! Veig que segueixes les meves petjades...


El Mediterrani del proper segle - Divulgació científica\nImatge: Dr. Joan Grimalt (IMEDEA-CSIC) a la jornada «Històries del Mediterrani». Font: ICTS SOCIB\nPer conèixer com serà el nostre mar el segle vinent, CaixaForum Palma va acollir la tercera edició d'«Històries del Mediterrani», un cicle de tertúlies científiques que ha aplegat investigadors d'institucions de referència internacional en l'estudi del Mediterrani, amb l'objectiu d'entendre'l, posar en valor la riquesa de la seva biodiversitat i reflexionar sobre les mesures de gestió necessàries per garantir-ne la sostenibilitat.\nImatge: Dr. Damià Gomis (UIB i IMEDEA-CSIC) a la jornada «Històries del Mediterrani». Font: ICTS SOCIB\nDavant d'aquests reptes, el paper dels investigadors és crucial per trobar solucions, sempre actuant amb coherència i rigor científic i comunicant els avenços a la ciutadania. En aquest marc, l'Obra Social "la Caixa" impulsa la recerca i la divulgació científica mitjançant el suport a les institucions organitzadores d'aquest cicle, la Delegació del CSIC a les Illes Balears i la ICTS SOCIB mitjançant «Medclic: el Mediterrani a un clic», un projecte amb el doble objectiu de potenciar la recerca i apropar les noves tecnologies d'observació marina i costanera a la societat.\nJornades «Històries del Mediterrani III»\nPrograma: «Històries del Mediterrani III»\nteràpia personalitzada aparell digestiu epidemiologia rri parasitologia congrés terapèutica portugal b-debate coneixement sedentarisme cosmología oceans grafè esport aterosclerosi reclaimed sistema inmune indicadors


"Visat", totes les traduccions al català i del català - Espai Internet "Visat", totes les traduccions al català i del català » Espai Internet\n20/04/2014: "Visat", totes les traduccions al català i del català\nSant Jordi s'acosta i toca parlar de llibres. "Visat" és una revista digital que recull una exhaustiva informació tant de les traduccions d'obres de tot el món al català com de les traduccions d'obres catalanes a idiomes estrangers.\nHi ha quatre seccions principals: prosa, poesia, teatre i autors medievals, i en cada una hi ha una selecció d'autors, amb una completa fitxa que en recull la biografia, fragments d'algunes de les seves obres i bibliografia tant de l'obra original com de les traduccions que se n'han fet. Fins i tot recull les traduccions a llengües com l'esperanto, com la que es va fer de l'obra "Solitud", de Víctor Català.\n"Visat" és la revista del Pen Català, està activa des del 2006 i es defineix com "la primera revista que posa la mirada en la feina dels traductors i en les relacions literàries entre cultures d'arreu del món." La directora de la web és Simone Skrabec.


Col·lectiu Ronda - Què fer davant d'un procediment concursal o concurs de creditors?\nPreguntes amb resposta per a les persones treballadores\n28 d’abril de 2020 Concurs de creditors, condicions laborals, indemnitzacions, FOGASA\nQuè és un procediment concursal (concurs de creditors)?\nLes empreses que no poden fer front als pagaments sigui de forma temporal per falta de tresoreria o definitiva per falta de béns inicien aquest procediment per obtenir un pacte que els permeti disminuir el seu deute, fraccionar i ajornar el seu pagament (conveni de creditors) o bé realitzar la seva liquidació de forma ordenada, és a dir la venda de béns per intentar cobrir els seus deutes.\nÉs el antigament es deia: suspensió de pagaments - fallida.\nPer què es diu concurs?\nPerquè és un procediment en el que es convoca a tothom a qui se'ls deu diners per part de l'empresa per fer un pagament ordenat. Un procediment on «concorren tots els creditors»\nQui és l'administrador concursal?\nPer part del Jutjat es designa un administrador concursal que és un professional particular (economista o advocat) que és el responsable de realitzar les tasques corresponents a l'obtenció del conveni o la liquidació, rendint comptes a el jutge mercantil corresponent. Aquest administrador concursal rep els seus honoraris de el patrimoni de la pròpia empresa en concurs.\nQuè passa amb els treballadors i treballadores de l'empresa?\nEls treballadors i treballadores poden mantenir les seves condicions laborals si l'empresa aconsegueix un conveni i contínua l'activitat o si es ven la unitat productiva a una nova empresa que es subroga.\nPerò és habitual que es plantegi la modificació de les condicions laborals o els acomiadaments dels treballadors de manera total o parcial, durant aquest procediment.\nEn aquest cas s'inicia un procediment que inclou una negociació amb els treballadors prèvia a aplicar les mesures.\nSi no hi ha representants dels treballadors/es es demana als mateixos que designin una comissió per a aquesta negociació (representació «ad hoc»).\nQuè es pot fer en aquesta situació?\nEl fet que l'empresa estigui en concurs no justifica d'entrada la modificació de les condicions laborals\nS'ha d'analitzar en cada cas les circumstàncies que han portat a l'empresa a aquesta situació i si les mateixes comporten inevitablement l'aplicació de les mesures laborals als treballadors.\nS'han de valorar tant les accions que es volen aplicar (modificació de condicions de treball i/o acomiadaments) com les causes en què les justifiquen per defensar el manteniment dels llocs de treball i subsidiàriament, la màxima compensació econòmica possible en cas que no es puguin evitar les extincions.\nPer tant, atès que la circumstàncies de cada empresa són diferents és important realitzar l'estudi a fons de la situació de l'empresa aportant totes aquelles dades complementàries que puguin ser coneguts, com la relació amb les empreses de el grup, i estar ben assessorat durant aquest procediment.\nQuina indemnització puc obtenir en cas d'acomiadament?\nLa indemnització mínima per acomiadament per causes objectives (el que habitualment s'aplica en els concursos) és de 20 dies del salari brut amb prorrata de pagues extres del treballador/a per cada any d'antiguitat de la mateixa a l'empresa amb el límit màxim de 12 mensualitats de salari.\nEn la negociació es pot obtenir un import superior i, si l’acomiadament és declarat improcedent, la indemnització corresponent seria de 45 dies de salari per cada any de servei anterior a 12/02/2012 i de 33 dies de salari per any de servei posterior a aquesta data.\nÉs important revisar si les dades que té en compte l'empresa són correctes (cosa que amb freqüència no acostuma a passar) atès que en el salari s'ha d'incloure la mitjana dels variables percebuts en l'últim any i l'antiguitat s'ha de computar des del primer moment que el treballador va entrar a l'empresa, incloent períodes treballats per mitjà d'empreses de treball temporal, amb contractes temporals, sense assegurar o com a fals autònom, per exemple.\nSi l'empresa no té béns, qui paga aquestes indemnitzacions i els salaris deguts?\nEn cas que finalment no es pugui cobrar de l'empresa, el Fons de Garantia Salarial (FOGASA) cobreix una part de la indemnització i dels salaris pendents.\nEn el cas de les indemnitzacions és de 20 dies de salari amb el límit del salari corresponent a 12 mensualitats i un salari diari limitat a el doble del salari mínim interprofessional (72,70 per al 2020).\nEn el cas de salaris cobreix un màxim de 120 dies amb el mateix límit diari.\nCom es tramiten les prestacions de el Fons de Garantia Salarial i quant triguen?\nEn cas de concurs s'ha de reconèixer la quantitat deguda a treballador en els corresponents llistats de creditors, s'ha d'expedir un certificat per l'administrador concursal amb l'import degut i el seu desglossament i s'ha de sol·licitar la prestació aquest organisme.\nA partir de la petició aquest organisme paga en el termini de tres o quatre mesos.\nQuan s'ha d'iniciar un concurs de creditors?\nCom a norma general, una empresa té obligació de sol·licitar el concurs de creditors dins d'un termini de dos mesos des del moment en què no pot fer front a les despeses habituals de la seva activitat (salaris, impostos, Seguretat Social, deutes, etc) o té embargat tot el seu patrimoni.\nQuè és un preconcurs de creditors?\nUna empresa que estigui en perill d'insolvència, abans de presentar un concurs (dins el termini obligatori de dos mesos) pot iniciar el que es coneix com "preconcurs".\nUn preconcurs tan sols és un comunicat a el Jutjat Mercantil, indicant que l'empresa pretén iniciar una negociació amb els seus creditors. Després d'aquest comunicat, la llei atorga un termini de 3 mesos perquè l'empresa pugui renegociar el deute amb els seus creditors, i amb això suspèn el termini de 2 mesos per a presentar el concurs. Si no s'arriba a un acord en aquests 3 mesos, l'empresa haurà 1 mes addicional per a presentar el concurs.\nEn un preconcurs encara no intervé el jutge, ni hi ha cap administrador concursal, i l'empresa manté totes les seves facultats. Ara bé, durant aquest temps no es podran iniciar execucions de béns ni drets de l'empresa encara que es tingui una sentència favorable.\nL'estat d'alarma causat pel Covid-19 ha canviat aquesta situació?\nSí, la situació ha canviat tot i que, per ara, de manera provisional.\nSegons Reial Decret Llei 16/2020 de 2020.04.29, ara, si una empresa es troba en estat d'insolvència, té temps per demanar el concurs fins a 31 de desembre de 2020, en lloc de el termini normal de només 2 mesos.\nPerò si una empresa comunica un preconcurs abans de el 30 de setembre de 2020, des d'aquest moment els terminis de l'preconcurs tornen a la normalitat (negociació amb creditors de 3 mesos, i 1 mes addicional per a presentar concurs si no hi ha acord).\nCom afecta això als drets dels treballadors i treballadores?\nL'ampliació del termini per iniciar un concurs vol dir que, encara que l'empresa sigui insolvent, ha de seguir funcionant de forma normal. Per tant, els treballadors podran exercir els seus drets també de forma normal.\nÉs freqüent que, com a conseqüència dels seus problemes econòmics, una empresa decideixi acomiadar o no pagar els salaris dels treballadors abans de presentar concurs. En aquests casos, els treballadors podran reclamar els seus deutes o demanar contra els seus acomiadaments davant els jutjats socials de manera normal: de moment no intervindrà cap administrador concursal, ni el jutge del concurs (tan sols el jutge social, especialista en assumptes laborals).\nTan sols després que es declari, més endavant, el concurs, si els treballadors tenen ja sentència favorable, podran acudir a aquest concurs per cobrar allà el que la sentència els reconeix, o anar a el Fons de Garantia Salarial amb el certificat de crèdits laborals signat per l'Administrador Concursal.\nLa nostra companya advocada de l'àrea de Laboral Sandra Zahonero en aquest vídeo les qüestions bàsiques d'un concurs de creditors.\nEl nostre company advocat José Antonio González Espada explica com afrontar un concurs de creditors en època de Covid_19.


