Sabrià (ERC) augura "grans mobilitzacions i decisions polítiques" si hi ha condemnes del TS\nPublicat 06/01/2019 10:34CET\nVaticina que nous ciutadans "obriran els ulls" i recolzaran la república\nEl líder de l'ERC al Parlament, Sergi Sabri, ha augurat que, si el Tribunal Suprem (TS) condemna als líders sobiranistes encausats, hi haur "grans mobilitzacions" a Catalunya i des del Govern s'hauran de prendre decisions polítiques concordes amb la decisió de la justícia.\nEn una entrevista d'Europa Press, ha desitjat que el 2019 "sigui l'any de la justícia i de la llibertat" i aix suposi l'absolució dels dirigents independentistes, per ha adms que té poques esperances que així sigui, per la qual cosa ha demanat estar preparats per a tots els escenaris.\nSabri afirma que una sentncia condemnatria podria ser "una data clau en l'esdevenir futur" de Catalunya a l'altura del que ho van significar en el seu moment la sentncia del Tribunal Constitucional sobre l'Estatut (2010) i la celebració de l'1-O (2017).\nAssegura que ell desitja que tot acabi en absolució, per demana a l'Estat "prendre nota" que, si no és així, suposar que ciutadans que actualment són poc inclinats a la independncia acabin per abraar aquest projecte polític per considerar injusta la sentncia del Suprem.\n"Que hi hagi molta gent que pot ser que encara no vegi la república com a solució, que --la sentncia-- sigui la manera que els obri els ulls. Que obri els ulls quan vegi que homes justs, homes bons i homes honests passaran més temps a la presó", ha argumentat el líder dels republicans a la Cmera catalana.\nA part de la mobilització popular, Sabri avisa que des de la Generalitat s'haur de reaccionar i prendre decisions polítiques: "És obvi que no podrem quedar-nos immbils veient com condemnen als antecessors d'aquest Govern", encara que ha afegit que és aviat per avanar-les.\n"La gent tindr la necessitat i la voluntat de sortir al carrer una altra vegada i mostrar, d'una banda, el seu rebuig i, per l'altra, la seva voluntat de llibertat. Políticament aquestes decisions s'hauran de prendre, no ens podem quedar impassibles", ha concls.\nSabri ha assegurat que és optimista sobre que els partits i les entitats independentistes aconseguiran teixir una estratgia conjunta per desenvolupar en els propers mesos: "Les converses avancen bé, i no puc explicar més perqu tot el que podia explicar, al final, distorsiona més del que ajuda a avanar".\n"Tenim un avantatge molt clar i és que tots volem el mateix final. Si haguéssim de discutir a on volem arribar tots, seria molt més complex, per tots els que estem immersos en converses tenim molt clar que aix passa per una república", reflexiona.\nInsisteix que l'independentisme ha de seguir eixamplant la base de partidaris encara que aix generi crítiques dins del propi soberanisme: "No entenc que un independentista pugui dubtar que hem de ser més. Hem de ser més sempre. A ERC li sembla zero estrany parlar de ser més".\nDILEG AMB L'ESTAT\nSobre la recent reunió entre Pedro Sánchez i Quim Torra, ha celebrat el comunicat conjunt entre els dos governs després de la seva trobada de desembre, encara que ha lamentat que l'Executiu central no consensués amb la Generalitat la celebració del Consell de Ministres a Barcelona: "L'error d'inici va ser garrafal. En algun moment semblava la visita del governador a la colnia".\nHa valorat positivament que s'emplacessin a una nova reunió aquest mes, i ha demanat que la trobada sigui més llarga: "Que es pugui dedicar més temps i que es pugui parlar de tot, sense límit. Que hi hagi l'oportunitat de cadascuna de les parts d'exposar realment la seva posició i, malgrat la distncia, poder-se esplaiar".\n"Sabem que tots els passos seran petits, per molts passos petits ens faran fer un pas més gran", conclou Sabri, que insisteix a defensar davant el Govern central que ja hi ha consensos a Catalunya que aglutinen al 80 per cent dels ciutadans, en allusió vetllada a la celebració d'un referndum.


Haplincourt - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n50° 05′ 24″ N, 2° 55′ 53″ E / 50.09°N,2.9314°E / 50.09; 2.9314Coord.: 50° 05′ 24″ N, 2° 55′ 53″ E / 50.09°N,2.9314°E / 50.09; 2.9314\nHaplincourt és un municipi francès situat al departament del Pas de Calais i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 197 habitants.\nEl 2007 la població de fet de Haplincourt era de 197 persones. Hi havia 72 famílies de les quals 16 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 24 parelles sense fills, 28 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.\nEl 2007 hi havia 83 habitatges, 76 eren l'habitatge principal de la família, 4 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 83 habitatges eren cases. Dels 76 habitatges principals, 70 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 5 tenien tres cambres, 19 en tenien quatre i 52 en tenien cinc o més. 66 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 40 habitatges hi havia un automòbil i a 31 n'hi havia dos o més.\nPiràmide de població de Haplincourt el 2009\nEl 2007 la població en edat de treballar era de 120 persones, 81 eren actives i 39 eren inactives. De les 81 persones actives 73 estaven ocupades (39 homes i 34 dones) i 9 estaven aturades (4 homes i 5 dones). De les 39 persones inactives 9 estaven jubilades, 15 estaven estudiant i 15 estaven classificades com a «altres inactius».\nEl 2009 a Haplincourt hi havia 78 unitats fiscals que integraven 199 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 16.103 €.\nDels 5 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva, 1 d'una empresa de transport, 1 d'una empresa d'informació i comunicació i 2 d'empreses classificades com a «altres activitats de serveis».\nL'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una tintoreria.\nL'any 2000 a Haplincourt hi havia 7 explotacions agrícoles.\nBarastre (1,1 km)\nVillers-au-Flos (2,1 km)\nRocquigny (3,1 km)\nFrémicourt (3,1 km)\nBancourt (3,5 km)\nRiencourt-lès-Bapaume (3,5 km)\nBus (3,5 km)\nLebucquière (3,7 km)\nBertincourt (3,7 km)\nVélu (3,9 km)\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Haplincourt\nRésumé statistique[Enllaç no actiu] Fitxa resum de dades estadístiques de Haplincourt a l'INSEE.\nÉvolution et structure de la population[Enllaç no actiu] Fitxa amb el detall de dades de Haplincourt a l'INSEE\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Haplincourt&oldid=29193242»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 11 gen 2022 a les 04:45.


ajuda Archivos - Diari Millars, informació local en valencià.\nLa Conselleria de Cultura ha aprovat una ajuda de més de 10.800 euros que sufragarà part del pla contractat per a la recuperació patrimonial.\nLa Generalitat Valenciana és l'encarregada de tramitar l'ajuda per al proper curs escolar, que es podrà presentar fins al 29 de juliol al centre de l'...\nL’Ajuntament d’Onda publica les ajudes per a rehabilitar façanes i cobertes d’habitatges del centre històric\nL'import màxim de l'ajuda serà de 3.000 euros i també inclourà treballs de fusteria, serralleria i instal·lacions.\nJosé Martí destaca la importància de rehabilitar habitatges i ampliar el parc públic per a fer front a la despoblació\nEl president de la Diputació de Castelló analitza amb el vicepresident segon del Consell, Rubén Martínez Dalmau, la necessitat de realitzar un diagnòs...\nL’Ajuntament demana col·laboració al port de Castelló en el disseny del pla de qualitat de l’aire\nEl regidor de Transició Ecològica es reunix amb el president de l'Autoritat Portuària.\nLa Generalitat ha concedit una subvenció de 16.000 euros per a este projecte i el de creació d'un museu virtual.\nLa Diputació de Castelló treballa en la modernització de l’aplicació Solconcer per a promocionar l’ús de la ceràmica\nEl diputat de Promoció Ceràmica, Ximo Huguet, ha avançat que s'està ultimant l'actualització del web del servei Vigilancer, per a fer-lo més atractiu ...\nLa Generalitat tindrà 50 milions més per a fomentar l'ocupació juvenil gràcies a la bona execució dels fons europeus per a esta finalitat.


Nova Antena Cibernàrium al Canòdrom | Barcelona Ciutat Digital\nHome / Noticia / Nova Antena Cibernàrium al Canòdrom\nNova Antena Cibernàrium al Canòdrom\nANTENES CIBERNÀRIUM. A partir del mes de juny, s'incorpora una nova Antena a la xarxa d'Antenes Cibernàrium: el Canòdrom – Ateneu d'Innovació Digital i Democràtica.\nA partir del mes de juny, s'incorpora una nova Antena a la xarxa d'Antenes Cibernàrium: el Canòdrom – Ateneu d'Innovació Digital i Democràtica.\nA partir del mes de juny, s’incorpora una nova Antena a la xarxa d’Antenes Cibernàrium: el Canòdrom – Ateneu d’Innovació Digital i Democràtica. Al Districte de Sant Andreu, posem a disposició de les persones usuàries un espai de formació i accés a la tecnologia, on hi trobareu una oferta d’activitats de formació tecnològica bàsica que us permetran des de conèixer com funciona el nostre ordinador i smartphone a aprendre a navegar per internet i utilitzar el correu electrònic.\nSi coneixes algú que necessita saber com funciona un ordinador o com fer gestions a través del mòbil, recomana’ls aquestes formacions presencials al Districte de Sant Andreu on seran atesos de forma molt personalitzada.\nIntroducció a l’ordinador\nInicia’t en l’ús de l’ordinador: Practica amb el ratolí i el teclat i familiaritzat amb els principals elements d’un ordinador: sistema operatiu, programari, fitxers, escriptori…\nIniciació al processador de textos: aprenem a elaborar documents: Podràs crear els teus propis documents, editar-los, donar-los l’aspecte que més t’agrada, i guardar-los per continuar-hi treballant.\nInicia’t en l’ús del teu dispositiu mòbil: Tens un telèfon intel·ligent o una tauleta i vols treure’n el màxim profit? Porta’l i aprendràs com utilitzar-lo i descobriràs les opcions bàsiques que t’ofereix per facilitar el teu dia a dia.\nInicia’t a la fotografia digital amb el teu dispositiu mòbil: Treu profit a totes les opcions que t’ofereix el teu dispositiu mòbil per fer fotografies digitals i fer-ne retocs bàsics.\nConeixes el teu smartphone o tauleta? Part 1: Introducció en l’ús del telèfon intel·ligent o tauleta per informar-te, comunicar-te i fer el teu dia a dia més fàcil.\nNo et quedis sense memòria al mòbil: Aprèn a aprofitar l’espai del teu dispositiu i a fer còpies dels arxius per no perdre’ls.\nInicia’t en la navegació per Internet: Aprèn a cercar informació de forma eficient i segura i a fer servir el teu correu electrònic.\nCom fer videoconferències: Descobreix un seguit d’eines i aplicacions que serviran per comunicar-te amb els teus contactes mitjançant videotrucades.\nFes servir el núvol: El “núvol” és un concepte abstracte per tu? En aquesta formació coneixeràs els avantatges que t’ofereix aquest servei.\nComença a navegar per la xarxa: Aprèn tot el necessari per trobar la informació que t’interessa.


