base malaparellada base malaparellada\nca base malaparellada, n f\nes base malapareada, n f\nen mismatched base, n\nen mispaired base, n\nBase de DNA o d'RNA que ha quedat malaparellada per manca de complementarietat.\nca bezlotoxumab, n m\nca bictegravir, n m\nes bictegravir, n m\nfr bictégravir, n m\nen bictegravir, n\nca binomial, adj\nes binario -ria, adj\nes binomial, adj\nes binominal, adj\nfr binomial -iale, adj\nfr binominal -ale, adj\nen binomial, adj\nen binominal, adj\nDit del nom científic compost de dos mots llatins o llatinitzats amb el qual es denominen les espècies d'éssers vius.\n.FITXA REVISADA 2018, Ciències de la salut > Prefixos i sufixos, Disciplines de suport > Ciències de la vida\nca bio-, pfx\nes bio-, pfx\nfr bio-, pfx\nForma prefixada amb valor adjectival que indica relació amb la vida en general, amb una espècie determinada o amb un ésser viu.\nLa forma prefixada bio- procedeix del grec bíos, 'vida'.\nEl significat de la forma prefixada bio- també es pot expressar per mitjà de la posposició de l'adjectiu biològic -a (del qual procedeix) a la base nominal.\nbiològic -a biològic -a\nca biològic -a, adj\nen biological, adj\nQue té relació amb la vida en general, amb una espècie determinada o amb un ésser viu.\nEl significat de biològic -a també es pot expressar per mitjà de l'adjunció de la forma prefixada bio- a l'antecedent nominal.


Des del Camí: de febrer 2015\nTres castells del Bisaura\nEra un d’aquells dies que, quan obres la porta per sortir, si saps que aniràs sòl, et vénen ganes de fer-te enrere i ficar-te de nou al llit: el torb havia emblanquinat les teulades, transportant les minúscules volves de neu que voleiaven des de la muntanya.\nPerò avui no aniria sòl. Feia molt de temps que tenia ganes de tornar a caminar amb el Paco. Feia molt de temps que esperàvem, (ell molt més que jo, sens dubte) que el seu maluc tornés a estar apunt per a poder fer una bona caminada. És al camí on ens varem conèixer ja fa uns quants anys i, en definitiva, és al camí a on ens agrada estar.\nPer sort, de seguida es veia que el núvol de la rufa tot just arribava fins Alpens, sense anar més enllà. No seria pas aquest ventet el que ens aturaria, sinó tot el contrari!\nFeia molt de temps que no escrivia “cròniques” de les meves caminades. La sensació d’escriure sempre el mateix m’havia fet creure que aquest era un “tema esgotat” que ja no donava més de si.\nPerò, “necessitat obliga” i, impensadament, em sorgeix la necessitat, les ganes d’explicar, d’explicar-m’ho, de deixar quelcom escrit com si fos una mena d’assegurança de vida. Quelcom que em permeti mantenir els records, sempre tan fugissers.\nAixí doncs, aquesta és la “crònica” de la sortida d’ahir:\n“Enfilem cap al Pla de Revell, des del Castell de Montesquiu, (“terreny de la Dipu”, com li agrada dir a ell) amb la mateixa il·lusió que tenen els nens quan surten d’escola a la tarda, amb gust del pa amb xocolata del berenar que s’intueix. La conversa ja fa estona que ha començat davant de l’esmorzar i del cafè amb llet de la Cugulera i ara continua com una cosa natural, intrínseca al fet de caminar. Com si el parlar formés part de l’essència més íntima del caminar. (Ai, si em sentís na Fada Cargolina!, penso. Què no em retrauria, amb raó, quan tantes vegades l’he sermonejada sobre les bondats del caminar en silenci!). Sens dubte hi haurà temps per tot avui, temps pel silenci i temps per les paraules i tot formarà part d’un mateix camí.\nPla del Revell ja ens comença a obrir horitzons: els Munts, Sora, Santa Margarida, la Plana de Vic... Fer un camí de pujada és com obrir pacientment una persiana. Una persiana que no s’obre cap amunt sinó cap avall, alliberant límits, noves muntanyes que van traient el nas darrera d’altres muntanyes, com si fossin nenes petites que miren pels vidres d’una finestra, aixecant les puntetes dels peus per veure-hi una miqueta més enllà, una miqueta més... Nosaltres també ens esforcem per tal de poder albirar nous espais, intentant reconèixer-los, fer-los nostres per estimar-los.\nDesprés ens enfilem, juganers, fins el Castell de Besora, agafant-nos a les cordes que, gent encara més juganera que nosaltres s’ha entretingut a posar als llocs més inversemblants, per tal de fer possible un camí impossible.\nPassem Santa Maria de Besora i continuem desgranant temes, preocupacions, alegries, enfadades, dubtes, confidències... i el Paco em va transmetent la seva confiança, la seves esperances, la seva visió sempre positiva de les coses.\nDesprés de la Balma de Ferrers i del Pla de Marenyol, la rufa apreta de valent, el torb s’enrabia i ens obliga a tapar-nos bé. Tot pujant cap a Puig de l’Obiol, ens obliga a encongir-nos, mentre comencem a trepitjar la neu glaçada, caiguda dies enrere. El bramul del vent dins del bosc m’encongeix el cor, com sempre em fa, esporuguint-me una mica. Ara, explico al Paco que som al cim més alt del Bisaura, però aquest cim, envoltat d’arbres no sembla un cim, sinó un simple turonet al mig del bosc.\nBuscarem els espais més oberts, els horitzons, el paisatge meravellós del Castell de Milany on, malgrat el vent i el fred, ens aturarem per a fer-hi un mos i per a gaudir d’aquest territori que la fortuna ens ha manllevat per a viure-hi. Eixamplarem la vista i el cor fins al Rocacorba, Puig-sacalm, Montseny, Montserrat, Ensija, Pedraforca, Cadí, Taga...\nEl torb continua bufant i, de moment, no veurem res pel cantó del Puigmal, però palpem directament la muntanya, la sentim a la cara amb la neu que en davalla, incrustant-se a la pell, tal com fa amb els boixos i els ginebres, guarnint-los de gèlides flors blanques.\nBaixem pels prats, per les bagues i les fagedes i em vénen ganes de saltironar com si encara fos jove però em retinc, perquè ja no en sóc de jove, i també perquè no cal provocar, no cal exigir més esforços dels necessaris al fràgil maluc del Paco.\nDesprés, el Morro del Quer una altra balconada, ens permet abocar-nos i gaudir de noves i fantàstiques perspectives: Llaés és com una cirereta encimbellada al capdamunt d’un gegantí pastís de múltiples capes; el Pedraforca ens pica l’ullet des del darrera de Puig-lluent, pel damunt de la carena de Santa Margarida i Puig-cornador, que s’adorm, davallant a poc a poc, fins ben a prop de Ripoll. Montserrat, sempre present, ens vigila més enllà del Castell de Besora i d’Orís i de Santa Llúcia i de... Per sobre del Pla de Marenyol veiem el Castell de Gurb i per sobre dels Munts veiem... No tenim gaire temps... mai hi ha prou temps per a buscar tots els racons, tos els llocs, tots els records, els espais més íntims.\nDe la mateixa manera, mai hi ha prou temps per acabar de dir-ho tot, de parlar de tot. M’adono que em quedaran moltes coses per a dir, potser perquè no seran avinents, potser perquè no acabaré de gosar, potser perquè el cansament, de mica en mica, es va apoderant de nosaltres i haurem de reservar forces per acabar de trobar el camins mig perduts, per a pujar els últims repetjons, aquells que sempre costen més de pujar, quan cal no pensar gaire i deixar que, simplement les cames i el cos, ja cansats, acabin de fer la seva feina.\nIntentarem gaudir, encara, de la màgica claror de la baga dels Bufadors però, potser, l’espai sigui només una metàfora de tots els racons opacs que encara ens queden per dir, per a mostrar. Els forats dels bufadors són com remolins que xuclen les últimes forces, l’últim alè.\nLa Farga de Bebié és com un enderroc de nosaltres mateixos. Els edificis buits i abandonats ens miren amb tristesa de dies i dies de solitud. Intentem passar sense mirar-los gaire, sense mirar-nos gaire.\nArribarem de nou al castell de Montesquiu sabent que el dia ha estat meravellós però que no en tenim prou, que en volem més, que no podem desfer-nos de l’íntima necessitat de recórrer camins, junts. Camins que ens apropin una mica més a nosaltres mateixos, desconeguts de tot, encara, ignorants de tot, encara, però essencialment feliços, encara.\nÉs per això que, quan arribem al cotxe, ja només queda una última paraula per dir-nos. És una paraula que sorgeix instintivament, espontània:\nGràcies! Gràcies per ser-hi!”\n"Lo visible y lo invisible se convocan el uno al otro: es verdad para el ojo, que se abre y se cierra; es verdad para el mundo, donde la flor está en la luz y la raíz en lo oscuro; la forma se revela, pero el deseo que la guía permanece oculto."\nEdit. Sexto Piso, 2014


L’hora del menjador | Escola Santa Anna\n← Obrim més hores la biblioteca!\nPosted on Octubre 27, 2014 by escolasantaanna | Deixa un comentari\nL’ àmbit educatiu de l’Escola no es limita només a l’adquisició de coneixements i de tot allò que normalment identifiquem amb l’aprenentatge. Hi ha altres vessants del creixement personal dels alumnes que també intentem educar. Dit d’alta manera, a l’Escola eduquem des del moment que el nen-nena entra a l’escola fins que en surt.\nS’aprèn a l’aula, però també s’aprèn al pati, a la biblioteca, a la sala gran, al menjador… Els nens-nenes aprenen a estudiar, a treballar, a jugar, a discutir, a comportar-se, a entrar i sortir de l’aula, a menjar…\nLa primera reflexió d’aquest curs la volem fer sobre un tema que fa temps que estem intentant millorar: és l’estona del menjador. Enguany hi hem afegit un canvi important: el menjar. Hem fet reformes a la cuina, hem contactat amb professionals que ens han ajudat a fer menús més variats, hem prioritzat els productes ecològics i de proximitat… I això ja es nota. Ara per ara estem molt satisfets amb els canvis.\nPerò hi ha una altra línia, no tan vistosa, i que creiem que és fonamental: és l’estona que els nostres alumnes estan dins del menjador. Ja vam començar-ho a treballar el curs anterior i aquest any continuem per aquesta via.\nVolem que el moment d’entaular-se, sigui un moment de compartir, d’alimentar-se bé, de gaudir… En resum, d’estar a gust. És per això que seguim ensenyant i aprenent sobre el menjar saludable, sobre les normes de comportament en un menjador i sobre els rituals relacionats amb el menjar.


