Amelia Valcárcel, Paul Preston, Josep Fontana, Saskia Sassen, Josep Massot, Eduard Vieta, Dale W. Jorgenson y Adriano Piattelli serán ‘honoris causa’\nInicio > Amelia Valcárcel, Paul Preston, Josep Fontana, Saskia Sassen, Josep Massot, Eduard Vieta, Dale W. Jorgenson y Adriano Piattelli serán ‘honoris causa’\nJosep Fontana (1931) és un dels historiadors més importants e influents dels nostres dies. En la seua obra conflueixen els mestratges de Ferran Soldevila, Jaume Vicens Vives, Ramón Carande y Pierre Vilar. L’aportació historiogràfica de Fontana és reconeguda des de molt diverses escoles i tendències en la actualitat. A banda de la seua incansable activitat acadèmica, Fontana ha participat en nombrosos projectes culturals, com la fundació de la prestigiosa revista ‘Recerques’, ha estat darrere de revistes com ara ‘Horitzons’, ‘Taula de Canvis’ i ‘L’Avenç’, i ha desenvolupat una important tasca en el món editorial (Ariel, Crítica, Pasado y Presente...). Dedicat, durant molts anys, a l’estudi del període de la crisi de I’Antic Règim i la imposició del règim liberal, la publicació de la seua tesi doctoral en forma de llibre, ‘La quiebra de la monarquía absoluta 1814-1820’,va tindre una gran repercussió en la historiografia dins i fora d'Espanya. Un altre bloc temàtic el constitueixen les obres sobre Catalunya, entre les que destaquen els llibres de síntesi ‘La fi de I’Antic Règim í la industrialització 1787-1868, ‘La revolució liberal a Catalunya’ (2003) i els nombrosos treballs publicats al llarg de la seua vida acadèmica sobre la configuració de la Catalunya contemporània.


22 de setembre de 2020 (13:31 CET)\nLa Fundació Chirivella Soriano de València acollirà, entre el 17 d'octubre i el 8 de novembre, l'exposició World Press Photo 20, la mostra "més prestigiosa de fotoperiodisme mundial, que aconsegueix enguany la seua huitena edició a la ciutat".\nD'aquesta manera, la Chirivella Soriano i Doctornopo, organitzadors de la mostra, continuen amb aquest acord per a situar a València "en el circuit internacional de la fotografia", recalquen els responsables de la iniciativa en un comunicat.\nL'exposició recull els esdeveniments informatius més rellevants de 2019 i és un "referent mundial de compromís amb el periodisme gràfic i la llibertat d'expressió".\nEn aquesta ocasió, el certamen estarà organitzat dins dels protocols sanitaris enfront de la Covid-19 per a garantir la seguretat del públic assistent.\nEl fotògraf japonés Yasuyoshi Chiba, de l'agència AFP, ha sigut guardonat amb el World Press Photo 2020 per la seua imatge 'Straight Voice'(Veu directa), presa durant una protesta ciutadana reclamant un govern civil a Khartum, la capital de Sudan.\nEn la fotografia, un jove, il·luminat per telèfons mòbils durant una apagada de llum, recita poesia com a forma de protesta entre els manifestants.\nLa sèrie guanyadora 'Kho, the Genesis of a Revolt' (Kho, el Gènesi d'una revolta), del fotògraf francés Romain Laurendeau, retrata com es va gestar la revolta de milers de joves de classe treballadora d'Algèria reclamant la renúncia del president Abelaziz Buteflika, que havia ostentat el càrrec durant 20 anys.\nEn la present edició han participat prop de 74.000 fotografies de més de 4000 professionals gràfics de tot el món. Tres fotògrafs espanyols figuren entre els guardonats: els barcelonins Ricard García Vilanova i Ramón Espinosa, i el sevillà Antonio Pizarro Rodríguez.\nLes obres estan organitzades en diferents categories que abasten totes les realitats vitals i els fenòmens socials, culturals, econòmics i naturals.\nL'exposició presenta imatges individuals i sèries sobre temes contemporanis, medi ambient, notícies generals, projectes a llarg termini, naturalesa, retrats, esports i notícies d'actualitat.\nD'aquesta manera, World Press Photo València "posa a l'abast del públic informació per a la reflexió i per a entendre els esdeveniments del moment", conclouen.


Sfamília: de desembre 2010\nDIUMENGE I DE NADAL: LA SAGRADA FAMÍLIA\nEn el marc del misteri de Nadal, l'Església ens presenta avui l'exemple de la família de Natzaret, la família de Jesús.\nJesús, en tot igual com nosaltres, llevat del pecat, va necessitar una família com a lloc de realització del seu creixement corporal i espiritual. La humanitat de Jesús era una humanitat plena i necessitava una família per a ésser educat, alimentat, estimat... Josep i Maria foren decisius en el procés de creixement de Jesús. Ells van ajudar Jesús a esdevenir un home adult i el resultat de la seva acció educativa, no podem dubtar que ha estat el millor de tota la història. Val la pena que els qui sou pares i tots els educadors meditem les actituds de Josep i Maria que, tant explícitament com implícita, es desprenen de la lectura de l’Evangeli i les posem en obra.\nTot ésser humà necessita una família per créixer i desenvolupar-se. L’Església sempre ha valorat el paper de la família com a lloc privilegiat de comunió dialogal i de transmissió de l’amor de Déu.\nEn un pla analògic podem aplicar el nom de família a d’altres agrupacions humanes que es caracteritzen per una relació basada en l’amor mutu i en el mutu nodriment ètic. Per exemple l’Església és la família dels germans fills adults de Déu. Per tant els problemes i les alegries, els encerts i els errors de tots els membres de l’església, jerarquia i/o base, ens afecten solidàriament i hem de moure’ns per esmenar-los i afermar la institució. El pitjor que podem fer és tancar els ulls i les oïdes a la realitat i recloure’ns en un distanciament còmode o tenir l’excusa que l’església no és com jo voldria que fos exactament per tenir l’excusa per no explicar la meva fe.\nAvui s’escau també la nostra festa patronal. La parròquia és una expressió concreta de la família dels fills de Déu. Hem de fer l’esforç d’implicar-nos en la realitat parroquial per al bé personal i el bé dels altres. Gràcies a Déu hi ha moltes persones que dediquen temps i esforç a les activitats parroquials, però també cal dir que ningú no se n’ha de sentir exclòs.\nQue sapiguem reproduir de la manera més fidel el model de Natzaret en les nostres famílies i en la nostra parròquia.\nPublicat per Sfamília a dilluns, de desembre 27, 2010 Cap comentari:\nLa família, el millor actiu de l’Església.\nUn any més la diada de la Sagrada Família és una ocasió per refermar el nostre compromís amb les famílies cristianes. Estem fermament al costat de la Delegació Episcopal per a la família en tot el que faci falta. El dia 26 pregarem per les famílies cristianes.\nAquí teniu la nostra felicitació de Nadal, nadala cantada per l'Escolania de Montserrat.\nPublicat per Sfamília a dijous, de desembre 23, 2010 Cap comentari:\nEls nens celebren el Nadal\nEl Nadal és un dia especial per celebrar amb els nens. Dissabte hi va haver la festa de Nadal pels nens que es preparen per fer la 1a Comunió i els nens que assisteixen a l'esplai.\nEs van fer danses infantils i realització de la felicitació del Nadal escrivint els seus desitjos per aquestes festes. Es pretenia simbolitzar el servei per a algú altre, van fer la postal sense saber per a qui era, volent dir fer una cosa per algú altre sense esperar-ne res a canvi. Després se les van intercanviar de manera aleatòria.\nEs va cloure la tarda amb la celebració de la missa que va ser molt participada, hi va haver la lectura de l'Evangeli representada pels nens, les ofrenes portant regals al Pessebre i la cantada de Nadales al final.\nPublicat per Sfamília a diumenge, de desembre 19, 2010 Cap comentari:


Els Conills Gegants | Col.legi Maria Auxiliadora P4B\nPublicat el 22 de juny de 2018 per CARLOS ALCOBERRO TURU\nConillets Gegants, moltes gràcies per ser com sou. Guapos i treballadors, guapes i treballadores. El vostre profe Carles us desitja un bon estiu. El curs vinent ens veurem segur a l’ambient o a l’hora del pati. M’ha agradat molt ser el vostre profe.\nEl dimecres vam fer un super esmorzar de fruites d’estiu la mar de saludable.\nGràcies als pares i mares per la vostra col.laboració.\nAlguns dels conills gegants de P4B faran anys a l’estiu. Avui que ha estat el darrer dia de curs hem fet les corones dels nens i nenes que fan anys durant els mesos de vacances.\nPublicat el 17 de juny de 2018 per CARLOS ALCOBERRO TURU\nEl passat 14 de Juny la Luján va celebrar el seu cinquè anniversari. Estem molts contents que tingués un dia ben especial. A la classe ho vam celebrar com sempre, cantant i bufant les espelmes del nostre pastís especial. Moltes felicitats guapa!!!!!!\nPublicat el 6 de juny de 2018 per CARLOS ALCOBERRO TURU\nAquesta setmana en Pol Capdevila ha fet 5 anyets. Ja és molt gran i ho hem celebrat a classe amb el tradicional pastís que no engreixa i la corresponent corona.\nEl Pol està molt content de ser tan gran i nosaltres de celebrar-ho amb ell. Moltes felicitats guapo!!!!\nFEM CONILLS GROCS\nCom que estem treballant el reciclatge i els nens i nenes a les converses van manifestar que els agraden molt les manualitats amb materials diversos, hem realitzat un conill amb un got de plàstic. Hem après el que significa reutilitzar, hem reutilitzat cartró d’una caixa gran per la base, gots de plàstic de color groc i paper. Ens ha quedat super xulíssim.\ncliqueu sobre la foto per veure les imatges\nL AINHOA CASTRO JA TÉ 5 ANYS.\nPublicat el 2 de juny de 2018 per CARLOS ALCOBERRO TURU\nTots anem fent anys i aquesta setmana ha estat l’aniversari de l’Ainhoa. Hem fet la corona i ho hem celebrat a la classe bufant les espelmes. Per molts anys, guapa!!!!!!\nQUE BÉ SABEM TREBALLAR!!!!\nEls conills gegants ja hem encetat el mes de juny i estem fent moltes feines relacionades amb el projecte. Avui hem pintat una tapa i ho hem fet en super silenci. Com es nota que els nens i nenes estan creixent molt i els agrada molt treballar.\nHem fet un video per tal que ho veieu els pares i mares.\nPublicat el 28 de maig de 2018 per CARLOS ALCOBERRO TURU\nJa hem celebrat el gran festival de la comunitat educativa. Enguany hem dedicat l’espectacle al mon dels contes a l’inreves.\nNosaltres vam representar el conte dels coco ànecs , una història semblant a la de l’aneguet lleig però amb cocodrils.\nVa resultar un espectacle molt xulo. Moltes gràcies a tots els pares i mares per la vostra col.laboració amb el vestuari.\nUs passem unes fotos de l’estona abans de començar.\ncliqueu a la foto per veure totes les imatges\nSORTIDA MARIA MAZZARELLO AL PARC DE L’AGULLA A MANRESA.\nPublicat el 14 de maig de 2018 per CARLOS ALCOBERRO TURU\nEl divendres vam celebrar Maria Mazzarello al parc de l’Agulla a Manresa. Vam jugar i ho vam passar super bé. També vam fer un concurs sobre la vida de Main per aprendre moltes coses. Visca les Salesianes!!!!!