Internet i la nebulosa virtual | Disseny Crític\nInternet i la nebulosa virtual\nTumblr, Flickr, Pinterest, Instagram, YouTube, Vimeo, Facebook… Tothom estarà d’acord amb mi que aquestes noves eines comunicatives són “la polla”. Gràcies a aquestes plataformes multimèdia podem enllaçar, rebloguejar, crear, compartir… material audiovisual d’una forma gairebé instantània amb milers de persones d’arreu del món. Magnífic, genial, increïble, meravellós.\nAra bé, aquesta facilitat de transmissió d’informació fa que estiguem exposats constantment a una quantitat gairebé il·limitada de material audiovisual. Material l’autor del qual moltes vegades acaba per desaparèixer; Material el contingut del qual moltes vegades es malmet; Material l’orígen del qual en la majoria de casos no ens molestem ni a descobrir; Material que, en definitiva, consumit en grans dosis, acaba sobrepassant-nos i transformant tot allò que podria convertir-se en informació útil en una nebulosa difosa que no sabem ni per on agafar.\nArribats en aquest punt, doncs, jo em plantejo si realment aquestes noves plataformes són tan positives o útils com creiem. Si bé reconec que ben usades poden ser-ho (i molt), també poso en dubte que estiguem preparats per fer-ho. Ningú ens ha ensenyat a utilitzar aquest tipus d’eines. No hem estat educats per saber filtrar.\nAixí doncs, realment estem preparats per sobreviure en aquest territori? Realment estem preparats per navegar en aquest mar infinit d’informació i saber diferenciar i escollir bé una bona d’una mala pesca? Jo sincerament crec que no. No sabem usar aquestes eines i estem perdent l’oremus. Estem perdent el criteri estètic i conceptual. No és lògic trobar tumblrs on apareixen imatges de nens decapitats al costat d’un Mickey Mouse. Ja no sabem què és material de qualitat i què és (perdoneu l’expressió) una puta merda. Estem perdent la poca habilitat que teníem per diferenciar entre la Font de Duchamp i la foto d’un orinal ple de vòmits que va fer l’alcohòlic del veí dissabte a la nit. I crec que gran part d’aquesta pèrdua és causada pel fet que estem perduts enmig de tanta informació, de tanta fotografia, de tant gif, de tants videos i de tanta porqueria.\nPer acabar, doncs, m’agradaria fer-vos reflexionar sobre aquest fet i que penseu, ni que sigui per un moment, si sabeu què busqueu a internet, si realment trobeu el que buscàveu o si acabeu perdent-vos en aquesta nebulosa virtual.\nEtiquetat crítica, criteri, diferenciar, educació, eines comunicatives, escollir, filtrar, informació, internet, material audiovisual, nebulosa, plataformes multimèdia\n3 thoughts on “Internet i la nebulosa virtual”\n23 Desembre 2012 a les 15:57\nJenni, m’agrada el tema que has escollit per fer el teu escrit crític. En segon lloc, trobo que saps redactar molt bé i l’expressió utilitzada és perfecte. I, per últim, comparteixo totalment el teu pensament vers aquesta nebulosa virtual, com tu bé l’has denominada.\n28 Desembre 2012 a les 0:44\nEste caos que existe en mezclar imágenes con temas que no tienen nada que ver, la verdad es que cada vez es más grave. Y voy a poner un ejemplo: Goolge. ¿Cuántas veces has intentado buscar una cosa tan sencilla como una mano (lo primero que se me ha pasado) y te sale un futbolista o una tía en bolas, entre otras muchas cosas? Y el problema está como tu bien comentas Jenni, en no saber categorizar los temas.\n30 Desembre 2012 a les 16:43\nTrobo molt encertat com crees un gir referenciant el tema a aquest fet que tantes vegades ens ha passat a cadascú de nosaltres. Tot i així, basant-nos en alguna de les tècniques que ens han vingut donades en algun curs, com la de “no desaprofitar res d’allò que trobem, perquè se’n podria fer ús més endavant”, ja hi donaria sentit a aquest batibull d’informació sense organitzar que trobem per internet. He de reconèixer que a vegades ha sigut útil, però preferiria, com bé dius, una millor organització (sobretot ho explica molt bé la Jess en el tema de buscar mitjançant el Google).


És l’economia! – INTERSINDICAL – CONFEDERACIÓ SINDICAL CATALANA\n@csc 18/05/2015 És l’economia!2015-05-18T12:16:47+01:00 Economia\nSi a la Generalitat se li drenen bona part dels impostos que es recapten a Catalunya, difícilment es troba en condicions de complir amb les transferències\nLa perversió del model de finançament de l’administració pública a l’Estat Espanyol i el seu impacte sobre Catalunya aflora en cada exercici, en el qual cal posar sobre la taula ingressos i despeses per presentar i aprovar un pressupost. I quan en l’última baula de la cadena organitzativa (els municipis) es convoquen eleccions, les forces polítiques –especialment les que estan a l’oposició– obliden l’economia i comencen a repartir prematurament caramels.\nSi acceptem el principi que l’economia és la correcta assignació i bona gestió dels recursos escassos, sembla evident que hem d’analitzar tant les fonts dels recursos com la seva aplicació.\nPotser la pregunta més rellevant en el terreny municipal –que és el que ara ens competeix– s’expressa en la frase: per a què serveix un ajuntament? La resposta òbvia –que de vegades s’oblida– és: perquè la màquina funcioni. És a dir, perquè la vida de la comunitat disposi d’aquells serveis que, si no els realitza l’ajuntament, no els farà ningú: llum, aigua, recollida d’escombraries, seguretat, neteja, zones verdes, etcètera. De fet, entre el 40 i el 50% de la despesa total pertany a aquesta categoria. Per la mateixa raó i si ens referim a les despeses per naturalesa, veiem que entre sous, salaris i compres de consumibles, el 60% queda aplicat.\nI la resta? A què assignem la resta? Una part a inversions (cal renovar i innovar), una altra part a pagar el servei del deute (la pràctica totalitat dels ajuntaments estan endeutats) i la resta a serveis socials: educació, sanitat, cultura i esport.\nHem parlat de les despeses, vegem ara els ingressos. Un ajuntament, qualsevol que sigui la seva dimensió, té una capacitat recaptatòria limitada. Els seus principals impostos són el l’IAE, l’IBI i l’impost de circulació. Tots ells, en major o menor mesura, depenen de l’activitat econòmica i és ben sabut que l’activitat econòmica fa molts anys que està en regressió. El forat entre ingressos i despeses queda cobert, en teoria, per les transferències d’altres nivells de l’administració: l’Estat central i la Generalitat. I aquí sorgeix el problema, ja que si a la Generalitat se li drenen bona part dels impostos que es recapta a Catalunya, difícilment es troba en condicions de complir amb aquestes transferències. Sorgeix llavors l’Estat central com a gran valedor de l’administració local, amb uns diners que no són seus. Aquesta singular paradoxa és ignorada curiosament per alguns dels candidats al govern municipal.\nI aquesta ignorància s’explicita en els seus discursos, en els quals parlen únicament de despeses i rares vegades d’ingressos. No només això, sinó que es venen despeses políticament atractives per a la població, però que no formen part de les tasques bàsiques, aquelles que fan que la màquina funcioni. No hem d’oblidar que aquestes últimes són prioritàries, ja que una guarderia pública, per exemple, no pot funcionar si l’entorn està ple d’escombraries. En el fons, quan els ajuntaments amplien la seva oferta de serveis socials, estan fent funcions de suplència, que en una administració pública racionalitzada es gestionarien des d’altres àmbits.\nQuant als ingressos, només una acció mancomunada de tots els ajuntaments catalans, en suport a les justes demandes del Govern de la Generalitat, pot resoldre aquest forat. Un forat que té nom i cognoms i es diu dèficit fiscal amb l’Estat central.\nSi us plau, no es confongui: és l’economia!\nArticle d’Alfons Durán-Pich publicat a L’Econòmic\nhttps://www.intersindical-csc.cat/2015/05/18/es-leconomia/ 2015-05-18T12:16:47+01:00 @cscEconomiaeconomia,eleccions,finançament,municipisLa perversió del model de finançament de l'administració pública a l'Estat Espanyol i el seu impacte sobre Catalunya aflora en cada exercici, en el qual cal posar sobre la taula ingressos i despeses per presentar i aprovar un pressupost. I quan en l'última baula de la cadena organitzativa (els...@csc jesus.palomar@intersindical-csc.catAdministratorINTERSINDICAL - CONFEDERACIÓ SINDICAL CATALANA\neconomia, eleccions, finançament, municipis\n« Enllaçats per la Llengua denuncia les intromissions de Wert al model d’escola en català a tot el territori\nLa FOCIR publica un llibre sobre el reconeixement internacional de la Intersindical-CSC »


20M EP18.06.2020 - 18:04h\nEs desestima la petició dels seus advocats perquè el procediment es remeta a l'Audiència Nacional.\nEduardo Zaplana en imatge d'arxiu\nAixí es desprén de la interlocutòria, a la qual ha tingut accés Europa Press, en la qual la jutgessa desestima la petició dels advocats de Zaplana perquè el procediment es remeta a Madrid en al·legar que els presumptes delictes es van cometre en l'estranger, fora del partit judicial de València.\nNo obstant això, els advocats de Zaplana consideraven que el jutjat instructor havia perdut la competència per a seguir investigant els fets perquè l'activitat suposadament il·lícita s'hauria registrat en l'estranger, més concretament a Luxemburg, Suïssa o Andorra, llocs en els quals es van produir pagaments i suborns. També van tornar a exculpar l'expresident dels fets que se li imputen.\nI això, segons el parer de la magistrada, no és prou per a determinar la competència de l'Audiència Nacional, doncs en aquest cas, "un gran nombre de causes dels Jutjats d'Instrucció es remetrien a l'Audiència, doncs amb la globalització, molts delictes de tot tipus tenen ramificació en l'estranger". En aquest cas, insisteix, en tindre origen la causa a València, la competència per a la seua investigació és dels jutjats d'instrucció de la ciutat, com també opina Fiscalia Anticorrupció.


El Vendrell et convida a gaudir d'un estiu mediterrani amb un entorn natural idíl·lic\nLa capital del Baix Penedès ha creat un vídeo promocional on es mostren diversos racons de la vila com les platges, les vinyes o els museus\ndijous, 9 de juliol 2020 - 12:50h\n«El Vendrell t'estima» la nova campanya de turisme | Àngel Ullate\nL'Ajuntament del Vendrell segueix amb la nova campanya turística «El Vendrell, t'estima!». Després dels mesos d'estat d'alarma, la capital del Baix Penedès, amb la nova marca, busca promocionar el municipi i els seus nuclis marítims de Coma-ruga, Sant Salvador i el Francàs, com a destinació turística de salut, amb espais naturals on gaudir de la tranquil·litat sense massificacions, platges infinites, xarxes de camins per recórrer, juntament amb una gran oferta cultural i gastronòmica.\nEn unes declaracions a TarragonaDigital la regidora de Turisme del Vendrell, Sílvia Vaquero explica que la nova marca i la nova campanya de turisme del Vendrell es basa en una aposta que engloba tot el projecte del Vendrell. «És un lema que té pluralitat de lectures i que apel·la tant als vendrellencs i les vendrellenques en un sentit d'orgull, estima i cura de la nostra vila, com al turista que volem acollir perquè descobreixi el Vendrell, ja que és el lloc indicat per aquest moment actual, pel paisatge urbà, els amplis espais naturals i la poca massificació.»\nPer altra banda Vaquero també apunta que «El lema des de l'Ajuntament, també es vincula amb el turisme de salut i que busca fomentar els recursos naturals i espais oberts que té la capital del Baix Penedès, com són les aigües termals de Coma Ruga, les àmplies platges i la seva xarxa de camins.»\nGALERIA DE FOTOS: Els encants del Vendrell, un indret ideal per descobrir aquest estiu!\nLa capital del Baix Penedès es presenta com el territori ideal pel turisme «tranquil» | Àngel Ullate\n«El Vendrell, t'estima!»\nDes de l'Ajuntament es preten posar de relleu l’encant de paisatges i llocs del municipi que, en alguns casos, són desconeguts pel propis veïns i veïnes i que ara podran redescobrir. Per donar a conèixer aquests indrets s'ha creat un nou espot promocional que ens proposa un destí autènticament mediterrani amb un entorn natural idíl·lic i amb àmplies platges per gaudir de l'estiu com mai.\nEl vídeo promocional a càrrec de Xavi Mitjans de Solucions Audiovisuals. Es tracta d’un vídeo pensat per al moment actual que, amb l’acompanyament d’una peça musical del grup Buhos, es fa un recorregut per espais naturals i de platges pensant en un turisme familiar que cerca la calma i espais oberts i saludables.\n"Instal·len panells fotovoltaics que abasteixen el 100% d'energia entre l'Ebre i Salou" "Novetat: Posen una zona de carregadors elèctrics en un centre comercial de TGN!"\nAjuntament del Vendrell El Vendrell turisme


El professor Jesús Martínez participa en una trobada sobre formació i logística | Tecnocampus\nEl professor Jesús Martínez participa en una trobada sobre formació i logística\nEl professor i coordinador del Grau de Logística i Negocis Marítims, Jesús Martínez, va participar la setmana en una trobada del Propeller Club de Barcelona, on va assenyalar que la formació és un dels pilars del sector logístic. En l'acte també hi va intervenir Eduard Rodés, de l'Escola Europea-Intermodal Transport. El Propeller Club de Barcelona es un club de directius i empresaris de diversos sectors industrials i el comerç internacional, especialment dels àmbits de la logística, el transport i el sector marítim-portuari.\nDurant la sessió també es va presentar el nou Màster Universitari en Logística, Cadena de Subministrament i Negocis Marítims de l'Escola Superior de Ciències Socials i de l'Empresa del TecnoCampus. Es tracta d'un programa que començarà el curs 2019-2020 dirigit a professionals de la logística, directius d’empreses de transport terrestre, responsables de departaments d’empreses marítimes i portuàries, i altres professionals relacionats o vinculats al sector.\nEl mitjà especialitzat Diario el Puerto va dedicar a la trobada un extens article que podeu consultar aquí.\nLa lliga de debat clou la (...) Següent\nCinc professors del (...) Anterior