Holiday home Fladsbjergvej C- 1175 Ringkobing Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Holiday home Fladsbjergvej C- 1175\nAl visitar Klegod, vosté es sentirà com a casa a Holiday home Fladsbjergvej C- 1175, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Holiday home Fladsbjergvej C- 1175 asseguren una estada plaentera als seus clients. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com sauna. Holiday home Fladsbjergvej C- 1175 és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Klegod.


El dia que Jean Seberg li va regalar flors a Guillermina Motta\nL’actriu francesa Jean Seberg, de qui ara s’acaba d’estrenar un biopic. GETTY\nAl Festival de Sant Sebastià he vist Seberg, la pel·lícula que relata l’assetjament que l’FBI va infligir a Jean Seberg quan l’actriu, a finals dels anys seixanta, va mostrar públicament el seu suport als Panteres Negres. El film s’estrenarà aviat i malgrat ser un pèl convencional projecta una llum interessant i reveladora sobre la complexa figura de l’actriu, icona de la Nouvelle Vague, far estètic dels anys seixanta, empestada per la mà negra d’un sistema purulent que la va fer desgraciada i la va abocar a diversos intents de suïcidi que finalment van fructificar a finals d’agost de 1979. Seberg, enamoradissa i fràgil, va tenir moltes relacions sentimentals. Una d’elles va ser amb el cineasta espanyol Ricardo Franco, a qui va conèixer durant el rodatge de La maldición de Chris Miller (1973), el film que l’actriu va rodar a Espanya a les ordres de Juan Antonio Bardem i compartint repartiment amb Marisol. Una tarda de setembre d’aquell any va passar la història que ve a continuació.\nL’actriu va tenir una relació als setanta amb Ricardo Franco\nGuillermina Motta seu tranquil·lament al seu pis del carrer del Lluçanès, a un minut de la plaça Bonanova. Sona el timbre i en obrir la porta apareix Jean Seberg amb un ram de margarides a la mà. L’ha reconegut de seguida però no fa cap escarafall: “Hola, com estàs? Quines flors tan boniques!” De sobte apareix Ricardo Franco, que s’havia amagat perquè la sorpresa fos més bonica. Seberg porta una camisa llarga que li arriba una mica més amunt dels genolls, somriu, està encantadora. La Guillermina posa les margarides en aigua perquè presideixin la tarda de conversa, bromes i confidències. Seberg no parla de les desgràcies que està intentant deixar enrere, ni de depressions, ni de res desagradable. Està encantada de visitar una bona amiga de qui és llavors el seu company. No es planteja res sobre el demà ni sobre el demà passat. No rememora res, tan sols el present ocupa el seu dia a dia.\nRicardo Franco i Guillermina Motta s’han conegut gràcies a l’amistat d’ella amb Pilar Miró, que sempre que algun amic seu cineasta viatja a Barcelona l’envia al pis de la seva amiga per si té el sofà lliure per passar-hi la nit. Emilio Martínez Lázaro, Jaime Chávarri, Alfonso Ungría, Antonio Gasset... Falta poc perquè la Guillermina rodi amb Chávarri Los viajes escolares (1974). Són anys de divertit flirteig amb el cinema -uns anys abans ha rodat la faula d’aires pop Topical Spanish (1970)-, que conviuen amb una carrera musical que després dels inicis amb els Setze Jutges ja ha agafat, en solitari, velocitat de creuer. Franco s’inspiraria en la seva història d’amor amb Seberg per a l’argument del seu film pòstum, Lágrimas negras (1998), que no podria acabar de rodar. No hi apareix cap ram de flors, és una faula trista i depressiva, intensament dramàtica.\nLa Guillermina no conserva cap foto d’aquella tarda, tampoc cap record gaire concret més enllà de les margarides blanques i el somriure lluminós d’una dona que li va regalar una porció preciosa d’una vida que va ser massa curta.


La Unitat de Tabaquisme surt al carrer per informar dels efectes nocius del tabac - Mollet a mà\nLa Unitat de Tabaquisme surt al carrer per informar dels efectes nocius del tabac\nEn el marc del Dia Mundial Sense Tabac, la unitat va promoure un projecte entre els bars de les rodalies: no fumar durant unes hores. La iniciativa va tenir força èxit\nDimarts, 1 de juny de 2010 | 02:00h\nEn el Dia Mundial Sense Tabac, la Unitat de Tabaquisme de la ciutat va instal·lar un punt d'informació entorn els efectes nocius del tabac. En aquest sentit, la unitat de referència de la comarca realitza una tasca assistencial però també de prevenció, i ajudar a les persones que ho desitgin a deixar de fumar. I precisament dilluns, en el marc d'aquesta diada internacional, la Unitat va proposar a diferents bars de Mollet i rodalies la seva col·laboració perquè, durant unes hores, no estigués permès fumar en aquest establiments. "La majoria dels bars s'han mostrat disposat a col·laborar", apuntava la responsable de la Unitat de Tabaquisme SAP Mollet-Granollers, Àngela Martínez.\nI és que segons Martínez la principal preocupació de les persones que venen fins a la Unitat és l'angoixa, però afirma que un cop han deixat de fumar "es troben més a gust". D'aquesta manera, Martínez explica que els homes i les dones fumen diferent: "Els homes fumen més per vici i les dones perquè és el seu moment". Per tant, la responsable de la unitat assegura que cada persona necessita una teràpia diferent. Així mateix, la unitat molletana també ha realitzar un estudi a 27 escoles amb 2000 alumnes d'entre 1r i 4t d'ESO on han pogut comprovar que "cada cop els joves comencen a fumar més joves (11 anys) i que a 3r un 85% dels amics fumen i per tant als 14 anys fumen per imitació".


Collaret amb Nom Original | Comprar online a MeriTomasa\n> Joies personalitzades> Collarets amb nom>Collaret amb Nom Original\nCollaret amb nom personalitzat en plata de llei, en versió original: quan el portes penjat sembla un conjunt de tires de metall de significat inescrutable, però si ho poses en horitzontal apareix un nom.\nEn rebre la teva comanda t'envio 2 esbossos diferents perquè triïs si vols totes les lletres de la mateixa longitud o de longituds diferents. Acabat brillant al frontal, i a triar al lateral: sorrejat fosc o brillant.\nFabricació en 7 dies laborables. Enviament entre 1 i 3 dies laborables.\nNom (màxim 5 lletres) *\nUn collaret amb nom personalitzat ... i original!\nEstàs buscant un collaret amb nom però t'agradaria que tingués un disseny diferent dels models tradicionals? Això mateix li va passar a l'Adrià. Va arribar al meu web buscant collarets amb nom i va trobar el Collaret amb Inicials MiP. Li va agradar la idea perquè venia buscant un tresor per la dona, per regalar-li el Dia de la Mare, i res millor que un nom curt, com el del petit de la casa, per a una joia així.\nLa idea del disseny és senzilla. Quan ella el porta, sembla un reguitzell de tires de metall de significat incert. Si el mostra en horitzontal, en canvi, apareix un nom. El seu, el del fill, el de la filla, les inicials de la família... La clau és que el nom sigui curtet: màxim 5 lletres, perquè el disseny quedi xulo. Per aquesta mateixa raó, totes les lletres han de ser majúscules.\nLa mare de GAEL, lluint el seu collaret amb nom original.\nÉs molt fàcil! Per realitzar la teva comanda només cal que m'indiquis el nom que vols que aparegui en el teu collaret. Totes les lletres són majúscules, de manera que no puc incloure-hi accents. I perquè quedi xulo només faig collarets amb un màxim de 5 lletres.\nPots triar l'acabat: a la part frontal de les lletres sempre és polit, però tens l'opció de triar si en els laterals de les lletres vols un acabat sorrejat enfosquit (com en l'exemple de GAEL) o si també ho vols polit:\nAcabat polit en la part frontal de les lletres, sorrejat enfosquit a la resta.\nAcabat polit en la part frontal de les lletres, i polit també a la resta.\nDesprés de rebre el pagament, t'envio per email 2 esbossos de com quedaria el teu collaret amb nom en dues versions diferents. O bé amb totes les lletres de la mateixa longitud, o bé amb totes les lletres de longituds diferents. Només has de triar la que més t'agradi i fabrico el teu collaret en aproximadament 7 dies laborables. El rebràs a l'adreça postal que m'hagis indicat en entre 1 i 3 dies més.\nEls temps de fabricació són aproximats: si et corre pressa, digues-m'ho i intento anar més ràpid.\nLa moda dels collarets amb nom personalitzats: t'agrada més el disseny típic?\nHi ha moltes joieries on trobaràs tots els noms estandarditzats i seriats. Jo no disposo d'aquest mostrari perquè el meu valor afegit és crear-los a mida de cada client.. Pots triar la tipografia, afegir-hi algún símbol, o fins i tot "escriure'l" tu mateix... Tens totes les opcions i pots fer el teu encàrrec online a la fitxa del Collaret amb Nom Personalitzat.\nTingues en compte que el preu del gram d'or és molt superior al de la plata. El preu pot variar substancialment en funció del número de lletres o de la longitud. Per això no t'ofereixo l'opció de comprar-lo online: prefereixo que m'escriguis i et faig pressupost a mida.