Podem exigeix al PSOE que desapareguin les sicavs - Diari Jornada\nLes societats d'inversió de capital variable són la principal eina d'elusió fiscal dels grans patrimonis\nPodem exigeix al PSOE que desapareguin les sicavs\n| 27 d'ag, 2018 - 23:58\nLes sicavs (societats d’inversió de capital variable), el principal instrument de les grans fortunes per eludir legalment els impostos, estan en el punt de mira. Si més no, són tema vigent de negociació entre el govern de Sánchez i Podem. Si el PSOE vol aprovar els pressupostos generals de l’Estat necessitarà dels vots de Podem, formació que, a canvi, exigeix, entre altres coses, la desaparició d’aquests instruments d’inversió col·lectiva. Però no serà tan fàcil.\nEs calcula que en les 2.800 sicavs existents actualment a l’estat espanyol hi ha depositats 32.000 milions d’euros, una xifra inalterada des de fa deu anys. On sí que hi ha hagut canvis ha estat en el nombre d'aquestes societats: en aquest mateix període n'han desaparegut més de 500, especialment durant la investigació d’Hisenda a instàncies del govern de Rodríguez Zapatero, que, finalment, va modificar la llei: les sicavs van deixar d’estar controlades per Hisenda i van passar a la tutela de la Comissió Nacional del Mercat de Valors.\nLes principals societat d’inversió\nA efectes pràctics, la decisió del govern Zapatero no va canviar res de res, perquè, en essència, les sicavs mantenen les peculiaritats fiscals: tributació dels beneficis a l’1%. Tot i això, si es retiren aquests beneficis la taxa impositiva és del 21%, similar al d’altres fons d’inversió. La normativa legal exigeix que aquestes institucions d’inversions col·lectives tinguin almenys 100 accionistes, però la tradició indica que la principal fortuna estigui acompanyada de 99 —o més— accionistes de palla, que en l’argot financer s’anomenen mariachis.\nPer exemple, una de les principals sicavs espanyoles, Morinvest, amb un volum d’inversió de 500 milions d’euros, té 118 accionistes, però Alicia Koplowitz posseeix el 99,81% de les participacions de la societat. Torrenova de Inversores i Cartera Bellver són dues de les sicavs controlades per la família March. Gesprisa Inversiones, amb un patrimoni de més de 300 milions d’euros, té 164 accionistes, però el 98,8% de les participacions pertanyen a Alberto Palatchi, fundador de Pronovias.\nTot això sense oblidar altres insignes societats elusives d’impostos com Cartera Mobiliaria, de la família Botín i amb Gonzalo Milans del Bosch com a gestor, que ha registrat una sortida d’actius de 195 milions d’euros; Lierde, sota el paraigua d’Augustus Capital per gestionar la fortuna dels Alierta; Previsora Inversiones, sota el comandament de Francisco José Arregui, i Swift Inversiones, de la família Del Pino i un patrimoni de 209 milions d’euros, entre d'altres. La llista és llarga.\nLes sicavs continuen sent un vehicle força fiable encara per a les famílies amb grans patrimonis, entre altres raons —òbviament les fiscals— pel control del qual disposen els principals accionistes, la família en qüestió, sobre els destins de les inversions. En aquestes societats, les estratègies inversores estan en mans del comitè de gestió escollit per la mateixa família o principal accionista, contràriament als fons d’inversió, on existeix un equip de gestió amb criteris inversors que no estan supeditats únicament al principal partícip. Si, realment, el PSOE de Sánchez té la valentia de tirar endavant mesures restrictives i fiscalitzadores sobre les sicavs, els analistes més agosarats preveuen una fuga de capitals massiva cap a paradisos fiscals com Luxemburg, per exemple. Hisenda, però, ho sap.


A LA COSTA Brava, un ciutadà anglès va comprar una casa valorada en 1,6 milions d’euros que disposava de diferents comoditats habituals en les d’alt estànding: un jardí espaiós, vidres de control solar, parets de fusta tropical i, esclar, una piscina. Però hi havia un problema, i és que no era una infinity pool -aquelles piscines en què el nivell de l’aigua es troba just al límit de la vora-. Resoldre aquest caprici costava 25.000 euros. La casa, a més, era en un pendent que dificultava la instal·lació de la maquinària que s’havia d’encarregar de la reforma. Al cap de pocs dies, però, el problema ja estava resolt.\nCom aquest britànic, desenes de clients s’acosten cada any al litoral català per realitzar peticions del tot surrealistes i gaudir de les seves propietats equipades amb tot tipus de luxes. Aquests exigents -i adinerats- clients són generalment homes d’entre 40 i 50 anys provinents de l’Europa de l’Est -sobretot de Rússia, tot i que amb la devaluació del ruble està perdent pes- i també del centre d’Europa -Bèlgica, els Països Baixos o França-. Es reparteixen entre la Costa Brava -en poblacions com Begur, Calella de Palafrugell i Llafranc- i la Costa Daurada, “en terrenys tan exclusius que queden fora del mercat”, explica un constructor immobiliari que ha preferit l’anonimat.\n“Per a ells, queda clar que el problema no són els diners”, assegura Miquel Vendrell, president del Col·legi d’Aparelladors, Arquitectes Tècnics i Enginyers d’Edificació de Girona. Vendrell recorda alguna de les peticions més sonades que ha rebut des del Col·legi. Un client rus li va demanar una vegada que, dins del seu apartament de luxe de la Costa Brava, s’hi instal·lés una cambra frigorífica per mantenir els abrics de pell en les millors condicions possibles. “Per a molta gent d’aquí, el sol fet de comprar un abric ja és un luxe”, diu Vendrell. Demandes com aquesta tenen un preu d’entre 20.000 i 30.000 euros.\nHi ha més particularitats, en aquests clients. “Tenen un concepte de l’espai molt diferent del nostre”, apunta Vendrell. Les propietats que busquen, sobretot els clients de l’Europa de l’Est, són altes -tres metres o més per planta- i els dormitoris poden arribar als 50 metres quadrats. És tan gran, l’espai que necessiten, que fins i tot, un cop comprat un habitatge, decideixen ampliar-lo. A tall d’exemple, un bielorús, també instal·lat a la Costa Brava, va decidir tirar a terra una façana del seu apartament de 100 metres quadrats i allargar l’espai habitable. Obres com aquesta tenen un cost de 160.000 euros.\nAl llarg dels últims anys, el sector de la construcció ha sigut un dels més afectats per la crisi. Però no ha sigut el cas dels habitatges de luxe. Tom Maidment, soci a la Costa Brava i al Maresme de la immobiliària Lucas Fox, explica que “a partir del 2012 el mercat va reduir el ritme de creixement, però no ha disminuït el nombre de contractes”.\nDE FET, els clients d’alt poder adquisitiu van donar una petita empenta a algunes empreses immobiliàries de la Costa Brava. Vendrell admet que “a alguns companys això els va ajudar a superar el tràngol”. Actualment, un de cada deu clients del Col·legi d’Aparelladors prové de l’estranger. “A la Costa Brava la qualitat de vida és molt alta, l’oferta gastronòmica és molt bona i la gent disposa de camps de golf, pistes de neu i un aeroport internacional a poc més d’una hora”, explica Áurea Pinilla, directora comercial a la Costa Brava de la immobiliària de luxe Coldwell Banker.\nL’estiu ja és aquí, i amb ell arriben les excentricitats dels estrangers rics. Mentre que a alguns els costa trobar un forat a la platja, ells s’ho miren des de la seva piscina de superluxe. I d’altres troben aquí el seu negoci.


La preinscripció escolar per al curs 2018-2019 s’obre aquest divendres, 13 d’abril\nnotícia > La preinscripció escolar per al curs 2018-2019 s’obre aquest divendres, 13 d’abril\nComunicacioCastellvi 9 d'abril de 2018\nLa presentació de sol·licituds de segons cicle d’educació infantil, primària i ESO es podrà fer fins al dimarts 24 als centres\nLes famílies que hagin d’inscriure els seus fills i filles per primer cop a educació infantil de segon cicle (P3), primària o ESO podran presentar les seves sol·licituds del 13 al 24 d’abril, que és quan es durà a terme la preinscripció per al curs 2018-2019.\nLa preinscripció s’adreça, en línies generals, als següents grups:\n– Segon cicle d’educació infantil, als infants que compleixen 3 anys el 2018.\n– Primer curs de l’educació primària, als nens i nenes que compleixen 6 anys el 2018.\n– Primer curs d’educació secundària obligatòria (ESO), als nens que compleixen 12 anys el 2018.\nLa documentació s’ha de presentar directament al centre escollit en primera opció. Per a tots els detalls sobre el funcionament de la preinscripció, es pot consultar el web del departament d’Ensenyament de la Generalitat.\nPortes obertes a l’escola de Castellví\nA Castellví, l’Escola Mare de Déu de Montserrat durà a terme una jornada de portes obertes el dissabte 21 d’abril a les 11 hores adreçada a totes aquelles famílies que vulguin conèixer el centre. L’escola ja va fer dos dies de portes obertes inicials el passat mes de març.\nCastellví de Rosanes, 9 d’abril del 2018\n‹ Recull informatiu setmanal (06/04/18)\t› Bases personal administratiu de suport – Consell comarcal (abril 2018)


La Junta Electoral va avalar la candidatura de Cantó a Madrid només amb l'adreça del DI\nLa Junta Electoral va avalar la candidatura de Cantó a Madrid només amb l’adreça del DI\nL'òrgan no va comprovar l'empadronament de Toni Cantó i diu al PSOE que recorri a la justícia si continua creient que el seu nomenament és il·lícit\nLa Junta Electoral Provincial de Madrid ha dit que no va comprovar l’empadronament de Toni Cantó abans d’avalar que es presentés a la llista del PP a les eleccions madrilenyes del 4 de maig, i diu que amb la direcció al document d’identitat n’hi havia prou. La llei orgànica del règim electoral general espanyola determina que el cens es considera tancat el primer dia del mes anterior a la convocatòria d’eleccions. La presidenta madrilenya, Isabel Díaz Ayuso, va convocar-les l’11 de març, de manera que el cens es considera tancat a partir del primer de febrer. Però Cantó no va dimitir del seu càrrec com a síndic de Ciutadans a les Corts Valencianes fins el 15 de març, un mes i mig més tard. Cantó mateix va explicar el 25 de març que s’havia empadronat a Madrid feia “tot just uns dies”, després de la seva dimissió, amb l’objectiu de buscar-hi feina com a actor.\nLa junta electoral ha argumentat que Cantó els va presentar una còpia del DNI en què constava que el seu domicili era a Madrid, i ha comunicat al PSOE, que havia recorregut contra la inclusió de Cantó a la llista del PP, que podrà recórrer davant del jutjat de contenciosos administratius. La llei electoral de la Comunitat de Madrid és ambigua en aquest sentit. Deixa clar que no permet el dret de vot de ningú que no hi estigui empadronat durant el període esmentat, però obre la porta que “els qui aspirin a ser proclamats candidats i no figurin a les llistes del cens electoral vigent […] podran ser-ho sempre que amb la sol·licitud acreditin de manera fefaent que reuneixen totes les condicions exigides per a ser-ho”.


