La bestia - Los Pequeños Seres\nCorre l'any 1834 i Madrid, una petita ciutat que mira d'obrir-se pas més enllà de les muralles que l'envolten, pateix una epidèmia de còlera terrible. Però la pesta no és l'únic que terroritza els seus habitants: als suburbis hi apareixen cadàvers desmembrats de nenes que ningú no reclama. Tots els rumors apunten a la Bèstia, un ésser que ningú no ha vist però que tots temen.\nQuan la petita Clara desapareix, la seva germana Lucía, juntament amb en Donoso, un policia borni, i en Diego, un periodista tafaner, inicien un frenètic compte enrere per trobar la nena amb vida. En el seu camí ensopegaran amb fra Braulio, un monjo guerriller, i amb un misteriós anell d'or amb dues maces creuades que tothom cobdicia i pel qual alguns estan disposats a matar.\nD'una manera magistral, Carmen Mola teixeix, amb els fils del millor thriller, aquesta novel·la impactant, frenètica i implacable, d'infern i obscuritat.\n«?Ha estat la Bèstia, la Bèstia l'ha perseguit. És un lament que es repeteix entre els veïns. En Diego no es vol creure la història de la Bèstia; al voltant d'aquest nom hi ha un embull confús de descripcions de suposats testimonis. Alguns han parlat d'un os, altres d'un llangardaix de proporcions increïbles, i n'hi ha que creuen que es tracta d'una criatura semblant a un senglar. Quin animal mata només per plaer? Fins on ell sap, totes les víctimes han estat violentament desmembrades, però cap no tenia signes d'haver servit d'aliment per a aquesta mena d'animal quimèric que habita als poblats de Madrid. L'única cosa que s'amaga rere el nom de la Bèstia és una sensació enganxosa, tan absent de forma i tan inquietant com aquelles descripcions demencials: la por».


Amfitriti's Apartment Naxos Island Grècia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nPlaka, Platja de Plaka, Naxos Island, Grècia, 84800 - Veure al mapa\nBarri Platja de Plaka Agia Anna Agia Anna Illa Naxos Agios Prokopios Agios Prokopios\nMés informació sobre Amfitriti's Apartment\nAmfitriti's Apartment, ubicat a Plaka Beach, Naxos Island, és una destinació popular per a viatgers. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmfitriti's Apartment també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Naxos Island. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, transport hotel/aeroport, habitació familiar, lloguer de cotxes.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, calefacció, balcó/terrassa, insonorització, ventilador per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Naxos Island, el Amfitriti's Apartment és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nCal que informeu el Amfitriti's Apartment de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.


Cites similars: Cap persona mereix les teves...\nMesura els teus desitjos, pesa les teves opinions, compta les teves paraules.\nNo pots deixar que els teus pares estiguin a prop de les teves humiliacions reals.\nfarà somriure a tothom\nexcepte al destinatari.\nepigrama de Carles Fages de Climent\nPenso en el cor —i en l’orient...\nCap triomf no pesa en el vent\ni, juntes, al buf que hi declina,\ns’esborren l’onada divina\ni l’aventura vehement.\n¿D’on venim, que no fos tornada?\nmorim d’amor, i no s’hi pensa.


Francesc Parcerisas ha publicat fa poc un volumet amanós a Quaderns Crema que convida a llegir durant el llarg estiu, ample i calmós, sempre que no estiguis sotmès a urgències, mosques empipadores i calors de l’interior de Catalunya.\n, que així s’anomena el dietari, conté una suggerent portada manllevada d’un quadre de Ramon Calsina, dita el Vallès optimista de 1932, que evoca aquells estius idíl·lics infantils narrats en les primeres pàgines del dietari, que els habitants del Baix Segrià, com un servidor de vostès, no coneixíem pas en els mateixos termes: més aviat era –i és– època de molt treball, moltes matinades i moltes calorades. Llegir, en aquell context de poble que collia fruita a estall, era una excepcionalitat que podia produir-se algun diumenge a les piscines locals, plenes de pells blanques de la contornada.\nJo els diré que\nno és pas un volum escrit des de les il·lusions juvenils que tantes pàgines de la literatura ens ha convidat a veure de forma encomiàstica i alegre, però és un bon llibre.\nUna bella evocació el duu a constatar que “la decadència del cos ens agafa per sorpresa perquè molt poques vegades ens hem adonat que hi era i, sobretot, gairebé mai hem acceptat que nosaltres –sigui el que sigui el que això\ngràcies a ell”. El nostre cos.