Noticies - La directora general de Turisme de la Generalitat visita la Manresa ignasiana i destaca la seva potencialitat turística\nL’alcalde de Manresa, Valentí Junyent, ha rebut avui dimecres a les 10 del matí a l’Ajuntament de Manresa, la directora general de Turisme de la Generalitat, Marian Muro, que ha visitat la capital del Bages acompanyada de la subdirectora general de Programació Turística, Carme Rubió, per conèixer de primera mà el projecte Manresa 2022, vinculat a la commemoració dels 500 anys de l'estada de Sant Ignasi a la ciutat.\nDesprés d’una passejada per divresos espais relacionats amb la petjada de Sant Ignasi de Loiola a la ciutat, Muro s’ha mostrat encantada pel dinamisme de la ciutat i la seva potencialitat turística, especialment en relació a la ruta ignasiana. La directora general ha pronosticat que "aquest només és l’inici de la vida turística d'una ciutat que gaudeix d’uns valors patrimonials encara desconeguts".\nL’alcalde Valentí Junyent, al seu torn, ha manifestat la seva satisfacció per la vista de Marian Muro i pel seu interès per conèixer de prop els atractius ignasians de la ciutat, que estan inclosos dins del projecte Manresa 2022 amb l’objectiu de promocionar el turisme i projectar-la a l'exterior.\nLa directora general i l'alcalde han fet una passejada per alguns punts de la ruta ignasiana de Manresa acompanyats per una comitiva integrada, entre d'altres, per la regidora de Promoció Econòmica, Comerç i Turisme. Sílvia Gratacós; i el regidor de Cultura, Joan Calmet; i la directora territorial d’Empresa i Ocupació a la Catalunya Central, Bàrbara Minoves.\nLa visita ha començat a l'Ajuntament, on l'alcalde ha rebut Marian Muro, que ha signat al Llibre d'Honor i ha visitat el saló de sessions i la galeria de Manresans Il·lustres, i després tota la comitiva s'ha traslladat a l’Oficina de Turisme, on s’ha fet una presentació del projecte Manresa 2022.\nPosteriorment, han visitat el Pou de la Gallina i la capella adjacent, al carrer Sobrerroca per conèixer, on han pogut observar el retaule que explica el miracle que va succeir l’any 1602 quan Sant Ignasi va retornar la vida d’una gallina que havia caigut al pou per tornar-la a la seva propietària, una nena de 14 anys. A continuació han anat a la capella de Sant Ignasi Malalt, testimoni de les dues vegades que va ser acollit per la família Amigant quan va caure malalt durant la seva estada a la capital del Bages.\nDesprés s’han dirigit a la col·legiata basílica de Santa Maria de la Seu on el rector de la parròquia, mossèn Antoni Boqueras, la presidenta de l’Associació Amics de la Seu, Maria Pilar Pla i una membre de la mateixa associació, Roser Parcerisas, han explicat a la directora general diversos aspectes de la basílica.\nLa passejada ha continuat cap al carrer del Balç i ha acabat l’itinerari amb una vista a la Cova on la comitiva ha estat rebuda pel seu director, el pare Francesc Riera, i el director de la Fundació Cova de Sant Ignasi, Ramon Sanllehí.