Lletres Ebrenques: Unitat 31: Lletres Ampostines. Pep Soquet\n1. LA GENERACIÓ DEL CASINO AMPOSTÍ\nEl Casino Instructiu i Recreatiu va ser fundat el 1871. Amb el pas del temps, aquest centre va convertir-se en un lloc habitual de reunió i esbarjo per a les classes adinerades ampostines, alhora que durant molts anys va realitzar un notable paper quant a la dinamització cultural de la vila, atès que disposava d’un cinema i d’una nodrida biblioteca, així com va editar una revista i va organitzar als anys 1960 un bon nombre de certàmens literaris i pictòrics. A l’ombra d’Arbó s’havia format a Amposta un incipient cercle literari integrat per autors oblidats avui dia com el farmacèutic Lluís Ferré i el poeta Tíber Barberà, que publicava les seues poesies abans del conflicte bèl·lic a la prestigiosa revista barcelonina D’ací i d’allà, que amb una edició de luxe dirigia l’il·lustre literat Carles Soldevila. A partir de l’any 1958, en què va veure la llum la revista del Casino, Amposta, circular de información, va començar-se a realitzar un notable treball periodístic, literari i cultural, que va suposar un impuls formidable per a la creació literària ampostina. L’aportació crucial d’aquesta publicació va ser sens dubte la coordinació del primer col·lectiu literari local de qualitat, que anomenarem Generació del Casino Ampostí. Va posar el punt i final doncs al llarg silenci literari de més de dues dècades, que havia deixat Arbó com a única veu literària local. Aquesta emblemàtica revista, que va tenir perpetus problemes econòmics, va fer reviure les inquietuds literàries, a partir de la participació en la qual alguns dels seus col·laboradors varen aconseguir endegar una fructífera carrera de lletres, que per a alguns d’ells dura fins als nostres dies.\nEl nom de l’Enric Arasa ha estat tota una institució per al periodisme ampostí, ja que va tenir una gran influència a nivell informatiu al territori, en el seu paper de corresponsal de nombrosos diaris catalans i estatals. Altres destacats col·laboradors varen ser: Francesc Martí que s’encarregava de les cròniques esportives; Vicent Duatis que demostrava uns excel·lents coneixements de literatura; Tomàs Pujol que escrivia la curiosa i divertida història del Tio Toni en dialecte ampostí; en Joan Carazo i Garcia (“Joan de la Càmara”), en Ramon Conejos, i l’Àfrica Pedraza, que eren grans afeccionats a la poesia. Hem de fer cinc cèntims també d’alguns col·laboradors que haurem de definir si pretenem ser acurats com a compromesos, pel seu afany per defensar els seus ideals mitjançant l’ús de la ploma, malgrat que eren persones força heterogènies quant a la ideologia, manera d’actuar, i gènere literari. Entre les causes a defensar es trobaven tant la llengua catalana com la classe obrera, en un moment en què el règim franquista encara es trobava en un moment àlgid. En Jacint Ferré i Solé solia signar els seus articles amb el pseudònim “Llorenç del Montsianell”. La seua participació periodística va quedar compilada en el llibre Amposta des del Tibidabo, com a homenatge pòstum a un home que va aportar l’aire catalanista en un moment polític molt difícil per a la nostra llengua i per als ideals catalanistes. L’Antoni Llombart i Anglès era el director de les escoles públiques de la ciutat. Va ser un abrandat poeta vocacional, que va sorprendre tothom amb la qualitat de la seva lírica en llengua catalana. Va ser mantenidor dels Jocs Florals d’Oronoz (Navarra) el 1962. La seua col·laboració també va incloure destacats articles sobre temes històrics. En Manuel Ruiz i Salgado signava la major part dels seus escrits com a El Pastor de la Palma. Va aportar els tocs costumistes a la publicació, alhora que va esplaiar-se en la defensa de temes socials i concernents a la classe obrera, donada la seva ideologia socialista.\nFinalment, hi ha hagut tres col·laboradors que han realitzat una modesta però intensa carrera literària: la Dina Ardit, en F. Alfons Barado, i en Josep Ferré i Royo (el qual analitzarem en el proper apartat). La literata absent Dina Ardit (residia a Valls) va ser l’autora de diverses novel·les, contes i reculls poètics tant en llengua catalana com en castellana que inclouen títols com: El pinyol de Dàtil, Atravesando el túnel del yo, Leyendas de mito, i El arca misteriosa. Mentre que en Francesc Alfons Barado va publicar un bon nombre de novel·les i contes: Somnis d’un adolescent, El cotxe d’aniràs i no tornaràs, Visca la revolució, etc., alhora que va guanyar nombrosos certàmens poètics i de narrativa.\n2. LA VIDA ÉS TEATRE\nLa història del teatre a Amposta està lligada estretament a dues nissagues: els Parrot i els Ferré Royo. En Santiago Parrot i la seua esposa M. Teresa Talarn varen endegar nombroses empreses teatrals durant dècades. Tenim constància de representacions teatrals dirigides per en Parrot a partir de 1946. Malauradament varen haver de treballar amb condicions molt precàries i amb escassos ajuts institucionals. A finals dels anys 1960, varen fundar diversos grups escènics que no varen poder consolidar donada la manca de local estable.\nDe l’heterogeni col·lectiu de gent de lletres que va emergir del Casino ampostí, hem de fer esment en majúscules del nom d’en Josep Ferré i Royo, que signava els articles com a Pep Soquet. Ha estat un excel·lent director de teatre i dramaturg amb obres com: Una casa i un amor, La matança del tossino, Records de la nostra terra, Jo, barretina, Una història amb música, La caseta de la plana, Coses nostres. Destaca especialment la direcció de l’obra Quatre estels de Catalunya per a la qual va emprar paràgrafs de grans escriptors catalans. Alhora que també va escriure teatre infantil: Cor de roure, Tres llestos ximples, Plou i fa sol i El conte de les balenes. Va tenir un actiu paper com a guionista cinematogràfic, a partir de la seva col·laboració amb el director de cinema tortosí Rafel J. Sàlvia. També va escriure dues novel·les: Los bizcos quieren amar, i Regreso a New York, i es va descobrir com a un destacat poeta en Delta, amors i terra, Emili Bonet, dibuixos, i altres reculls col·lectius. Va publicar igualment del llibre Història del CF Amposta, i va ser coautor conjuntament amb en Josep Miquel Gràcia de l’obra Soriano Montagut. També ha redactat els pròlegs de molts dels llibres publicats pels literats ampostins de la seva generació.\nLa seua germana Consol Ferré i Royo va començar a escriure a la revista Solidaritat abans del conflicte bèl·lic. El 1955 va publicar alguns contes a Antologia castellana. El 1967 va fer el seu debut com a dramaturga amb una obra excel·lent El Glatir de la terra, basada en el problema agrícola del Delta i que va ser seleccionada en un certamen teatral a Sabadell. Varen seguir Darrera un estel (1970), Asfíxia” (1973). El 1976 va publicar un conte que va tenir un notable èxit: “Daurat a l’illa de la quietud”. La germana petita, Estela, va participar en totes les obres de teatre com a actriu, alhora que ha publicat el recull Esquitxos. Altres noms històrics del teatre ampostí són en Jordi Serret i la Mari Chordà.\nEls estudis històrics\n3. ELS ESTUDIS HISTÒRICS I COSTUMISTES\nEls estudis històrics més significatius sobre l’Amposta prehistòrica i medieval els havia realitzat en dècades anteriors el professor castellonenc Francesc Esteve Gálvez, amb la col·laboració del Grup d’Arqueologia local que comptava amb membres de formació autodidacta com en Salvador Pagà, en J. Sabaté i l’Agustí Miralles. Dos de les seues obres de referència són: La Necrópolis ibérica de la Oriola cerca de Amposta (1974) i La cueva sepulcral del Calvari de Amposta (1967). L’any 1975 va aparèixer la “Historia de Amposta” de l’exsecretari de l’Ajuntament Roger López Perales, que ha estat durant anys un referent tot i que pertany a una altra època de la investigació històrica radicalment diferent de l’actual. No cal dir que valorem altament els notables estudis històrics més recents sobre la ciutat i la comarca d’autors ampostins o vinculats a la ciutat com: l’Anton Pujol, en Joan Josep Grau, en Jesús Sorribes, Ferran Bel, la M. Mar Villalbí, la M. Carme Queralt, en Màrius López Alemany, Màrius López Albiol, o la Maite Subirats, altres aportacions com les de la Maria Cinta Montañés, la Susanna Ferré, en Josep Valldepérez, Eduard Blanquet, la Montserrat Soriano-Montagut, o la M. Teresa Pujol, així com l’important treball d’investigació i de dinamització cultural que es realitza en aquest camp des del Museu del Montsià i des de l’Institut d’Estudis Comarcals del Montsià.\n3.1 JOAN SALVADÓ\n- Joan Salvadó "Galdiri" és un veterà escriptor costumista ampostí, que ha mostrat gran interès en la recuperació de paraules d'antany i en la dignificació del conreu de l'arròs, que l'ha porta a escriure: De la falç a la recolectora, Perfils de la hist5òria d'Amposta (2006), Diccionari de paraules en desús de les Terres de l'Ebre i Reculls de les masies, malnoms dites i cançons (2003).\n4. LA PREMSA\nEls primers rotatius ampostins varen ser el republicà El Faro (1903), El Liberal (1904), El Candil (1906), La Voz de Amposta (1914) i el palauista El Eco de la comarca (1915). El culturalment més remarcable va ser el pioner, El Faro, que es definia com a periòdic quinzenal republicà, va sortir a la llum el 20 de Juny de 1904, en un moment d’enormes turbulències polítiques i de posada en entredit de la institució monàrquica. La seu de la redacció era al número 20 del carrer de Sant Josep d’Amposta. Es va caracteritzar des d’un principi per ser una publicació bilingüe, cosa que no li va impedir realitzar un esforç catalanitzador enorme. Igualment va endinsar-se en una campanya permanent a favor de la Solidaritat Catalana i envers l’aconseguiment de l’autonomia definitiva per al Principat. Va entrar en clara confrontació amb els altres rotatius existents a la vila, primer El Liberal i després El Eco de la comarca, que difonien el corrent conservador i que varen endegar una mena de corrent anticatalà. Posteriorment varen editar-se El Combate (1916) i La Actualidad (1924), mentre que a la ciutat es varen publicar tres rotatius més en èpoques posteriors que varen donar prioritat a la llengua catalana: Amposta (1926), Montsià (1930), i Avant (1934). També va ser la seu del portaveu anarquista El Explotado (1932). Curiosament, durant el període republicà en què va aprovar-se la llei de protecció de la llengua catalana, els pobles de l’actual comarca del Montsià es varen quedar sense publicacions de referència en la nostra llengua. Els catalanistes d’aquestes poblacions varen haver de fer ús forçosament dels mitjans de comunicació tortosins com Vida Tortosina o Ara per tal d’informar de les seves activitats i inquietuds.\nCom ja havíem fet esment anteriorment, el 1958 va veure la llum la revista “Amposta, circular de información”. El leit motiv d’aquesta publicació era bàsicament fer Amposta, mitjançant un reconeixement emotiu a les personalitats ampostines que estaven realitzant una carrera exitosa en terres llunyanes donat que eren els grans ambaixadors de la població. Sovint dedicaven espais a les publicacions de les noves novel·les d’en Sebastià Juan Arbó, així com de l’escultor Innocenci Soriano Montagut o del mestre Suñé. També hi havia lloc per a totes les manifestacions artístiques i culturals que tenien lloc a la ciutat, en especial per a les activitats de les dues bandes de música que es passejaven triomfants arreu del territori català. Va comptar amb la col·laboració especial de la poetessa xilena Liliana Echeverría, i del poeta argentí Claudio Ribera. El 1967 va desaparèixer per motius econòmics, i va ser substituïda per la Revista Amposta de la qual se’n va fer càrrec l’ajuntament i continua editant-se avui dia.\nD’altra banda, entre els periodistes més coneguts i amb una trajectòria professional més destacada tenim: en Manel Ramon (en premsa, ràdio i televisió), en Marco Antonio Sòria (desaparegut recentment), i el jove Antoni Valmanya; alhora que hem de fer esment del publicista Joaquim Roda, que ha fundat nombroses publicacions a la ciutat de caire esportiu i informatiu.


El director general de Canvi Climàtic i Qualitat Ambiental, Joan Piquer, ha destacat que la Comunitat Valenciana lidera amb un 4,97% l'augment de medicaments reciclatges durant l'últim any a Espanya.\nDurant una presentació dels resultats del reciclatge d'envasos i restes de medicaments a la Comunitat Valenciana en els últims anys, a la que han assistit el president del Consell Valencià de Col·legis de Farmacèutics, Jaime Giner, el director general de SIGRE, Juan Carlos Mampaso, Joan Piquer ha explicat que la mitjana estatal se situa en un 0,96%, molt per davall de la dada valenciana.\nEn esta línia, el director general ha volgut "agrair la col·laboració dels ciutadans i turistes en esta tasca, per ser molt important en la lluita contra el canvi climàtic".\nAixí mateix, ha recalcat el treball de la Generalitat per a mantindre esta tendència positiva, que s'ha elevat un 13% entre el període de 2015 i 2017, enfront del 3,17% de 2013-2015. De la mateixa manera, ha reconegut el paper d'assessorament dels farmacèutics, a l'aconseguir que la quantitat de productes impropis que arriben a estos depòsits se situe en a penes un 2%.\nA més, s'ha advertit de la importància d'esta xarxa de reciclatge, que complix 16 anys implantada en la Comunitat, i que ha evitat la tala de 54.000 arbres, l'emissió de 7.640 tones diòxid de carboni (CO2) a l'atmosfera i ha aconseguit estalviar 27 milions de litres d'aigua.\nIgualment, s'ha avançat la intenció de continuar treballant de manera conjunta en campanyes de conscienciació ciutadana, després d'aconseguir que un 97% dels valencians consideren ja que tirar els medicaments al fem o pel desaigüe és perjudicial per al medi ambient. L'hàbit de reciclar este tipus envasos està implantat en un 85% ja de les llars de la Comunitat Valenciana.


Ondata di calore - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\npel·lícula de 1970 dirigida per Nelo Risi\nOndata di calore (estrenada internacionalment com Dead of Summer) és una pel·lícula dramàtica franco-italiana del 1970 dirigida per Nelo Risi. És basada en la novel·la Dead of Summer escrita per Dana Moseley.\nNelo Risi i Anna Gobbi\nPeppino De Luca\nLes Films Corona (en)\nFrança i Itàlia\n21 març 1970\nJoyce és una jove nord-americana, casada amb l'enginyer alemany, Alexander Grass, que fa anys que treballa per reconstruir Agadir, la ciutat del Marroc destruïda pel terratrèmol de 1961. La seva vida solitària a casa no sembla gaire feliç: l'actitud paternalista del seu marit, les seves tendències anormals com la comunicació a través de cintes gravades, la han fet una dona frustrada. Un dia, oprimida per la calor esfereïdora provocada per una violenta tempesta de sorra, decideix fugir després d'intentar abans amb el doctor Volterra, amic de la seva família, i després agafar un avió per escapar.\nLa dona també està obsessionada amb les sobtades aparicions d'Ali, el jove amic del seu marit, que apareix a tots els llocs on freqüenta. Tornant a casa amb bon humor, veu un parell de veïns despullats des de la finestra, i tan embogida per aquesta visió fa que Ali entri a la casa, intentant apropar-se a ell sense èxit. Veient-se rebutjada, intenta matar-se enverinant-se amb gas: el doctor Volterra arriba a temps per salvar-la.\nHospitalitzada a la clínica per trobar una mica de pau, és atacada pels seus malsons i inquietuds. Mentre mira un programa de dansa africana a la televisió, el ritme obsessiu la intoxica, fent que es masturbi, però té una violenta crisi nerviosa. Fuig amb el cotxe del metge i es dirigeix cap a casa: aquí troba la policia que va descobreix el cos del seu marit, a qui havia assassinat el dia anterior. Volterra, arribat poc després, l'acompanya entre els crits de la gent i els flaixos dels fotògrafs.\nJean Seberg - Joyce Grasse\nLuigi Pistilli - Doctor Voltera\nLilia Nguyen - Donzella\nGianni Belfiore - Ali\nPaolo Modugno - Cherif\nFranco Acampora - Bianchi\nVa guanyar la Conquilla d'Or a la millor pel·lícula al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1970.\n↑ Leo Pestelli «Il film di Cannes e un giallo raffinato». La Stampa, p. 7.\n↑ Filmfacts, Volume 14, Division of Cinema of the University of Southern California, 1971, p.307\n↑ Premis del 1970 al web del Festival de Sant Sebastià\nOndata di calore a YouTube\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Ondata_di_calore&oldid=26055077»\nDarrera modificació: 18 gen 2021 a les 02:37\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 18 gen 2021 a les 02:37.