engel live bait coolers: qualitat antiga, tecnologia de nova escola - Caçar - / - Peixos\nResistentment original, Engel va ser el primer lloc en escena frigorífica portàtil. Però la marca no s’ha aturat.\nProp de 60 anys després de la creació del negoci portàtil de congeladors frigorífics AC / DC, Els motors refrigeradors rotomoldats dels engels continuen establint estàndards d’alt rendiment. Una impressionant llista d'Engels inclou caixes dures i toves i seques i, ara, refrigeradors d'esquer en viu i congeladors de 12/110 volts.\nL’elecció tant de professionals mèdics com a l’aire lliure, la innovació d’Engels ha comportat la introducció dels seus refredadors d’esquer en viu i d’algunes característiques pròpies.\nRefrigeradors d’esquerres Engel: Genial per al llac\nPassa hores a l'aigua sense preocupar-te. Els models d’esquer en viu tenen una xarxa de tracció anticorrosió totalment nova que fa que la brisa es faci brisa al deixar la safata penjada. I un port de redisseny del tub d’aire s’ubica a la tapa, ampliant la capacitat de la caixa i reduint les esquitxades de desbordament.\nLa bomba d'aire de dues velocitats aireja contínuament l'aigua, proporcionant-hi hores de pesca extra, mentre que la carcassa resistent a l'aigua defensa el motor silenciat. Aïllat de la mare natura, el refrigerador també protegeix les costoses esquer.\nFeu el doble de treball retirant la bomba i la mànega per convertir-la en un refrigerador complet amb facilitat. Els 'peus angulars' antilliscants mantenen el refrigerador dur a terra i eviten rascades a la superfície. I els punts de desplegament de 'quadra-grip' estan modelats lateralment perquè pugueu mantenir la vostra refrigeració a la coberta malgrat les onades.\nRefrigeradors Engel: cares dures i seients durs\nPermet-lo afrontar: els refrigeradors es doblen com a cadires i es troben al càmping o al vaixell. Travessant la longitud de la tapa del refrigerador, les insercions de la tapa I-BEAM i la tapa TruHold reforçada eviten que la tapa del refredador sigui massa familiar. Una closca de poliuretà d’un sol motlle impedeix aquelles esquerdes d’esforç que condueixen a una durada de vida més breu, mentre que els peus afecten la transferència de calor del sòl.\nFàcil de netejar i mantenir, els refrigerats durs Engel també són resistents a taques i olors. Les parets de poliuretà de 2 polzades són molt duradores i estan aïllades bé amb una escuma de poliestirè modelat d’alt grau. Aquesta característica fa gràcia a tots els costats, inclosa la tapa, no només en certes àrees com moltes de les marques competidores.\nAquesta composició s’eleva contra canvis greus de temperatura a l’exterior per mantenir una temperatura constant al seu interior.\nmaterial de càmping Walmart\nMantingueu-hi una tapa\nEngel és tecnologia. La marca ho demostra en el sistema de tancament Unity, que utilitza panys de tracció de qualitat marina i maquinari d’acer inoxidable en tots els accessoris. Engel afirma que la tapa aguantarà anys d'obertura repetitiva sense causar fixacions soltes.\nPerò no cal que siguin desconcertats, aquests llaços són fàcils d’utilitzar. La frontissa enclusa de longitud completa manté el tancament estricte amb un disseny autopropulsat, de manera que no tens massa.