El Col·legi de Metges diu que arriba la tercera onada - Diari de Girona\nEl president de l'entitat de Barcelona afirma que les dades «no són bones» i que l'equilibri és «molt fràgil»\nacn 02.12.2020 | 09:03\nEl Col·legi de Metges diu que arriba la tercera onada · EFE\nEl president del Col·legi Oficial de Metges de Barcelona (COMB), Jaume Padrós, va alertar que la tercera onada «és a la porta». En diverses piulades a les xarxes socials, va afirmar que el que es faci individualment i col·lectivament les properes setmanes «condicionarà molt la seva duresa i gravetat» en un context de ple hivern, amb altres malalties i la incògnita sobre la grip. «Imploro a tothom actuar responsablement», va dir. Va afegir que les xifres sanitàries «no són bones» i va demanar que no hi hagi un relaxament de les mesures de seguretat i es minimitzin les trobades a casa dels grups no bombolla. «No us feu trampes, no és tan sacrifici», va continuar.\nPadrós va demanar que si tot i així es reuneixen persones de diferents grups de convivència només es treguin la mascareta quan estiguin menjant, tant a l'aire lliure com a casa. «Tan difícil és d'entendre-ho i practicar-ho?», es va preguntar.\nPer últim, va dir que el país està mantenint un equilibri «molt fràgil» entre economia i salut i va afegir que aquest depèn molt del comportament individual i col·lectiu.\nLa tercera onada també preocupa a tot Europa. Hi ha molta discussió a nivell mundial sobre les possibles conseqüències de l'aixecament de les mesures per al període nadalenc per una eventual tercera onada de contagis, de manera que les persones estaran més lliures per reunir-se i fer celebracions amb amics i familiars.\nUn estudi recent realitzat pel centre europeu per a la prevenció i el control de malalties (ECDC), ha assenyalat que «si les mesures acaben el 21 de desembre, s'espera un augment de casos durant la primera setmana de gener. És per això que alguns països ja han augmentat la intensitat de les proves i han retornat a mesures de tancament per tal de tallar possibles cadenes de contagi segons avançava Redacción médica.


La mutació del règim (Josep Ramoneda)\nLa mutació del règim\n2 min. Periodista, filòsof i escriptor 06/01/2018 21:38\nEs veia a venir, però no deixa de ser rellevant. El Tribunal Suprem manté Junqueras a la presó, i deixa clar que no hi ha intenció de suavitzar l’actuació judicial per contribuir a sortir de l’atzucac postelectoral: podem fer-nos a la idea que ens espera un llistat gran d’imputacions i un calendari judicial intens difícilment compatible amb la recuperació del diàleg i l’entesa. Ara, en el conflicte català, la via judicial marca el pas.\nNo és casual. És un canvi significatiu en la història del règim del 78. Ho deia l’advocat Ruiz Soroa a El País : “El TS està duent a terme una mutació radical de les regles del joc constitucional espanyol”. I afegia: “Fins ara el secessionisme era il·legal [...] però no era en si mateix criminal”. “Ara avança una veritat molt diversa: el Procés era en si mateix criminal, perquè secessionar-se era el mateix que rebel·lar-se, intentar la declaració d’independència era el mateix que alçar-se violentament”. Més: “L’intent de continuar amb el Procés està predefinit com a activitat delictiva”. I així s’explica que Junqueras es quedi a la presó encara que el TS reconeix que “no hi ha indicis ni proves que hagi executat personalment actes violents que justifiquin els càrrecs de rebel·lió que se li imputen”. Per al TS n’hi ha prou que hagi promogut que “els partidaris de la seva posició es mobilitzin públicament”. No només es jutja el que s’ha fet sinó que es prejutja el que es pot fer. L’evolució cap a l’autoritarisme postdemocràtic sembla evident. Amb el cas català, Espanya esdevé un preocupant laboratori del futur que espera a Europa.\nTanmateix, em semblaria injust imputar aquesta mutació del règim espanyol estrictament al poder judicial. Ha estat Rajoy amb la seva estratègia a Catalunya qui ha desplaçat metòdicament la resposta al conflicte a la justícia, amb la complicitat dels partits autoproclamats constitucionalistes. Un es pot preguntar si ho ha fet per desídia o si era una opció calculada de restauració conservadora. Però el resultat és el que és. I contra tot pronòstic -potser fruit de les ambigüitats de la Constitució del mític consens- són els tribunals de justícia els que marquen ara el destí del règim. Una greu anomalia democràtica.


Cheroben, Fancy Chemutai i altres 50 atletes d’elit, a la caça del rècord en la Mitja Marató\nDesprés del rècord del món femení aconseguit per Joyciline Jepkosgei en la passada edició, la Mitja Marató Valencia Trinidad Alfonso EDP tornarà a comptar amb un gran planter d’atletes internacionals, que se sumen a la millor representació espanyola, per a aconseguir un nou rècord per a la prova el pròxim 28 d’octubre en Valencia Ciudad del Running.\nLa carrera, que té un nou recorregut inspirat en el recent Campionat del Món de Mitja Marató celebrat el mes de març passat a València (en el qual es va establir el rècord femení en carreres sense participació masculina), comptarà amb la participació de 50 atletes internacionals que buscaran millorar els rècords de la prova valenciana, amb una millor marca de 58:48 en hòmens i 1:04:51 en dones.\nL’atleta kenyana Fancy Chemutai (1:04:52 l’any 2018) lidera una llista d’atletes internacionals que intentaran seguir els passos que va marcar Joyciline Jepkosgei l’any 2017, la qual va aconseguir batre el rècord del món a València. Competiran amb ella dos destacades compatriotes: la doble medallista en mundials de mitja marató Mary Wacera, i Edith Chelimo, que ara fa un any va parar el cronòmetre en 1:05:52, i és habitual en proves nord-americanes. També cal tenir en compte Lucy Cheruiyot i l’etíop Gelete Burka, destacada exmigfondista i autora enguany d’una marca en la marató de 2:20:18. També és ressenyable el debut en la distància de la jove Dorcas Jepchirchis Tuitoek, que té un temps de 31:00 en 10K.\nEn categoria masculina, Abraham Cheroben, actual plusmarquista de la prova des de 2014 i vencedor de l’última edició, encapçala una llista de 30 atletes, dels quals 14 tenen marques inferiors a l’hora. L’objectiu també torna a ser que la victòria s’aconseguisca per davall dels 60 minuts per huité any consecutiu.\nNo ho tindrà fàcil el corredor de Barhein, ja que ha de competir amb els kenyans Jorum Okombo (58:48), Solomon Kirwa Yego (58:44), Mangata Ndiwa (59:07), Abraham Kiptum (59:09) i Josphat Boit (59:19 i llebre que va portar Eliud Kipyoge en el rècord mundial de marató el mes passat a Berlín fins al quilòmetre 25). Per la seua part, la representació etíop està encapçalada per Yemal Yimer (59:00), Belihu Berta (59:51) i l’encara corredor de pista Getaneh Molla, qui té una millor marca d’1:00:18, però, sens dubte, està capacitat per a baixar d’una hora.\nEstà previst, si les condicions meteorològiques ho permeten, que la prova es dispute fins al quilòmetre 15 a un ritme que permeta atacar els 58:48, actual plusmarca de la prova.\nTambé correran els millors atletes nacionals\nLa cita també comptarà amb la millor representació d’atletes nacionals possible. Entre els confirmats destaca la presència de Javi Guerra (campió d’Espanya de marató i quart en l’Europeu a Berlín), Houssame Benabbou (campió d’Espanya de Mitja Marató i mundialista a València 2018), i Toni Abadía (plusmarquista en 10K que debutarà en la distància el pròxim 28 d’octubre), que protagonitzaran un triple duel apassionant. Chiqui Pérez, també internacional, se suma a la millor selecció nacional possible, i també el maratonià Iván Fernández.\nEn dones, Trihas Gebre, Teresa Urbina i Diana Martín seran les encarregades de lluitar per l’or en els millors 21 quilòmetres d’Espanya.\nEntrada anteriorAnterior La Mitja Marató bat el seu rècord d’inscrits i anuncia els últims dorsals per a 2018\nEntrada següentSegüent La medalla dels finishers de la 28a edició de la Mitja Marató Valencia Trinidad Alfonso EDP


Ricard Vilanova (bloc): Born to Be Blue (2015)\nBastant bé i bastant malament…\nHi han moltes coses que m’han agradat i moltes que no. Algunes estan bastant ben aconseguides, però les cagades no són detalls sense importància.\n- La història i la manera de lligar-la. Sense ser cap cosa de l’altre món, se centra en un període molt determinat i clau en la vida de Chet Baker que, ben portat i tot i sabent el desenllaç final de la seva vida, està molt bé i és, fins a cert punt, sorprenent.\n- Ethan Hawke fent de Chet Baker. Li escau molt bé.\n- La música de la banda sonora, òbviament. El músic que l’interpreta li dóna un aire bastant aproximat.\nQuè no m’ha agradat?\n- Els personatges de Miles Davis i Dizzy Gillespie. Total, pel treball interpretatiu que fan, haguessin buscat a actors amb més semblances físiques… no?\n- La part “bonica” del món de les drogues. Les robes són boniques, ben conjuntades, no hi ha ningú brut, ningú passa misèries, ningú és lleig… aquesta part excessivament bonica que li donen les pel·lícules, que no és real i per tant no ajuda a la credibilitat.\n- Que no correspongui mínimament la digitació amb cap de les notes que toca… Tampoc costava tant aprendre’s quatre moviments i coordinar-los amb la música.\n- Els talls de música –suposadament en directe– de principi i final de tema. Massa “mastegat” i obvi. Es podria haver posat tema real…\nEn fi, que, com a la vinya del senyor, hi ha de tot… ;-)\n“Un biopic de la llegenda del jazz Chet Baker en els últims anys dels ’60.”


Diari d'un jove maniàtic: Distraccions examinals poloneses\nDistraccions examinals poloneses\nEns trobem ja en plena recta final dels examens, d'aquí a una setmana estarem ja "lliures" dels examens. L'altre dia mentre desconectava un poc dels estudis hem vaig trobar amb dos vídeos molts bons del programa que fan a TV3 : Polònia ( que per cert, són uns cracks!). Vos vaig a posar dos vídeos.\nEl primer analitza l'evolució dels militants d'ERC ( que al meu parer és com la mostren ells)\nI el segon, l'ex-pressident Maragall, vestit de fallera, demana que no es tallen les emissions de la TV3, atenció a l'últim visca, que segur que recordarà a molts de nosaltres unes d'aquelles nits polítiques en Saoro amb Don Angel, Kkusasa i Garcia!!\nVinga a seguir!\nDes de les Terres de Ponent del Principal de Catalunya, Visca els Països Valencians!!!!\nSempre he pensat que ja és prou difícil ser militant de la nació catalana al Principal.\nNo em vull ni imaginar com ha de ser per un ciutadà valencià com tu, ser militant de la nació valenciana des del País Valencià.\nDiguem-li com vulguem. Valencià, català, mallorquí. El nom no fa la cosa sinó la voluntat dels seus ciutadans.\n25 de juny de 2007 a les 1:00\nComplicat? Doncs si, però cal fer-ho i seguint fer-ho. Un dia ho comentava amb un company de Castella que militava a Yesca, que si al Pais Valencià tot i el que ens estan fent dia a dia, seguim amb la lluita, i no som pocs, perquè s'ha de deixar de fer? Cal mantenir la nostra lluita, així aconseguirem que el teu Principat, el meu País i les Illes i la Catalaunya Nord, totes juntes formen un sol estat : els PPCC\n25 de juny de 2007 a les 11:22


La sala Micalet acollirà la versió valenciana de l'obra 'Un tramvia anomenat desig'\ndBalears | 23 gener 2018\nLa companyia mallorquina El Somni Produccions presentarà en el Teatre Micalet Un tramvia anomenat desig, la versió en valencià del clàssic de Tennessee Williams entre el 25 i el 28 de gener, segons ha informat la sala.\nL'obra ha rebut tres premis de l'Associació de Teatres i Auditoris Públics dels Illes Balears. El muntatge està adaptat i dirigit per Sergi Baos i, segons el centre cultural «és un espectacle intens que ens fa pensar i adonar-nos que qualsevol fet, per petit que sigui, pot fer explotar una bomba i fer sortir la violència que viu dins de nosaltres».\n«Lorca, Büchner, Koltès, Mouawad, Cela també ho sabien. Per això, també formen part d'aquest tramvia, perquè qualsevol història humana és una història de violència», ha explicat Baos. Alexandra Palomo, Marga López, Rodo Gener i Joan Manel Vadell donen vida a uns personatges «castigats i inadaptats. Són neuròtics, vehements i turmentats». «Condemnats a la derrota són l'altra cara del somni americà».\n«Els quatre actors fan un gran treball i el muntatge ha guanyat tres importants premis atorgats per l'Associació de Teatres i Auditoris públics de les Illes Balears: al millor espectacle, a la millor direcció i al millor actor per Rodo Gener», han explicat des del Micalet. L'obra tendrà quatre passades a la sala valenciana. El primer serà aquest dijous 25 a les 20.30, i el divendres 26 serà a la mateixa hora. El dissabte i el diumenge la sessió serà a les 19.00 hores.