Colònies 2019 | ABICA\nLa junta d’ABICA hem estat preparant tot el necessari perquè el Musicampa 2019 sigui possible. Hem tingut un problema a darrera hora, aliè a la nostra voluntat, pel qual ens hem vist amb la premura de cercar un altre lloc on poder passar uns dies entre música i amistats. La reserva que vàrem fer al setembre de l’any passat s’ha vist modificada i suposava un canvi de les condicions d’allotjament i d’espais disponibles per guardar els instruments amb seguretat i poder assajar còmodament. Ens hem dedicat a cercar espais a diferents poblacions de l’illa i finalment hem optat per fer el MUSICAMPA 2019 a Es Burotell entre el 21 i 25 d’agost.\nCom veureu a la web, la ubicació no ens permet poder gaudir de la platja, però ens han oferit una sèrie d’avantatges que han fet que, finalment, triem Es Burotell. Això du a una modificació en el preu dels altres anys, però que serà justificat amb les comoditats, les instal·lacions, l’exclusivitat, la piscina, les activitats i altres extres que ens han oferit.\nRebreu més informació properament. Esperem que les vostres filles i els vostres fills s’hi animin, si no han gaudit mai del MUSICAMPA, i tenim la certesa que qui ja ho coneix, repetirà segur.\nJa podeu inscriure els vostres fills i filles a les colònies 2019, que es duran a terme entre el 21 al 25 d’agost, en Es Burotell.\nEnguany tenim novetats. Ja us vàrem explicar a l’anterior correu que la reserva que vàrem fer al setembre de l’any passat s’ha vist modificada i suposava un canvi de les condicions d’allotjament i d’espais disponibles per guardar els instruments amb seguretat i poder assajar còmodament. Ens hem dedicat a cercar espais a diferents poblacions de l’illa i finalment hem optat per fer el MUSICAMPA 2019 a Es Burotell entre el 21 i 25 d’agost.\nEls preus d’enguany són els següents:\nPer a les nines i nins no socis: 250 €\nPer a nines i nins socis: 220 €\nPer al 1r germà o germana: 210 €\nA partir del segon germà o germana: 205 €\nA l’igual que el darrer any, l’arribada serà a les 17:00 h del 21 d’agost i la recollida i cloenda el diumenge 25, amb el concert final.\nEl primer dia no és necessari dur res de menjar, ja que el sopar està inclòs.\nDiumenge 25, totes les famílies que vulguin venir a passar el dia amb nosaltres tendran a la seva disposició un menú. El preu encara no l’hem tancat i n’informarem en les properes setmanes.\nEl director musical d’enguany serà en Damià Sales.\nPodeu entregar la documentació a la secretaria de Més Música en aquest horari:\nJuny: de dilluns a divendres de 9:30 a 13:30 i de 15:30 a 20:30 h\nJuliol: Dijous i divendres\nINSCRIPCIONS: Una vegada acceptada la pre-inscripció, la inscripció definitiva s’ha de presentar en Secretaria de Més Música junts amb els documents 1, 2 i 3 que podeu descarregar de la pàgina web de ABICA el full d’inscripció , l’autorització paterna signada , el full de dades mèdiques . Juntament amb fotocòpia del DNI, fotocòpia de la targeta de la seguretat social, cartilla de vacunes i còpia del primer pagament. NO S’ADMETRÀ CAP INSCRIPCIÓ que no vagi acompanyada de tota aquesta documentació.\nABICA considerarà inscrit/a, tota sol·licitud que hagi estat acceptada, hagi fet el pagament de la primera quota i hagi presentat tota la documentació requerida abans del 25 de juliol.\nTERMINIS: El termini per a les inscripcions finalitzarà el 25 de juliol. Els socis tindran un període de preferència a l’assignació de places que finalitzarà el 1 de juliol. Passada aquesta data, totes les places s’assignaran per ordre de recepció de les sol·licituds.\n– Autorització pares o tutor signada.\n– Full dades mèdiques i alimentàries.\n– Rebut primer pagament.\n– Còpies de cartilla de vacunes i de targeta sanitària.\nPAGAMENTS: Per fer efectiva la reserva de plaça i la inscripció s’ha de fer un primer ingrés de 100 € a la següent compte, especificant “Colònies musicals 2019 i el nom del jove assistent”\nAbans del 15 d’agost s’haurà d’haver fet efectiu l’ingrés de la resta de l’import.


Ana Carmona Ruiz, Nita (Màlaga, 1908 - 1940) | Cerdanyola del Vallès\nAna Carmona Ruiz, Nita (Màlaga, 1908 - 1940)\nLa primera futbolista d'Espanya, que per poder jugar es vestia d'home.\nLa futbolista Ana Carmona Ruiz, més coneguda com a Nita, fou una dona malaguenya del barri del Capuchinos, que va transgredir les normes canviant-se de vestuari i fent-se passar per home per poder jugar a futbol, la seva passió.\nPer poder entrar al club esportiu Sporting de Màlaga va començar a treballar com a ajudant de massatgista i s'encarregava de rentar l'equipament. Feia tot el que podia per jugar partits amb l'equip, especialment quan jugaven a casa, canviant-se la roba i fent-se passar per home.\nLa jugadora va rebre diverses denúncies per alteració de l'ordre públic. Li van rapar els cabells i va ser empresonada, en un context en què la violència contra les dones era molt recurrent a les presons.\nLa seva família va quedar marcada per l'estigma al poble i la van traslladar a Vélez-Màlaga, on també hi tenien familiars. Allà va ser molt més ben rebuda per l'equip de futbol i, per passar desapercebuda, es va posar el sobrenom de Veleta (“penell”).\nFins a mitjans dels anys 30, poc abans de començar la Guerra Civil, va continuar jugant vestida d'home sempre que no jugaven a casa, per no ser reconeguda a la zona.