\nResponsables de mantenir l’aire càlid i de mantenir l’aire fred, les juntes són una part vital de la vostra refrigeració. En redissenyar aquests punts febles convencionals amb la frontissa autosuperable (ABS) i les juntes EVA hermètiques, Engel aspira a uns anys de refredament fiable.\nI el segell impermeable que recorre l’interior de la tapa proporciona un ajust ajustat - important si no voleu que la tapa es congeli durant la pesca a l’hivern al Canadà.\nTemps del teu costat\nEngel és conegut pel seu factor “cool”. Quan esteu a l’hivernada per un viatge llarg o una expedició de pesca amb mosca, aquests refrigeradors us poden ajudar a mantenir el vostre joc (carns, peixos o bevies) conservats.\nMentre que Engel fa els seus congeladors portàtils per a nevera ofereixen dècades de fred, els refrigeradors de caixa seca proporcionen un dia de retenció de gel. Els refredadors d’escars en viu disposen de dies d’emmagatzematge airejat per mantenir viva la vostra mort durant dies.\nTots els refrigeradors en viu són de sèrie amb un cotxe de 12 V i un adaptador per a embarcacions dissenyat per fer funcionar l’aireador.\nCada refrigerador Engel ha estat optimitzat per mida per tal d’emmagatzemar el màxim. Engel també s'aplica a la bomba d'airejador, que mesura 5 1/4 polzades de llarg, 3 polzades d'ample i 1 5/8 polzades de profunditat. A més, té 30 dies de garantia.\nSi bé la mànega flexible de silicona i la pedra d’aire ponderada proporcionen un subministrament energètic de bombolles, un nou habitatge resistent a l’aigua pretén mantenir el soroll al mínim. La bomba de dues velocitats us permet aprofitar al màxim la vida i bateria de la bateria.\nNecessites una mà?\nHi ha dues maneres diferents de portar els refredadors: portar nanses i una bandolera encoixinada i integrada. Tant si necessiteu les mans lliures com si voleu empalmar-vos a l'estil tradicional, Engel us ha cobert.\nCreats per ser durables, aquests refrigeradors d’alta capacitat tenen l’objectiu de ser fàcils de transportar i d’utilitzar fàcilment.\nCapacitats de refrigeració de pas de Engel\nEl refrigerador d’esquer viu d’Engel té 13 quarts de capacitat d’aigua, per la qual cosa ha de contenir una varietat d’esquer des d’olor fins a brillants. Qualsevol pescador sap que mantenir l’esquer viu és una de les tasques més importants i el refrigerador adequat pot ajudar-vos a estalviar temps i diners.\nEls refredadors d’escars en viu tenen quatre mides: 7, 13, 19 i 30qt, que es tradueixen respectivament a 0,5, 1, 2 i 3 lliures de pit. Una garantia de 5 anys salvaguarda tots els refrigeradors Engel i cada mida inclou sis colors.\nEspecificacions refrigeradores Engel Live Bait / Dry Box\nPes: 2,5 lliures\nCapacitat: 1,75 galons / 5 lliures de gel o 8 12 oz. llaunes\nCapacitat:3,25 galons / 12 lliures. de gel o 18 12 oz. llaunes\nCapacitat:4,75 galons / 25 lliures. de gel o 32 12 oz. llaunes\nCapacitat: 7,5 galons / 45 lliures de gel o 48 12 oz. llaunes\nEngel dóna suport als seus clients, però també campions per causes com ara Now or Neverglades, Coastal Conservation Association, American Sportsfishing Association, Centre for Sportsfishing Policy i Congress Sportsmens Foundation. Mantenir-se connectat a la comunitat angular i al medi ambient forma part de la missió de les marques.