Diari de Solsona Diari de Solsona: Entra en funcionament el parc lúdic i de salut de l’Hort del Bisbe\nEntra en funcionament el parc lúdic i de salut de l’Hort del Bisbe\nDes d’avui la ciutadania solsonina de totes les edats pot fer ús de les instal·lacions lúdiques i de salut ubicades al parc de l’Hort del Bisbe. La brigada municipal ha enllestit els treballs de condicionament de l’espai que acull aquest equipament, finançat per la Diputació de Lleida.\nÉs un parc avalat pel Col·legi de Fisioterapeutes de Catalunya, molt similar al que hi ha instal·lat al pati exterior de la residència d’avis, però és apte per a totes les edats, també per a infants i joves. Entre altres elements, hi ha un banc amb pedals, unes obertures d’espatlles, una escala de dits, un seient mòbil i barres de diversos tipus. Cada peça té el seu rètol explicatiu. Per fer-ne ús, es recomana dur roba i calçat còmodes.\nSolsona, 30 de març de 2011


Llums i ombres del sindicalisme en Ford Almussafes | Intersindical Valenciana\nLlums i ombres del sindicalisme en Ford Almussafes\nArticle de Paco González, portaveu de l’STM-Intersindical valenciana en el Comité d’Empresa de Ford Almussafes\n31 / 08 / 2020 | Intersindical\nLa societat valenciana és perfectament coneixedora del que significa Ford València, tant en termes d’ocupació com de riquesa o PIB generat. Fins i tot gran part d’ella sap els multimilionaris beneficis acumulats per Ford, des que es va implantar a Almussafes l’any 1976 i especialment els últims 6 exercicis econòmics presentats. També saben que les i els vertaders artífexs que aquesta planta valenciana de Ford siga la factoria líder a Europa, són les treballadores i treballadors. Som planta referència a Europa per la qualitat amb què produïm, però també per la “productivitat” i per una increïble versatilitat a l’abast de molt poques plantes en el món, ja que fabriquem cinc cotxes diferents amb desenes de versions.\nPerò lamentablement, i malgrat els assoliments i credencials anteriorment assenyalats, la plantilla veu com, en lloc de ser recompensada pel seu bon fer, acumula 15 anys amb retallades salarials, de drets laborals i “socials”.\nSTM-Intersindical Valenciana, i jo com a Portaveu en el Comité d’Empresa i cap de llista en les tres últimes conteses electorals, desitja que Ford Almussafes continue sumant beneficis, però també portem anys reclamant que es valore i atenga la plantilla com mereix, per ser la vertadera generadora del prestigi i els beneficis acumulats per Ford a València.\nDe la mateixa manera que també fa molts anys que denunciem que l’actual majoria sindical és la gran responsable d’aquesta pèrdua de salaris i drets. Però, perquè no s’entenga aquesta afirmació com una disputa o enfrontament sindical, crec que el millor és que fem un exercici de memòria històrica i repassem dades contrastades. I per a això, crec que el millor és retrotraure’ns uns 30 anys arrere, i així compararem els quinze anys anteriors a la primera majoria absoluta d’UGT aconseguida l’any 2003 (període 1988-2003), amb els 15 posteriors.\nFins a l’any 2003, podem afirmar que cada conveni o procés de lluita sindical es traduïa en noves conquestes de drets laborals, socials i econòmics. Llavors hi havia una majoria sindical ferma, decidida i sense “cap” hipoteca amb l’empresa, fet que li feia entendre a la Direcció que estava molt bé que Ford Almussafes guanyara molts diners, però que eixos guanys també havien de repercutir en els qui els generem, és a dir, en la plantilla.\nAixí, en el període 1988/2003, a més de protegir i defensar conquestes anteriors, manteníem unes càrregues de treball molt inferiors a les actuals. També gaudíem de mitja hora de descans durant la jornada, en la qual féiem ús del menjador en el qual menjàvem dos plats, postres, pa i beguda per menys de dos euros (any 2003). També vam aconseguir nombrosos plusos i ajudes socials i la fixesa de 600 eventuals en 1990, (per estricte ordre d’antiguitat. Sense tripijocs, endolls ni amiguismes). Amb el canvi de segle, a més, signem plans de prejubilació i rejoveniment de la plantilla.\nPerò juntament amb aquests assoliments, a través de la mobilització i una acció sindical ferma, durant aquells anys aconseguim:\n- Pla de Previsió per a la Jubilació pel qual l’empresa, des de 1998, ens aporta cada mes l’1% del nostre salari brut.\n- En 1990 aconseguim la gratificació especial, que cobrem cada mes de gener.\n- Pel que fa a vacances (19 dies laborables en 1980), passem de 24 dies laborables en 1988 als 33 en el 2003. És a dir, nou dies més de vacances.\n- Respecte a la jornada laboral, durant eixe mateix període, aconseguim passar de les 1904 hores laborables anuals a vora 1700. I passem de les 40 hores setmanals a les 38:45 actuals.\nTambé a principis dels anys 90 aconseguim que el grau salarial 5 fóra el mínim per a tota la plantilla, ja que fins llavors la immensa majoria tenia el 3, la qual cosa va suposar incrementar per sempre en quasi 2.000 euros el nostre salari anual. I, per l’efecte cascada, els que tenien el 5 van passar al grau 6 (Uns 2.500 euros anuals més que el 5), els que tenien el 6 van passar al 7 i així successivament.\nLlavors, què va succeir a partir de l’any 2003?\nDoncs va succeir que l’empresa va fer una aposta totalment descarada per a potenciar al sindicalisme més còmode per a ella, llavors i ara encarnat per la Unió General de Treballadors (UGT). Prova de la relació tan especial i pròxima que sempre ha tingut aquest sindicat amb la Direcció, és que és l’únic sindicat de Ford que ja llavors tenia, i hui continua tenint, totes les delegades i delegats absolutament alliberats de treballar ni un sol minut en tot l’any. O que en produir-se més de mil contractacions, sobre 2003-2004, per les prejubilacions amb contracte relleu, no es tingueren en compte criteris objectius i transparents, sinó tot el contrari, es va prevaldre el clientelisme i la vinculació a eixe sindicat.\nEn aquestes condicions de “dopatge” sindical, i sense unes mínimes garanties d’igualtat entre les organitzacions sindicals, concorrem a les eleccions sindicals del 2003 en les quals UGT va aconseguir la seua primera majoria absoluta, que mantenen 16 anys després. Els qui desconeixen la situació interna en Ford Almussafes, legítimament poden pensar que si tenen el 90% de la plantilla afiliada al seu sindicat i sumen majories absolutes, no serà només per les seues amistats perilloses i/o tripijocs amb l’empresa, sinó també pel seu bon actuar sindical. I podria ser així, però llavors perquè hi ha una gran part de la seua afiliació que NO els vota? Servisquen com a exemple el resultat de les últimes eleccions sindicals (febrer 2019), en les quals UGT, amb eixe 90% d’afiliació, no va arribar al 55% dels vots en el col·legi d’obrers i especialistes, mentre que l’STM-Intersindical valenciana, amb tot just l’1% d’afiliació, va comptar amb el vot de 1.700 companyes i companys (el 31%).\nPerò tot té un preu i així, si en els 15 anys anteriors a eixa majoria absoluta (1988-2003), entre moltes altres coses, aconseguim 9 dies més de vacances, treballar unes 200 hores menys a l’any, gratificació especial de gener, Pla de Pensions i que el grau salarial 5 fóra el mínim, en els 16 anys posteriors, amb les successives majories absolutes d’UGT tot va canviar.\n2003/2018, quinze anys de majoria absoluta d’UGT (Després de les eleccions de febrer del 2019, aquesta majoria s’allargarà fins al mateix mes de l’any 2023)\nDurant aquests 16 anys, no aconseguim ni un sol dia més de vacances, ni reducció de jornada, ni augments de graus generals. Però si podem fer una llarga i trista llista de drets perduts, pactats entre el bipartit Empresa-UGT i amb el suport de CCOO en algunes ocasions (com, per exemple, els Acords previs als dos últims convenis, 2014/2018 i 2019/2021). Entre moltes altres plusos i drets:\nEns van llevar els menjadors amb els seus 30 minuts de descans. Van establir els graus 21, 22 i 3 durant cinc anys, per a les noves contractacions (a pesar que el nostre conveni garantia el 5 com a grau mínim i que això suposava que cobraren milers d’euros menys cadascun d’aqueixos cinc anys). Van signar anys de congelacions salarials i/o pujades salarials ridícules, que ni garantien l’IPC .També van signar dissabtes obligatoris a canvi de jornades ordinàries. Van reduir els quinquennis que podíem cobrar a 6 per a les veteranes i veterans i a 3 per a les fixes i fixos posteriors al 2013. També van eliminar el Pla de Previsió per a la Jubilació per als qui van entrar a treballar els últims 7 anys, encara que l’aconseguim recuperar just abans de les passades eleccions i gràcies a la pressió de la plantilla i de la resta de sindicats.\nClarament la vida ens mostra que la majoria absoluta d’UGT ha tirat per terra anys de lluita i històriques conquestes. Això sí, les seues delegades i delegats segueixen absolutament alliberats, continuen comptant amb el favor de l’empresa i, amb 21 persones delegades en el Comité d’Empresa, disposen de més de 500 m² de locals sindicals en el centre de la factoria. Mentrestant l’STM, que té 9 delegades i delegats, compta amb tot just 35 m² per a atendre la mateixa plantilla i el local, en una cantonada de la fàbrica.\n03 / 09 / 2020 - 2:22\nPot ser tingues tota la rao del mon pero t’has oblidat que al 2013 varem trobar faena a aquesta empresa mols dels que hui son els nostres companys i estaba la UGT com a sindicat majoritari.\n03 / 09 / 2020 - 13:53\nMuy buena descripción de la situación de la factoría y en concreto en montaje. Espero que sirva para abrir los ojos a los compañeros


La Rambleta beca l'art electrònic - Levante-EMV\nLa Rambleta beca l'art electrònic\n«Camaleón» de várvara & Mar guanya entre les 138 propostes de recerca i producció artística\nm.espí | valència 18.02.2016 | 04:15\nCamaleón, de Várvara & Mar, són els guanyadors de la III Beca Espai Rambleta. L´estoniana i el català són un referent mundial de l'art electrònic. La tercera edició de la Beca de Recerca i Producció Artística d´Espai Rambleta es consolida com a convocatòria artística. El jurat, compost per experts del sector, ha hagut de decidir entre les 138 propostes arribades des de totes parts del món.\nEl programa d'arts visuals de l´Espai Rambleta, va crear en 2013 esta beca per impulsar la creació i difusió artística. Un guardó que té com a objecte la concessió de diferents ajudes materials i econòmiques per a la realització de projectes artístics. La convocatòria està oberta a qualsevol disciplina artística, individual o col·lectiva, així com a projectes de producció, recerca i comissariat. Várvara & Mar arrepleguen el testimoni de Santiago Morilla i Avelino Sala, guanyadors del certamen en les dues edicions anteriors.\nEl projecte consisteix en una bandera que hibrida d'una a una altra com un camaleó. Les banderes són símbols molt forts que transporten molts significats amb elles. Significats que han anat afegint i transformant a través del seu context històric. «A Espanya, per exemple, la bandera nacional genera diferents sentiments segons qui i com la interprete», assenyalen Várvara & Mar. El significat d'una bandera no està determinat definitivament i pot canviar amb el temps. «El significat de les banderes és el plançó de la història de la qual el drap colorit és bandera», afegixen els propis artistes.\nVárvara Guljajeva és una artista d'Estònia, que treballa amb l'art, la gent, la tecnologia i els materials. La seua experimentació se centra en l'art participatiu, instal·lacions interactives i escultures cinètiques. Mar Canet centra la seua activitat en la visualització artística de diferents tipus de dades amb base tecnològica. El treball conjunt de Varvara i Mar s'articula al voltant de la sobre-saturació d'informació de l'actualitat, tractant les dades de diferents tipologies per a donar noves visualitzacions d'aquests a nivell de llum, so o instal·lacions de molt diversa índole. Pretenen presentar la realitat que ens envolta amb un aspecte i sentit diferent recolzant-se en dades concretes i rellegint-los de manera inusual amb eines noves o readaptades. El duo desafia la tecnologia amb la finalitat d'explorar nous conceptes en el món de l'art i del disseny.