Un munt de lletres de fusta escampades sobre la taula atrauen molts d’infants de P3 una tarda. No cal dir-los res. S’acosten encuriosits i, espontàniament, es posen a ajuntar-les de diferents maneres i van comentant amb la resta el que fan.\nAquesta és la meva - diu la Maia ensenyant la M.\nI aquestes són les meves - diu la Joana, mentre assenyala unes lletres que ha posat una al costat de l’altra\nLa Maia, com és evident, es refereix a la lletra amb què comença el seu nom. La Joana es refereix al fet de tenir moltes lletres alineades en aquell moment. S’acosten a l’activitat des de concepcions diferents. La Maia, des del coneixement de les grafies que composen el seu nom. La Joana, des del coneixement que l’escriptura és lineal. També des de l’oportunitat que se’ls ha ofert de jugar amb les lletres, les dues comparteixen l’activitat dialogant sobre el que estan fent. Una oportunitat per aprendre juntes, una de l’altra, sense judicis.\nL’activitat és oberta. Ofereix la possibilitat que siguin els mateixos infants els que vagin plantejant i definint diferents reptes o objectius Jo escolto les converses de la taula mentre faig algunes fotos. Estic present i disponible per a qualsevol demanda però no semblen necessitar-me gaire. De vegades em miren assenyalant alguna de les paraules que han confegit em diuen “Mira!”, amb cara d’orgull. Jo els dic “Ho veig” i continuen la feina. Miro d’entendre i acollir amb la meva presència (posició corporal, mirada, actitud d’interès, etc) què fa cadascú. La Joana ha posat un munt de lletres juntes. És difícil saber què està fent. Probablement imita l’escriptura d’una manera gairebé inconscient. L’activitat proposada la fa recórrer al coneixement que té fruit de l’observació del llenguatge escrit i posa les lletres una al costat de l’altra en línia recta. Potser ha extret aquesta idea de veure llegir els adults que l’envolten. Potser s’ha fixat com de vegades els grans resseguim les lletres en una direcció quan llegim per ella. O potser ha sigut per qualsevol altre motiu. Però de ben segur que no hagués estat possible si no hagués viscut moltes experiències amb els adults relacionades amb l’escriptura i la lectura que l’han portat a incorporar aquest coneixement. De manera semblant, aquesta proposta d’un munt de lletres escampades obre les portes a què tots facin comentaris sobre lletres i s’ensenyin les seves composicions. N’hi ha que s’ho miren. El Leo observa els companys encuriosit, els escolta i els mira amb atenció. S’hi està una estona llarga, ben segur que també està aprenent, després se’n va.\nÉs un moment d’exploració i de joc en el que no cal intervenir però en el qual es poden observar molts aspectes: quina percepció tenen del món lletrat, quines interpretacions fan i en quin punt està cadascú en el camí del procés d’alfabetització que els queda per recórrer. Si estem atents i els observem en aquestes situacions, ja sigui davant d’un munt de lletres, quan comparteixen un llibre o comentant el text de qualsevol cartell, ens permet als mestres conèixer millor els alumnes. Així podem ajustar la nostra ajuda quan, en una altra ocasió, ens posem a escriure alguna cosa amb ells. Tindrem més eines per fer-los avançar des del punt del procés d’aprenentatge on hem observat que es troben. Cadascú al seu ritme, però tots fent el seu camí.\nLa por suspesa a l'aire


La Cotorra de la Vall: Una molt bona noticia per a Tavernes: la Generalitat licita la redacció de la ronda de la ciutat.\nUna molt bona noticia per a Tavernes: la Generalitat licita la redacció de la ronda de la ciutat.\nLa Conselleria d’Habitat i Obres Públiques ha tret a licitació la redacció del projecte de la variant de Tavernes, una nova via que unirà la Comarcal CV-50 amb la carretera nacional N-332.\nEl preu total de licitació és de 202.675 euros i segons el DOGV, que publica avui la licitació, l’empresa a la qual se li adjudique aquesta redacció té un termini de dos anys per a presentar el projecte.\nUna bona noticia per a Tavernes i que arriba després de les múltiples gestions del govern de Compromís, i especialment de l’alcalde Jordi Joan i el regidor d’Urbanisme Josep Llácer, que han gestionat aquest projecte davant la Direcció de Carreteres de la Conselleria.\nLes múltiples gestions realitzades, almenys ens consten fefaentment més de cinc reunions en els darrers mesos, han tingut com a fruit aquesta publicació en el DOGV i que obre la porta a l’execució de la variant, l’obra coneguda popularment entre els vallers com a “la ronda de circumval·lació de Tavernes”.\nDoncs, no Sr. Vidal ni prompte, ni mai amb el PP\nNo amb el PP\nLa noticia arriba després d'anys i anys de promeses sempre incomplides dels anteriors governs municipals i de la Generalitat del PP, que ara fa vora quinze anys van informar d’un projecte, que després es va dir s’adjudicava en abril del 2006, i que mai s’ha dut a cap.\nInicialment i abans de l’execució del pla urbanístic del Vergeret, hi havia una reserva dotacional de 28 metres d’amplària per on havia de passar la ronda. El PP va autoritzar que la urbanització del Vergeret es “tragara” la reserva de la ronda, de manera que ja no es va poder contemplar mai cap projecte per on estava previst de fa dècades. La fotografia de davall ens mostra una part del terreny per on tota la vida estava previst vida que passara la ronda, precisament per eixa reserva de 28 metros.\nEn l’any 2004 el PP, amb la desfeta urbanística ja feta, va presentar un projecte de carretera de circumval·lació que s’havia de construir aprofitant part del llit del Vaca. De fet, en els primers esborranys del que havia de ser el projecte la carretera estava rallada en plànols per dins del riu, pensant que eixe terreny quedaria lliure després de la canalització.\nCom es sabut el projecte de canalització i millora del Vaca, redactat, aprovat i en fase de licitació, va ser paralitzat i posteriorment anul·lat pel govern de M. Rajoy unes setmanes abans de la seua adjudicació. La ronda de circumval·lació es va quedar en res de res. Un exemple més del desastre de gestió dels anteriors governs municipals.\nPer aci estava previst que anara la ronda, abans que el Vergeret es menjara quasi tots els 28 metros previstos\nAixò diu el refrany, i després de quedar ben palés el gran “fiasco” del PP en la variant de Tavernes i la impossibilitat d’executar-la perquè el projecte del riu no s’anava a executar, el govern de Compromís es va reunir amb la Direcció de Carreteres per tal de buscar una solució al greu problema que representen 18.000 vehicles diaris circulant per dins del casc urbà, en la CV-50.\nLa idea base que va sorgir, vist les impossibilitats existents i el poc ample que té la Valldigna en la zona del casc urbà valler, va ser realitzar un desviament de l’actual carretera, venint d’Alzira, a l’altura d’Asfalts Chova, per l’altre costat del riu Vaca, que aniria a parar seguint la zona del Tol·lo i Camí Herrera fins a una eixida a la N-322.\nEs preveuen unes connexions amb l’actual carretera per facilitar l’entrada a Tavernes, que podria estar a l’altura de la rotonda de les oliveres o bé per la ronda final del Passeig Colom. Tots aquests aspectes tècnics es resoldran durant la redacció del projecte.\nL'execució final no serà cosa de dos o tres anys. Pot durar cinc, sis o més anys. Però almenys la redacció del projecte ja s'ha sotmés a licitació.\nEs pot discrepar amb el pensament únic imperant i pensar que aquesta circumval·lació contribuirà a la destrucció de la natura de la Valldigna? Primer va ser la maleïda olor nocturna, després l'alta tensió, i ara una carretera, asfalt. Quan deixareu de pensar sols en els vostres interesos i començareu a pensar en els interesos de tots els sers vius? Tal vegada quan l'espècie humana materialista i depredadora del planeta desperte, ja siga massa tard.\n8 de març 2018, 23:17:00\nEfectivament, com quan tu uses detergent per escurar i llavar la roba, gastes piles per als aparells, agafes el cotxe per a desplaçar-te, o llances les tovalletes de paper al water, uses paper d'alumni per embolicar-te l'entrepa, el microones per calfar-te la llet i mils i mils coses més.\nQuan pensaràs en els interessos de tots els éssers vius i no només amb els teus? Si vols la pregunta feta d'una altra forma: Quan fem el camí de tornada a les cavernes?\n8 de març 2018, 23:55:00