Nicolau Copèrnico. El Sol al centre de l'Univers\nNicolau Copèrnic i la teoria heliocèntrica.\nNicolau Copèrnic (1473-1543), astrònom polonès, conegut per la seva teoria heliocèntrica que havia estat descrita ja per Aristarc de Samos, segons la qual el Sol es trobava al centre de l'Univers i la Terra, que girava una vegada al dia sobre el seu eix, completava cada any una volta al seu entorn.\nCopèrnic va néixer el 19 de febrer de 1473 a la ciutat de Thorn (avui Toru), en el si d'una família de comerciants i funcionaris municipals. L'oncle matern de Copèrnic, el bisbe Ukasz Watzenrode, es va ocupar que el seu nebot rebés una sòlida educació en les millors universitats. Copèrnic va ingressar a la Universitat de Cracovia en 1491, on va començar a estudiar la carrera d'humanitats; poc temps després es va traslladar a Itàlia per a estudiar dret i medicina. Al gener de 1497, Copèrnic va començar a estudiar dret canònic a la Universitat de Bolonya.\nAl 1500, Copèrnic es va doctorar en astronomia a Roma. L'any següent va obtenir permís per a estudiar medicina a Pàdua (la universitat on va fer classes Galileu, gairebé un segle després). Toto que mai es va documentar la seva graduació com a metge, va practicar la professió per sis anys a Heilsberg. A partir de 1504 va ser canonge de la diòcesi de Frauenburg. Durant aquests anys va publicar la traducció del Grec de les cartes de Theophylactus (1509), va estudiar finances i al 1522 va escriure un memoràndum sobre reformes monetàries.\nEls seus treballs d'observació astronòmica practicats en la seva majoria com ajudant a Bolonya del professor Domenico Maria de Novara deixen veure la seva gran capacitat d'observació. Va ser un gran estudiós dels autors clàssics i a més es va confessar com gran admirador de Ptolomeu i va estudiar el seu Almagest a fons. Després de molts anys va finalitzar el seu gran treball sobre la teoria heliocèntrica on explica que no és el Sol el que gira al voltant de la Terra sinó al contrari.\nAquesta teoria, malgrat això, també requeria de complicats mecanismes per a l'explicació dels moviments dels planetes, a causa de la perfecció de l'esfera. Estimulat per alguns amics Copèrnic publica un resum en manuscrit, en els seus comentaris estableix la seva teoria en 6 axiomes, reservant la part matemàtica per al treball principal que es publicaria sota el títol "Sobre les revolucions de les esferes celestes".\nA partir d'aquí la teoria heliocèntrica va començar a expandir-se. Ràpidament van sorgir també els seus detractors, sent els primers els teòlegs protestants adduint causes bíbliques. Al 1616 L'església Catòlica va col·locar el treball de Copèrnic en la seva llista de llibres prohibits.\nL'obra de Copèrnic va servir de base perquè, més tard, Galileu, Brahe i Kepler posessin els fonaments de l'astronomia moderna.


L’Ajuntament d’Onda concedeix 23.000 euros en ajudes a les guarderies\nfebrero 25, 2017 socialistesonda Deja un comentario\nLa concessió d’aquestes ajudes aconseguirà un import total de quasi 85.000 euros, que es pagaran mensualment al llarg del curs escolar a cada centre infantil\nL’Ajuntament d’Onda, en Junta de Govern, ha aprovat aquesta setmana el pagament de les Ajudes econòmiques per a les escoles infantils que realitzen programes esportius i culturals per a xiquets i xiquetes de 0 a 3 anys del curs escolar 2016-2017.\nLa regidora d’Educació del consistori, Encarna Ribes, ha informat que des del mes de novembre fins al de febrer s’han concedit ajudes per un import total d’aproximadament 23.000 euros a distints centres educatius d’Onda.\nD’aquesta manera, l’actual equip de govern reflecteix la seva “aposta clara” en matèria d’educació, tal com ha assenyalat Ribes, qui ha recordat que en este exercici, “l’equip de govern ha augmentat la quantia d’aquesta ajuda econòmica i ha allargat el període fins al mes de juliol per a cobrir les necessitats de les famílies onderes”. En aquest sentit, la regidora ha destacat que “la quantia de l’ajuda és de 50 euros mensuals per cada alumne que haja participat en el programa i comprèn des del mes de setembre del 2016 fins a juliol de 2017”. Dita quantitat, que s’ha vist augmentada respecte a anys anteriors, serà descomptada directament de la quota mensual que paguen els pares i mares o tutors legals dels menors. La regidora que gestiona l’àrea d’Educació de l’Ajuntament ha assegurat que, “d’aquesta manera, tots els usuaris tindran clar el cost mensual de la seva escola i de les ajudes que percep de l’Ajuntament”, ja que “els centres escolars emetran un rebut mensual en el qual aniran reflectides totes aquestes dades”.\nDesprés de les sol·licituds presentades per les escoles infantils i la seva aprovació en Junta de Govern, la concessió d’aquestes ajudes aconseguirà un import total de quasi 85.000 euros, que es pagaran mensualment al llarg del curs escolar a cada centre infantil. Amb aquest nou procediment, l’equip de govern que lidera l’alcalde Ximo Huguet “realitza un esforç econòmic dotant l’ajuda de més import i aconseguix agilitzar els tràmits a la ciutadania”, ha dit Encarna Ribes, qui ha subratllat “la ferma posició d’aquest govern cap a una Educació de qualitat, per considerar-la com el principal recurs social que tenim per a treballar per la igualtat social a Onda”.\netiquetado con ajudes, Educació, Encarna Ribes Rovira, escoles infantils, Onda


Dimarts de llibres: Terres mortes\nde Núria Bendicho\nEra una aposta de lectura arriscada i la sisena onada (o la variant Òmicron) va haver de dir-hi la seva i fer-nos tornar a la virtualitat, una bona eina, que ha permès la pervivència de grups com el nostre, però que resta ganxo, capacitat de rèplica i mordent al debat. I un llibre com el de Núria Bendicho, una primera novel·la d'aires faulknerians que, a la vegada, beu dels Drames rurals d'una Víctor Català, necessitava molt de mordent. Els primers comentaris van deixar clar que no havia deixat indiferent a ningú i les referències a Caterina Albert i William Faulkner van alternar-se amb les de Tarantino, Eco i Pep Coll. "És molt bèstia, amb moments molt grotescs, tarantinians." O bé: "No li cau l'estil, ni la tensió, ni el to en cap moment! Com a primera novel·la és sensacional". Més: "És molt sensorial, amb la brutícia molt present i descrita. En això supera a d'altres escriptors catalans 'rurals': és molt més crua". Algú va anar més enllà i va precisar que, si li recordava a Umberto Eco era pel que havia dit, en cert moment, el novel·lista italià: perquè, com el bon art, aconsegueix fer-te admirar la part fosca, com els quadres que representen escenes de guerra.\nCertament, un repàs ràpid dels temes que apareixen al llarg de la novel·la ens aporta el bo i millor de la condició humana: incest, mort, violència, brutícia, bogeria, primitivisme... De fet, com apunta algun dels presents, "només els nens i els esguerrats se salven de la maldat i la bogeria", factor que fa que un altre membre apunti que "més que la bogeria, hi veig la infelicitat. De fet, diria que es tracta dela visió d'una dona que no estima a ningú perquè no ha pogut estimar mai i ha vist l'horror des de nena."\nI tota aquesta admiració sura, encara, sense que haguem entrat a parlar de l'estructura del llibre, dels capítols narrats per deiferents personatages, que tothom ha lloat molt: "m'agradaria molt saber com ha organitzat els materials i com s'ho ha fet per desplegar la informació" pregunta, en veu alta un lector, mentre un altre li respon que "el més sorprenent, sent que es tracta d'una primera novel·la, és que l'autora crea de seguida unes expectatives... i les compleix! No decau en cap moment i és capaç de crear un crescendo tot i que ja comença des de molt amunt. Sempre amb un to dur que sap fer creïble". L'única crítica que apareix en tota la sessió, ponderada, fa referència a la polifonia, justament: "les vesu estan molt ben travades, però no s'hi matisen els diferents nivells de registre oral. La prostituta, el nen i l'hereu parlen igual."\nAl costat d'aquest però, que tots els lectors van acceptar, algun dels metges del grup va mostrar la seva sorpresa per com l'autora havia captat i retratat els tics i trastorns diversos dels personatges, la cruesa d'algunes descripcions patològiques "poc habitual en algú que només té 25 anys!", un comentari que va suscitar que algú altre recordés que un dels temes que més va apareixent al llarg dels capítols és el de l'estigma familiar, que es converteix en un mantra, gairebé, la por a repetir "allò" que tothom espera. "També això és maldat", va sentenciar un tercer tot assegurant que "és el gran tema de la novel·la: jo crec que s'acaba convertint en una al·legoria del Mal, més que no pas de la bogeria". La repetició cap aquests elements foscos que poblen Terres mortes i en fan, segurament, el seu tret més diferencial duu a recordar que és una tendència o característica que la literatura catalana ha transitat poc, "aquí ens ha perdut el boniquisme", se sent dir, i sembla que Núria Bendicho tira cap als marges literaris, "els d'un Prudenci Bertrana o la Víctor Català menys coneguda". Reflexions que porten a l'estranyesa d'alguns presents que recorden que aquest primitivisme propi de l'aïllament, aquest món tancat, és el característic del món rural català que durant segles vivia en masos allunyats; i d'aquí se salta a recordar el pes amb què el noucentisme, especialment, va marcar la cultura... però és tot just un comentari de passada perquè es fa tard i algú encara vol recordar un fragment de la novel·la per remarcar que, tot el que s'ha dit i repetit no està renyit amb lirisime i certes expressions i imatges literàries molt riques, com ara:\n"Se'l veia molt emocionat i jo podia veure totes ls coses que m'anava explicant com si Déu les estigués dibuixant a la vora."\nEn definitiva, un novel·la que ha calat fons, que s'ha llegit d'una tirada, en la majoria de casos –amb un parell de relectures i tot!–, i que tothom apalaudeix que el boca-orella li hagi donat una segona oportunitat, després que ser finalista d'un premi fallat el gener del 2020 n'aplacés l'edició i el ressò durant un any i mig.\nPublicado por Clublectura en 12:27