Notícies amb l'etiqueta agrupaments\nNecessiteu caps o monitores de pràctiques per aquest curs?\nArrenca un nou curs i a l'Oficina Tècnica de la Demarcació del Barcelonès estem rebent demandes de persones interessades en fer de voluntàries a agrupaments o bé fer-hi les pràctiques. Així ... +\nQuin ha estat per a tu el moment més irrepetible d'aquests campaments? Potser el trobaràs en aquesta llista feta amb imatges penjades per escoltes i guies a les xarxes socials. Proposa'ns el ... +\nT’expliquem on pots trobar els documents amb les autoritzacions, cartells per trobar caps i nens i altres recursos. Bon inici de curs! Autoritzacions i documents per inscriure’s a l’agrupament. ... +


Entra en servei AVLO, el tren low cost entre Madrid i Figueres amb parada a Girona - El Gerió Digital\nDimecres, 23 de juny de 2021 08:00h\nPla obert de la part davantera d'un tren AVLO, el TAV 'low cost' de Renfe © ACN\nEl nou servei de Renfe AVLO s'estrena aquest matí amb quatre connexions diàries entre Barcelona i Madrid. La companyia havia de començar a operar el 6 d'abril del 2020 però ho va haver d'ajornar per la pandèmia. La 'low cost' de Renfe ofereix bitllets a partir de 7 euros i competirà amb Ouigo, la filial espanyola de la francesa SNCF que va començar la seva activitat fa un mes i mig entre Barcelona i Madrid.\nEls trens també s'aturaran, entre d'altres, a Lleida i Tarragona i un d'ells allargarà el servei fins a Figueres-Vilafant amb parada a Girona. De fet, el primer tren tenia prevista la seva sortida aquest matí a les 05.35h des de la capital de l'Alt Empordà amb destinació Madrid i un altre en sentit invers cap a Barcelona a les 06.20h.\nAmb l'entrada en funcionament del nou servei, Renfe oferirà en aquest corredor 40 trens diaris -20 per sentit- i 16.000 places entre els serveis TAV i AVLO. La nova marca farà quatre circulacions diàries però la companyia ha deixat entreveure que podrien ser més en funció de com evolucioni la demanda. A més de Madrid i Barcelona, els trens també s'aturaran a Guadalajara, Calatayud, Saragossa, Lleida, Tarragona, Girona i Figueres, aquestes darreres amb només un tren diari de moment.\nEl trajecte de Barcelona a Madrid tindrà la mateixa durada que el TAV –aproximadament dues hores i mitja. Des de l'estació de Sants sortiran trens a les 6.40 h, a les 10.00 h, a les 17.25 h i a les 21.10 h. En sentit contrari –des de Madrid- els horaris de sortida dels trens seran les 6.20 h, les 10.30 h, les 18.00 h i les 19.30 h.


SANITAT VEGETAL | 20/02/2019 Ruralcat\nEl proper 1 de març s’iniciarà una campanya d’inspecció dels equips d'aplicació de productes fitosanitaris a tot Catalunya\nEn les inspecions fetes el 2018 per Agents Rurals es va detectar que el 10% dels equips no estaven registrats en el Registre Oficial de Maquinària Agrícola i que el 8% no havia passat la inspecció obligatòria.\nEquipament inspeccionat (font: DARP)\nA més, per a aquesta campanya, també s’han editat tríptics informatius per donar a conèixer al sector quina és la normativa en aquest àmbit i en què consisteixen les inspeccions realitzades en el marc d’aquest pla.\nEls encarregats de dur a terme aquest control seran els Agents Rurals, que comprovaran si l’equip porta l’etiqueta adhesiva conformement ha passat de manera favorable la inspecció, demanaran el certificat d’inspecció i comprovaran si l’equipament està inscrit en el registre i inspeccionat. En cas que hi hagi algun incompliment o que s’hagi de fer alguna comprovació documental, s’aixecarà acta de la inspecció, i, en cas de no complir amb alguna de les obligacions, els mateixos agents informaran de les tramitacions a realitzar i, si escau, s’aplicaran les sancions corresponents.\nLes inspeccions dels equips d’aplicació de productes fitosanitaris s’han de realitzar en alguna estació d’Inspecció Tècnica d’Equips d’Aplicació de Fitosanitaris (ITEAF). Actualment, hi ha 17 estacions ITEAF que realitzen la seva activitat a Catalunya. Des del DARP es realitza un control i seguiment amb l’objectiu d’harmonitzar i garantir la qualitat de les inspeccions a tot el territori català.\nCal recordar que qualsevol maquinària agrícola que s’utilitzi per fer aplicacions de productes fitosanitaris ha d’estar donada d’alta en el Registre Oficial de Maquinària Agrícola i, en cas que tingui més de 5 anys d’antiguitat, ha d’haver passat la inspecció en una ITEAF.\nAquells equips inscrits al Registre i que no han passat la inspecció perquè no s’utilitzen per fer aplicacions de productes fitosanitaris, poden sol·licitar la baixa temporal al Registre o sol·licitar un canvi d’ús, que els permetrà utilitzar l’equip per a tasques agrícoles diferents a l’aplicació de productes fitosanitaris dins i fora de l’explotació agrària.\nPer a més informació: http://agricultura.gencat.cat/maquinaria


Sobre nosaltres – Bas Trias\nBAS TRIAS DES DE 1930\nQuatre generacions protagonitzen la història del nostre negoci familiar a una fàbrica de Mataró. Als inicis, la nostra activitat tèxtil era molt concreta i es limitava al gènere de punt, produint: mitges, mitjons i roba interior.\nVestits per nines\nAl voltant dels anys seixanta, com si fos un joc de nens, la meva mare va començar a confeccionar vestits per a nines amb el gènere del negoci familiar. En aquella època, no hi havia producció d’aquest producte en tot el país, fet que va convertir la meva mare en tota una pionera amb només catorce anys! Va convertir-se en la primera jove sastressa de nines, dissenyant els patrons, tallant el gènere, cosint i afegint tota mena de detalls.\nDe mica en mica, la meva mare va començar a proveir roba als fabricants de conegudes joguines: Sindy, Barbie, Nancy, Leslie, Las Barriguitas, Mi Nene, Baby Mocosete, Nenuco, entre d'altres. Pijames, pitets, peücs, abrics, impermeables, roba d'esquí, roba de gimnàstica... tot allò que podia passar per la ment de la meva mare es convertia en una peça de roba única per les joguines de moda de l’època.\nAls anys setanta, el negoci familiar també va arribar als mercats de la costa. Era una oportunitat de negoci per a vendre el gènere sobrant de temporades passades que havia quedat a fàbrica. Va ser tot un èxit!\nL’any 72, vam introduir al nostre catàleg articles de dansa. Confeccionaven mallots, malles, banyadors, tops, així com altres articles d’esport.\nGairebé cent anys després, Gènia esports us segueix oferint articles de qualitat amb el millor gènere local. Seguim treballant a Mataró, on el nostre equip de treballadors i treballadores s’encarreguen de dissenyar els patrons, confeccionar, tallar i cosir.\nBas Trias és una empresa de Mataró. Dissenyem i confeccionem amb gènere d'aquí productes de molta qualitat. Amb una gran trajectòria familiar en el gènere de punt, continuem oferint un producte de qualitat a un preu sense competència.\nSi vols saber mes de la nostra història continua llegint ...\nDrets d'autor © 2022, Bas Trias. http://es.shopify.com


Espacios Comunes - Ordino Residential Mountain Resort\nGaudiu del vostre temps\n– COMUNS –\nLa promoció disposa d’espais comuns amb zones de serveis, com ara un spa i un gimnàs, així com una zona de club social de relació, multifuncional, diàfan, amb una sala per a nens i una altra per a adults.\nTant l’spa com el gimnàs estan situats en una zona privilegiada de la parcel·la. A través de grans finestrals de vidre, podreu gaudir d’unes vistes extraordinàries a la vall, que fan d’aquest espai el lloc ideal per relaxar-se i per gaudir del silenci i de la natura durant tot l’any.\nL’spa disposa d’una zona termal que conté dues piscines; una activa i una altra de descans, sauna humida, sauna seca, dutxa de contrasts i dutxa d’essències, així com una àmplia zona de descans amb gandules. I també una terrassa exterior i una interior.\nPel que fa al gimnàs, aquest disposa d’una selecció immillorable de màquines de fitness, totes orientades a les vistes espectaculars de la muntanya.\nd’unEs vistEs incoparables\nTant l’spa com el gimnàs estan situats en una zona privilegiada de la parcel·la. Sentiu la natura en primera persona.\nThis post is also available in: SpanishFrenchEnglish\nMemoria de qualitat Apartaments\nMemoria de qualitat Cabanes


Aquest collaret horòscop lleó en or rosa amb un signe zodiacal pertany a la col·lecció ZODÍAC de Joieria Grau. Per a aquesta col·lecció, ens hem inspirat en el misteriós univers de l'horòscop, mètode antic per a la predicció i la bona sort, que sol dir molt de la nostra personalitat i caràcter. Ets Lleó? Llavors aquest és el teu símbol.\nEl collaret horòscop Leo en or rosa representa les persones Llegeixo en la seva màxima esplendor. Si vas néixer entre el 23 de juliol i el 22 d'agost aquest és el teu collaret. En poques paraules, Leo és generós i bondadós, fidel i afectuós. Un Leo és creatiu, entusiasta i comprensiu amb els altres. Li agrada l'aventura, el luxe i la comoditat. Aquest collaret et recordarà tot el bo que ets. Aquesta preciosa joia està realitzada en or rosa de 18k. La xapa rodona d'or rosa té una mida de ø8mm i el símbol de l'horòscop de l'lleó amb formes arrodonides es troba calat en el seu centre. A aquest penjoll li acompanya una cadena de 40 cm amb un allargament de 2 cm perquè puguis ajustar-lo a coll.


BarcelonaUn pas més cap a la desconnexió exprés. La reforma del reglament del Parlament per tal que la llei de transitorietat jurídica pugui aprovar-se en un sol dia es debatrà per primer cop en sessió plenària el 26 d'abril. Aquest dimarts, la mesa del Parlament ha obert el termini per presentar les esmenes a la totalitat dels grups parlamentaris –que s'acabarà el dia 20– i preveu que si es compleixen tots els requisits formals es podria celebrar el primer debat de la nova reforma en el proper ple.\nEl canvi del reglament del Parlament ha generat crispació a la cambra catalana. Junts pel Sí va promoure la reforma perquè pretén aprovar la llei de transitorietat jurídica –que ha d'emparar el referèndum– en un sol dia, amb la previsió que el govern espanyol la impugnarà al Tribunal Constitucional en el moment que es faci pública. És per això que –tal com va avançar l'ARA–, Junts pel Sí i la CUP han dissenyat una desconnexió exprés per poder-ho fer en un sol debat al plenari (les proposicions de llei requereixen dos debats: un primer a la totalitat, el tràmit en comissió per negociar canvis al text legislatiu i el ple final d'aprovació). Tot i que els independentistes faran un primer intent d'aprovar la llei de transitorietat jurídica per la via ordinària, volen tenir "totes les eines a l'abast" perquè el Constitucional no suspengui la norma abans de ser aprovada al plenari.\nreforma reglament desconnexio Junts pel Sí CUP