Els Reis Mags aterraran en el camp de fútbol Can Zam 2: Ajuntament de Santa Coloma de Gramenet\nEls Reis Mags aterraran en el camp de fútbol Can Zam 2\n24/12/2009 Família Cultura\nEls Reis Mags vindran en helicòpter com cada any. Però en aquesta ocasió no aterraran en la pista d'atletisme, sinó que el faran en el camp municipal de futbol Can Zam 2. A aquestes instal·lacions s'accedeix per l'avinguda de la Pallaresa (lateral de la B-20). L'Ajuntament recomana a les famílies no anar a la cavalcada amb cotxe per evitar els problemes lògics d'aparcament en les grans concentracions ciutadanes. També es recomana estar en aquest punt abans de les 16.30 per evitar aglomeracions a última hora (la recollida de les enviades dels nens per part del carter real comença a les 16.00).\nA les 17.30 tindrà lloc la concentració de la cavalcada en el carrer d'Anselm del Riu, cantonada amb l'avinguda de Francesc Macià, i mitja hora més tard començarà la desfilada. Hi haurà 5 carrosses i un centenar de figurants, i es repartiran 3.000 quilos de caramels sense gluten. Les entitats que participen en la cavalcada són aquestes: Colla Vella de Diables, Airiños da nosa Galicia, Casa de Aragón Virgen del Pilar y Capgrossos de Santa Coloma de Gramenet.\nRecorregut: avinguda d'Anselm del Riu, avinguda de Francesc Macià, avinguda de Santa Colloma, avinguda dels Banús, carrer d'Irlanda, rambla del Fons, carrer de Mozart, carrer de Wagner, carrer de Mossèn Jacint Verdaguer, carrer de Sant Just, avinguda de la Generalitat i plaça de la Vila.


Els adolescents que mengen quatre vegades al dia o a una velocitat adequada tenen una menor quantitat de greix corporal | Consumer\nEls adolescents que mengen quatre vegades al dia o a una velocitat adequada tenen una menor quantitat de greix corporal\nEncara que els nois mesuren i pesen més, posseeixen una quantitat de greix acumulat menor que les noies\nEls adolescents que segueixen certs hàbits saludables com menjar quatre vegades al dia o a una velocitat adequada tenen una menor quantitat de greix corporal, amb independència de l’esport que practiquin, segons asseguren científics de l’Institut de Ciència i Tecnologia d’Aliments i Nutrició (ICTAN), del Consell Superior de Recerques Científiques (CSIC). Es desprèn així del treball publicat en “el Journal of Adolescent Health”, pel qual van mesurar els nivells de greix (a través de la suma de sis plecs cutanis i el perímetre abdominal) i l’activitat física d’un total d’1.978 adolescents (1.017 noies) d’entre 13 i 18 anys procedents de Granada, Madrid, Murcia, Santander i Zaragoza.\nL’objectiu, segons ha explicat la doctora Sonia Gómez Martínez, autora del treball i investigadora en el departament de Metabolisme i Nutrició de l’ICTAN, era “dilucidar quin és l’efecte sobre l’obesitat dels hàbits dietètics i si és necessari estudiar-los en conjunt amb altres hàbits de vida com l’activitat física”. D’aquesta manera, van observar que els nois mesuraven i pesaven més, a més de posseir un major perímetre de la cintura i menjar més ràpid durant els menjars. No obstant això, han afegit, el greix acumulat era menor en ells.\nEls autors van observar també com la influència benèfica que el consum del desdejuni diari té sobre l’obesitat pot ser especialment rellevant en els adolescents homes que no practiquen cap activitat física, ja que els que se saltaven aquest menjar mostraven els valors de greix corporal més alts. “Amb els resultats obtinguts s’ha demostrat que una de cada quatre noies i un de cada tres nois espanyols tenen sobrepès o són obesos”, ha afirmat Gómez Martínez. No obstant això, solament el 18,5% dels nois no practicava cap tipus d’esport, enfront del 48,5% de les noies.\nLa maduració sexual i l’augment de talla i pes són les característiques que marquen les necessitats nutricionals dels adolescents, que durant aquesta etapa augmenten aproximadament el 20% de l’altura que tindran com a adult i el 50% de la seva massa muscular i òssia. Aquests processos requereixen una elevada quantitat d’energia i nutrients, per aquest motiu l’alimentació hagi d’estar dissenyada per cobrir la despesa que s’origina. Durant l’adolescència, són tres els minerals que tenen especial importància: el calci, el ferro i el zinc.\nMentre que el calci és fonamental en el creixement de la massa òssia, el ferro intervé en el desenvolupament de teixits hemáticos (els glòbuls vermells) i del teixit muscular, i el zinc en el desenvolupament de la massa òssia i muscular. També està relacionat amb creixement del cabell i ungles. Per això, entre les recomanacions diàries per a l’alimentació dels adolescents està el prendre tres o quatre tasses de llet o iogurt per aportar calci, vitamina D i riboflavina, cinc o més racions de fruites o verdures, dues porcions d’aliments proteínicos magres, de sis a 11 porcions de cereals, pasta, arròs i patata, així com petites quantitats d’aliments rics en greix i en sucre.\nadolescents grasa-ca menjars quatre velocitat


Política de cookies - ARROYO FLORISTERIA LLEIDA FLORES CEREMONIAS EVENTOS PLANTAS ROSAS SANT JORDI SANT VALENTIN NACIMIENTOS PELUCHES PELUIX CORONAS FUNERARIAS JARRONES CORONES FUNERARIES COMPLEMENTOS ONLINE AVINGUDA BALMES OFERTA SEMANAL FACEBOOK ROSAS ORQUIDIAS RAMOS CENTROS TENDENCIAS FLORALES BODAS RAMO DE NOVIAS DIA DE LA MADRE MARE\nPALOMA ARROYO BELLOSTAS (FLORISTERIA ARROYO), a través del present document, recull la seva Política de recollida i tractament de cookies, en compliment del que es disposa en l’article 22.2 de la Llei 34/2002, d’11 de juliol, de Serveis de la Societat de la Informació i de Comerç Electrònic (LSSICE).\nLes cookies s’emmagatzemen en l’equip terminal de l’usuari (ordinador o dispositiu mòbil) i recopilen informació en visitar la pàgina web www.arroyofloristeria.com, amb la finalitat de millorar la usabilitat de les mateixes, conèixer els hàbits o necessitats de navegació dels usuaris per poder adaptar-se als mateixos, així com obtenir informació amb finalitats estadístiques. En el cas d’aquells usuaris que ja siguin clients de l’entitat, la informació recaptada amb les cookies servirà també per a la seva identificació en accedir a les diferents eines que l’entitat posa a la seva disposició per a la gestió dels serveis.\nPALOMA ARROYO BELLOSTAS (FLORISTERIA ARROYO) informa als usuaris de les seves pàgines web, de l’existència de cookies i posa a la seva disposició la present Política amb la finalitat d’informar-los sobre l’ús i de l’objecte de les mateixes. El fet de continuar la navegació a través de les seves pàgines, suposa el coneixement i l’acceptació de la present Política per part dels usuaris.\nPALOMA ARROYO BELLOSTAS (FLORISTERIA ARROYO) utilitza els següents tipus de cookies:\nEn qualsevol cas, els usuaris poden configurar el seu navegador, de manera que es deshabiliti o bloquegi la recepció de totes o algunes de les cookies. El fet de no desitjar rebre aquestes cookies, no constitueix un impediment per poder accedir a la informació dels llocs web de l’entitat encara que l’ús d’alguns serveis podrà ser limitat. Si una vegada atorgat el consentiment per a la recepció de cookies, es desitgés retirar aquest, s’hauran d’eliminar aquelles emmagatzemades en l’equip de l’usuari, a través de les opcions dels diferents navegadors.