Cartierul Micro 15 Hotels - PREUS AMB ELS DESCOMPTES MÉS GRANS a tots els hotels a Cartierul Micro 15\nexperiència [Cartierul Micro 15, Satu Mare]\nDissenyat tant per oci com per negoci, Hotel Dana està situat idealment a Satu Mare; una de les loca\nDissenyat tant per oci com per negoci, Hotel Dana està situat idealment a Satu Mare; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb les atraccions principals de la ciutat com Aeroport de Satu Mare a prop, els visitants de l'hotel estaran encantats amb la seva localització. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Satu Mare. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de s'admeten animals de companyia, servei d'habitacions 24 h, transport hotel/aeroport, caixa forta, instal·lacions per a reunions i banquets . Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen jardí estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Hotel Dana la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Satu Mare.\nLlocs històrics de Cartierul Micro 15\nSobre Cartierul Micro 15\nCartierul Micro 15 és la mescla perfecta de tranquilitat i oci a l'emocionant ciutat de Satu Mare. Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Cartierul Micro 15 té molt a oferir: llocs famosos, bons restaurants i una gama d'entreteniment emocionant. Estalvii temps i diners fent la reserva amb Agoda.com, que us promet les millors opcions d'hotels a Cartierul Micro 15 i molts més àrees a Satu Mare. Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Vegi les ofertes d'hotels més ben qualificades a Cartierul Micro 15 insertant les seves dates de viatge a la pestanya de recerca.\nDescobreixi els barris de Cartierul Micro 15\nHotels Cartierul Micro 15 populars


El nou Govern prioritza ara la reactivació a les retallades\n28 octubre 2021 22:35\nQuim Torres | 04 maig 2013\nPrimera fotografia del nou Executiu, primera reunió del Consell de Govern, primers missatges que anuncien un canvi de rumb en matèria econòmica i primeres decisions que visualitzen certa intensificació de la política social. El gabinet autonòmic canvia el pas per enfilar els dos anys que li queden amb vista a les eleccions: la prioritat ja no són les retallades, sinó la reactivació econòmica.\nLa nova portaveu, Núria Riera, s'estrenà ahir anunciant que la remodelació del gabinet autonòmic no és només un canvi de cares, sinó que suposa "un punt d'inflexió" en les polítiques econòmiques i socials portades a terme i cerca donar un "impuls" a l'economia amb iniciatives que s'aniran concretant. Sense abandonar l'austeritat i la política de reducció de l'Administració, advertí que es prioritzaran les polítiques de reactivació econòmica a les retallades.\n"És evident que hem arribat a un punt d'inflexió. La Comunitat Autònoma ha fet un esforç molt gran durant aquests dos anys i aquest Govern ha impulsat aquestes actuacions. Ara començam una nova línia de reactivació econòmica", anuncià la nova consellera d'Administracions Públiques. Riera afegí que en aquesta "nova etapa" s'impulsarà la creació d'ocupació a través del pla que ja anuncià el president José Ramón Bauzá dimarts al Parlament i que la nova Conselleria d'Economia intentarà consensuar amb els agents socials. També assumiran més protagonisme les polítiques socials amb la Conselleria específica creada.\nTot i apuntar que no s'aprofundirà en les polítiques de retallades de serveis duites a terme fins ara, també deixà clar que no s'abandonarà la línia d'austeritat en la despesa pública ni el procés de reducció de l'Administració iniciat fa dos anys. I"l'impuls" -una paraula que Riera repetí constantment- es basarà en l'aplicació de polítiques "en positiu" i "innovadores" per millorar les expectatives socioeconòmiques dels ciutadans, però també implicarà "concentrar esforços", millorar la coordinació, intentar "ser més eficients" i "eliminar duplicitats".\nLa nova portaveu no aclarí què passarà amb els imposts sobre envasos de begudes, rent a cars i grans superfícies comercials, que el nou Govern ha deixat enlaire. Avisà que no se'n parlà en el Consell de Govern i que la seva tramitació parlamentària continua.\nL'increment de les actuacions en política social es començà a visualitzar ja ahir perquè un dels acords del Consell de Govern suposa autoritzar una despesa de 14 milions a la nova Conselleria de Serveis Socials per poder oferir la Targeta Bàsica de l'any 2013, una targeta de crèdit amb 175 euros per adquirir productes de primera necessitat per a beneficiaris de les pensions més baixes. El cas és que el Govern comença a tramitar la targeta de 2013, tot i que encara no ha entregat les de 2012.\nTambé s'aprovà destinar un màxim de vuit milions a la contractació d'assistència sociosanitària en centres privats a persones derivades per l'IB-Salut davant la manca de llits als centres públics. Finalment, es destinaran 24 milions al manteniment de dues depuradores d'EMAYA a Palma.\nPer Crític, fa mes de 8 anys\nI una altra cosa... Pel que fa als serveis socials: l'interès del PP en aquest sentit i dir que és la "màxima prioritat", va acompanyada de la retallada potent (la tercera, crec) de la Llei de Dependència.\nJa sabem com governen: promeses que es cnverteixen en retallades.\nAixò diuen ells.... I perqùè si és així posen com a conseller d'Ocupació a qui ha tret els treballadors públics, amb l'únic criteri de treure els qui no eren afins al PP, mentre ha deixat la major part de els empreses públiques, creades per col·locar a dit els amics i afiliats del partit?. Aquesta és la bona gestió que prometeren?.\nAquest és el personatge que ha de reactivar l'economia?\nDEUTE IMMENS PEL PROPER GOVERN, JA QUE ELLS SABEN QUE NO GOVERNARAN...\nPer ara va de bó, fa mes de 8 anys\nCom entendreu que el Govern faci aquesta despesa si l'acció social va ésser trasferida fa molt a favor dels consells insulars?. Retallades sí, però duplicitats no\nPer Francesc, fa mes de 8 anys\n"El nou Govern prioritza ara la reactivació a les retallades"\nSí, i què més?\nDo Qijote i Sancho Panza a la seva esquerra\nPer nofret, fa mes de 8 anys\nsi moren persones en les llistes d'espera de la sanitat, es igual, segur que son pobres i no tenen feina i per tant no son dels nostres.\nPer ÉS UN ESCÀNDOL, fa mes de 8 anys\nPRIMER BAUZÁ ACABA D'INCREMENTAR EL NOMBRE D'ALTS CÀRRECS AMB LA CREACIÓ DE LES NOVES CONSELLERIES I ENTITATS PÚBLIQUES EN LA REMODELACIÓ DEL SEU GOVERN.\nI ARA AUGMENTA EL NOMBRE "D'ENXUFATS" A L'ADMINISTRACIÓ I LA MAJORIA D'AQUESTS COBRARÀ MÉS DE 46.000 €. PODEU VEURE-HO A L'ÚLTIM BUTLLETÍ OFICIAL. COPIA, ENGANXA I DIFON EL BOIB APROVAT PEL CONSELL DE GOVERN!!!!:\nPer Quin personal, fa mes de 8 anys\nEls ciutadans prioritzen un canvi de polítics...