\nUna ràpida lectura de les ressenyes web del lloc d'Engels us proporcionarà més testimonis i maneres d'utilitzar el vostre refrigerador. Des de submarinistes de construcció fins a guies de pesca, aquest refrigerador s’assegurarà de no ser limitat.\nEl més important, hauria de donar-te el màxim temps on compta més: amb l’aigua.\nAquest article està patrocinat per Engel Coolers.\ntub de supervivència vssl\nAfegiu aquesta cuina a la vostra Subaru o SUV\nComponent divergent de tir amb arc: arc de 2019 de gran rendiment i de baix preu


Lleida instal·larà pantalles gegants per veure 'la Roja - Notícies Esports - Notícies Esports - e-notícies\nEsports · 28 de Juny de 2012. 19:38h.\nEl PPC demana a l'Ajuntament de Barcelona faci el mateix\nPantalles a Montjuïc durant la final del Mundial\nL'Ajuntament de Lleida instal·larà una pantalla per a que tots els aficionats que ho desitgin puguin seguir la final de l'Eurocopa de futbol el proper diumenge a partir de les 20:45 h. La pantalla estarà instal·lada a la rambla del Corregidor Escofet, en el tram comprès entre l'Avinguda de Tortosa i el carrer de Pere Cavasèquia.\nDes de l’Ajuntament de Lleida es recomana que els lleidatans i lleidatanes que desitgin seguir la final en l'espai habilitat per l'Ajuntament s’hi desplacin amb anterioritat i utilitzin, preferentment, el transport públic. Per aquells qui utilitzin el seu vehicle particular, l’aparcament més proper és el del Barris Nord.\nL'Ajuntament de Barcelona, en canvi, no té previst de moment fer-ho. El president del grup municipal del PPC, Alberto Fernández, ha considerat "incomprensible" l'actitud de l'alcalde "quan no costa ni un sol euro, en pagar-ho els patrocinadors privats i tenint en compte que al Mundial 2010 més de 75.000 barcelonins van seguir la final Espanya-Holanda a l'Avinguda de Maria Cristina".\n#22 LLepet, finselscollonsdespanya, 29/06/2012 - 14:07\nSuposso que la pantalla la posen a lleida2, allí tots parlen i son espanyols.\n#21 Font Cuitora, La Llacuna, 29/06/2012 - 13:38\nMentre a Catalunya no sigui possible instal.lar pantalles gegants per veure la Selecció Catalana, perquè aquests de la Roja no ho consenten, això de Lleida serà una indignitat.\n#20 Miquel, tarragona, 29/06/2012 - 13:34\nQuin fàstic em foten els ajuntaments del psc-psoe-vichy. Col·laboracionistes horrorosos.\n#19 eric, lleida, 29/06/2012 - 13:28\nbe per lleida,li dic a teresa i li recordo que l'alcade a guanyat 2 vegades per MAJORIA ABSOLUTA i es per 2 cop el MES VALORAT de catalunya. Jo visc al barri pardinyes on es ficara la pantalla. Que trist que al nostre pais siguen racistes de nosaltre mateixos i u diu un de sang lleidatana\n#18 Teresa, Lleida, 29/06/2012 - 11:45\nTan de bo perdin !!\n#18.1 Manel, Barcelona, 29/06/2012 - 23:35\nQuina llàstima haber d'alegrar-se per les desgràcies dels altres! Encara que perdem ningú ens treurà la ilusió d'haver disputat una eurocopa fins la final!!