Marc Migó guanya un dels premis del Concurs Internacional George Enescu | exterior\nQuim Miró|2020-09-25T00:50:42+00:0024 setembre 2020|Exterior\nEl músic català Marc Migó ha estat guardonat com un dels guanyadors del prestigiós Concurs internacional George Enescu 2020 de la secció de composició en la categoria de música simfònica per la seva originalitat. El jove, de 27 anys, ha estat distingit per la seva obra Four songs in red amb un valor de 5.000 euros.\n“Em sento molt feliç de guanyar una de les distincions d’un concurs com el George Enescu”, ha assegurat Migó. Four songs in red és una peça que va composar per encàrrec de New Juilliard Ensemble de Nova York, dirigida per Joel Sachs. Un text extret del llibre Tensa segona mà, de l’escriptora bielorussa Svetlana Alexievich, guanyadora del Premi Nobel (2015).\n4 Songs in Red s’estrenarà a Nova York en versió orquestral i mezzo a The Juilliard School el proper 20 de novembre amb Maggie Valdman i la New Juilliard Ensemble. Era previst que s’estrenés a l’Alice Tully Hall però finalment serà a la Juilliard School. “Agraeixo al jurat, dirigit per Zygmunt Krauze, i especialment a John Corigliano, tots els consells i el suport que m’ha donat fins ara”, ha subratllat.\nEls altres dos premiats en la categoria de música simfònica han estat el neozelandès Karlo Margetic, amb el treball An Axe for the Frozen Sea, i Youngjae Cho, de Corea del Sud, en la categoria de música de cambra amb Shattered Surfaces.\nUN MÚSIC ENTRE BARCELONA I NOVA YORK\nMarc Migó (Barcelona, 1993) és un dels compositors més emergents de la música catalana. Des de fa tres anys viu a cavall entre el seu barri, la Vila Olímpica de Barcelona i Nova York (Estats Units), on s’ha fet un lloc al prestigiós The Juilliard School.\nEl talent de Migó l’ha permès guanyar un seguit de premis, el més rellevant, el Pau Casals Festival per la seva Sonata per a violoncel “Cerdanyenca”, l’any passat. També ha estat becari del National Sawdust i membre del MCI a l’Institut del Compositor de l’Orquestra de Minnesota de 2020.\nA mitjans d’octubre té previst estrenar la seva primera òpera als Estats Units. Una obra de cambra basada en el llibre Decamerón, de Giovanni Boccaccio durant la pesta negre a Itàlia. I al novembre, té previst fer un concert dedicat íntegrament a la música catalana a Nova Jersey. Anirà a càrrec de la pianista russa Anna Keiserman que interpretarà la sonata per a violoncel Cerdanyenca.\nUN FESTIVAL DE REFERÈNCIA AL MÓN\nEl Concurs Internacional George Enescu de Romania és una de les plataformes internacionals més importants de llançament pels músics més joves de primer nivell mundial. És l’esdeveniment cultural més rellevant a Romania.\nEl 4 de setembre de 1958, a Bucarest, amb el suport del conegut deixeble d’Enescu, Yehudi Menuhin, es van llançar simultàniament el Festival i el Concurs Internacional George Enescu, sent el concurs una part integral de la primera edició del festival.\nEntre els guanyadors del Concurs internacional George Enescu destaquen els pianistes Radu Lupu, Valentin Gheorghiu i Dan Grigore o la violinista Silvia Marcovici.


Conèixer Catalunya: SANT SALVADOR, A VILANOVA D’ESPOIA. ANOIA\nL’ Isidre Calaf Llopart ens obria l’església de Sant Salvador d’Espoia, les nostres credencials eren únicament la bonhomia, ja que no li havíem dit res de la possibilitat de veure publicada aquesta crònica a la Veu de l’Anoia. Per descomptat el penjarem als llocs habituals : relatsencatala.com i al coneixercatalunya.blogfpsot.com\nÉs una construcció romànica tardana de mitjan segle XII, documentada per primera vegada l’any 1199, d’una sola nau amb volta de canó reforçada per dos arcs torals, capçada, a sol naixent, per un absis semicircular amb finestra de doble esqueixada d’arc de mig punt adovellat.\nL’estructura originària ha sofert nombroses reformes entre les quals destaca el sobrealçament de tot l’edifici, que fa que presenti espitlleres a la part baixa i una sèrie de finestrals a la part alta. També d’aquesta reforma en resultaren dues cobertes, l’original de lloses de pedra i la teulada actual per sobre de la primera. El campanar actual, de paret, substituí un de quadrat que al seu torn havia substituït l’original d’espadanya. S’enderrocà també una torre rodona, resta sens dubte de la domus que els Cardona posseïen o controlaven , com en altres poblacions que envolten la Conca d’Òdena.\nAl segle XVII l’absis fou fortificat, obrint-s’hi espitlleres, i al segle XVIII es construí la sagristia. La porta d’accés, oberta a migdia, es formada per dos arcs de mig punt en degradació.\nl’església de sant Salvador fou sufragània de santa Maria de La Pobla de Claramunt fins l’any 1867, en que es convertí en parroquial de Vilanova d’Espoia i de la Serra.\nEntre els anys 1966 i 1982 l’edifici va ser totalment restaurat.\nL’interior és d’una sobrietat que arriba a ser colpidora; ens expliquen que la figura de Sant Salvador , juntament amb altres sants que havien tingut altar, estan en altres dependencies.\nL’accés a la sagristia es fa per una obertura en el pany de paret, que previsiblement serà arranjada quan els recursos econòmics ho permetin.\nEl Feliu Añaños i Masllovet i l’Antonio Mora Vergés, mentre recollim imatges de l’exterior i de l’interior, esperonem tant al nostre amable interlocutor com a d’altres veïns presents en la conversa, a recollir i divulgar les imatges de Sant Salvador abans de les obres de reforma.\nEns agradarà tornar quan el temple lliure d’afegitons recuperi la bella simplicitat romànica.


Combatem la violència de gènere: Autodefensa feminista! Patriarcat és violència! 25 de novembre - Indymedia Barcelona\nper Endavant OSAN\t 23 nov 2011\nLa violència masclista contra les dones, entesa com els atacs i els maltractaments físics i psicològics perpetuats pels homes envers les dones, és la cara visible i més dramàtica de la violència de gènere. Aquests atacs són els que ens permeten veure com el patriarcat no només ens atorga uns rols, unes actituds i uns comportaments en funció del sexe en el qual naixem, sinó que, al mateix temps, estableix un ordre jeràrquic entre els gèneres permetent que el gènere masculí gaudeixi d'una superioritat i el gènere femení es sotmeti a aquesta superioritat. Els atacs contra les dones són una conseqüència d'aquesta jerarquització dels gèneres.\nBarcelona a les 19.00h a Canaletes\nAmb totes les mancances i despropòsits que envolten els mecanismes oficials de lluita contra la violència de gènere, que poden arribar a desesperar a qualsevol víctima de maltractaments que decideixi donar el pas cap a la denúncia, és cert que s'ha avançat cap al rebuig social de la cara més visible de la violència contra les dones. Ara bé, les institucions s'acomoden en la posició de buscar mesures policials i repressores que només intenten solucionar un problema de forma superficial mentre aproven retallades en educació, eina clau i bàsica per a poder construir una societat en la que no existeixin aquestes jerarquitzacions que provoquen rols de poder i formes de relació violentes. Els mitjans de comunicació, al mateix temps, difonen un missatge paternalista en el que la figura de la dona és victimitzada sense donar opció a prendre les regnes de les seves vides.\nLes relacions desiguals entre els gèneres es basen en la divisió i la subordinació de les tasques i treballs en funció del sexe de les persones i es valoren socialment de forma desigual. I és aquí on entra en joc la violència de gènere invisible que totes patim diàriament. Quan s'escullen les joguines dels infants en funció del sexe que tenen, quan s'educa per a desenvolupar unes determinades capacitats i habilitats diferenciades, quan les identitats es construeixen al voltant de la cultura del cos i dels cànons estètics en què aquesta es basa, quan no es permet que les dones decideixin sobre les seves maternitats i l'avortament és considerat un delicte, quan els mites de l'amor romàntic creen expectatives envers les relacions sexoafectives i l'ideal de família és heterosexual i monògama...\nTots aquests dispositius configuren una enorme xarxa de violència invisible que programa a les dones com a víctimes potencials de la violència física i psíquica més directa i que, al mateix temps, programa els homes com a potencials agressors quan la seva identitat de dominació es veu qüestionada per la rebel•lia femenina. Tanmateix, cal que no oblidem que estem parlant de gèneres i, per tant, de rols, comportament i actituds i, si bé, en molts casos el rol de dominant l'exerceix un home, també hi ha dones que desenvolupen comportaments i actituds de dominació envers altres persones.\nÉs necessari que, des dels moviments socials i les organitzacions polítiques redefinim el concepte de feminisme. Perquè en una societat on tot allò referent al món masculí és sobrevalorat, ser feminista implica donar valor social a aquells rols, comportaments i actituds que són assignats al gènere femení. Es fa necessària una transformació radical del sistema educatiu que desenvolupi i apliqui una coeducació real i que avanci cap a la destrucció dels conceptes tradicionals de masculinitat i feminitat en una situació d'absoluta igualtat, i que acabi amb la socialització masclista dels infants i adolescents, que acabi amb el binomi sexe-gènere a partir del qual es crea la identitat sexual de gènere. Es fa necessari l'empoderament de les dones però també de totes les persones sotmeses oprimides pel patriarcat, perquè el nostre objectiu és construir una societat lliure de relacions d'explotació i de dominació.\nAlhora, cal que les dones siguin partícips directes en aquest procés d'empoderament, per dur a terme una veritable emancipació social, sexual i de gènere, que només pot comptar amb la complicitat i el recolzament de la resta de la societat, és a dir, els homes han d'assumir les seves responsabilitats en l'alliberament sexual i de gènere, de la mà de les organitzacions i col•lectius revolucionàries que conformen l'MCAN.\nHem d'acabar amb el patriarcat per poder construir unes relacions lliures de violència!\nRe: Combatem la violència de gènere: Autodefensa feminista! Patriarcat és violència! 25 de novembre\nel 25 de cada mes (i aquest també) es concentren els antiavortistes al hospital clinic a les 19,30, i cada mes es fa una contramani que fa falta gent, aixo es sap desde fa mesos que ho fan, no creieu que lo que mes es lluita contra la violencia de genere es qe les dones no pugin decidir lliurement si abortar o no,? doncs que la mani vagi cap al hospital clinic (ja que ja eesta convocada i la contra mani es fara tambe com cada mes, s0ha de coordinar lluites, enrrecordeusvos pels proxims mesos!!!!