"Barbablava l'esperança de les dones", al Tantarantana | Barcelona Cultura\n"Barbablava l'esperança de les dones", al Tantarantana\nL’obra de teatre de l’alemanya Dea Loher revisita el clàssic de Perrault en un context urbà i contemporani\nDes del 4 d’abril, la companyia A Les Golfes de La Bohème posa en escena al Teatre Tantarantana Barbablava, l’esperança de les dones, de la dramaturga alemanya Dea Loher. L’obra refà el conte de Charles Perrault, publicat el 1697, en el qual l’escriptor francès alertava dels perills de la curiositat en el matrimoni, en un context marcat pels prototipus de l’època pel que fa a la sexualitat i els comportaments conjugals.\nEn aquesta ocasió, el protagonista de la història es diu Enric Barbablava, un home perdut en un espiral de solitud que deixa passar l’amor pur i sense límits quan se li presenta per primera vegada. A partir d’aquí, no podrà acceptar el simulacre d’amor que li ofereixen les altres dones, de tal manera que les mata.\nL’obra de Loher, dirigida per Lurdes Barba, és una reflexió sobre la solitud de l’ésser humà, les inquietuds existencials, les frustracions i la capacitat d’estimar. Amb un llenguatge cru i alhora poètic, els personatges de l’obra (interpretats per Empar Capilla, Clara de Ramon, Àurea Márquez, Almudena Lomba i Xavier Ripoll) es debaten en contradiccions constantment.\nDea Loher va cursar estudis de filologia alemanya i filosofia a Múnich i va viure durant un temps al Brasil. Ha estudiat redacció escènica a l’Escola Superior d’Art Dramàtic de Berlin i se la considera alumna de la Premi Nobel Heiner Müller. Barbablava, l’esperança de les dones es pot veure fins al 20 d’abril.


la carn i el vi\n23 d'abril de 2012 ALIMENTS\nCONFLICTES AMB LA CARN I EL VI\nCARN FA CARN I VI FA SANG\nLa carn, en la cultura occidental, sempre ha estat sinònim de l´alimentació dels rics, la que aquests més desitjaven. Com a venjança, fins a arribar els temps moderns, molts d’ ells es morien de gota: com diria la meva avia, “la cabreta, pels seus pecats, du els genolls pelats”.\nCom fa la dita, “carn fa carn i vi fa sang” (en castellà n’ hi ha de similars). Aquests aliments- el vi tradicionalment, era un aliment, no només una beguda- també s’ associen fortament a la religió, a les pautes socials, a la classe, al desig d’ allò més alimentós i que proporciona més plaer.\nEn la tradició jueva els dos aliments, carn i vi, van junts: durant el sàbat el Yom Tov es diu un fragment del Talmud que diu: “no hi ha ocasió alegre sense vi i no hi ha ocasió alegre sense carn” (Aim simcha eloh b’yayin; aim simcha eloh b’bassar). En efecte: les tres religions monoteistes mediterrànies, presents a la Península Ibèrica, mantenen opcions diferenciades sobre aquests dos aliments, base d’ una impossible reconciliació, ja que les normes i els tabús sobre els aliments en formen part del disc dur. Constituïen un element dogmàtic, identitari i irrenunciable, font de conflictivitat o, si més, no, de confrontació- com torna a passar ara en al nostra societat, entre la diferència de principis dietètics entre cristians i musulmans -.\nPer a la comunitat islàmica, fins i tot, és més important disposar de carn halal i d’ una carnisseria que vengui carn no haram (prohibida) que no pas d’ un oratori o mesquita. Els jueus, igualment, basen bona part de la seva identitat religiosa i cultural en els principis alimentaris kasher.Els cristians, al seu torn, ha tingut una relació conflictiva amb la carn. Com diu Magelonne Toussaint-Samat, “Amb la Contra-Reforma, la bestiesa religiosa va arribar a uns extrems tals que l´església va haver de frenar els excessos dels seus millors servidors en el seu odi cap a la carn” (Histoire de la nourriture, 1997): la bestiesa religiosa, segons ella, s’ expressa en l’ odi a la carn. Què diria aquesta autora, una mica extrema, de les religions vegetarianes (hinduisme, budisme,jainistes, sikhs…) o de les modernes “religions” dietètiques, tant de moda, que propugnen, en nom d’ una suposada cuina “sana” i “natural”, una cuina també vegetariana, amb totes les seves gradacions (vegetalisme, veganisme, crudivorisme,orientalisme,etc.) i una ideologia benintencionada en els seus orígens, que el franquisme va combatre: així entre els papers particulars confiscats a l’ Arxiu de Salamanca n’ hi havia del Dr. Capó, famós en el temps de la República per la seva fe vegetariana i progressista.\nAmb tot, ara, cal dir-ho, la moda de les dietes “sanes”, “naturals” i de la salut també cauen en la bestiesa “religiosa”, ja que són difícilment credibles o, si més no, relativament científiques. Com totes les religions, sovint prometen miracles difícils o impossibles de complir.


4 Assenyala que la seva relació atractiva és abusiva - Sexe Kinky | Juny 2021\n4 Assenyala que la seva relació atractiva és abusiva\nEmportar: Kink és sobre el consentiment, però encara es produeix l’abús.\nAlguns poden semblar abusius per les relacions genèriques basades en un intercanvi de potència. Al cap i a la fi, un dels signes d’abús és intentar mantenir el control sobre la vostra parella. Llavors, com pot ser que el botó, en funció del control, pugui ser qualsevol cosa que no sigui un consentiment abusiu. Si nego i estic d’acord amb la meva parella que poden triar el meu pentinat, la meva roba o el meu menjar per a mi, sense pressió ni amenaces d’ells, no és cap abús. És un acord que tenim sobre els nostres respectius rols i responsabilitats en la relació.\nTanmateix, una parella que m'obliga a portar roba que no m'agrada o que mantinc els cabells d'alguna manera sota amenaça de violència o abandó és una altra història. Tot i així, de vegades, els maltractadors utilitzen la màquina per emmascarar el seu comportament, en nom de la dominació.\nQuins són els signes que una relació genial és abusiva '> Els Kinksters passen molt de temps negociant perquè és molt fàcil traspassar fronteres i causar danys físics, mentals o emocionals. El temps dedicat a negociar és com les persones es protegeixen i les unes de les altres contra els perjudicis.\nveure porno feminista\nUn soci abusiu creuarà constantment i menysprea les fronteres negociades. Al principi, diran que és un error i prometen no tornar-ho a fer mai més. Tot i així, continua passant i comenceu a sentir que hauríeu d’abandonar-vos-ho i només viviu.\nSi ho plantegeu, buscaran justificar-ho parlant de 'pressionar els límits' i 'explorar els vostres límits'. Aquest tipus de llenguatge es produeix en forma d’envelliment i pot ser una activitat legítima per a algunes persones. Tanmateix, si dius que no li interessa empènyer aquestes fronteres en particular, un soci no abusiu hauria d’aturar-se immediatament.\nEl vostre soci us aïlla de la comunitat (i de la família i els amics)\nSi suposeu que heu conegut el vostre soci interessat a través de la comunitat, un dels signes d’un possible abús és l’intent d’aquest soci per eliminar-vos i aïllar-lo de la comunitat.\nParaules com 'Ens necessitem mútuament' i 'No vull compartir-te amb ningú' i 'Per què no sóc suficient per a tu?' són signes evidents que la vostra parella està intentant aïllar-lo perquè puguin controlar-lo amb més facilitat.\nLa comunitat és molt important per als kinksters. Aquí és on aprenem habilitats i coneixem persones i provem les coses en un entorn relativament segur. Tractar d’allunyar-vos d’aquest entorn pot permetre que algú us abusi sense que tingueu la possibilitat de discutir-ho amb altres persones.\nL’aïllament social en general és un signe típic d’abús, ja sigui de la vostra família, amics o comunitat.\nEl vostre soci ignora el vostre codi de seguretat\nAquesta està relacionada amb els límits, però és sens dubte més evident: quan un soci ignora un acord de seguretat.\nEls safewords ajuden a garantir que tothom de la relació tingui una opinió sobre el que els passa, sí, fins i tot sotmesos, esclaus o fons. Ignorar una caixa de seguretat és una bandera vermella important i és un signe que haureu de considerar acabar amb la relació el més aviat possible.\nEl vostre soci ignora el vostre benestar general\nEs tracta d’un signe d’abús més difús i subtil, però encara hauríeu d’estar pendent. Si la vostra parella et demana que facis coses que et semblin perilloses o ignora la teva salut i benestar, pot ser que sigui un signe que siguin abusives.\nRecordeu Spider Man: 'Amb un gran poder, és una gran responsabilitat.' En cedir el vostre poder a un company, ells seran els responsables d’aquestes parts de la vostra vida. Fins i tot quan deixi anar aquest poder és una elecció, aquest consentiment no allibera al vostre soci de la responsabilitat de cuidar-vos. Paraules com ara 'sé el que és millor per a tu' en un context que no forma part dels límits negociats, pot ser un signe de maltractament.\nRecordeu-vos: com més poder disporiu, més parella i cuidat ha de tenir resposta.\nbdsm violació fantasia\nEls enviaments també poden ser abusius\nSi sou dominants o domineu, recordeu que els fons i els enviats també poden ser abusius. Són abusius de maneres similars i diferents: l’aïllament i el pas de límits, per exemple, poden passar d’ambdues parts. Els enviaments poden utilitzar també l'abús emocional i la il·luminació de gas.\nEs pot produir un abús en qualsevol relació. Tot i que ser empipador no és abusiu per si mateix, els botxins encara poden ser abusius i poden utilitzar kink per justificar el seu comportament. Per això és important que entengueu els signes d’abús. Això és especialment cert en les relacions fastigoses, on els signes poden ser més difícils de detectar.\nvibradors d’orella de conill\nbarra de distribució de BDSM


La Transsegre desafia el mal temps i celebra els dos dies de la cursa marina d’aigua dolça – Comarques de Ponent\nLa Transsegre desafia el mal temps i celebra els dos dies de la cursa marina d’aigua dolça\nLa Transsegre, la festa popular marina d’aigua dolça de Ponent, va culminar diumenge, una edició un tant atípica ja que la mala climatologia ha estat la gran protagonista.\nLa Transsegre, la festa popular marina d’aigua dolça de Ponent, va culminar diumenge, una edició un tant atípica ja que la mala climatologia ha estat la gran protagonista. Diumenge, prop de 150 embarcacions arribaven, a la capital de la Noguera, rebudes com sempre amb alegria i diversió per part de la gent que es congregaven com a públic al Parc de la Transsegre de Balaguer.\nTotes les embarcacions es mostraven satisfetes de fer el segon recorregut sense cap mena de problema, tret de la temperatura freda de l’aigua riu. Molt diferent va ser la cursa del dissabte, on el perill del riu i la tempesta s’erigien com a forts contricants a les embarcacions que amb actitud de desafiament volien fer la seva cursa tal com estava previst. De fet, l’etapa de dissabte va ser una de les més difícils que s’han viscut fins al moment i va acabar amb participants que van ser atesos per patir hipotèrmia i lesions. L’aigua, el vent i el fred van fer que molts participants valents, no acabessin la cursa tals com els hagués agradat. Cal destacar que l’Organització i totes les forçes de seguretat que acompanyaven la baixada, Creu Roja, Bombers, Mossos, Protecció Civil, Polícia, van realitzar una dura feina per evitar que passés qualsevol accident. Finalment no es va haver de lamentar res i poc a poc les barques van anar arribant fins a la població de Sant Llorenç de Montgai. Prèviament, el divendres a la nit quan estava previst que tingués lloc el concert del grup mallorquí Antònia Font, un forta tempesta ho va evitar i l’actuació es va haver de suspendre. Els actes de dissabte a la nit van patir alguna que altra modificació, l’espectacle pirotècnic, no es va fer i l’actuació musical prevista tampoc però la gent tenia ganes de festa i es van quedar al Parc de la Transsegre per gaudir com fos de l’edició de la Transsegre.\nUna edició que malgrat tot ha comptat amb el suport incondicional de la gent de la Noguera que se sent la festa com a seva i del públic de diferents indrets que no volien renunciar a les seves ganes de gresca.