4ª Asamblea General de la Cofradía de San Jorge – Cofradía de San Jorge, Banyeres de Mariola\n4ª Asamblea General de la Cofradía de San Jorge\npor Administración · 19/02/2011\nAbierta la sesión por el Presidente Jorge Enrique Esteve Romero a las 18:00 h., s’ha iniciat la 4a Assemblea General Ordinària de la Confraria de Sant Jordi de Banyeres de Mariola, en la Seu Social amb l’assistència de 85 cofrades, amb un minut de silenci en memòria del Majoral de Sant Jordi Jorge Enrique Belda, qui va faltar el passat 6 de febrero de 2011.\nA continuació s’ha donat lectura a l’acta de la 3a Assemblea General Ordinària, pel Sr. Secretari Jordi Sempere Avellán, celebrada el día 1 de marzo de 2008, sent aprovada per unanimitat.\nHa seguit el Sr. President amb l’informe de la gestió de la present Junta Directiva, que s’ha aprovat per unanimitat. I a continuació el Sr. tresorer Ernest Berenguer Pont, ha realitzat l’informe del balanç econòmic del període 2008-2011, que també ha estat aprovat per unanimitat.\nA continuació el Sr. President ha presentat el projecte de la insígnia de la seua junta directiva, perquè passe a ser la insígnia que a partir d’este moment identifique totes les directives de la Confraria, aprovant-se per totos els presents.\nFinalment el Sr. Secretari ha presentat la candidatura a nou President encapçalada per José Vicente Berenguer Valls, para el período 2011-2014 que ha estat ratificada per tota l’assemblea, sent presentant a tots els presents i qui ha dirigit unes paraules a tots els assistents.\nLa 4a Assemblea s’ha clausurat pel Sr. President a les 19:15 h.; de la tarde, passant tots els assistents al local de la Confraria ubicat al carrer Sant Francesc, 10-12, on s’ha servit un xicotet vi d’Honor, que va acabar a les 21:00 h.


Feria, plata en el Campionat de Catalunya Sènior de patinatge artístic | La torre del Palau\nFeria, plata en el Campionat de Catalunya Sènior de patinatge artístic\nper La Torre, 20 de juny de 2013 a les 10:06 |\nYasmina Feria Foto: CNT\nLa patinadora del Club Natació Terrassa Yasmina Feria va proclamar-se subcampiona de Catalunya sènior de patinatge artístic en la modalitat de lliure en la competició que va celebrar-se el cap de setmana passat a Fornells de la Selva.\nL’estat de la pista, poc apte per a la pràctica del patinatge, va condicionar enormement el rendiment de les participants. En un context general d’errades, Feria va protagonitzar un disc curt correcte que la va situar en tercer lloc. Sota els sons de música ètnica, l’egarenca va executar una pirueta de taló de peu dret i una pirueta de taló de peu esquerre combinada amb taló de peu dret i baixa exterior enrere. Quant als salts, Feria va completar un bon combinat de triple salchow.\nLa patinadora del Natació va millorar les seves prestacions en el programa llarg, on va excel·lir en l’apartat de salts. Impulsada per la percussió de la música ètnica, Feria va desenvolupar uns magnífics triple salchow, triple metz, doble axel i combinat de triple salchow. Aquesta actuació va permetre-li guanyar un lloc a la classificació final tot sumant 298,50 punts. Isabel Repullo (CP Parets) va proclamar-se campiona amb 317,60, mentre que la medalla de bronze va correspondre a Noemí Isla (independent) amb 290,80.\nAquest resultat classifica la patinadora local per al Campionat d’Espanya Sènior que tindrà lloc a Navarra el 26 i 27 de juliol.\nEsports, Patinatge Artístic, Yasmina Feria, CNT, Natació, Terrassa


Michael Moore torna amb el documental ‘Fahrenheit 11/9’ | EL CINÈFIL\nActualitatDocumental 7 d'octubre de 2018 Luana Valls 0\nArribarà al nostre país el pròxim 9 de novembre\nEl cineasta Michael Moore és conegut pel seu humor àcid i per dir les coses tal com les pensa. És l’autor de documentals com Roger&Me, Bowling for Columbine o Fahrenheti 9/11 que es va estrenar l’any 2004 i no només va guanyar la Palma d’Or, sinó que va aconseguir ser el documental més taquiller de la història. Aquest any, Moore ha tornat amb un nou projecte que té l’aparença de remake, ja que, es titula Fahrenheit 11/9 i, com en el cas anterior també fa una crítica de la presidència actual dels Estats Units, és a dir, contra Donald Trump. El director, acusa Trump de destruir el somni americà i amb aquest nou documental busca “enderrocar Trump” abans de les eleccions del pròxim mes de novembre.\nRecentment es va presentar el primer tràiler on es poden veure imatges d’arxiu amb el president Trump al capdavant i, en el qual Moore presenta una mirada polèmica i còmica sobre els temps que corren actualment als Estats Units. El director fa un retrat de les eleccions del 2016 i, centra l’atenció en aquests dos primers anys de mandat de Trump. A més, vincula la presidència de Trump amb l’ascens dels supremacistes blancs o el problema de les armes de foc, entre altres greus problemes que no només preocupen a la població nord-americana, sinó també a la resta del món. El documental intenta trobar resposta a les preguntes, com hem arribat fins aquí? i com en sortim?\nEl documental es va estrenar al Festival de Toronto i va aconseguir una gran aclamació per part del públic i la crítica, arribarà al nostre país el pròxim 9 de novembre.