Les cheveux by MonsieurThwaits 309 views\nPour une Franche-Comté numérique à ... by Silicon Comté 658 views\nBenchmark relatif à l'exercice de l... by ZAID BENSAID 720 views\nLos vertebrados lucas ivan y dani by Pedro Carrillo Ros 540 views\nScene médiatique Maroc 1er trimestr... by Ayoub HAKDAOUI 535 views\n·Cátalogo Empresas Zafiro by Jon Ander Landaluce 612 views\n1. JO PELL\n2. He intentat descriure com és la pell, amb tot el signiﬁcat simbòlic que li donem, que mostra veladament la seva funció d’identitat; i, aprofundir en la gènesi de la identitat profunda del jo i dels mecanismes que hi intervenen socials culturals psicològics, biològics, ﬁlosòﬁcs. Testimoniar sobre la fragilitat d’aquesta situació existencial *Totes les obres revelen una pell que no tanca, porosa, lloc d’intercanvi,EL JO ES A LA PERSONA COM LA PELL ÉS AL COS UN conﬁguradora d’identitat, oberta, sense protecció, en algun cas susceptible EMBOLCALL. de ser víctima d’una possible brutalitat per desconeixement de la sevaDARRERA CADA PELL HI HA EL TRESOR D’UN JO QUE importància en la funció de formació del jo. ES CONFIGURA GRACIES A ELLA En el procés he descobert que més enllà dels límits físics, la pròpia pellTOT EL QUE FEM A UN COS LI FEM A UNA PERSONA. s’estén en tots aquells que ens coneixen i no revelen qui som, respecten el EL COS ÉS LA PERSONA, QUALSEVOL INTENT DE nostre misteri de ser i no ens tracten com a cosa sinó com a persona, per queSEPARAR EL COS DE LA PERSONA, ÉS UNA OFENSA. ells també embolcallen el nostre propi cos i ens fan de frontera, ampliarà la nostre gràcies a la seva relació amb un exterior més expandit. Això és aplicable també, als escriptors, als artistes i a tots aquells que entren en contacte amb nosaltres a través de la seva obra, nosaltres la CUSTODIEM EN EL SEU SIGNIFICAT. Ens convertim llavors en la seva pell...també.\n3. A l’acariciar acariciem la persona, no la pell, l’òrgan 1_2de la pell, si fos així, protestaríem, ens sentiríem ofesos(desposseïts )*La pell i el sistema nerviós tenen el mateix origen,l’ectoderm. Aquesta capa de cèl•lules dona la cresta neurali entra a dins pel solc neural del fetus donant el sistemanerviós. És el límit de membrana que no, muralla, decontacte, contenidor i relacionador: la majoria de receptors -La vulnerabilitat per la ferida: tots els teixits de les ferides, de reparació sónsensorials estan situats en ell. El jo de la persona s’hi situa,és a on es vincula la memòria de les interrelacions des del vistosos. La sang és interessant, la intercomunicació interna, en líquid, de tot els teixitsbebé a ﬁns a l’adult, quan hi manquen aquestes, de forma del cos d’una persona, la part més profunda, que neix al moll de l’os i l’identiﬁcasatisfactòria, la paraula teixeix un tel de discurs per tornar completament. La pell també com a identiﬁcador extern. -Les mucoses, més sensibles, més protegides per líquids, voregen les oberturesa protegir, contenir, interrelacionar i identiﬁcar l’individu.És el JO-PELL del llibre Yo-piel, d’anàlisi lacanià. El naturals que no són ferides: boca, nas, ulls, orelles, vagina, uretra…discurs contra l’oblit personal del pres aïllat de la màﬁa,n’és un exemple. La ﬁgura de M.J. als cartells un altre, laparaula, el jo, a la pell. M.J. és també un exemple de volerser acceptat i estimat pel canvi de pell. Les mitologies dedesprendre’s de la pell i col•locar-se la pell d’algú altre, al’Amèrica antiga, també ho són.\n4. -La transparència de la pell: +*blau -de sang 3_4venosa,+*vermell- sang oxigenada,+*groc -quan hi hadetritus en sang: bilirrubina = * verd,* lila,* taronja: i totsels colors de la paleta per combinació.- Els contorns més difícils i bonics: a l’orella per darrera,a l’engonal, on hi ha fàscia entre cama i ventre per davant:grandíssima vulnerabilitat, no hi ha múscul.-El múscul protegeix, dona forma i consistència i dota deFORÇA. expressar l’agressivitat- com la boca- o bé, la violència, ﬁns i tot.-L’os dona el contorn ﬁ, marcat, bell, transparentat -Porus, suor: obertura... pèls encrespats pels músculs capil•lars, la típica “carn deal genoll, colzes, cara: pòmuls, front…, canell, peu, gallina”...tors: caixa toràcica, cadera: espines ilíaques anteriors, -Vasodilatacions, “posar-se vermell”. Canviar de color com fan els POPS, les SÈPIESlumbars… Transparències d’os, forma dura, ﬁxa. per comunicar-se entre si, i es sincronitzen, per exemple, en un ritme comunicatiu.-Les parpelles de l’ull: obertura especial, aquí hi ha Vasoconstriccions, quedar-se pàl•lid.múscul a la vista: l’ IRIS, bell, pigmentat, ﬁns i tot en blau, -Sistema vegetatiu, nerviós no central consta del simpàtic- reacció d’alarma, defensa,recessiu genèticament. lluita, fugida i del parasimpàtic- relax digestiu, sexualitat, etc. i la combinació entre si dels dos, sobre tot, en la tan complexa resposta sexual, per exemple. Memòria-Uns dels llocs de més sensibilitat són les mans i els peus: condicionada (Pavlov), reﬂexes apresos= instint+ història+ pensament. -El sistema limfàtic i el sistema circulatori: l’acumulació, la deformació en els edemes.màxima sensibilitat i relació, a les mans, de coneixement.El tema de la mà-boca en la psicologia originària: lloc onconèixer. “Arribar a les mans”, també pot ser el lloc on\n5. -La pell i les defenses formen “la pell defensada” per a les 5al•lèrgies, que són del jo, les petèquies o l’ increment delritme de creixement de capes, l’expulsió enfora, l’engruixi-ment..., etc.- Als peus sovint es dona la queratosi. La queratina coma crosta, semblant a l’exoesquelet primari dels insectes:la closca, com la dels mol•luscos, tan tous. Les proteccionsexteriors rígides. Cuirasses de la guerra, curioses, lespsicològiques també. El moviment: el gest, l’expressió les zones cobertes del cap, s’ha perdut la funció per l’ús de la gorra, substituta dedavant la immobilitat com a cuirassa, deguda, potser, a la protecció del cap cobert de pèl, sí que resta al pubis, les aixelles, etc i afegeixl’aparença d’exoesquelet. versemblança a la hipòtesi de l’antiga vida a prop de l’aigua i la pèrdua evolutiva de-El pèl és una queratina semblant al “caparazón”, closca, pèl corporal pel pas freqüent per llacs i pantans, a l’igual que la bradicàrdia delsperò ﬁna, retallada… defensiva a la seva manera… que nadons en contacte facial amb l’aigua)permet la llibertat de moviments, com una closca trinxada -La melanina i la protecció del sol. A les mans i els peus no cal: la sorra enganxada elsi acaba sent expressiva. Als ulls: les celles, protecció dels protexeix.ulls i bellesa, a la forma del cap: el cabell, saviesa, edat,història i la pèrdua de pigment a l’ igual que els goril•lesgrisos amb la zona de pèl blanc a la esquena, platejat,que confereix categoria i dona respecte. El cabell mostra,també, la vitalitat i els atributs reproductius desitjablesconferits per les vitamines, la ﬁsiologia que trasllueixla capacitat d’alimentació atorgada per la cultura... A\n6. -La pell amb les seves marques de grup,tribals, els forats, 6_7les escares i els seus dissenys, els tatuatges, afegits tambécom les pintures corporals que varien segons la situacióde conﬂicte, festa... indis americans, el maquillatge, avuidia, i les deformacions: identiﬁcacions estranyes.Els referents grupals visuals avui són als MEDIA com la“delgadez”de la no fecunditat reproductora. A més delmúscul, l’os, la sang, les defenses, els receptors..., el greixté molta importància. com els perfums, o de la dieta, o comunicatives i evolutives: de l’estil de les feromones o- Reﬂexa la cultura de l’inútil: un cos de dona, d’altres reaccions més puntuals - són com aquella reacció de protecció que es produeixreproductiu però prim. L’elevació de la cultura, del poder en “ l’armadillo”, com el pop que expulsa tinta per confondre i poder fugir, per atontar,del mascle que aportarà tot el que a ella, ja no li caldrà per camuﬂar l’autèntic olor...portar a sobre, en el cos per la criança, per sobre de la -La sal, el mar: origen de tots els essers vius.biologia. Com a exemple paradigmàtic i de gran difusió -La superfície del mar que és suau, o encrespat afecta la llum. El reﬂex de la llummediàtica tenim el cas del president de la Repúblicafrancesa.-A les classes senzilles l’estereotip de les dones valora sobre el cos: segons la pell en la que va reﬂectida, dona la idea de lluïssor. Llum i aire, vent; salinitat. Ones -Ones de transmissió d’un efecte: sonor, tàctil, residu d’una descàrrega emocional...el ser més grasses. Els soﬁsticats admiraran a dones“ﬁlferrades”. En el cas de l’obra de G. la dona és estable,ritualitzada, i els homes són “homes destí”.-L’escalfor, la humitat – l’aigua o vapor d’aigua que se’ndesprèn-, les olors produïdes pels bacteris o bé culturals\n7. -El pas del temps: memòria i línies (o cicatrius ) a la pell. 8_9( Ulisses, el reconeixement per les seves cicatrius, o bé lavellesa amb les seves arrugues o línies d’expressió o d’úscom en diem ara.-Món propi, a part són els llavis. Són la primera pelld’unió, comunió, de relació, averiguació de la pell de lamare: com a pell nutritiva de la que surt aliment.-El moviment i per tant l’expressió, la força, el contingut -Les venetes petites, o no tant petites al dors de les mans, a les temples, que es perﬁlen,de relació, la informació de tantes coses està en la carícia,que toca i es mou, la pell quieta. ajudades per la pell, sota la pell. -El pols de les artèries –petit moviment de la superfície de la pell-TOCA. QUE TOCA? L’ÀNIMA.-Receptors –empremta –disseny –símbol –signe ( que -L’ancoratge de la pell a través de la dermis al teixit conjuntiu que embolcalla elremet al codi, alfabet ). Marca i senyal. Memòria: història. cos ( d’on neixen moltes de les arrugues, no totes, hi ha dilatacions i encongiments,Assenyala una realitat viscuda: l’alfabet del somni.- En l’itinerari la carícia confereix, va conferint realitat distorsions de la pell) -El ritme de moviment de la respiració i el ritme del suposat moviment de la limfa, i el(realitat d’objecte, també per la mirada en el retrat ), ritme de moviment del líquid cefalorraquidi que segueix i estudia l’osteopatia cranial. -Venetes, trama de línies d’ús, arrugues d’expressió, de funció, les pigues -intimitat, l’altre del contacte es va introduint dintre, igualque durant la invaginació el solc neural, entra a dins i atzarosament distribuïdes- , les ungles com les de les aus que les utilitzen per prensió,es fa sistema nerviós: cervell, medul•la espinal, cervellet, ajut per no deformar els “pulpejos”. -El moviment de la pell quan es tensen ( activament ) els tendons. I quan la gravetatbulb, ulls...-Es va conﬁgurant un altre com a objecte de relació: actua sobre el quasi líquid que és el greix.fantasmagories de l’inconscient.\n8. -El nen no nat i el seu patró de distribució del “vello” tan 10_11característic en espirals, sobre tot al front: “els remolins”del cabell.-Les durícies, els “callos”, del treballar, el caminar (latallem, serrem, arranquem )-La gent que es mossega les ungles, les pells dels dits,dels llavis: agressivitat, control, possessió de si mateix,apropiació. En patologia M.L. que es mossega quan l’altre -A la originària “sopa marítima” a l’origen de tot: la micel•la, doble capa a la pell de laestà pressent, verbalitza: me gusta, s’infringeix dolor illavors parla.-La pell i la roca: dilatacions i contraccions que cèl•lula, passatges, porus, oberts amb despesa d’energia: d’ATP, clau de la VIDA i dels missatges biològics. -Pell frontera: litigi de fronteres: China, Afganistan, India, Tibet, Mongòlia...guerresprodueixen esquerdes, el clima fa erosió dels minerals,la sequedat, també i inclemències del temps a la pell i conﬂictes, vs PAU. Com són les fronteres a la pell de la ciutat, dels països, pobles,descoberta fa escletxes, erosió, la pell distesa i recuperada.-El vestit és la segona pell, i tot el que hi afegim, el que ètnies, dels estats, de les fronteres naturals, del mar... Més intercanvi, legal de comerç i il•legal de contraban i les seves màﬁes.subjectem, el que no ensenyem i per què... a d’altrescultures hi ha d’altres patrons.-El dolor ( és al jo ), la resistència al calor, al fred, a lapressió... al pas de la electricitat, la carbonització, somcombustible que pot alimentar el foc. Us nazi de laidentitat tatuada de un número, i els objectes industrialsfets amb pell humana com a escarni.\n9. -A la boca la pell s’introdueix per la funció interna 12_13a l’estómac i als budells, veritable lloc d’intercanviunidireccional, de fora a dintre, de dins a fora canviat,transformat ( endoderm absorció, secreció ), anus. Defecari tot el que comporta: detritus ( olor, color, un món... quefecunda la terra com a ADOB)-Fetus corbat. Tub. Genealogia de la forma.-El cos fet de cèl•lules que es mouen, en un principi més, -Injerts que funcionen, la pell s’agafa, creix, s’escampa... Punt de costura. Cicatriusdesprés ja no tant, reparen i de vegades ho compliquentot com en el càncer. Aﬁnitats selectives : reordenen, també, ús de metalls nobles, estables per les nanopeces, de poc intercanvi. Igual que elreorganitzen...El mesènquima es mou sempre, acompanya metall, pel calor es desfà la seva estructura, pel foc la pell esdevé barroca... -La superfície del cos a l’obra de G.(relació interpersonal, diﬁcultat per la relacióla vascularització etc...-El blastoporus, la imatge de front ens fa pànic: por de ser d’amor: tu i jo) pell rugosa, cremada o no pell. No pot posar pell a l’escultura, fa afegits.devorats per una boca.-Creixement seqüencial fractal a la segmentació, En pintura l’essència de la persona s’escampa; és més fàcil: ja hi ha una de pell, el llenç. Genera en l’espai una pell rugosa per tant doblement sensible, capta la llum i el tacte,fractalitat de la pell: de la cèl•lula al cos, autorefència i però té quelcom de ferida. -B. En fa forats (a les dones) i als homes la carn es “desparrama”, es vessa, incontinent,repetició de funcions. com l’ombra fora del cos. -Ús simbòlic de la pell en diferents pintors, escultors... Recordo el llibre el cos de pedra, sobre l’arquitectura de Roma, la ciutat com a cos, el seu ús i el cos.\n10. -Per què folrem els llibres amb pell? Fem farcits de pell 14_15lligada? Embotits de la pell interior del budell?-Amb la pell, el cuir, ens vestim, amb pells ostentoses deguineu, d’ós ens recubrim. Als guepards, als tigres, elsdissimulen a la natura, els seus disenys, que tenen funcióde comunicació: camuﬂatge, desorientació: oblit i atac.-CONSCIENCIA-Quan tanques els ulls vibra un món a dins, endins. On -Mecanisme de marcar, a la psoriasi, per exemple. Gratar: augmentar la circulació perels records es fragüen. A la nineta, la “niña”, la pupil•la,la nina. El pictograma que designa a la dona, al que és diluir la noxa: inﬂamar, reacció defensiva: amb la mà, les ungles obtenim la vasodilata-femení en xinés descriu l’escoltar als peus d’algú dins la ció... i la pell s’aproxima a la mucosa. -“Salvar la pell” ( pot ser obtenir una mort menys cruel ): als assassinats per queintimitat de casa.-Les iniciacions es basen en això: quan les fan sí, trets que es disparen sense més, sense consciència, sense sang a les venes (senseacompanyar de dolor ho fan per afavorir aquest interior interior profund, sense possibilitat de diàleg interior: atròﬁa d’aquest espai; massadel RECORD: la segregació d’adrenalina el ﬁxa. Però dolor, massa soledat, poca estimulació, poca PARAULA, poques paraules : poc tacte,desconcentra, desconnecta del detall exterior, esborra la poc olfacte, gust, poques mirades que es troben que és el que més alimenta) -Una mirada, una pupil•la fa vibrar l’altre a l’uníson. La mirada guarda: és l’esguard.mirada externa, TOT queda ENDINS com a emoció. Aixòés útil als accidents sinó no tornaríem a donar un pas mai Blindar (de blind a l’alemany) és la ceguesa que tanca. I ha altre vibració la de lamés per no donar un pas en fals... El sistema límbic roba violència: molt odi que és amor contrariat, que s’encomana.del còrtex aquesta informació i així oblidem els detalls.\n11. -Fronteres sobreinfectades d’acusació i de retret. Totes les 16_17emocions són la mateixa en el nivell ﬁsiològic, la mateixaexperiència corporal signiﬁcada de manera diferent.-La mà prènsil és com la boca que pren, s’’adapta a tot,per tocar-ho, també ho fa el cap per mitjà del pensament,”aprehende”, fa una “hendidura”, mossegar amb lesdents “hincar”, “hiato” vol dir, captar, agafar, incorporarés a dir, mossegar, tragar, digerir.. NO EXPULSAR, SÍGENERAR. important cobrint-se el cap. Fet masculí: la gestió de la religió: cap cobert encara ara,-Els nens i el cos, el dibuix dels nens i nenes és i a demés justament les fontanel•les que són tan útils a l’osteopatia cranial. Segonssigniﬁcatiu en les seves parts. Cobrir protegir, desvelar el pensament a l’Àfrica als pits de la dona reina s’hi retenien els secrets reials deldescobrir. Els vels tema tant propi de l’imaginari masculí, seu espòs que trametia a la següent generació juntament amb la llet en el període“l’ hi és” o “no hi és” concret, tan propi de l’imaginari d’alletament del nadó . Quan l’altre reté els teus secrets, es converteix també en la tevafemení. Complementarietat en nombrar-se mútuament, pell.vol dir néixer, començar a ser de forma sexuada.-La pèrdua d’elasticitat de la pell discórrer paral•lela ala pèrdua d’adaptabilitat del pensament. “Fer-se gran”.Cal resoldre els conﬂictes al moment, després la CAPAd’experiència ha fraguat, sedimentat i és de difícil accés.S’ha ediﬁcat sobre ella.-Segons el pensament a les cultures americanes elspels del cap retenien l’energia (del Tonalli), per això és\n12. 1-ITINERARI D’UNA CARÍCIA 9-DETALLS2-MÀXIMA DESPROTECCIÓ * 10-LA PELL QUE ANEM PERDENT AL LLARG DE LA3-FORMA VIDA4- REACCIÓ: EMOCIÓ, AGRESSIVITAT 11-LA MICEL•LA, LA FRONTERA5-LA PELL DEFENSADA 12-EMBRIOLOGIA6-MARQUES. 13-ART 14-SOCIAL7-SUPERFÍCIE DEL MAR/PELL DEL COS 15-CONSCIENCIA(TROÇET DE MAR EVOLUCIONAT) 16-UN RESORT IMPERATIU8-LA PELL LÍQUIDA, L’ESTEL D’UNA 17-QUE LA GARANTIA DE LA TEVA SEGURETATCARÍCIA SIGUI QUE L’ALTRE ÉS PERSONA\n13. _ UNA PORTA DE VIDRE TRANSPARENT. LAINFORMACIÓ PASSA A TRAVÉS D’ELLA , ES _EL COTÓ CONFORMA LES SUPERFICIES DEL COS. MÀXIMA VULNERABILITATPOT OBRIR I PASSAR TAMBÉ FISICAMENT A DEL JO ES MOLT DELICAT .PLANTA DEL PEU O PLÀ VENTRAL.L’INTERIOR, POSA EN CONTACTE AMB LA PERSONA _COMBINAR: LALLUM I L’AIGUA, LA LLUM I EL VIDRE, LA LLUM I EL COTÓ... AIGUA QUE DISCORRE: CAPA FINA O RIU (AMB MOTOR) O SOLS VIBRACIÓ _UN PAL ON REPOSEN PLATES DE SENTIT MECÀNICA O PROVOCADA(MOTOR) GIRATORI ON COL•LOCAR CARTESPLENES D’ESCRITS D’IDENTITAT. LA PELL: _FORMES DE FER ARRIBAR LLUM: LA RETÍCULA DE LA CEL•LOSÍA: MARCAR ILLOC D’INTERCANVI ON LA IDENTITAT ES FORADAR PER A QUE PASSI, REFLEXAR-LA TROBA, EN TOTS ELS SENTITS, A CUATRE VENTS _VESTITS: DEL MEU PARE FORADAT D’ESTIU QUE DEIXA PASSAR LLUM, DE LA MEVA MARE SEMBLANT A CARNAL (BATA ACOTXADA) / L’ABRIC MENJAT_LA LLUM REFLEXADA QUE CONFORMA UN PER LES ARNES...COS NU: L’ABDOMEN, EL PUBIS, EL MELIC...LA INFORMACIÓ QUE DISCURREIX SUBTIL INCORPÒRIA, DELICADA._L’AIGUA DEIXA ENTREVEURE UNA FORMAD’OS DE PELVIS I RODONA DONA FORMA ALA PANXA. LA PELL LÍQUIDA QUE DE TAN VULNERABLE DEIXA PENETRAR