El millor regal pel dia del pare. Col·laboració de Pere Fullana - Societat - Artà Notícies\n00:31 h. Martes, 22 de Enero de 2019\nEl millor regal pel dia del pare. Col·laboració de Pere Fullana\nEls pares que avui es comprometen en la tasca íntegra de la cura de filles i fills, connectant des dels seus sentiments i emocions, amb la força interior creativa i generadora de vida, descobreixen com a regal grans valors.\nPere Fullana Falconer | 20 de Marzo de 2013 (16:50 h.)\nPere Fullana Falconer\nPoder celebrar la paternitat és sense dubte un fet de gran rellevància dins de la vida d´un home. Celebrar-ho fugint del corsé del consumisme i del que aporta una visió patriarcal, és encara molt més generós en goig. Com celebrar i viure una data com el dia del pare? Els pares que avui es comprometen en la tasca íntegra de la cura de filles i fills, connectant des dels seus sentiments i emocions, amb la força interior creativa i generadora de vida, descobreixen com a regal grans valors. Tot i que la costum i els hàbits culturals, han conreat intencionada i interessadament, una certa marca d´exclusivitat femenina en la criança, „alguns l´anomenen ofici de mare„, que no obstant està demostrat que no és en absolut una funció exclusiva de la dona. Atendre, cuidar, tant en l´aspecte material i de tasques, com amb la transmissió i contacte emocional, es també una funció per la qual els homes estan disposats.\nEstem embarassats! Expressió d´una realitat i sentiments de nova fornada, desvetl·la noves mirades i maneres vivencials innovadores. Definint així un projecte de vida en parella també per part dels homes. La paternitat des de una pràctica de corresponsabilitat, exalta i posa en valor el sentir personal: Explica un projecte de vida en comú, compartit, escollit lliurament, responsablement encaminat, gojós i emocionalment enriquidor.\nEl compromís de molts de pares envers una dimensió proactiva de la seva paternitat, mostra molts dels avenços en igualtat entre homes i dones. Poder viure la paternitat des de la coresponsabilitat, comporta assumir i fer pròpies les conquestes de les dones en matèria d´igualtat. Suposa perfilar espais amb inclusivitat i encontre, on poder deixar la dimensió antagònica i dual. Comporta que els drets laborals per la cura de les criatures, es contemplin amb una perspectiva igualitària, lluita, i posicionament clarament definit des de les organitzacions d´homes per la igualtat de gènere (www.ahige.org). Treballant a favor de que es contemplin permisos per a cada progenitor/a iguals en durada, intransferibles y remunerats. Una aposta i objectiu de la plataforma PPIINA (www.igualeseintransferibles.org). Amb aquesta opció: amb drets reconeguts, tant per homes com per les dones, se eliminaria la penalització de la maternitat sobre l´ocupació de les dones, reforçant les bases per a l´ eliminació de la divisió sexual del treball.\nEncara ens resta un llarg camí: aconseguir suport real per part els poders públics. Convèncer de la seva viabilitat i del que aporta comunitàriament. Assolir-ho dins l´àmbit privat i personal, per tal d´augmentar la consciència i compromís, que implica canvis de mentalitat envers el que representa la masculinitat hegemònica. Un salt qualitatiu, des del qual hi guanyem tothom.\nContemplar una dimensió corresponsable i equitativa de la paternitat, és per tant un dret, una oportunitat que ens ajuda a millorar la nostra experiència com a homes, a gaudir i créixer amb valors personals. Es de ben segur el millor regal del dia del pare. Una aportació innovadora que reverteix creant valor dins l´entorn familiar, millors oportunitats en la distribució del temps, en la càrrega de tasques i responsabilitats. Suposa exercir nous models de relació entre progenitors, aflorant envers els fills, el caliu d´una societat més pacífica, tendre, justa i igualitària.\n*De la Asociación de Hombres por la Igualdad de Género (AHIGE) Illes Balears\nprova de reinici\nArtà Notícies deixarà de publicar durant 10 dies per dur a terme una reestructuració\nS'espera un massiu seguiment de la vaga per part de les escoles d'Artà


Demà torna la champions al Camp Nou, un partit que ha de servir el Barça per reivindicar-se en la màxima competició continental i per deixar clar que el primer objectiu dels blaugrana es arribar lluny...\nRegala’ns una foto més, Messi\nArriba la setmana amb els dos clàssics contra el Real Madrid, i tots dos al Santiago Bernabéu. El primer, demà en la copa del Rei, on el Barça està obligat a marcar després de l’empat a un de l’anada...\nEl Barça porta tres empats consecutius i això no es fruit de l’infortuni o d’una mala tarda. En cap d’aquests partits, contra el València, el Real Madrid i l’Athletic de Bilbao, els d’Ernesto...\nUnes eleccions de gran volada\nLes eleccions a la presidència del FC Barcelona estan previstes per l’any 2021 sinó hi ha un avançament electoral que Josep Maria Bartomeu ha negat per activa i per passiva en diverses ocasions. Malgrat...\nEn la Champions caldrà fer més\nPassen les jornades i el Barça es manté ferm en el liderat de la lliga. Segueix mantenint un avantatge de cinc punts respecte l’Atlético de Madrid, el seu gran rival en la lluita pel títol, i té...\nNomés va necessitar mitja hora de partit per tornar a ser decisiu. La seva sola presència sobre la gespa va intimidar els jugadors del Leganés, que inconscientment van fer un pas enrere quan tenien...\nAmb mitja lliga ja al sarró\nEl Barça va posar punt i final a la primera volta del campionat de lliga amb una victòria contra l’Eibar al Camp Nou. Coronat com a campió d’hivern ja en la jornada anterior, els de Valverde iniciaran...\nValverde i el seu futur\nErnesto Valverde va encendre algunes alarmes durant les festes nadalenques perquè en una entrevista al canal oficial del club no es va expressar amb prou contundència sobre les seves intencions de cara...\nUn problema que s’enquista\nEl FC Barcelona té un problema, i dels grossos, amb Samuel Umtiti. Es evident que ni els responsables tècnics ni els mèdics del club blaugrana poden obligar-lo a operar-se però si que tenen tot el...