La Fundació Tàpies exposarà el perfil polític de l’artista | Núvol\nLa Fundació Tàpies exposarà el perfil polític de l’artista\nLa Fundació Antoni Tàpies examinarà en una exposició un dels aspectes més paradoxals de l’obra de l’artista: el seu perfil polític. Concretament, l’equipament s’endinsarà en la forma, els procediments i els significats d’obres destacades en relació amb el seu contingut polític. ‘Antoni Tàpies. Biografia política’ s’inaugurarà al juny.\nDocumenta III, Kassel, 1964. A la dreta, obres d’Antoni Tàpies.\nDigital BB : Richard Kasiewicz\nL’exposició del Tàpies més polític reunirà per primera vegada conjunts i sèries d’obres procedents de la fundació i de préstecs europeus d’entre els anys 50 i 70, que van establir la identitat de Tàpies com un dels artistes essencials de la postguerra europea i que fan palès el seu compromís amb les lluites polítiques antifranquistes. La temporada 2018 també oferirà un homenatge a Teresa Barba, dona de Tàpies, a través d’una mostra i inclourà la primera exposició monogràfica a l’Estat de Jennifer Allora i Guillermo Calzadilla.\nLa Fundació Tàpies enceta una nova etapa i dividirà la programació del 2018 en dos grans blocs sota l’estela de tornar a connectar la figura d’Antoni Tàpies amb una actualitat, que en dona “tots els arguments”, segons el director de la Fundació, Carles Guerra.\nAixí, el primer dels blocs el conformarà l’exposició ‘Antoni Tàpies. Biografia política’, reconstruirà les seves obres de gran format de la ‘Documenta 3’ de Kassel de l’any 1964, incloent peces de fons de la fundació i els préstecs procedents de col·leccions europees. La mostra no atorgarà el protagonisme a obres que faran un exercici de protesta, sinó que desplegarà la trajectòria de l’artista buscant examinar les obres en un sentit ric i polisèmic i on la política no sempre és explícita.\nAixí, en paraules del director de la Fundació Tàpies, es tracta de transformar l’obra i les pintures de Tàpies en un “quadre d’història” on gràcies a la recerca s’hi troben esdeveniments “claus i xifrats”. En la mostra, Guerra reconeix que, malgrat els anys, l’espectador hi pot trobar una vinculació amb la situació actual.\nLa mostra donarà el tret de sortida del centenari d’Antoni Tàpies, que arribarà el 2023.\n‘Allora&Calzadilla’, segon gran pilar de la temporada\nEl segon pal de paller de la temporada arribarà del febrer al maig amb l’exposició ‘Allora&Calzadilla’, que presentarà una selecció d’obres produïdes entre els anys 1996 i 2017 amb el rerefons de la situació de Puerto Rico.\nLa mostra se centra en la dimensió musical de les peces, que fa arribar als espectadors la idea que el fet visual se subordina a l’auditiu. Una obra conduirà, segons Guerra, a la següent, de manera que ‘Stop, Repair, Prepare: Variationson Ode to Joy for Prepared Piano’ del 2008 condueix al mur des d’on sona ‘Wake up’ o al ‘Home Hippo’ que es pot percebre pels xiulets d’un vigilant llegint els diaris del dia assegut sobre una gran reproducció de la figura d’un hipopòtam.