Penzion Rouse Bardejov Eslovàquia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nPenzion RouseAndrascikova 4, Bardejov, Bardejov, Eslovàquia, 8501 - Veure al mapaNotable7,5Basada en27comentarisPenzion RouseVeure més fotos"This apartment was super clean. The hosts were eager to kee..."CharlesUnited StatesPiscinaVeure més fotosVeure totes les 25 fotosMolt bona ubicació 7,9Veure al mapa7,9UbicacióParticularitats que li encantaranWi-Fi gratuït en totes les habitacionssaunaaparcament de cotxes\nVeure les fotosHabitació Quàdruple (Quadruple Room)20 m21 llit extragran i 2 llits ...Fixa les dates per veure preusVeure les fotosHabitació Doble (Double Room)20 m21 llit extragran i 2 llits ...Fixa les dates per veure preus\nSobre l'allotjamentDescripcióTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Penzion Rouse és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Bardejov. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Un ambient ben cuidat i la seva proximitat a Barri Jueu, Basilica de St Egídius, Museu Šariš donen a aquest hotel un encant especial. El Penzion Rouse, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix habitació familiar. L'ambient de Penzion Rouse es reflexa en cada habitació. aparell de televisió, plat de dutxa, sala d'estar són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen sauna, piscina coberta estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Bardejov, el Penzion Rouse és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacionsZones públiques amb Wi-Fi Desplaçamentaparcament de cotxes Coses a fer, maneres de relaxar-sepiscina [interior]sauna Serveis i comoditatszona de fumadors Per als nenshabitació familiar Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaparell de televisiósala d'estar plat de dutxaempolles d'aigua de cortesia Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar més


In Harm's Way - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\natac a Pearl Harbor i Segona Guerra Mundial\nIn Harm's Way és una pel·lícula bèl·lica estatunidenca produïda i dirigida per Otto Preminger el 1965. Els principals intèrprets en són John Wayne, Kirk Douglas i Henry Fonda.\nEl guió ha estat escrit per Wendell Mayes sobre la novel·la Harm's Way de James Bassett. La pel·lícula explica de manera espectacular la vida d'oficials de la marina dels Estats Units i de les seves esposes amb base a Hawaii al començament de la Segona Guerra mundial.\nRockwell «Rock» Torrey és un comandant de l'US Navy que ha sacrificat la vida familiar per la seva vida militar i s'ha divorciat 18 anys abans deixant a la seva exesposa el seu fill Jeremiah de quatre anys d'edat. Comanda el creuer Old Swayback que és a la mar al moment de l'Atac a Pearl Harbor. És acomiadat per no haver respectat el reglament que demanava que fes ziga-zagues (per tal d'estalviar fuel) i per això és torpedinat per un submarí japonès. Ferit en el torpedinament (braç trencat), coneix la infermera Maggie Haines durant la seva convalescència.\nLa marina acaba reconeixent la legitimitat de la seva actuació i el nomena contra-almirall i li confia una primera operació difícil contra els japonesos. Retroba el seu fill que no ha vist des de fa divuit anys i que li reserva una acollida glacial. El fill és un arribista i està assignat en un llança-torpedes només per progressar ràpidament i ser destinat a un lloc d'estat major amb l'ajuda de la influència de la seva mare. Amb el seu exemple, i no amb discursos, aconseguirà redreçar-lo i fins i tot sacrificar-se.\nPaul Eddington és el comandant segon de Rock Torrey. Enganyat per la seva dona morta en companyia durant l'atac de Pearl Harbour, s'enfonsa en l'alcohol, però Rock Torrey l'agafa com el seu cap d'estat major.\nL'actuació de John Wayne és una mica fluixa del fet que estava greument malalt d'un càncer del pulmó en el rodatge. Poc temps després, la seva malaltia és diagnosticada i un mes més tard és sotmès a una intervenció quirúrgica per a l'ablació del pulmó esquerre.\nFranchot Tone també va desenvolupar un càncer del pulmó i va morir el setembre de 1968.\nLa producció va rebre una important ajuda de l'US Navy que va prestar el creuer USS Sant Paul CA-73 pel paper del Old Swayback i el destructor USS Philip DD-498 per al USS Cassidy . La US Navy també va prestar els destructors USS Braine DD-630, USS O'Bannon DD-450, USS Renshaw DD-499, USS Walker DD-517, el submarí USS Captain USS-336, el transport USS Renville APP-227.\nLa batalla naval amb edificis japonesos ha estat dirigida amb maquetes de gran dimensió. Kirk Douglas va trobar tanmateix aquests efectes especials pobres i va proposar (en va) fer servir els utilitzats per a la pel·lícula Camins de glòria de Stanley Kubrick.\nJohn Wayne: capità Rockwell W. "Rock"\nKirk Douglas: comandant Paul Eddington,\nPatricia Neal: tinent Maggie Haines, infermera de l'US Navy\nTom Tryon: tinent William McConnell\nBrandon De Wilde: tinent Jeremiah Torrey\nJill Haworth: Annalee Dohrn\nBurgess Meredith: comandant Egan T. Powell\nBarbara Bouchet: Liz Eddington\nPatrick O'Neal: comandant Neal Owynn\nStanley Holloway: Canfil Clayton\nDana Andrews: vice-almirall B.T. "Blackjack" Broderick\nFranchot Tone: almirall Husband Kimmel\nHenry Fonda: almirall Chester Nimitz\nSlim Pickens: Culpeper\nCarroll O'Connor: capità Burke\nJames Mitchum, fill de Robert Mitchum: Griggs\nGeorge Kennedy: tinent-coronel Gregory\nLarry Hagman: sotstinent Cline\nJerry Goldsmith: El pianista\nChet Stratton: El Doctor del vaixell\nChristopher George: mariner a la sala de màquines del Old Swayback\n1966: BAFTA a la millor actriu estrangera per Patricia Neal\n1966: Oscar a la millor fotografia per Loyal Griggs\n↑ «In Harm's Way». The New York Times.\n↑ [enllaç sense format] http://www.imdb.com/title/tt0059309/trivia?ref_=tt_trv_trv\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=In_Harm%27s_Way&oldid=24180524»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 21 jul 2020 a les 08:24.