El logopeda és l’especialista que s’ocupa de la prevenció, l’avaluació, el diagnòstic i el tractament dels trastorns de la comunicació, del llenguatge, de la parla, de la veu i de la deglució.\nA Hygea, ens centrem en un treball individual, personalitzat i sistèmic . Treballem a partir de diferents materials, jocs, aplicacions de tablet, programes d’ordinador, etc. on el principal objectiu és aconseguir una evolució positiva del tractament.\nAlteracions en l'adquisició i desenvolupament del llenguatge\nLa principal funció del llenguatge és la comunicació, la qual ens permet establir relacions socials. En el desenvolupament del llenguatge hi intervenen diferents etapes i aquestes es van assolint segons l'evolució i maduració de cada infant. La intervenció es realitza de forma específica segons l'etapa i l'alteració presentada.\nAlteracions de la lectoescriptura\nEls nens i nenes que presenten trastorns de la lectoescriptura tenen dificultats en l'aprenentatge de la lectura i/o l'escriptura, sense veure's afectada la seva capacitat intel·lectual. A Hygea, treballem les dificultats en la lectoescriptura a través d’un material propi, on principalment es reforça la connexió cerebral interhemisfèrica. \nL'àrea afectada és la fonètica- fonològica. A Hygea, treballem les alteracions de la parla a través de la propiocepció, entre altres tècniques que afavoreixen l’evolució.\nEn les alteracions de la veu ens podem trobar amb afectacions en la intensitat, to i timbre, causat per un problema orgànic o per utilitzar-la de forma inadequada.\nL'Afàsia és el resultat d'una lesió cerebral adquirida, la qual provoca incapacitat o dificultat per emetre discursos orals o escrits.\nAlteracions derivades de la sordesa\nRehabilitació cognitiva en demències\nCarrer nou, 8 - 08500 VIC\n616 378 624\nCarrer nou, 8 - VIC\n616 37 86 24 / 670 30 21 68


Súria commemora els 125 anys del naixement del poeta Salvador Perarnau\nEls versos del poeta surienc Salvador Perarnau han ressonat aquest diumenge 13 de desembre a l’entorn de la seva casa natal de Cal Cabo, al barri de Fusteret, en l’acte commemoratiu dels 125 anys del seu naixement.\nSúria commemora els 125 anys del naixement del poeta Salvador Perarnau.\nAquesta és la primera de les activitats que tindran lloc en els propers mesos per homenatjar i difondre la vida, l’obra i la personalitat de Perarnau, l’escriptor més destacat de tota la història de Súria i Fill Predilecte de la vila des de l’any 1995. L’acte va consistir en una ofrena floral, la lectura d’un poema a càrrec d’una representant de la família, parlaments institucionals i l’estrena a Súria de l’espectacle ‘Polsim d’or’ de la companyia Crea Moviment, basat en poemes de l’autor surienc.\nUn dels moments més emotius de l’acte va ser la lectura del poema ‘La finestra’ per part de la rebesneboda de l’escriptor, Mireia Perarnau, al costat de la mateixa finestra a la qual es refereix l’obra, i que va ser un dels miradors des d’on el poeta surienc va començar a descobrir el seu entorn quan era un infant. La lectura del poema ha anat precedida per una interpretació musical de Pol Codina, també descendent del poeta. Totes les persones assistents van rebre un clavell, flor emblemàtica de l’autor surienc, que en el món literari barceloní era conegut com ‘Salvador Perarnau, el poeta del clavell al trau’.\nL’ofrena floral va anar a càrrec de l’alcalde Albert Coberó. Posteriorment, el batlle surienc ha expressat “el compromís de l’Ajuntament” en treballar i donar suport a les diferents iniciatives que han de permetre donar a conèixer encara més el llegat de Perarnau, seguint la línia dels anteriors governs municipals.\nAlbert Coberó va explicar que Salvador Perarnau “sempre va conservar una gran estima pel seu poble natal” i per l’entorn de la seva casa natal a Fusteret, tot i passar fora de Súria la major part de la seva vida. Segons l’alcalde de Súria, Perarnau sempre va ser una persona compromesa i defensora de les persones humils i desfavorides, i en molts dels seus poemes “ens podem retrobar amb el nostre infant interior”.\nPer la seva banda, el director dels serveis territorials de Cultura de la Generalitat a la Catalunya central, Lluís Cerarols, va manifestar que la Generalitat “procurarà estar en la mesura del possible al vostre costat” en la commemoració del poeta surienc, ja que “tots hem de donar importància a allò que tenim més proper”. Segons Lluís Cerarols, el fet d’haver obtingut el títol de Mestre en Gai Saber mostra el reconeixement a la qualitat de Perarnau com a poeta “molt i molt destacable”.\nL’acte de commemoració del 125è aniversari del naixement del poeta surienc va estar presentat per la periodista surienca Núria Balaguer i ha estat retransmès en directe a través del canal de l’Ajuntament de Súria a YouTube, des d’on pot ser reproduït. Entre les persones assistents es trobaven el regidor de Cultura, Miquel Soliva, i altres membres de la corporació municipal, a més components de la comissió i altres persones interessades en la vida i l’obra de l’autor surienc.


El passat mes d'octubre va entrar en vigor la Llei de Reformes Urgents del Treball Autònom i en la qual es desgranen diferents canvis que afecten al dia a dia de l'Autònom. Tenint en compte que molts dels nostres clients són autònoms, hem volgut fer un petit repàs a aquests canvis, alguns dels quals han entrat en vigor ja al gener de 2018. Algunes novetats són: A partir de gener, la … [Llegeix més...]\nLa responsabilitat jurídica és el compliment de la conseqüències desfavorables de la conducta d’una persona; és la realització jurídica d’un fet jurídic causat per la culpabilitat (dolosa o no) de la persona; i que suposa el naixement de drets per aquell qui pot reclamar i suposa certes privacions a la persona, com a reacció negativa de l’Estat al seus actes. La responsabilitat jurídica té … [Llegeix més...]\nEl mon anglosaxó ens porta certa avantatge en matèria de compliment normatiu penal i, no és gens estrany ja que és allà on es van aplicar les primeres polítiques anticorrupció que van donar origen als actuals programes de compliment que reflecteixen la normativa del nostre país. És als Estats Units on una de les primeres empreses ha estat exonerada després de denunciar un frau que es va produir … [Llegeix més...]\nA partir de maig de 2018 s´ imposaran una sèrie de canvis radicals en la normativa relativa a la protecció de dades de caràcter personal que permetrà més control als ciutadans en especial a la seva informació en el mon 2.0. La nova normativa, recollida al Reglament General de Protecció de Dades (RGPD), d’àmbit europeu, entre altres disposicions inclou: El dret a l’oblit, mitjançant la … [Llegeix més...]