\nAllora & Calzadilla. Hope Hippo, 2005. Installation View: “Always a Little Further” 51st International Art Exhibition, la Biennale di Venezia, Photo: Giorgio Boata\nHomenatge a Teresa Barba\nParal·lelament a aquestes dues grans exposicions, la fundació també impulsarà la mostra ‘Antoni Tàpies. T de Teresa’, que tindrà lloc del 6 de febrer al 21 d’octubre, un homenatge a Teresa Barba, dona de l’artista, que va tenir un paper “crucial” en la configuració de la seva identitat pública i en el seu compromís.\nLa proposta reunirà dos blocs d’obres. D’una banda, la sèrie de dibuixos de l’artista i, de l’altra, la sèrie de litografies, litocollages i collages ‘Cartes a Teresa’. Els dos blocs de treball despleguen un repertori de signes que preserva la intimitat de la parella però amb al·lusions explícites a l’entorn més quotidià i, fins i tot, la seva sexualitat.\nLa darrera de les propostes és la de Daniel Steegmann Mangrané, que arribarà a l’abril de 2018, que oferirà una intervenció dins i fora de la fundació protagonitzada per una gran papallona blava.\nDisminució de visitants el 2017\nLa Fundació Tàpies tancarà l’any havent assolit la visita de 55.000 persones, unes 5.000 menys que l’any passat per la davallada d’assistents els últims mesos de l’any. L’equipament, amb un pressupost d’1,9 milions d’euros, busca rellançar-se i el director ha agraït especialment la implicació de la Generalitat i l’Ajuntament de Barcelona.


És adequat mediat/mediada en l’àmbit de les ciències de la vida i la salut? | Demcat\nÉs adequat mediat/mediada en l’àmbit de les ciències de la vida i la salut?\nSovint els professionals de les ciències de la vida i de la salut es plantegen si l’adjectiu mediat/mediada és adequat en català en els contextos en què el fan servir, ja que ells mateixos intueixen que es pot tractar d’un calc de l’anglès mediated.\nDoncs bé, l’adjectiu mediat és adequat en l’àmbit de la biologia, la immunologia, la bioquímica, etc., a partir del verb mediar, terme que el Consell Supervisor del TERMCAT ha normalitzat amb el sentit següent: ‘intervenir en el desencadenament d'un procés fisiològic o bioquímic per mitjà de la connexió d'algunes de les seves parts o etapes’. Aquest adjectiu, per tant, prové de la forma del participi del verb.\nEn trobem alguns exemples d’ús en formes com ara immunitat cel·lular mediada pels limfòcits T, citotoxicitat mediada per cèl·lules, bacteriòlisi mediada pel complement terminal de la via lítica o sensibilització mediada per la immunoglobulina E.\nCal destacar, però, que el verb anglès to mediate té un abast més ampli que el verb mediar, de manera que en funció del context pot ser preferible optar per altres formes en català, com ara intervenir, participar, fer d’intermediari, assistir, determinar, facilitar, originar o vehicular.\nAixí, es prefereix la denominació immunitat cel·lular en comptes de *immunitat mediada per cèl·lules (per a l’anglès cell-mediated immunity); interaccions d’origen químic en lloc de *interaccions mediades químicament (per a chemically-mediated interactions); inhibició amb cetuximab en comptes de *inhibició mediada per cetuximab (de cetuximab-mediated inhibition); o hipersensibilitat produïda per immunocomplexos en lloc de *hipersensibilitat mediada per immunocomplexos (de immune complex-mediated hypersensibility), etc.