L'incendi d'Òdena afecta l'àmbit del LIFE Montserrat | Life Montserrat\nL’incendi d’Òdena afecta l’àmbit del LIFE Montserrat\nEl dimarts 28 de juliol al vespre es donava per controlat l’incendi forestal que havia començat dos dies abans en uns camps agrícoles d’Òdena. A l’espera de dades definitives, el balanç és de prop de 1300 ha calcinades, majoritàriament de bosc i matollar. Afortunadament, no s’han de lamentar danys personals i tot ha quedat en una important extensió de massa forestal cremada.\nEl foc s’iniciava a Òdena, però de fet dos dels municipis més afectats són El Bruc (630 ha) i Sant Salvador de Guardiola (128 ha), ambdós inclosos en l’àmbit del LIFE Montserrat. En les primeres dues hores, l’incendi agafava molta potència i avançava a gran velocitat en direcció est, impulsat pel vent de ponent. Un incendi d’aquestes característiques, de tipus convectiu i carregat d’energia, és capaç de llençar focus secundaris a molta distància per endavant del front de l’incendi, de manera que aquest no avança de forma lineal sinó generant nous focus en diferents punts. En aquestes condicions, el foc va saltar sense problemes la carretera C-37 (Manresa-Igualada) i va prosseguir cap a l’est i cap al nord, amenaçant les urbanitzacions de Montserrat Park, al Bruc, i de Ca l’Esteve, a Sant Salvador de Guardiola, que van haver de ser desallotjades preventivament, així com algunes masies i cases de colònies i de turisme rural (com Ca l'Oller) de la zona. A més de la C-37, també la carretera BP-1101, que va de Can Maçana a Manresa, va haver de ser tancada al trànsit. Durant la tarda els bombers advertien que l’incendi havia superat la capacitat d’extinció és a dir, que la seva potència no podia ser contrarestada amb els mitjans i les tècniques clàssiques d’extinció disponibles. Es van haver de posar en pràctica metodologies més complexes, com els focs d’eixamplament o els contrafocs per tal de fer-hi front.\nAl vespre del dia 26 l’estimació de superfície cremada arribava ja a les 1000 ha i l’incendi seguia actiu, tot i que perdia força per l’entrada d’una lleu marinada i l’arribada de la nit, que feien augmentar significativament la humitat fins a valors propers al 100%, quan en el moment de produir-se l’incendi rondava només el 20%.\nDurant el dia 27, i en condicions meteorològiques més favorables que les del dia anterior, les dotacions de bombers i les ADF van seguir treballant en les tasques d’extinció fins a poder estabilitzar l’incendi al migdia, moment en el qual es van poder reobrir les carreteres tallades i es va permetre el retorn a casa dels veïns desallotjats que encara no havien pogut fer-ho, en concret els de la urbanització de Ca l’Esteve.\nLa nit del 27 quedaven 90 dotacions de bombers remullant la zona per evitar possibles revifades del foc. Finalment, el dimarts 28 al vespre els bombers van poder donar el foc per controlat.\nPel que fa al projecte LIFE Montserrat, s’han cremat les zones on s’havien dut a terme, des de la tardor de l’any passat, les principals accions de gestió i millora forestal. Aquestes accions d’aclarida del bosc s’havien realitzat en àrees estratègiques prèviament identificades pels Bombers de la Generalitat, sempre en masses forestals de pi blanc regenerades després del gran incendi de 1986. Els treballs, que es van dissenyar i executar a partir d’una anàlisi teòrica, s’han demostrat efectius a la pràctica. En opinió dels bombers que van treballar en l’extinció d’aquest incendi iniciat a Òdena, aquests treballs forestals van ajudar de manera significativa a parar l’avanç del foc a la carretera BP-1101 i evitar així la seva entrada al Parc Natural de la Muntanya de Montserrat. Si aquest mateix incendi s’hagués produït uns anys més tard, amb les accions de gestió forestal ja del tot consolidades, el seu efecte de protecció i resiliència davant del foc hauria estat encara més destacat.


Més d'una vuitantena de comerços i establiments de restauració es donen cita a Firadespí | Ajuntament de Sant Joan Despí\nInici/Despí Notícies/Economia i ocupaciò/Més d'una vuitantena de comerços i establiments de restauració es donen cita a Firadespí\n06/10/2017 - Economia i ocupació\nL'Ajuntament de Sant Joan Despí, comerços i establiments de restauració, ultimen els preparatius d'una nova edició de Firadespí que aquest any es farà als principals carrers comercials del barri de les Planes el dissabte 7 d'octubre. La fira és una bona oportunitat per conèixer el teixit comercial alhora que per gaudir d'un bon grapat d'activitats per a tota la família.\nEls carrers de Josep Maria Trias de Bes, Mare de Déu de la Mercè i Joan Maragall, a més d’altres espais adjacents, com la plaça del Mercat, la de Sant Joan o la del Carme o John F. Kennedy, seran l’escenari d'aquesta 18a edició. La fira tornarà a oferir una vessant més lúdica (amb activitats per a tots els públics a diferents escenaris) i l’estrictament comercial amb una vuitantena d’estands comercials, establiments de restauració, mostra d’aliments i artesania, a més dels participants en la Fira de Vins, Caves i Cerveses Artesanes. En aquest espai, el mercat de les Planes oferirà les seves millors tapes. Aquest any més d’una desena de bars i restaurants se sumaran a la Firatapa (tapa i beguda a 2,50 euros). Recordeu d’agafar el vostre plànol de firatapa per saber les tapes que es fan en cada establiment, i participeu en el concurs per escollir la tapa més original i la més saborosa, i també en el sorteig de 100 euros en consumicions. El sorteig es farà el 10 d’octubre.\nL’edició de la majoria d’edat també comptarà amb una de les cites més emblemàtiques de la fira: la desfilada de moda que aquest any organitzen una desena de comerços. Serà a partir de les 20 h a l’escenari central de la plaça del Mercat. En acabar, es farà el sorteig d’un xec valorat en 600 euros que, el guanyador o guanyadora, podrà gastar en els establiments participants en la fira. Les butlletes per participar-hi les distribuiran els expositors que participen en Firadespí, els dies previs a la fira. Les butlletes es podran entregar a les urnes de de la carpa d’informació fins a les 19 hores. L’afortunat o afortunada haurà d’estar en el moment del sorteig.\nPresentació de la nova imatge de ciutat\nAquest any, l’Ajuntament aprofitarà l’estand municipal (que s’ubicarà al costat de la plaça Sant Joan) per mostrar la nova imatge de ciutat. Així que si voleu saber quin serà el nou element gràfic que identificarà Sant Joan Despí no dubteu a apropar-vos-hi. A l’estand també podreu participar en un divertit photocall i videocall.\nConsulta aquí tota la programació:


L'arquebisbe de Granada demana perdó postrat pels escàndols i abusos de la seva diòcesi - CCMA\nL'arquebisbe de Granada demana perdó postrat pels escàndols i abusos de la seva diòcesi\nFrancisco Javier Martínez demana perdó pels escàndols i abusos sexuals comesos per sacerdots de la seva diòcesi, una setmana més tard que el papa Francesc\nRedacció 23/11/2014 - 14.46 Actualitzat 24/11/2014 - 12.55\nL'arquebisbe i altres sacerdots demanen perdó postrats.\nL'arquebisbe de Granada, Francisco Javier Martínez, s'ha postrat davant de l'altar major de la catedral de Granada per demanar perdó pels "escàndols" que han afectat a l'Església i concretament a la seva diòcesi.\nEl prelat ha estat uns minuts estirat a terra, al costat de la resta de sacerdots, davant l'altar i sota la mirada dels fidels que havien anat aquest diumenge a la celebració de l'eucaristia.\nAquest explícit gest de l'arquebisbe, que només es fa Divendres Sant, es produeix quan encara no fa una setmana des que s'han fet públics els presumptes abusos sexuals comesos per sacerdots de la diòcesi de Granada.\nMartínez ha assegurat que "els mals de l'Església són els mals de cadascun de nosaltres" i ha demanat perdó pels danys que els sacerdots relacionats amb la trama de pederàstia i abusos sexuals a menors hagin pogut causar.\nDetinguts quatre capellans en relació al cas de pederàstia a Granada


Batxillerat 10 11\nActualitatea omiliilor hrisostomice by Dumitru Marius 237 views\nUsability Testing Intro by Erica Burnett 6731 views\nBiaggio by Radoi Romeo 181 views\nقصة هوندا رجل لا يعرف اليأس by abohmaid321 227 views\nActualitatea omiliilor hrisostomice by Dumitru Marius 181 views\nGroup 4 sight sound and motion by clarbren 104 views\n2. El Batxillerat a la LOEBatxillerat Cicles formatius GM Món laboral Educació Secundària Obligatòria Educació Primària Educació Infantil\n3. Característiques generals de Batxillerat El batxillerat LOE va entrar en vigor el curs 2008-09 a 1r BTX i el curs 2009-10 a 2n BTX i PAU. És un ensenyament secundari post-obligatori. És un cicle de dos anys. Les assignatures s’anomenen matèries i tenen una durada d’un any o de dos anys. N’hi ha de tres tipus: Matèries Comunes De modalitat Optatives\n4. Característiques generals de Batxillerat Hi ha tres modalitats de Batxillerat: Arts, Ciència i Tecnologia, Humanitat i Ciències Socials. Modalitats de Batxillerat a la nostra escola: Ciències i Tecnologia, Humanitats i Ciències Socials. Cada matèria té un nombre determinat d’hores setmanals de classe (ex: Educació Física té 2 hores de classe a la setmana; Matemàtiques I, en canvi, té 4 hores de classe a la setmana). Les matèries es qualifiquen amb un nombre enter, del 0 al 10. Totes les matèries tenen el mateix valor a efectes de calcular la nota final de Batxillerat (mitjana aritmètica).\n5. Matèries comunes de BatxilleratMatèries 1r Curs 2n CursLlengua castellana 2 2Llengua catalana 2 2Llengua anglesa 3 3Religió 1 1Ciències món cont. 2 -Filosofia i ciutadania 2 -Educació física 2 -Història - 3Història de la filosofia - 3\n6. Matèries de modalitat i optatives: BATXILLERAT CIÈNCIES I TECNOLOGIAMatèries 1r Curs 2n CursMatemàtiques 4 4CTMA / Física 4 4Biologia / Dibuix tècnic 4 4Química / Tecno ind. 4 4\n7. Matèries de modalitat i optatives:BATXILLERAT DE CIÈNCIES SOCIALS I HUMANITATS Matèries 1r Curs 2n Curs Història món contemp. 4 - Literatura universal 4 - Literatura catalana - 4 Geografia / Hª art - 4 Mates CCSS / Llatí 4 4 Economia / 4 4 Francès + Psico-Sociologia\n8. Treball de recerca És una matèria comuna que ha de cursar tot l’alumnat. Tema de lliure elecció: proposat pel propi alumne o triat d’una llista proposada pels professors. Cada alumne té assignat un tutor de treball de recerca. Es realitza preferentment per parelles, però l’avaluació és individual. S’inicia al començament del segon trimestre de 1r curs i s’acaba al començament del segon trimestre de 2n curs. L’avaluació del TR es realitza segons aquests criteris: 25% seguiment + 60% memòria escrita + 15% defensa oral.\n9. Estada a l’empresa Matèria optativa de Batxillerat. El centre té l’obligació d’ofertar-la, però no l’han de realitzar tots els alumnes. Pràctiques a empreses durant un mínim de 140 h. Equival a una assignatura de 2 hores de classe setmanals Exemples: Zoo, Ajuntament de L’H, Biblioteca Tecla Sala…\n10. Currículum de Batxillerat CIÈNCIA I HUMANITATS I TECNOLOGIA CIÈNCIES SOCIALS Comunes ComunesCastellà 2+2 Castellà 2+2Català 2+2 Català 2+2Anglès 3+3 Anglès 3+3Filosofia i ciutadania 2+0 Filosofia i ciutadania 2+0Ciències món contemporani 2+0 Ciències món contemporani 2+0E.F. 2+0 E.F. 2+0Història 0+3 Història 0+3Història de la filosofia 0+3 Història de la filosofia 0+3Religió 1+1 Religió 1+1 Modalitat i optatives Modalitat i optativesMatemàtiques 4+4 Història món contemporani 4+0CTMA / Física 4+4 Literatura universal 4+0Biologia / Dibuix Tècnic 4+4 Literatura catalana 0+4Química / Tecnologia industrial 4+4 Hª de l’art / Geografia 0+4Tutoria 1+1 Mates CCSS / Llatí 4+4Treball de recerca Economia / Francès+ Psico-Socio 4+4 Tutoria 1+1 Treball de recerca\n11. Avaluació Hi ha avaluacions trimestrals: (prèvia a 1r), primera, segona, tercera i extraordinària. Els alumnes coneixen el calendari d’avaluacions amb antelació. Durant la setmana d’exàmens no hi ha classes. Els resultats de la prèvia es comuniquen a les famílies mitjançant una carta. La resta d’avaluacions es fa amb un butlletí. Els butlletins de notes es lliuren uns deu dies després dels exàmens d’avaluació. Els criteris d’avaluació de cada matèria són establerts pels diferents departaments i estan a disposició dels alumnes des del primer dia de classe.\n12. Avaluació Després de cada avaluació hi ha recuperacions de totes les assignatures suspeses. Al final del curs hi ha una avaluació extraordinària on es pot recuperar globalment la matèria. Promoció de 1r a 2n: amb un màxim de 2 suspeses: es cursa tot 2n i s’ha de matricular de les pendents de 1r (exàmens de recuperació a octubre i abril). La nota de l’expedient acadèmic s’obté fent una mitjana de totes les matèries cursades per l’alumne. Nota final de Batxillerat: 90% Expedient acadèmic + 10% Treball de recerca. Nota accés a la Universitat: 60% Batxillerat + 40% Selectivitat.\n13. I després del Batxillerat què?Facultats iEscolesTècniques Escoles Cicles Formatius GSSuperiors Universitàries PAU Batxillerat\n14. PAU Fase general (FG, obligatòria): 5 exàmens: Llengua catalana, Llengua castellana, Anglès, Història o Filosofia, 1 matèria de modalitat (tria l’alumne). Es calcula la nota fent la mitjana aritmètica. Fase específica (FE, voluntària): Màxim 3 exàmens; matèries de modalitat; només es tenen en compte les dues millors notes aprovades. Serveix per donar prioritat a l’accés a un Grau universitari determinat. NF = 0,6· NB + 0,4· FG (+ a· FE1 + b· FE2)\n15. El Batxillerat a la nostra escola Batxillerat privat, no concertat. Horari: dilluns de 8 a 13,30 h i de 15,00 a 17,00 h; la resta de dies de 8,00 a 14,30 h. Pati: 11,00 – 11,30 h (surten de l’escola). La tria de la modalitat de BTX es fa en acabar 4t. Treball de recerca: obligatori, comença a 1r i es lliura a 2n. Estada a l’empresa: opcional, a partir del tercer trimestre de 1r. Setmana d’exàmens al final de cada avaluació. Recuperacions després de cada avaluació. Proves extraordinàries en acabar el curs. Viatge d’estudis: 3r trimestre de 1r, abans de Setmana Santa. Preparació exhaustiva de les proves de PAU-Selectivitat. Us oferim: exigència i qualitat.\n16. Precs i preguntes Gràcies per la vostra atenció. Precs i preguntes.\nActualitatea omiliilor hrisostomice\nقصة هوندا رجل لا يعرف اليأس


Junts per Catalunya reclama contenidors nets i desinfectats\n06/08/2020 Medi Ambient - Jordi Rodríguez\nContenidors d'escombraries en un carrer de Palamós.\nEl grup municipal de Junts per Catalunya Palamós i Sant Joan denuncia que els contenidors d'escombraries que hi ha als carrers del municipi estan bruts i que no es desinfecten. El portaveu d'aquest grup de l'oposició a l'ajuntament palamosí, Raimon Trujillo, reclama al govern municipal que posi fil a l'agulla i obligui l'empresa concessionària del servei de recollida d'escombraries a posar remei a aquesta situació\nTrujillo diu que han rebut les queixes de molts usuaris a qui els resulta difícil manipular els contenidors per dipositar-hi les deixalles, per l'estat de deixadesa que presenten. Assegura que alguns d'aquests usuaris, fins i tot, es posen guants quan han de fer aquesta operació, per a realitzar-la amb més seguretat. El grup de Junts per Catalunya recorda que el contracte de recollida d'escombraries ja recull una dotació econòmica per a la neteja i desinfecció periòdica dels contenidors. El seu regidor, Raimon Trujillo, reclama al grup d'Esquerra Republicana, en el govern municipal, que actuï.\nTrujillo també ha denunciat que hi ha espais públics de Palamós on encara no s'ha posat al dia la neteja d'herbes que va quedar endarrerida durant les setmanes de confinament per l'emergència sanitària del coronavirus.\n17/07/2020 - Obres i Urbanisme Junts per Catalunya demana solucions per al Camí Vell de la Fosca\n27/03/2020 - Serveis Palamós comença la desinfecció d'espais públics


TGNA llança una bateria de propostes econòmiques per fer front a la crisi del coronavirus\nTarragona deixarà d'ingressar 10 milions d'euros per culpa de la crisi generada pel coronavirus\nL'equip de govern centra els seus esforços en serveis socials, cultura, comerç i turisme\nRedacció 15/04/2020 19:19h\nL'alcalde de Tarragona, Pau Ricomà, acompanyat per la primera tinent d'Alcalde, Carla Aguilar , i el responsable de Serveis Econòmics, Jordi Fortuny, ha explicat la situació actual del consistori de Tarragona, ara que es compleix un mes de l'inici del confinament decretat per aturar la propagació del coronavirus.\nEls tres alts càrrecs polítics han presentat davant els mitjans, en una roda de premsa telemàtica, les conclusions «d'una reunió de més de tres hores amb tècnics i representants de cada grup municipal». El batlle republicà ha fet un crida «a ser resilients, davant la incertesa, i adaptar-nos als canvis». La seva sòcia de govern, la consellera dels Comuns, Carla Aguilar, ha explicat que «des de l'inici de la declaració de la pandèmia, hem centrat els nostres esforços en els més vulnerables».\nRicomà, abans de cedir la paraula al responsable de les finances municipals, el seu company de files Jordi Fortuny, ha deixat clar que «treballem en tots els escenaris que puguin venir, som realistes i treballem amb previsions dures. Som conscients dels efectes negatius de la pandèmia. Des del minut ú de l’estat d’alarma no hem deixat de treballar per les famílies i per la seva situació econòmica». Això sí, ha apuntat Pau Ricomà, «haurem de treballar amb uns 10 milions d'euros d'ingressos menys dels previstos abans de la crisi del coronavirus».\nModificatiu de crèdit en el pròxim plenari\nLa setmana vinent, el consistori de Tarragona celebrarà el seu segon plenari telemàtic. En aquesta trobada, l'equip de govern portarà un modificatiu de crèdit de mig milió d'euros. D'aquests, 300.000 aniran destinats a ajudes als propietaris de locals comercials que hagin condonat, o negociat, el lloguer del seu local, així com per aquells negocis que «tinguin un cash-flow de menys d'1 milió d'euros», segons ha puntualitzat Jordi Fortuny. La resta, fins a arribar al mig milió, anirà destinat a ajudes al sector cultural (100.000 euros) i «per temes d'urgències vinculades a la pandèmia». L'equip de govern també impulsarà diferents plans d'ocupació.\nTarragona encara la pandèmia i planifica la ciutat de després de la Covid-19. Aquesta ciutat comptarà, segons han declarat tant Ricomà com Fortuny, «amb 10 milions d'euros menys d'ingressos dels planificats als pressupostos d'enguany». Aquests ingressos s'escaparan tant per la via de les taxes, com dels impostos, les llicències o, per posar un exemple, les quotes de les llars d'infants i la recaptació dels aparcaments. La xifra de 10 milions no contempla ni el que està deixant d'ingressar l'empresa municipal de transports (EMT) ni els mercats municipals. Fortuny té clar que, en aquesta situació, cal «refer i anar treballant de nou el pressupost per enguany». Per fer front a la davallada dels cobraments, i l'important descens d'ingressos, l'equip de govern va demanar una operació de crèdit de 15 milions d'euros.\nRicompa i Fortuny han insistit a poder disposar del superàvit de Tarragona «per a pal·liar els efectes de la crisi». En el cas de Tarragona capital, es tracta de 6 milions d'euros. Segons ha afirmat l'alcalde de la ciutat, «som la primera administració on truquen els ciutadans en aquesta situació crítica i cal donar resposta a les seves necessitats».\n📍TGN convoca el sector econòmic local per coordinar la sortida del coronavirus\n🌹COM COL·LABORAR: La preciosa iniciativa a TGN per aquest Sant Jordi\nPau Ricomà ERC Tarragona Ajuntament de Tarragona En Comú Podem Tarragona Carla Aguilar