Josep Vallverdú: un escriptor tot terreny — Josep Vallverdú\nJosep Vallverdú: un escriptor tot…\nCultura, 18 (novembre, 1988)\nL’entrada de l’estiu, quan el Centre Català del Pen homanetjà Maria Aurèlia Capmany amb motiu dels setanta anys un cofrare del ram aprofità un comentari de passadís per dubtar de l’eficàcia d’aquesta mena d’actes. Argumentà que eren, potser, massa convencionals i que no menaven enlloc. Allò que és realment important, deia, és la plenitud amb què s’arriba a certa edat i tant li fa que siguin setanta, com seixanta-nou o setanta-un. Perquè existeix el perill, a més, de caure en la paradoxa d’organitzar un cerimonial amb responsoris pre-fúnebres amb tipus que vessen vitalitat i intel.ligència per totes bandes. Certament aquest era el cas de Maria Aurèlia Capmany, com ho és també el personatge motiu d’aquest article, Josep Vallverdú i Aixalà, que el darrer 9 de juliol va sentir com repicaven els seixanta-cinc. En l’argot laboral la dada és prou sugnificativa: vol dir que aquesta tardor, quan comenci a rodar el curs acadèmic, l’escriptor deixarà la docència i podrà dedicar més temps a la literatura de creació, al lleure de menar l’hortet i a l’organització de centenars de papers personals atapeïts en un munt de carpetes. Potser sí que era lúcid el comentari del meu amic. Però em penso que també hi ha una altra manera de mirar-s’ho: fer-ne seixanta-cinc o setanta –o els que toqui mentre siguin múltiples de cinc o de deu- són dades que conviden a la reflexió, a l’actitud de passar comptes i de constatar, amb tota la lucidesa que calgui, que el fil s’aprima inexorablement. En darrer terme, jubilar-se és assistir a la sortida del primer indicador, com el full vermell del llibret de fumar de la novel.la de Miguel Delibes. Per endavant potser queda molta corda i anys de fecunditat creativa, però no s’ha d’oblidar que ja ha sortit, llampant, l’avís vermell del fullet. És un bon moment, doncs, per retre homenatge a un present vigorós, per resseguir els topants d’una existència rellevant i per lluitar, en la mesura que sigui possible, contra la injustícia dels oblits prematurs.\nLa propera tardor, els alumnes de l’Institut de les Borges Blanques esdevindran orfes de la presència reposada, bonhomiosa i pacient que ha caracteritzat sempre Josep Vallverdú i enyoraran el tarannà net d’un mestre d’actituds, esmolat d’intel.ligència i identificat profundament amb l’essència de la terra, com si es tractés de l’alè viu de la marinada, un capvespre d’estiu, o de la flaire persistent de la farigola en les terres grasses del secà.\nBen mirat, l’aportació intel.lectual i literària de Josep Vallverdú és la d’un pagès essencial de les lletres i no crec que hi hagi dubte a l’hora d’identificar-lo amb les arrels i la saba del terrer que l’ha pujat. Una mena de síntesi entre la gràcia efímera del bolet de xop i l’essència més adusta de l’oliva arbequina: una substancialitat que regalima d’ell mateix i de la seva obra com ho fa la boira, tenaç, quan repixa incansable en el llarg hivern lleidatà.\n-Gairebé tots els papers de l’auca\nActualment, Josep Vallverdú és conegut arreu com un narrador per a nois I noies I, en una síntesi atabalada, aquesta seria potser la faixa classificatòria més adient. Si més no, es tracta de la vessant literària més reconeguda i guardonada tant en l’àmbit esrictament català com en el d’altres llengües. Bona part de la seva narrativa infantil i juvenil ha estat traduïda al castellà i algun títol cabdal, com és ara Rovelló, s’ha tarduït al francès, al rus i al èuscar.\nAra bé, l’obra narrativa és, només, una de les branques –la més esponerosa sens dubte- d’un arbre literari que ha crescut agraït i fruitós. Lluny de l’esquematisme i dels criteris d’especialització del nostre temps, Josep Vallverdú ha esdevingut un autor tot terreny que ha interpretat, com qui diu, tots els papers de l’auca: erudit incipient, divulgador literari, poeta a estones, dramaturg i guionista, autor de llibres de viatges, traductor, assagista i narrador fonamental. A més, a cavall dels mítics anys seixanta i setanta, esdevingué l’agitador cultural i catalanista de les terres de Lleida. Això vol dir una enorme activitat de prologuista, conferenciant, pregoner de qualsevol acte cultural i la cua de tot el que hi vulgueu afegir.\nComençarem un itinerari de síntesi per l’obra de Josep Vallverdú a partir d’aquesta dimensió agitadora i alhora didàctica que és a la base, d’altra banda, dels seus llibres d’assaig. Després, mirarem de repassar breument la resta de les branques, si més no les més importants.\n-“L’home de Lleida”\nEl títol li fou atorgat –sembla- per Jordi Pujol amb motiu d’una visita a l’Abat Escarré, l’any 1963 o 1964. En un paper a Indíbil i la boira expressa l’anècdota i afegeix que el nomenament més aviat va entristir-lo perquè la singularitat de l’expressió indicava la penúria de gent compromesa que es manifestava, en aquell temps, a Lleida. El cas és que algú ho havia de fer i Vallverdú va convertir-se en una base operativa fonamental, en la referència exacta, a les terres de Ponent, del catalanisme militant en uns anys alhora difícils i engrescadors. Tot i que sovint s’hi refereix com a una obligada feina de suplència, la veritat és que esdevingué l’orientador de la realitat catalana, el pedagog d’un país segrestat i el mestre d’aquelles pàgines d’història sistemàticament escamotejades per la dictadura.\nUn fet de rumorologia política és a l’escapça de la seva obra assagística. A la meitat dels anys seixanta es parlava d’una matussera maniobra de l’administració de l’Estat per trossejar les nacions històriques, despersonalitzar-les i incardinar-les en altres agrupacions geogràfico-administratives. La província de Lleida en resultava tocada perquè hom volia que formés part del “Valle del Ebro”. Per fortuna, el disbarat no tirà endavant i serví, amb un efecte de bumerang, per impulsar un procés de reflexió oberta entorn de la peculiar dimensió lleidatana. Així, a partir d’un suggeriment de Jordi Pujol, Josep Vallverdú es trobà amb l’encàrrec d’iniciar un debat en forma de llibre sobre la problemàtica lleidatana. L’escriptor renuncià a fer-ho tot sol i es convertí en el coordinador d’una obra d’especulació col.lectiva, Lleida, problema i realitat (1967), que va escriure amb la col.laboració de Josep Lladonosa, Francesc Porta, Simeó Miquel i Joan Gabernet. El llibre ara és un clàssic del lleidatanisme i una obra d’utilitat si hom vol primfilar alguns aspectes del passat ponentí més immediat.\nLa reflexió encetada a Lleida, problema i realitat ha continuat, bé que amb un to diferent i registres d’altra mena, a Proses de Ponent (1970), Pregoner de Ponent (1982), Indíbil i la boira (1983) i en un autèntic gavadal d’articles, pròlegs i conferències que caldrà esperar a veure ordenats en algun volum que els aplegui sistemàticament. Proses de Ponent és un recull miscel.lànic que reuneix, fins i tot, una narració històrica protagonitzada pel Rector de Vallfogona i Perot Rocaguinarda. El conjunt és amarat d’un considerable to costumista i s’adreça, fonamentalment, a l’observació dels mecanismes de canvi en la societat agrària tradicional a partir de la segona meitat dels anys seixanta. A Pregoner de Ponent, l’escriptor recupera un to més assagístic i l’esforç de penetrar les essencialitats del terrer. Hi recull tres pregons festius, el més important dels quals, El pregó de l’oli, fou pronunciat la primavera de 1981 en la festa Olis Catalans celebrada a Les Borges Blanques. El darrer llibre d’aquesta branca assagística, Indíbil i la boira, esdevé una obra girada endins, de reflexió més personal i introspectiva, que abunda en elements de caient autobiogràfic.\n-La literatura infantil i juvenil\nL’estrena narrativa de Josep Vallverdú per a un públic de nois i noies es produeix a mitjan dels anys cinquanta amb tres originals en llengua castellana: La flor del olvido (1954), que signà amb el pseudònim d’ E.P. David, Las cinco vidas del “Nereo” (1954) i Tambores en el río (1955). Dos anys abans havia publicat el seu primer conte en català, Primavera, no!, en el número 1 de la revista “El Pont”, creada i dirigida per la tossuderia exemplar de Miquel Arimany. Cal dir que els anys eren difícils i just començaven a esquerdar-se els paràmetres més tradicionals de la literatura de gènere per a menuts. Les tres novel.les castellanes ja entraven de ple en un procés de renovació del gènere i foren un bagatge d’experiència important quan aquesta narrativa –a partir d’El venedor de peixos (1960)- començà a escriure’s, només, en la llengua que li era pròpia.\nEls primers èxits arribaren amb Trampa sota les aigües, Premi Joaquim Ruyra, 1963 (1965) i, sobretot, Rovelló, Premi Folch i Torres, 1968 (1969), a partir del qual, Josep Vallverdú ha esdevingut un dels autors més emblemàtics i prolífics de narrativa infantil i juvenil catalana: un autor d’una novel.la cada any, com a mínim, amb una colla d’anyades amb torna. Tot plegat vol dir més de trenta-cinc títols entre 1963 i 1986. Llibres per triar i remenar, que poden classificar-se amb criteris de signe ben diferent. Ha escrit novel.les ambientades en èpoques diverses de la història: Tres xacals a la ciutat (1976), en la prehistòria; Un cavall contra Roma (1975), El vol del falcó (1985) i El fill de la pluja d’or (1984), en l’edat antiga. En Mir l’esquirol (1978) i L’espasa i la cançó (1986), en l’època medieval, Bernat i els bandolers (1974), en el segle XVII. D’altra banda, només posant de costat alguns dels títols, ens trobem amb un autèntic bestiari; a les obres esmentades hom podria afegir Rovelló, que és la història d’un gos, L’home dels gats (1972), Saberut i Cua-verd (1982) i Gasan i el lleopard (1984). També ha tocat l’aventura exòtica a La caravana invisible (1968), s’ha deixat seduir pel vol de la fantasia més enllà del realisme a Els inventors de fantasmes (1977), Les vacances del rellotge (1981), Els convidats del bosc (1986), Nàufrags a l’espai (1986), i de cap manera no es poden bandejar els llibres amb problemàtica i missatge social, com és el cas d’ En Roc drapaire (1971) o L’alcalde Ferrovell (1981). A la vora mateix de les novel.les ha crescut un bancal esplendorós de contes i narracions, que ha aplegat en reculls com Homes, bèsties i facècies (1979) o Gira-sol d’històries (1980).\nRas i curt vol dir un feix de milers de pàgines que comença a fer respecte, un gruix de producció narrativa que no hagués estat pas possible sense algunes de les qualitats que orlen Josep Vallverdú i que detallo sense criteris de prioritat: una enorme capacitat de treball, una envejable força fabuladora, una intel.ligència subtil en un cap ben estructurat i el do d’escriure a raig, sense necessitat de gaires retocs posteriors. El maridatge ben avingut d’aquesta colla d’elements és l’únic secret d’una màquina que inventa i explica històries, com qui diu sense aturador.\nResulta, però, que sovint hi ha efectes secundaris, com en el cas dels medicaments, i podria ser que la narrativa per a adults hagués estat una víctima paradoxal -i potser inconscient– d’aquest conjunt de facilitats fabuladores. Només cal llegir alguna de les narracions publicades a Festa Major (1961), recuperades darrerament a La festa i la ganyota (1987), per adonar-se de les immenses possibilitats d’aquesta literatura quan, a la vora del talent personal, els papers reflecteixen també la tenacitat d’un combat amb els ressorts de la llengua i l’estructura de la narració. Desconec si fou la polivalència o la torrencialitat del seu temperament literari, les culpables de barrar-li el pas com a narrador més convencional. En tot cas afavoriren la seva indiscutible consolidació com un dels narradors catalans més carismàtics per al públic infantil i juvenil. I no cal pas lamentar-ho ni plantejar hipòtesis inútils. Vés a saber, en darrer terme, si aquesta no ha estat la literatura que ha volgut fer sempre, l’escriptor.\n-Llibres de viatges i traduccions\nL’any 1966 o 1967, mentre d’una banda anava prenent forma definitiva l’assaig col.lectiu Lleida, problema i realitat, Josep Vallverdú i el fotògraf Ton Sirera reberen, per part de l’editorial Tàber, l’encàrrec de Catalunya Visió que s’havia de concretar en una sèrie de deu volums publicats entre 1968 i 1974. L’editorial projectava una obra essencialment gràfica que organitzés els llibres per comarques amb un gruix important de fotografies comentades a plana i contraplana. Fotògraf i escriptor es proposaren de treballar plegats i junts, com una llançadora, viatjaren amunt i avall de la geografia catalana: mentre l’un feia rodar el carret de les fotografies, l’altre pensava o enfilava el comentari que el paisatge, la contrada o el monument de torn demanaven. L’entesa i col.laboració amb Ton Sirera continuà a La Catalunya continental (1968) i a Els rius de Lleida (1973). Ja en solitari publica Viatge entorn de Lleida (1972).\nI del viatge geogràfic passem a la immersió literària del torsimany. Josep Vallverdú tradueix des dels vint-i-cinc anys, la qual cosa vol dir que, a hores d’ara, el volum d’obra traduïda depassa la seixantena de títols –una mitjana, gairebé, de dues obres per any- amb un ventall temàtic que aplega tota mena de llibres: literatura, antropologia, religió, filosofia i pedagogia. És a dir, com a traductor manifesta el mateix tarannà versàtil i polivalent que hem trobat en l’autor de creació. En aquest cas destriaria les versions literàries per informar que fou un dels traductors de la primera època de “La cua de palla” (Ira Levin, Raymon Chandler, Dashiell Hammet i James Hadley Chase) i que cal parlar, a més, de la seva feina amb obres de Graham Greene, R.L. Stevenson, Jack London, Edgar Allan Poe, John Steinbeck, Henry James i Gianni Rodari.\n-Un cul de sac amb la resta\nAssagista, narrador, autor de llibres de viatge, torsimany i, a més, poeta ocasional, erudit incipient, divulgador literari, articulista tenaç… Una obra, doncs, que té la mateixa flexibilitat dels conreus de regadiu, com si aquest fos un altre dels trets que identifiquen l’autor amb algunes comarques del seu ponent català. Terres ermes cent-cinquanta anys enrera que han esdevingut vergers esplèndits en ser peixades per les aigües lentes del canal d’Urgell. Potser el paral.lelisme és massa senzill, però la desimboltura de l’autor a l’hora de moure’s d’un gènere a l’altre i la versalitat del conjunt de la seva obra semblen filles d’una terra grassa amarada d’aigua que, sense dificultats de cap mena, alterna blat, alfals, panís i pràcticament tot el que convingui a la murrieria i els interessos del pagès.\nSi tirem de dret a les beceroles literàries de Josep Vallverdú, pot sorprendre el primer títol, El teatro en la antigüedad (1948), que no desdiu, però, d’uns inicis de l’escriptor per viaranys, diguem-ne erudits, qui sap si atiats pel mestratge de Jordi Rubió, de qui fou ajudant durant un curs. Sembla evident que la recerca o l’alta erudició no havien d’encaixar amb el temperament més inquiet i un punt bellugadís de l’escriptor lleidatà. D’altra banda, però, s’ha de dir que també ha publicat una colla de treballs que entren de ple en la divulgació de la història literària. És el cas de títols com De Morera i Galícia a Guillem Viladot (1980), El Rector de Vallfogona i la llengua del barroc (1982) i Magí Morera i Galícia, traductor de Skakespeare (1982). A més de textos escolars i un feix d’articles i pròlegs que s’adrecen, amb una especial atenció, a la literatura fornada pels pastissers de Ponent, encara un llibre de poesia, Poemes del gos (1977) i les incursions en el món del teatre, algun guió cinematogràfic i apunts de divulgació d’història que configuren un prolífic cul de sac i la torna generosa d’un incansable treballador de les lletres.\nTel.lúries (a Poemes del gos, 1977) és un poema de reflexió autobiogràfica molt difícil de creure. El poeta hi assaja unes imatges de futur, encara llunyanes, on l’escriptor –Sr. Josep en el poema- es veu vellet i arrupit, prenent el sol, mentre un cor aristofànic de dones canta les excel.lències d’una vida plàcida, pulcra i ordenada.\nSempre va fer bondat, i mai estralls,\njoventut endreçada, conjugal discreció, pocs maldecaps, feina ben feta, prudent en tot, senyor del seu jardí.\nEll, a les flors i als llibres;\nhores de vetlla i de tecleig,\ni molt de llegir. I diu que sabia llengües,\nai, quin do! Senyor Josep, per molts anys.\nJosep, et veig el son, absort,\nla boca oberta, el nas llarg, d’un morat destenyit.\nT’han tret al sol, com les ametlles,\ncom el panís, com l’alfals,\ntalment saca mullada\no poll de quinze dies.\nAl sol, com un favor, que a dins,\nara fan endreça, i tot fa nosa. (…)\nA mi em sembla del tot impossible aquesta imatge d’un vellet xaruc, emmandrit per la bonança del sol. Serà difícil que el senyor Josep deixi la màquina d’escriure, les hores de lectura o l’entreteniment amable de les escultures de paper “matxé”. I quan ho faci serà només per canviar de feina, per tenir ben arranjat l’hortet, per aixar drets els cavallons del planter o repassar amb detall una taula de cebes. I mentre l’aigua del rec xopi lentament la terra, mirarà d’endevinar si els primers tomàquets vindran enguany per Sant Joan o si haurà estat fidel, un any més, al projecte que, temps era temps, comentà al seu editor: “Jo sóc home d’un llibre a l’any. Ja ho veuràs”.


19 agost 1869\n22 agost 1940 (71 anys)\n12 abril 1933 –\n← Pedro Segura y Sáez – Enric Pla i Deniel →\n20 juny 1927 – 12 abril 1933\n← Isidre Badia i Serradell – Nicanor Mutiloa e Irurita (en) →\nsacerdot catòlic (1895–)\nFou elevat a la mitra de Tarassona el 1927, quan les relacions entre la Dictadura de Primo de Rivera i el clergat català estaven sotmeses a dures proves. El juliol de 1933 fou nomenat arquebisbe de Toledo, sede vacante per la dimissió del cardenal Segura. Malgrat les dificultats del moment, en l'acompliment de la seva tasca va comptar amb el vistiplau d'extensos cercles del republicanisme moderat, però sense que el seu inalterable acatament al poder legítimament constituït impedís una enèrgica repulsa contra qualsevol ingerència o extralimitació de la potestat civil en el camp eclesiàstic. Aquesta línia de conducta conformaria igualment la seva difícil i arriscada actuació durant la Guerra Civil espanyola de 1936. La seva intervenció va ser decisiva per al reconeixement per part de la Santa Seu del govern del general Franco i també el 1937 va redactar, coneixedor dels assassinats de bisbes i sacerdots en la zona republicana, la "Carta Col·lectiva dels bisbes espanyols als bisbes del món sencer" que defensava el Movimiento Nacional. No aconseguí que la signés el cardenal Francesc Vidal i Barraquer, amb el qual tanmateix tingué respectuoses relacions personals (havia estat Vidal qui l'havia consagrat bisbe a la catedral de Tarragona el 1927), especialment quan coincidiren al conclave de 1939 que elegí el papa Pius XII. Havia justificat teològicament, això sí, la guerra civil i havia donat la seva aprovació perquè fos anomenada "croada". S'adreçà públicament al lehendakari José Antonio Aguirre per excusar l'afusellament de capellans bascos pels franquistes.\n↑ «DOCUMENTOS OFICIALES: Carta colectiva de los obispos españoles a los obispos de todo el mundo con motivo de la guerra en España».[Enllaç no actiu]\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Isidre_Gomà_i_Tomàs&oldid=27145285»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 9 maig 2021 a les 03:23.