Només tres paraules: TEMAZO, TEMAZO, TEMAZO!\nSi fos de ballar no pararia, però no és el cas.\nAra si, buf!... guitarra funky a tope, un baix que no te'l acabes, ritme imparable i unes veus per flipar. No és un comentari gaire tècnic ni il·lustrat però s'apropa a les piles que em posa al sentir-lo.\nAquest Bruno cada dia em sorprèn amb una cançó que m'agrada! I el Mark Ronson no el coneixia. Aquí se'l pot veure tocant una cançó amb la gran Amy Winehouse (be, ella no surt però si canta).\nPublicat per @AndreuAgSa a 17:38 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Minutos musicales\nPublicat per @AndreuAgSa a 13:42 Cap comentari:\nPalau de la Música 30/12/2014\nEncara m'estic recuperant de les emocions del concert que dins del Festival del Mil·lenni va oferir Carlos Núñez al Palau de la Música Catalana.\nPodria dir que vaig tenir davant al mestre de la gaita i la flauta, amb un virtuosisme del que ja s'ha escrit molt però que no l'hi fa justícia perquè no és insultant, ni xulesc, ni aclaparador si no que és proper, íntim, encara que estigui tocant a una velocitat impossible o fent la melodia més senzilla i dolça que es pot escoltar.\nPodria dir que porta una banda increïble: Pancho Álvarez, mestre dels instruments de corda, en aquest cas amb una única guitarra portant el pes harmònic del concert, amb uns acords magnífics, fent els baixos a l'hora (suposo que amb alguna mena de pedal o programació) i cantant quan fa falta, tot una referència dins de la música galega. Què dir de Xurxo Núñez, un percussionista simplement genial, capaç de fer un solo amb unes cloïsses, portar el ritme de qualsevol tipus de tema, fer acompanyaments harmònics amb un bodrhan o tocar amb una flight case un solo(o amb una maleta Samsonite!) amb l'altre crack de la banda, Jon Pilatzke, violinista virtuós, ballarí, cantant i showman, que toca amb The Chieftains, grup de referència del folc irlandès amb qui Núñez es va donar a conèixer.\nTambé podria fer esment als convidats que porta a cada concert, desconeguts per la majoria i amb gran qualitat. Aquí va ser el cor MuOM qui va obrir el concert fent unes veus increïbles, molt originals. També va sortir una ballarina de la qual no he trobat el nom fent dansa irlandesa (ve el claqué d'aquest tipus de balls?); La Cobla Improvisada, amb els seus sacs de gemecs, tambors i instruments de vent; el grup Llumia amb qui van barrejar El Noi de la Mare amb una cançó irlandesa o un impresionant grup de noies gaiteres tal i com es pot veure en el vídeo de l'inici. No només els fa compartir escenari, els hi dona la oportunitat de tocar en solitari i tocar també amb ells. És la simbiosi d'una persona que es capaç d'unir la música celta amb el flamenc, el clàssic (genial versió del Bolero de Ravel), la música brasilera, catalana o el que es posi per davant.\nPerò el que de veritat va ser màgic és com aquesta banda transmet el seu amor a la música i com toca per i amb el seu públic. Moments únics, cada concert diferent i una festa constant. Pots passar del moment més íntim a estar en una taverna irlandesa on una jam de músics i ballarins es deixen la pell i l'ànima. I l'any que ve tornen en la mateixa data! No us ho perdeu!\nPublicat per @AndreuAgSa a 22:42 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Concerts, Minutos musicales\nPublicat per @AndreuAgSa a 13:15 Cap comentari:\nQuè puc dir? No soc neutral, no tinc criteri. És sentir aquesta música i la gallina piel és automàtica.\nJ.J. Abrams em dona tota la confiança (esperem que no es deixi influir gaire per Disney -no vull imaginar-me més Jar Jar Binks, que per cert, te certa retirada a una política catalana) i compto els segons que queden per el final de 2015 que és la data prevista per la estrena.\nI ara, només per a frikis un homenatge al mític John Williams, pare de la partitura original i de moltes altres. Les reconeixeu?\nPublicat per @AndreuAgSa a 19:03 1 comentari:\nPublicat per @AndreuAgSa a 17:52 1 comentari:\nPublicat per @AndreuAgSa a 19:17 Cap comentari:


calamares en su tinta: El professor escriu\nFrancesc Cornadó 11 de febrero de 2014, 20:58\nEl que llegueixo en aquesta entrada m'agrada, pero crec que no cal perdre el temps en aquestes coses, els polítics no s'ho mereixen. En Quetglas m'agrada més quan parla d'arquitectura, fins i tot quan parla d'heterotropies o de la Casa de Don Giovanni.\nkalamar 19 de febrero de 2014, 20:36\nSuposo que el tindràs, el que dedica al pavelló de Mies, El horror cristalizado, ell sí que s'ho mereix.\nEnric H. March 12 de febrero de 2014, 8:58\nHi estic d'acord. Però canviem l'obra; no ens quedem mirant. No vull que em confonguin ni amb els uns ni amb els altres.\nkalamar 19 de febrero de 2014, 20:38\nHi ha el perill, Enric, de quedar enrocats amb un dels grups, llavors\non ens fotem?\nGalderich 12 de febrero de 2014, 10:44\nL'argument de veure amb qui vaig és tant fal·laci com dir de volem marxar en funció dels que es queden. Vull ser jo mateix i fer la meva independentment de certes companyies que em trobo a ambdues bandes del riu perquè els polítics són circumstancials de temps.\nPoder bastir un Estat nou és més interessant que quedar-se en un Estat derivat del franquisme immobilista. El problema continua sent la manca d'interès per trencar en l'statu quo actual per part dels partits polítics dinàstics (com en el s. XIX) i la sospita que les poques iniciatives que hi ha siguin degudes més a les circumstàncies que a una convicció pròpia.\nkalamar 19 de febrero de 2014, 20:42\nT'entenc, Galde, però també penso que la cojuntura ha construït les dues bandes. Sense PP ni crisi, què haguès passat? tan amics com sempre? Ja ho sé que la història està feta de cojuntures..


Dret Civil - ACS Abogados\nAdvocats especialitzats en Dret Civil\nDret de Danys. Responsabilitat civil derivada dels accidents de trànsit. Reclamació d’indemnitzacions de danys i perjudicis en general.\nDret Processal intervenint judicialment en tota mena de procediments civils.\nDret de Família i Successions. Dissolucions matrimonials de mutu acord i contenciosos. Processos d’incapacitació. Testaments, acceptacions d’herències, reclamacions de legítimes i altres drets successoris.\nDret de Propietat Horitzontal. Reclamacions de veïns.\nReclamació per vicis i problemes de construcció.


Un equip format per 3 alumnes de Institució Lleida de l'espai Arabell van participar durant la setmana passada, en la Fase Nacional del Parlament Europeu per a la Joventut, (European Youth Parliament) a Saragossa.\nLes alumnes que han assistit a aquesta fase han estat María Piqué, Lucía Sánchez i Marta Calvo, les tres de 4t d'ESO.\nLucía Sánchez, ha estat seleccionada en la Categoria Individual en el cinquè lloc per a assistir a la Fase Internacional d'aquesta important competició de debat polític europeu on es valora tant el coneixement soci-polític de la situació i institucions europees, com la capacitat de comunicació amb la resta de participants, la competència oral i el domini de l'anglès.\nLes resolucions aprovades a l'Assemblea General d'aquest Parlament han estat enviades per a la seva consideració a les comissions respectives del Parlament Europeu.\nEYP o European Youth Parliament és una organització internacional que té el suport de la Unió Europea, en la qual se simula el model d'actuació del Parlament Europeu. El model té tres fases: regional, nacional i internacional. Per a seleccionar als participants, es realitzen diverses fases regionals en cada país de la UE i una única fase nacional, en la qual es tria als millors debatents en llengua anglesa de cada país. En el debat al qual han assistit les alumnes, l'organització EYP tria a 47 dels 90 alumnes participants per a assistir representant Espanya en la sessió internacional de European Youth Parliament, que tindrà lloc el 2019 a Hamburg o Milà.\nInstitució Lleida ha estat l'únic centre de Lleida representat en aquest Fòrum i Lucía Sánchez serà una de les 7 representants de Catalunya a la Fase Internacional.