El treball reproductiu i domèstic: feina invisibilitzada pel capitalisme | Xarxa Penedès\nEl treball reproductiu i domèstic: feina invisibilitzada pel capitalisme\nArticle de Marta Rius del 10 març 2014 a General · 1 Comentaris\nCada any, el 8 de març, aprofitem el Dia Internacional de la Dona Treballadora per alçar-nos contra la situació social, econòmica i política de la dona, sempre precària i diferenciada en totes les esferes de la vida pública. Però el treball que fa diàriament la dona no es limita a l’àmbit laboral, el de l’empresa, el remunerat. Encara avui hi ha un treball que seguim exercint sense sou que passa desapercebut, malgrat ser imprescindible: és el treball reproductiu i domèstic. I no em refereixo només a les tasques de manteniment de la llar, sinó també a les de la cura de tots els membres de la família i de les seves activitats. Des que ens llevem fins que anem a dormir, les dones seguim tenint una doble jornada laboral. De fet, en som principals organitzadores i executores. Tenim un compromís -no escrit enlloc- pel que mantenim la nostra llar ordenada, la nevera plena, la roba neta i planxada, i ens fem nostra l’agenda dels fills, germans, pares, etc. Anant amunt i avall tot el dia i violentant els nostres cossos, perquè l’estrès que aquest ritme frenètic suposa és una veritable violència, que es tradueix en cansament i dolors cervicals, que algunes afortunades de tant en tant ens tractem, quan podem permetre’ns el luxe de pagar-nos tractaments terapèutics, en comptes de relaxar el nostre ritme. Podem plantejar-nos modificar aquesta inèrcia adquirida? Els nostres companys o companyes, els qui tinguin parella sentimental, comparteixen aquesta càrrega feixuga? I remarco “comparteixen”, no “ajuden”?\nEns adonem que formem part d’un gran engranatge que es diu sistema capitalista que és el que ha dividit sexualment les tasques domèstiques? Jo em faig aquesta pregunta avui mentre intento esbrinar com s’ho munta la dona per donar la seva millor faceta professional a l’oficina i la intenta combinar amb la cura dels fills? I, amb tot, quin temps li queda per a ella mateixa com a individu? I anant més enllà, quin temps li queda per destinar a les causes col·lectives en les que es vulgui implicar? És natural, intrínsec a la dona, que ens haguem de preocupar i exercir amb major mesura que els homes les tasques domèstiques? Estem molt lluny encara de poder parlar d’igualtat de gènere. De fet, no és difícil arribar a la conclusió que el sistema ens necessita, a les dones, més que nosaltres a ell. Som nosaltres les qui parim (quan volem i no quan ens imposin!), fem créixer i eduquem la futura mà d’obra del mercat laboral. Sense el nostre treball quotidià de criança, i insisteixo, no remunerat, com es sostentaria sinó el sistema capitalista que ens ha obligat a identificar-nos com a persones de profit, només si tenim una feina remunerada?\nAutomàticament s’obre una altra qüestió: fins a quin punt és possible que una dona, preparada acadèmicament, per exemple, prosperi dins d’una empresa sense sacrificar part del seu temps en l’àmbit privat? Només les persones solteres o bé, que tenen assegurats el pa i el llit, són les que no han de patir per allargar la seva jornada amb feines domèstiques. Només aquestes, si així ho desitgen, poden invertir més hores en reunions extraordinàries que possibilitaran el seu ascens dins l’empresa. La dona és la que, amb més freqüència, ha d’escollir entre prosperar en el treball assalariat o en la vida personal. Aquesta tria pot dur-nos a sentir èxit o fracàs segons les nostres expectatives, però el que segur que ens comporta és arrossegar un sentiment de culpa terrible per no poder abastar tots els fronts que desitjaríem. Aquesta dualitat no és gratuïta; està calculada des de l’estructura econòmica i ha arrelat fins al punt de fer-nos creure que podem triar lliurement. Que quan dediquem hores a la cura de la llar o a la criança dels fills, ho fem de bon grat, com un gest d’amor, i que per tant, no l’hem de cobrar. El cert és que és un frau més del sistema capitalista i una violència institucional tan ben embolcallada pel patriarcat que no ens adonem de la nostra tolerància vers al domini de la meitat de la societat per damunt de l’altra.\nUs estareu preguntant: la remuneració de les tasques reproductives i domèstiques faria desaparèixer la discriminació sexual? M’atreviria a dir que probablement no. Però considero que aquesta no és una demanda feminista més. És tota una perspectiva política que, valentament, rebutja invisibilitzar el treball a casa; és tot un camp de batalla i un atac directe als fonaments del sistema capitalista. Aquell que vol (i se surt amb la seva) que les dones interioritzem com a normal el doble treball sense queixar-nos, per a que no se’ns titlli de voler eludir les “nostres” responsabilitats. Aquesta reivindicació ja se la plantejaven les dones feministes nord-americanes i italianes a la dècada dels setenta del segle XX i segueix sense abordar-se seriosament. Pocs països apliquen de forma regulada, pagada i equitativa la conciliació familiar i laboral. Des que Marx va dividir la societat entre assalariats i no assalariats, a les dones se’ns ha obligat a assumir que les tasques domèstiques són un servei personal extern al capital. I així s’ha assumit des del pensament més conservador al més progressista. Sempre que el moviment feminista ha près una posició autònoma, com demanar la remuneració de les feines domèstiques, i que puguem escollir si volem o no desenvolupar-les, l’Esquerra també s’ha sentit traïda pel que fa a la lluita de classes. I tota reflexió que volguem plantejar al voltant d’aquesta qüestió, ha suposat que volíem entorpir altres debats més importants. No és prioritari el dia a dia de la principal fàbrica d’obrers? Per això som les incòmodes. Se’ns acusa d’intentar trencar “la unitat” del moviment. Seria preferible que desenvolupèssim un rol, com temps ençà, merament solidari amb la causa, no ser protagonistes. Com si la dona no fos un subjecte revolucionari…\nDoncs sí, ho som de revolucionàries! I sí, davant d’aquest panorama que sembla intocable pels temps dels temps tenim eines per combatre la pressió. La lluita feminista comença, com tot somni ambiciós, per una mateixa. Podem lluitar des de casa, rebutjant les imposicions que se’ns han atribuït i compartint tasques. I podem lluitar fora de casa: autoorganitzant-nos amb més companyes per exercir de canó cap a futures fórmules polítiques que deixin d’agredir les nostres vides.\nMarta Rius. 8 de març, Dia de la Dona (doble) Treballadora. És periodista i regidora de la CUP de Vilanova i la Geltrú. La socialització del feminisme als Països Catalans és el pal de paller del seu activisme.\nNotícia anterior El dia de la dona Notícia següent L'Assemblea Municipal Oberta canvia de data\nGràcies per aquest article, perquè penso que també, cal canviar allò que l’Esquerra reprodueix del patriarcat, i aquí cal que s’hi sumin els homes, que molts d’ells també són feministes!\nÀnims en la doble feina!!!


Capella de Ministrers tanca Serenates - Fundacio General - FGUV\nEstàs a: Inici > Arxiu de notícies > Capella de Ministrers tanca Serenates\nCapella de Ministrers tanca Serenates\nCapella de Ministrers va posar el passat 6 de juliol, al Claustre de La Nau, el colofó a 11 nits de concerts a l’aire lliure dins del festival Serenates. La formació valenciana, dirigida per Carles Magraner, va proposar ‘Lo plant d’amor, un programa per llegir Roís de Corella’, basat en proses i poesies de l’escriptor valencià del segle XV.\nMúsica per acompanyar uns versos i proses que van ser llegits per Daniel Tormo.\nDes de la seua creació l’any 1987, el grup Capella de Ministrers, sota la direcció de Carles Magraner, ha desenvolupat una important tasca investigadora i musicològica en favor del patrimoni musical espanyol, des de l’Edat Mitjana fins al segle XIX. El resultat, transformat en testimoni musical, conjuga a la perfecció tres factors clau: el rigor històric, la sensibilitat musical i, molt especialment, un incontenible desig de comunicar i fer partícips d’aquestes experiències al públic. Ha actuat als principals escenaris i festivals nacionals, i ha realitzat gires internacionals per França, Bèlgica, Romania, Portugal, Holanda, Egipte, Itàlia, Alemanya, el Marroc, Anglaterra, Polònia, Tunísia, Argentina, Brasil, els EUA, Mèxic, Finlàndia, Àustria, Cuba, la Xina, Croàcia, etcètera.\nTots els concerts comencen a les 22:30 hores. Les entrades es poden adquirir al web de La Tenda o a La Tenda del Centre Cultural La Nau a un preu de 3 euros. També es poden comprar les entrades el mateix dia de l’espectacle a la taquilla habilitada a l’accés de La Nau a partir de les 20 hores.\nData d'actualització: 7 de Juliol de 2015


Avant: El Fòrum Social per la Universitat Pública\nEl Fòrum Social per la Universitat Pública\nRadiografia de la situació actual del moviment estudiantil\nDurant els dies 26, 27, 28 i 29 de març va tenir lloc a la facultat de Geografia i Història de la Universitat de Barcelona la celebració del primer Fòrum Social per la Universitat Pública, que organitzava la Plataforma Mobilitzadora en Defensa de la Universitat Pública (PMDUP). La seva organització, així com la convocatòria, partien d’una situació de precipitació i urgència, en posar-se sobre la taula la realització a Barcelona de la Conferència de Primavera dels Rectors i Rectores de tot Europa, organitzats en l’European University Association.\nAquesta precipitació, fruit encara d’una evident incapacitat per a la previsió, és un problema simptomàtic -i, malauradament, no exclusiu- de la situació actual del moviment estudiantil.\nLa cita dels rectors arribava en plena espiral provocada, d’una banda, per l’insòlit resorgiment del debat sobre universitats -bé que esbiaixat- a totes les portades de diaris i en boca de tota persona d’una mínima transcendència pública (institucions, periodistes, referents culturals), amb una forta presència de l’ofensiva del discurs conservador sobre les funcions que ha d’acomplir el sistema universitari; i per la frenètica recerca constant de l’argument mobilitzador, de l’altra, que ha protagonitzat la PMDUP en els darrers temps.\nEl Fòrum Social per la Universitat Pública (FSUP) pretenia ser una estranya i improvisada síntesi entre ambdós factors. La intenció era que fos capaç de recollir l’existència d’un debat entorn a la universitat, i donar un espai a intervencions que posessin de manifest una interpretació d’aquesta, fonamentada en la necessitat que sigui un servei públic i universal; alhora que havia de servir per aglutinar de forma primigènia un capital intel•lectual a partir del qual començar a treballar en la direcció de no circumscriure la problemàtica universitària exclusivament ni única en l’àmbit acadèmic o administratiu.\nEn aquest sentit es va convidar professors i professores (Arcadi Oliveres, Ramon Franquesa, Josep Ferrer, Mariona Ferrer i Raimundo Viejo, entre d’altres) i representants d’entitats provinents de la xarxa associativa (Lliga per la Laïcitat, USTEC, Secretaria de la Dona de CCOO, Federació de Moviments de Renovació Pedagògica, etc.), a més d’estudiants d’altres punts de l’Estat i d’arreu d’Europa, perquè expliquessin les seves experiències en el context de reforma generalitzada en què ens trobem. D’aquest ampli ventall de convidats i convidades, i de l’estela encara present del Fòrum Social Català, va sorgir la proposta d’identificar-nos també com a Fòrum Social.\nTenint en compte que es va organitzar en la setmana i mitja prèvia i que no va comptar amb uns canals tan participatius en el si del moviment estudiantil com s’hagués volgut, hauria estat ingenu esperar que el Fòrum Social tingués una gran afluència. Els resultats, doncs, no van ser tant quantitatius com qualitatius en determinats aspectes. Podria ser una primera expressió, encara tosca i inexperta, d’aquella voluntat d’esbossar els límits del debat sobre el model d’universitat més enllà del reduït cercle que avui en pot\nResponsable del Moviment Estudiantil de CJC i d’Organització Interna de l’AEP\nEtiquetes de comentaris: Joventut, Universitat