Andrea Guerrero (Handbol Amposta) operada de lligaments creuats a l'Hospital de Barcelona - Esports Ebre\nIniciHandbolAndrea Guerrero (Handbol Amposta) operada de lligaments creuats a l'Hospital de Barcelona\nAndrea Guerrero (Handbol Amposta) operada de lligaments creuats a l’Hospital de Barcelona\nAndrea Guerrero va ser intervinguda quirúrgicament el passat dilluns, de la seua lesió de trencament de lligaments creuats del seu genoll esquerre. La jove jugadora de l’Handbol Amposta de Divisió d’Honor de Plata, va patir la greu lesió en una sessió d’entrenament amb la selecció catalana juvenil que es va portar a terme al pavelló municipal d’Amposta.\nL’operació s’ha portat a terme a l’Hospital de Barcelona, a càrrec del prestigiós equip mèdic del tortosí Joan Carles Monllau i Jordi Puigdellívol, que la setmana passada havien operat també del trencament del lligament creuat anterior del genoll dret al pivot portugués del FC Barceloina, Luis Frade. El temps de recuperació estimat, és d’uns set mesos, per tant es perdrà el que resta de la temporada 2021/22.\nImportant baixa per al tècnic Mateu Castellà, ja que Andrea Guerrero, s’havia convertit en la tercera màxima realitzadora de l’equip amb 30 gols, amb una mitjana de 3,75, només superada per Gemma Gàlvez, 48 amb 5,33 i l’argentina Zoe Turnes, 46, 5,11.\nArticle anteriorEl Tortosa perd el lideratge al camp del Remolins-Bítem que trenca la dinàmica negativa\nArticle següentEl ciclista gandesà Tomàs Deosdat concentrat amb la selecció espanyola júnior de pista al Velòdrom Lluís Puig de Valencia


El Punt Avui - Notícia: El càncer s'endú un lluitador\nEl càncer s'endú un lluitador\nDol al futbol. Miki Roqué mor als 23 anys a Barcelona víctima d'un càncer d'ossos contra el qual feia més d'un any que lluitava. El central de Tremp s'havia retirat momentàniament el març del 2011\nLa crueltat de la vida sovint no té límits i ahir el món del futbol català, estatal i continental es va tornar a vestir de dol a causa d'una dramàtica notícia. Ahir a la tarda es va saber que Miki Roqué havia mort en una clínica de Barcelona a causa del càncer d'ossos que se li va diagnosticar a la pelvis l'any passat.Entre llàgrimes, el març del 2011, el central de Tremp va anunciar que deixava momentàniament el futbol, esport al qual estimava profundament, després que una revisió mèdica amb el seu club li havia detectat aquesta malaltia que va coincidir en el temps amb la d'Éric Abidal. De fet, l'operació a què es va sotmetre el maig del 2011 a la clínica Dexeus de Barcelona va sortir bé i el jugador aquesta temporada s'havia anat rehabilitant a la ciutat esportiva Joan Gamper, on va mantenir contactes amb tots els jugadors del Barça B.Ahir a la tarda, la notícia va caure com una galleda d'aigua freda a tot el món del futbol, ja que no es coneixien notícies de cap complicació de la malaltia. La seva última aparició pública va ser en l'homenatge que li va fer el Betis el gener passat, quan el conjunt andalús va visitar Barcelona per enfrontar-se amb el Barça. I és que les mostres de suport a Roqué des que es va conèixer la seva malaltia van fer la volta a tot el futbol estatal. Després de la intervenció, van ser molts els actes públics per part del seu club i també d'altres persones vinculades a l'esport amb els quals es va voler donar ànims al jugador. Fins i tot l'afició verd-i-blanca va engegar la producció i venda de braçalets i samarretes per ajudar a sufragar els costos de l'operació, que va anar a càrrec del Betis en un moment delicat econòmicament per al club.Rècord al LiverpoolMiki Roqué va néixer el 8 de juliol del 1988 a Tremp i va ser format en el futbol de base del Lleida. En edat juvenil, Rafa Benítez se'l va endur al Liverpool, on es va convertir en el jugador més jove de la història de l'equip anglès que debutava en la Champions. Va ser el 5 de desembre del 2006, en un partit contra el Galatasaray quan, amb 17 anys, va entrar al terreny de joc per disputar els últims sis minuts substituint Xabi Alonso.La temporada següent se la va passar cedit a l'Oldham Athletic i la 2007/08 va jugar al Xerez, on va disputar només un partit en la segona divisió A.Més tard, el Liverpool el va traspassar al Betis tot i l'interès del Barça i el Vila-real. Amb el conjunt verd-i-blanc va ser un dels homes més importants del filial a segona B i va ser present en algunes convocatòries del primer equip. Ja l'any següent, a segona A, Roqué va jugar amb regularitat amb el primer equip del Betis fins que se li va detectar el càncer que ha posat fi a la seva vida.\nEl món del futbol mostra el seu condol\nLes reaccions a la mort de Miki Roqué no van trigar després de saber-se la notícia. Des de Barcelona, diversos jugadors del Barça B, amb qui havia compartit darrerament hores en la seva recuperació, es van mostrar molt afectats per la notícia. “Un bon jugador i una gran persona ens ha deixat... Descansi en pau, Miki Roqué. Molta força per a la família i amics”, va piular Marc Bartra. També des de Polònia jugadors de la selecció espanyola van mostrar el seu condol: “Notícia molt trista. Vull enviar una abraçada molt forta i molts ànims a la família, de Miki Roqué. Et trobarem a faltar”, va dir Andrés Iniesta,entre altres.\nDarrera actualització ( Dilluns, 25 de juny del 2012 07:16 )\nEl Punt Avui. Edició Nacional 25-06-2012 Pàgina 40 EL 9 Esportiu 25-06-2012 Pàgina 15 DESA LA NOTÍCIA A:


El Tatanet : Preguntes més freqüents\nHi ha un seguit de preguntes que sorgeixen sovint quan es parla d'educació lliure. Tot i que és difícil generalitzar, hem intentat donar-los resposta des de la nostra experiència.\nEn una escola lliure, els nens poden jugar sense parar?\nSí, en una escola lliure, es juga tant com es vol. Perquè jugar és molt important, sobretot per a un infant. En un ambient relaxat, les criatures s'hi dediquen amb tota la seva ànima. Això és així perquè el joc compleix una funció vital en el procés de desenvolupament de tot infant: és l'eina amb què descobreixen l'entorn i construeixen el seu món intern.\nA través del joc simbòlic, per exemple, les criatures interioritzen els diversos rols socials i integren situacions conflictives o complexes que han viscut (com ara quan el nen fa a la nina el que el metge li ha fet a ell). Amb l'anomenat joc de reassegurament (l'embolcallar-se, el gronxar-se...), es reviuen sensacions molt arcaiques, viscudes com a fetus o com a nadó, i això ajuda la criatura a actualitzar emocions i sentir-se segura. Hi ha molts tipus de joc, i tots contribueixen el creixement saludable de l'infant.\nJugar doncs, és una activitat molt seriosa. Per això, a les escoles d'educació lliure, afavorim que cada nen i cada nena, des de la seva singularitat, al seu ritme i atenent a la seva necessitat vital i evolutiva, construeixi el seu propi joc.\nSi els nens juguen tot el dia, quin paper tenen, els educadors i les educadores?\nLes persones que treballen en escoles d'educació lliure entenen que la seva tasca és acompanyar les criatures en el seu procés de creixement. Per això hi ha qui prefereix no parlar d'educadors i educadores, sinó d'acompanyants, d'adults/es, de cuidadors/es... Acompanyar significa, en gran part, ser-hi, observar i estar disponible. La tasca de l'acompanyant comença per organitzar el temps i l'espai de manera que s'afavoreixi el procés de desenvolupament autònom de la criatura. Després, amb les criatures, l'adult pot intervenir per posar un límit, per donar suport emocional a un infant, per compartir una estona de joc... Quan l'adult participa en el joc infantil, ho fa pel plaer de comunicar-se amb la criatura, sense intenció d'ensenyar, accelerar, canviar...\nL'acompanyant també intervé, més o menys sovint, per proposar una activitat o un taller. La proposta es fa sense intentar condicionar l'infant perquè hi participi, és a dir, no se'l sedueix per conduir el seu interès cap a una banda o cap a una altra amb frases com ara “Vinga que t'ho passaràs molt bé”, “Mira que interessant!”\nCom és el dia a dia en una escola lliure? Es fan classes o tallers?\nEn aquest sentit no hi ha dues escoles iguals. Cada projecte organitza el temps segons les edats de les criatures, les seves necessitats i condicionats pels recursos disponibles. Hi ha escoles que funcionen sempre a l'aire lliure, n'hi ha que fan moltes sortides...\nEn general, però, en l'educació lliure es procura que l'organització de l'espai i els recursos afavoreixi els processos autònoms d'aprenentatge. Així, es preparen àmbits diferenciats per a cada tipus de joc i és la criatura la que es desplaça segons els seus interessos. Es pot funcionar amb una divisió general entre joc mogut i joc tranquil o es poden organitzar zones més específiques: joc simbòlic, joc motriu, joc manipulatiu i de construcció...\nMés enllà d'això, hi ha escoles que fan certs “rituals” d'arribada i de comiat: assemblees a primera hora, cançons abans de marxar... L'hora d'esmorzar i de dinar també acostumen a ser moments diferenciats en el dia a dia de les escoletes.\nAixí mateix, és habitual que es proposin activitats o tallers, amb més o menys freqüencia. La proposta sempre parteix de l'observació i del coneixement de les necessitats evolutives del grup d'infants, i cada criatura decideix lliurement si hi participa. L'acompanyant planteja un material, una tècnica, un tema... a partir del qual els nens i nenes que ho volen experimenten i troben els seus camins. Es pot fer una sessió de fang o de pintura, un taller de màgia o de construcció d'instruments, una estona de matemàtiques o d’escriptura creativa...\nA mesura que les criatures es fan més grans, poden necessitar alguns espais similars a les “classes” del sistema ordinari. Si s'organitzen, s'acostuma a pactar prèviament un programa i un horari i, per facilitar l'aprenentatge del grup, és habitual demanar a les criatures un compromís d'assistència.\nI si una criatura no vol aprendre, per exemple, a llegir? Fins quan es respecta aquesta decisió?\nAl nostre país encara no tenim gaire experiència sobre l'aprenentatge de la lectoescriptura, perquè la majoria d'escoletes tenen criatures de menys de sis anys. Però tenim exemples de com es viu la manca d'interès per certs aprenentatges en escoles lliures de fora. Per exemple, un company que va treballar a Summerhill, una escola anglesa d'educació lliure, explica que hi havia nens i nenes que no s’interessaven per la lectura fins als 9 o 10 anys. Però un cop ho feien, en ben poc temps desenvolupaven les estratègies lectores necessàries.\nTot i així, és cert que a vegades un nen o nena té dificultats en un àrea i en aquests casos podem considerar moltes causes: és un bloqueig perquè té dificultats cognitives amb el tema? Té al seu abast materials concrets i estructurats per construir el seu aprenentatge? S’han respectat tots els processos previs, sense presses ni intervencions inadequades? (Sovint, nens i nenes que vénen d'escoles ordinàries necessiten uns mesos de sentir que es respecten els seus ritmes per interessar-se per temes més “acadèmics”, que els recorden l'experiència anterior.) O potser és que el nen en qüestió té altres interessos? Té cap utilitat el coneixement en qüestió en la seva vida diària?\nEn aquest sentit, una vegada vam preguntar a Rebeca i Mauricio Wild, de l’experiència educativa Pestalozzi, a l’Equador, si havien tingut problemes amb alguna criatura que no mostrés interès per algun àmbit de les matemàtiques. Els Wild han explicat en els seus nombrosos llibres que aposten per no ensenyar res a l’infant; creuen que tot l'aprenentatge autèntic parteix de l'interès de la criatura i de la manipulació autònoma de materials estructurats amb finalitats concretes. Defensen que només d'aquesta manera, les estructures neuronals que construeix el nen o nena són profundes i poden donar peu a alts nivells d’integració, creativitat i comprensió. Doncs bé, la resposta que ens van donar va ser: “A casa d'aquests nens i aquestes nenes, hi ha aquests materials per treballar, posem per cas, les fraccions?” En altres paraules, els nens i les nenes aprenen allò que és viu al seu ambient. Si un pare o una mare vibra amb una activitat amb autèntic plaer –no quan ho fa veure per conduir l'interès de l'infant–, la criatura aprendrà el que sigui.\nTornant al cas de la lectoescriptura, com que en la nostra societat el llenguatge escrit té un paper destacat i molt funcional, acostuma a desvetllar l'interès de les criatures sense necessitat d'una intervenció directiva de l'adult. A més, a les escoles lliures també “topen” amb textos en moltes ocasions: reben cartes d’altres escoles, fan llistes de materials que cal adquirir, escriuen receptes, miren llibres de la biblioteca... I quan un nen o una nena sent la necessitat de llegir i escriure, pot fer-ho sense cap instrucció de l'acompanyant.\nRealment funciona això de la llibertat? No es transformen els infants en petits tirans?\nLa paraula llibertat pot provocar certa confusió. Sovint s'interpreta com l'absència de límits: poder fer el que vols, a qualsevol hora i a qualsevol lloc. Aquesta manera d'entendre-la facilita la construcció d'identitats que no perceben les necessitats de l'altre i que per tant, poden actuar de forma tirànica, sense deixar espai a la llibertat de ningú més.\nNosaltres preferim entendre la llibertat com la possibilitat d'actuar sabent quines són les teves necessitats autèntiques i quines són les dels altres, sense la interferència de pressions externes i arbitràries. La llibertat que reivindiquem per a les criatures no és el “tot s'hi val”. El que els volem oferir és la possibilitat de connectar amb elles mateixes, d'aprendre a escoltar-se i, a partir d'aquest coneixement d'un mateix, construir la pròpia identitat i aprofundir en el seu procés de desenvolupament. Creiem que una criatura respectarà de veritat les persones amb qui es relaciona si ella mateixa s'ha sentit respectada.\nPer exemple, sovint una criatura reclama la joguina que està fent servir l'altra. En aquests casos, és habitual veure com els adults utilitzen tot tipus d'estratègies per aconseguir que qui hi està jugant, la deixi a qui la demana. Nosaltres entenem que això és una pressió externa que no respecta el desig de la criatura i li genera confusió. És com si l'adult li digués: “Tu sents que vols jugar més, però jo et dic que el teu sentiment no és acceptable, tu hauries de voler compartir.” En les nostres escoletes, si l'adult intervé en aquests casos, no és per intentar resoldre el conflicte, sinó més aviat per ajudar a identificar-lo, respectant els sentiments de tothom i evitant generar sentiments de culpa: “Tu vols la nina amb què està jugant ellla, però sembla que ella no te la vol deixar. Se us acut alguna solució?”\nPerò els nens no necessiten límits?\nDe la mateixa manera que la membrana cel·lular permet el creixement de l'organisme a través de la interacció amb l'entorn de forma segura, els límits són necessaris per al desenvolupament de la criatura. Hem conegut famílies que dónen massa llibertat a les criatures, no se'ls vol posar límits per por de conduir-les i no deixar-les ser elles mateixes. Després aquests infants tenen dificultats per concentrar-se en els seus aprenentatges; els manquen uns límits que els donin la seguretat que necessiten. Per avançar, et cal saber per on et mous.\nCreiem que u na criatura sana és aquella que ha tingut un espai de llibertat definit per uns límits clars i alhora flexibles que li han donat seguretat i li han permès desenvolupar-se guiada per les seves necessitats internes. És l'experiència de sentir-se respectada i segura el que l'ajuda a connectar amb ella mateixa per detectar què necessita.\nQuè passa quan els nens i nenes d'aquestes escoles surten al món real?\nEn primer lloc perquè les escoles lliures són reals: un grup de persones, grans i petites, conviuen durant unes hores en un espai. I com a tot arreu, també hi ha lloc per als conflictes i les dificultats. Créixer –i viure– implica afrontar situacions en què les coses no són com tu vols. En el dia a dia de qualsevol infant, també dels que van a escoles d'educació lliure, hi ha lloc per a la frustració i el patiment (“no em deixa la pala”; “això no em surt”; “no vol jugar amb mi”; “m'ha empentat”; “s'ha trencat!”; “vull córrer però aquí no em deixen”...). Són vivències que contribueixen al procés de construcció de la pròpia identitat i l'educació lliure no és, ni ho pretén, una fórmula màgica per evitar que les criatures s'enfrontin a les dificultats de la vida.\nI en segon lloc, perquè aquestes criatures no viuen aïllades. Al matí passen unes hores en un entorn organitzat per satisfer les seves necessitats i on els adults procuren respectar les seves emocions, cert, però quan surten de l'escola van al parc, a comprar, a casa dels avis... Com tots els nens i totes les nenes, es relacionen amb molta gent diferent i aprenen que les coses no funcionen igual a tot arreu.\nCom els va a les criatures que s'incorporen a l'escola ordinària després d'haver estat en un projecte d'educació lliure?\nLa nostra experiència, basada sobretot en criatures que han passat per escoles lliures d'infantil, ens diu que la majoria s'integren amb facilitat a les escoles ordinàries de primària. Les nenes i els nens que han estat uns anys en un projecte d'educació lliure, han adquirit recursos per gestionar les emocions i afrontar el repte d'adaptar-se a un entorn nou. Creiem que també hi ajuda el fet que les famílies acostumen a triar una escola ordinària amb un plantejament educatiu més o menys afí, un centre en què es valori sobretot l’acompanyament emocional, l'aprenentatge actiu i una mirada àmplia i no fragmentària. Així, tot i que en un primer moment les criatures poden manifestar sorpresa per certes novetats –“els he dit que no m'agradava però m'han obligat a menjar-m'ho”, “com que tocava dibuixar animals no he pogut fer el camió que he vist aquest matí”, “jo volia construir un castell, però m'han fet mirar contes”– acostumen a trobar-s'hi bé.\nPel que fa als nens i nenes que acaben la primària en una escola lliure, al nostre país no tenim gaire experiència, de moment. Sembla, però, que en general són capaços de sortir-se'n força bé a nivell acadèmic. Si hi ha dificultats en alguna matèria, doncs s'hi posen més a fons i se situen. Tanmateix, en alguns casos les obligacions del sistema escolar tradicional acaben per desmotivar la curiositat i les ganes d'aprendre. El pare d’un d’aquests nens ens comentava que el seu fill, en incorporar-se a l’institut, va començar a calcular quina era la nota mínima que necessitava en un examen per aprovar l’assignatura. En altres paraules, va deixar d'estudiar per interès com havia fet fins llavors –devorava els llibres sobre animals– i va començar a fer-ho per aprovar i passar al següent obstacle.\nCom està el tema legal? Estan reconegudes aquestes escoles?\nSi bé a molts països occidentals s'accepten models educatius alternatius, a l'Estat espanyol encara no és així. Per una banda, si bé la constitució dicta que l’educació és obligatòria, les lleis d’educació vigents recullen que el que és obligatori, dels 6 als 16 anys, és l’escolarització. Nosaltres pensem que educació i escolarització són dues coses ben diferents: és possible educar sense escolaritzar.\nPer una altra banda, la normativa de creació d'escoles no contempla els projectes d'educació lliure. Ara mateix s'exigeix a tot centre escolar una infraestructura i un funcionament que són contraris a les bases pedagògiques de les nostres escoles. A més, aquests requisits també són una barrera econòmica insuperable per a projectes petits.\nLa normativa vigent requereix una sala i un grup per a cada edat: un P3, un P4, un P5... És a dir, nou aules més una sala d’ordinadors, un gimnàs, un pati de 250 metres quadrats...\nPer tant, des d'un punt de vista legal, ara mateix, les escoles lliures no són escoles. El model d'escola que impera és un centre amb unes 400 criatures i 30 adults. Però és possible que un sol adult, en 35 metres quadrats, tingui cura de les necessitats autèntiques de cadascun dels 25 infants de la classe?


Ana Boyer i Fernando Verdasco, pares del seu segon fill\nEl tenista i la filla d'Isabel Preysler han compartit un parell de fotografies des de l'hospital per presentar el petit\nFernando Verdasco i Ana Boyer, pares del seu segon fill / Instagram\nRedacció 22/12/2020 4:12 pm\nAna Boyer i Fernando Verdasco acaben d’anunciar el naixement del seu segon fill en comú. La filla d’Isabel Preysler i l’exitós tenista han donat la benvinguda aquest dilluns al petit Mateo, un any i mig més petit que el germà Miguel.\nLa parella, que a principis de desembre celebraven el seu tercer aniversari de boda, ha publicat un parell de fotografies des de l’hospital: “Mateo per fi amb nosaltres! Felicitat màxima. Estem molt bé i agraïts per com de bé que ens han cuidat. Gràcies pels vostres missatges de felicitació i gràcies a l’equip de l’hospital”, ha escrit Ana Boyer.\nFernando Verdasco, per la seva banda, ha publicat una fotografia des de l’habitació de l’hospital: “Mateo ja és amb nosaltres! Ha anat tot genial i la mare i ell estan perfectament. Sóc un pare súperfeliç i orgullós de tenir una dona i dos fills tan meravellosos. Moltes gràcies a tot l’equip del centre, així dona gust! I moltes gràcies a tots vosaltres pels vostres missatges d’estima”.\nEl matrimoni amplia la família amb el petit, un dia molt especial en el qual han rebut moltíssimes felicitacions.\nAna Boyer Fernando Verdasco Maternitat


El Madrid assalta l'Allianz Arena (1-2)\nEl Madrid assalta l’Allianz Arena (1-2)\nCristiano celebra el gol contra el Bayern a l'Allianz\nDos gols de Cristiano Ronaldo condemnen el conjunt alemany i donen un gran avantatge al Madrid pel partit de tornada\nEl Madrid ha guanyat (1-2) a l’infern de Munic, l’Allianz Arena, i torna a casa amb un botí fabulós. Dos gols de Cristiano han rescatat el conjunt blanc, afavorit per l’expulsió de Javi Martínez i l’error monumental d’Arturo Vidal, que ha fallat un penal al vorell del descans.\nEl Bayern ha estat millor a la primera meitat, comandat per Thiago, exquisit, i sostingut per l’inefable Arturo Vidal, una bèstia física i tècnica. Seu ha estat el gol del Bayern, al minut 25, rematant amb el cap al fons de la xarxa de Keylor Navas.\nNo ha donat opcions el Bayern a la primera meitat i ha merescut fer algun gol més. Vidal ha tingut una oportunitat immillorable al minut 44. L’àrbitre ha assenyalat penal per mans de Carvajal però Arturo Vidal l’ha enviat per sobre del travesser.\nS’ha refet el Madrid a la segona meitat de la mà de Cristiano Ronaldo, tremendament efectiu de cara a porteria. El 7 portuguès ha fet l’empat al minut 47 i després ha forçat l’expulsió de Javi Martínez per doble targeta groga.\nEl Bayern ha patit després de l’expulsió (al minut 60) i el Madrid podria haver marxat de l’Allianz amb una golejada d’escàndol sota el braç però s’ha topat una i una altra vegada amb el gegant Manuel Neuer, que ha tornat a demostrar per què és el millor del món.\nNo ha pogut evitar però l’un a dos, obra també de CR7, rematant en planxa una centrada des de la banda esquerra (77′). El davanter madridista s’ha reivindicat a un gran escenari com l’alemany, decidint mitja eliminatòria al partit d’anada.\nRobben és el Mathieu del Bayern\nNo s’entén com, tenint Douglas Costa i Coman a la banqueta, les bandes del Bayern continuen ocupades per Robben i Ribery. Ancelotti, un entrenador poc intervencionista i que conviu a gust amb les vaques sagrades del vestidor, va decidir alinear-los contra el Madrid.\nRobben no va prendre cap decisió correcta. No li va sortir cap regat, ni passada ni res del que va intentar. És un futbolista poruc i acomplexat, incapaç de quallar una bona actuació contra un equip gran. L’error contra Casillas a la final del Mundial és la fotografia que l’acompanyarà sempre. De res serveixen els gols inversemblants contra el Mainz o Leipzig si a l’hora de la veritat, un cop més, torna a desaparèixer.


Arrow - Directorfrustrat\nPosted on 13/08/2012 by Pau Garriga\nGreen Arrow és un d’aquells personatges de DC Comics que mai m’ha acabat d’enganxar. Si es creua en el camí d’alguna col·lecció que llegeixo m’agrada i em tempta lleugerament però mai el suficient per agafar un dels seus cómics propis. És per això que em deixa una mica fred la proximitat de l’estrena per The CW Network d’Arrow, la sèrie basada en aquest personatge i que s’estrenarà el 10 d’octubre.\nRecordem que aquesta cadena és la responsable de Smallville, la sèrie sobre l’adolescència de Superman/Clark Kent. Una sèrie amb alts i baixos que ja introduia al personatge d’Oliver Queen (cara pública de Green Arrow) interpretat per Justin Hartley. Era lógic pensar que si la cadena ja havia posat cara al personatge aquest spin-off tindria a Hartley com a protagonista però sembla que han decidit apostar per allunyar-se de l’estil marcat per les aventures de l’home d’acer. La nova cara de Green Arrow és Stephen Amell i pel que hem vist al tràiler sembla que la intenció és donar un aire més fosc que a les aventures del jove Superman.\nCom ja he dit al principi no n’espero gaire d’aquesta adaptació del còmic però això no vol dir que no em pugui sorpendre i acabar agradant. Quan tingui a les meves mans algun capítols m’atreviré a valorar-la. Fins llavors desitjar molta sort a aquest Robin Hood modern.\nnotícies CW network, green arrow, oliver queen\nEstrenes de la setmana – 17 agost


Realitat Virtual - Catalunya Digital\nLa realitat virtual és un entorn vivencial tridimensional totalment digital, generat per ordinador. A diferència de les interfícies d’usuari tradicionals que només permeten als usuaris veure una pantalla, la realitat virtual permet a l’usuari entrar en una experiència, submergir-se i interactuar amb un món 3D que pot simular o diferir completament del món real.\nLa realitat virtual és una tecnologia que utilitza programari per crear un entorn artificial. El món de la realitat virtual fusiona el poder dels gràfics en 3D. La tecnologia de realitat virtual s’utilitza àmpliament per a diversos propòsits. Com ara videojocs, enginyeria, entreteniment, educació, disseny, pel·lícules, mitjans de comunicació, medicina i molts més. Fa diversos canvis importants en la vida dels humans i les seves activitats diàries.\nSimulant els sentits com sigui possible, com ara la visió, l’oïda i, de vegades, el tacte, un ordinador es transforma en un porter d’un nou món. Els únics límits per a una experiència de realitat virtual són la disponibilitat de contingut i la potència de càlcul.\nSi busqueu una experiència de joc realment immersiva que us permeti deixar enrere el món real, la realitat virtual us permetrà fer-ho. Aquestes aplicacions de joc us poden ajudar a experimentar llocs i esdeveniments que van molt més enllà del nostre entorn del món real, ja que permeten als jugadors existir dins d’un món artificial tridimensional.\nEl cervell humà pot adaptar-se ràpidament. Quan et trobes al món de la realitat virtual, pot trigar fins a 30 minuts a perdre el sentit de la consciència espacial en aquest. És possible que el vostre cervell pugui adaptar-se ràpidament a habitar el món virtual, però el vostre cos encara es mantindrà en aquesta realitat, i també ho faran les parets per les quals podeu entrar, relliscar, ensopegar i caure, i les persones que podeu colpejar a la cara. .\nHi ha 3 categories principals de simulacions de realitat virtual que s’utilitzen avui: simulacions no immersives, semiimmersives i simulacions totalment immersives.\nLes experiències virtuals no immersives sovint es passen per alt com a categoria de realitat virtual perquè ja s’utilitza habitualment a la vida quotidiana. Aquesta tecnologia proporciona un entorn generat per ordinador, però permet a l’usuari estar al corrent del seu entorn físic i controlar-lo.\nEls sistemes de realitat virtual no immersius es basen en un ordinador o una consola de videojocs, una pantalla i dispositius d’entrada com ara teclats, ratolins i controladors. Un videojoc és un gran exemple d’experiència de realitat virtual no immersiva.\nRealitat virtual semiimmersiva\nLes experiències virtuals semi-immersives proporcionen als usuaris un entorn parcialment virtual. Encara donarà als usuaris la percepció d’estar en una realitat diferent quan se centren en la imatge digital, però també permetrà als usuaris mantenir-se connectats al seu entorn físic.\nLa tecnologia semi-immersiva proporciona realisme a través de gràfics 3D, un terme conegut com a profunditat de realitat vertical. Els gràfics més detallats donen lloc a una sensació més immersiva.\nAquesta categoria de RV s’utilitza sovint amb finalitats educatives o formatives i es basa en pantalles d’alta resolució, ordinadors potents, projectors o simuladors durs que reprodueixen parcialment el disseny i la funcionalitat dels mecanismes funcionals del món real.\nRealitat virtual totalment immersiva\nLes simulacions totalment immersives ofereixen als usuaris l’experiència de simulació més realista, completa amb vista i so. Per experimentar i interactuar amb la realitat virtual totalment immersiva, l’usuari necessita les ulleres de realitat virtual adequades o una pantalla de muntatge al cap (HMD).\nEls auriculars VR ofereixen contingut d’alta resolució amb un ampli camp de visió. La pantalla normalment es divideix entre els ulls de l’usuari, creant un efecte 3D estereoscòpic i es combina amb el seguiment d’entrada per establir una experiència immersiva i creïble.\nAquest tipus de realitat virtual s’ha adaptat habitualment per a jocs i altres finalitats d’entreteniment, però l’ús en altres sectors, com l’educació, també està augmentant ara. Les possibilitats d’ús de la realitat virtual són infinites.\nA mesura que la realitat virtual continua augmentant en popularitat, també ho fan els casos en què l’ús de la realitat virtual va provocar lesions. Els jocs al món de la realitat virtual no estan exempts de riscos, i aquest article explicarà per què.\nEls usuaris de jocs de realitat virtual han informat d’una sèrie d’efectes preocupants, com ara danys a la visió, desorientació i fins i tot convulsions. A més d’això, l’ús de la realitat virtual comporta un risc molt real de lesions. Els jugadors han patit ossos trencats, lligaments trencats i fins i tot descàrregues elèctriques.\nLa realitat augmentada utilitza una tecnologia similar a la realitat virtual, però en lloc de crear un món completament virtual, afegeix elements virtuals al món que ens envolta. Podeu suposar que encara podeu veure cap a on aneu mentre jugueu a jocs de realitat augmentada, però la veritat és que moltes persones han resultat ferides.\nPer exemple, Pokemon Go és un popular joc de realitat augmentada que ja ha vist més de la seva quota de lesions entre els seus usuaris. Mireu els exemples següents per veure la varietat de maneres en què es poden produir aquestes lesions.\nUn home que jugava a Pokémon Go mentre conduïa es va topar amb un cotxe de policia.\nUn home distret va ser robat mentre jugava a Pokemon Go.\nUn home distret va ser agredit mentre jugava a Pokemon Go.\nDos homes distrets van caure d’un penya-segat mentre caminaven mentre jugaven a Pokemon Go.\nUn home que anava a velocitat mentre jugava a Pokemon Go va estavellar el seu cotxe.\nSegons un estudi, només al comtat de Tippecanoe, Indiana (Estats Units), els investigadors van atribuir al joc 134 accidents de cotxe que van incloure dues víctimes mortals. Quan van calcular com podria ser això en relació amb el conjunt dels Estats Units, van estimar que el joc podria haver contribuït a 150.000 accidents i 256 morts.\nRealitat Virtual i Dret de Danys Personals\nHi ha hagut moltes demandes per danys personals presentades contra Nintendo per les lesions derivades de jugar a Pokemon Go, però és possible que els fabricants no siguin les úniques parts potencialment responsables en aquests casos. Sens dubte, en casos com els exemples anteriors, fins a cert punt la responsabilitat recau en el jugador.\nEn el cas de lesions de realitat virtual, el jugador podria ser responsable. Per exemple, van caure mentre feien servir el joc, però van caure per un perill a casa seva. El fabricant també podria ser responsable de no estudiar adequadament les ramificacions psicològiques i els efectes secundaris a llarg termini de l’ús d’aquesta tecnologia.\nQuan utilitzeu la realitat virtual, normalment accepteu termes que indiquen que enteneu i accepteu els riscos potencials d’utilitzar el producte. Tanmateix, no tots els ferits com a conseqüència de la realitat virtual han signat una renúncia, com seria el cas quan algú resultés ferit en un accident causat per algú que estava utilitzant la realitat virtual. Podeu visitar aquest enllaç per obtenir ajuda si el producte us lesiona.\nAlguns factors que podrien afectar la responsabilitat en casos de lesions de realitat virtual inclouen si la lesió es va produir en propietat privada o pública i si el disseny dels auriculars va ser un factor o no. També és possible que una lesió pugui ser causada per un problema en la fabricació o el disseny del producte.\nQuan es tracta de realitat virtual, les etiquetes d’advertència per si soles poden no ser suficients per protegir els jugadors. És important fer servir el sentit comú sempre que utilitzeu la realitat virtual, però també és imprescindible que els dissenyadors i fabricants considerin com és probable que s’utilitzin els seus productes i abordin qualsevol problema de seguretat abans que es publiquin al públic.\nLa realitat virtual és una tecnologia basada en la idea d’immersió en la realitat artificialment no naturalment. Finalment, la realitat virtual es fa realitat, però hi ha alguns pros i contres. Alguns dels principals pros i contres s’enumeren a continuació:\nMillor que la realitat\nLes imatges vistes a la realitat visual són molt millors que la realitat. La tecnologia de realitat virtual s’utilitza als videojocs i l’usuari té la sensació que es troba en un altre món. En els videojocs per controlador de joc VR, s’ha fet transmissió de vibracions i també d’altres sensacions. L’ús de so i gràfics en vídeo s’ha incorporat a la realitat virtual. A més, ofereix una bona experiència de joc a l’usuari. A més, els usuaris també poden obtenir experiències reals en jocs, com ara lluitar contra zombis.\nEls usuaris tenen experiències increïbles\nEls usuaris tenen una gran experiència en l’ús de la realitat virtual. La tecnologia VR fa que els usuaris sentin que experimenten les ubicacions reals i escolten els sons reals i veuen coses reals. Molta gent té la sensació d’utilitzar cada cop més tecnologia de realitat virtual.\nÉs molt reconegut per les persones amb discapacitat. Perquè utilitzant la realitat virtual poden explorar el món real. Les pel·lícules que es produeixen per a la realitat virtual donen permís al públic per veure tot l’entorn en cada escena. Per tant, crea una experiència de visualització interactiva per al públic.\nS’utilitza en diversos camps\nA causa de les seves àmplies característiques, la realitat virtual s’ha utilitzat en diferents camps com ara l’exèrcit, l’educació i la sanitat. Afegeix més dimensions en diversos camps. Realitat virtual utilitzada en aviació i arquitectura per visualitzar el producte final.\nConnecta amb la gent\nLa realitat virtual ofereix l’oportunitat de comunicar-se amb persones que no coneixeu a la vostra vida real. Ajuda a formar les noves relacions d’una manera més eficient en comparació amb la vida real. Els usuaris van conèixer diferents tipus de persones i es van connectar amb ells.\nOfereix vistes de detall\nLa realitat virtual ofereix una visió completa i detallada d’un lloc. Per exemple, la realitat virtual fa que els llocs turístics siguin més interessants i fàcils. Ofereix la visió detallada d’un lloc on voleu visitar. Així, els espectadors poden planificar el seu viatge veient les ubicacions reals d’aquest lloc. A més, els usuaris també poden veure les fites importants i també els llocs importants on els interessa anar.\nUn dels principals avantatges de la realitat virtual és la comunicació efectiva. Els usuaris poden comunicar-se entre ells i així gaudir de la conversa entre ells. Dóna una nova experiència de comunicació amb la gent.\nLa comunicació no s’ha de substituir per a un grup de persones\nUn altre inconvenient de la realitat virtual és que la comunicació que utilitza aquesta tecnologia no s’ha de substituir per a un grup de persones. A més, hi hauria susceptibles de deshonestedat\nUn dels principals inconvenients del joc virtual és que no és possible que tothom s’ho permeti. És massa costós i les persones que no es poden permetre es quedaran fora d’utilitzar aquesta tecnologia.\nEls usuaris de la realitat virtual tenen moltes vegades una sensació d’inutilitat. Sent que s’estan escapant del món real i de vegades es demostra que aquest sentiment és molt perillós per a ells.\nLa tecnologia encara és experimental\nTot i que la tecnologia de realitat virtual s’utilitza en diversos camps però encara és experimental. No s’està acceptant ni desenvolupant completament. La realitat virtual té molts inconvenients, per la qual cosa no és totalment acceptable.\nUsuaris addictes al món virtual\nEls usuaris es fan addictes al món virtual i naveguen per l’entorn no virtual. Aquesta addicció els pot causar diversos problemes de salut.\nLa formació en un entorn de realitat virtual no és real\nUn altre contra de la realitat virtual és que una persona que ha estat entrenada en un entorn de RV pot fer-ho bé en aquest entorn, però no pot tenir un bon rendiment en el món real. Per tant, no donarà els mateixos resultats en situacions de la vida real que en comparació amb\nCat Salut – Cita previa la meva salut