CONFERÈNCIA FINAL DE CREA.RE – La coronació d’un projecte europeu\nPublicat per Marga Julià el 03/12/2012 - 13:10\nEl 26 de novembre de 2012 es va celebrar a Gant (Bèlgica) la Conferència Final del projecte CREA.RE (Creative Regions), que comptava amb la participació de Diputació de Barcelona. L’acte, que va clausurar l’activitat del projecte, tenia per lema "El projecte acaba, la cooperació continua”.\nPublicat per Centre d'Estudis i Recursos Culturals el 30/11/2012 - 09:44\nMost Festival: Ideació i posada en marxa d'un festival de cinema en temps difícils\nPublicat per Centre d'Estudis i Recursos Culturals el 29/11/2012 - 10:08\nAnna Gual, gestora cultural.\nCoordinadora i productora executiva del Most Festival\nAl llarg de les dues darreres dècades, l'estat espanyol s’ha desmarcat de la Unió Europea, experimentant una superpoblació de festivals de cinema i arribant a la xifra de 232 festivals/any. Amb una gran quantitat de petits festivals de poca potència que sobrevivien gràcies als diners públics, no existien aquells festivals necessaris sinó tots els possibles. Amb la crisi econòmica, aquesta tendència està canviant, observant-se la desaparició de molts d’ells per problemes financers [són nombrosos els festivals de cinema desapareguts. Tan sols a Catalunya, es comptabilitzen el Festival de Drets Humans (2003-2006), el Festival de Cinema Polític (2004-2007), la Mostra de Cinema Documental Mon-Doc (2008-2010) i el Festival de Cinema d’Europa Central i Oriental (2002-2006), entre d'altres]. Les administracions públiques han detectat aquesta reestructuració, i les noves polítiques de subvencions, com les de l'ICEC[i], en donen fe. Les retallades constants en cultura plantegen alhora un canvi de model de finançament de les activitats culturals.\nEn aquest context de canvi de paradigma ha vist la llum, al 2011, el Most - Penedès Festival Internacional de Cinema del Vi i el Cava, una iniciativa de dues entitats penedesenques: el Vinseum - Museu de les Cultures del Vi de Catalunya i el Cine Club Vilafranca.\n"Itinerarios transversales", tercera entrevista de la investigación #OpenCurating, con Sònia López y Anna Ramos del Museu d'Art\nPublicat per Maria Farràs Drago el 28/11/2012 - 15:08\nLa entrevista "Itinerarios transversales" con Sònia López y Anna Ramos del Museu d’Art\nFem soroll: la música independent en viu\nPublicat per Centre d'Estudis i Recursos Culturals el 28/11/2012 - 08:38\n“Volem fer soroll i volem fer-lo de debò”. Amb aquestes paraules contundents ha nascut Make Noise, un projecte en què hi participen l’empresa de calçat Converse i This is Underground, amb l’objectiu de donar suport a l’escena musical de Barcelona.\nICIPèdia, sis anys d’investigació i innovació en l’àmbit cultural\nPublicat per Maria Farràs Drago el 26/11/2012 - 14:35\nFa poc més d’un lustre, els museus no tenien presència a les xarxes socials, ni existien estratègies digitals integrades. La discussió al voltant de la propietat intel·lectual en la societat de la informació i el coneixement era encara incipient, i conceptes com “procomú” i “cocreació” es tractaven amb indiferència. Tot i això, la irrupció de les tecnologies digitals col·laboratives anunciava un sisme en la manera de concebre, produir i distribuir els béns culturals, en les metodologies de treball, en la mutació de gèneres i formats i en els estils de programació.\nEn aquest context (2006), neix I+C+i. Investigació i innovació en l’àmbit cultural, un cicle inspirat en una pregunta incòmoda: Per què les institucions culturals no han incorporat departament d’I+D, tal i com és habitual en el món científic i empresarial?\nSi fem una vertebració en perspectiva de totes les sessions, obtenim un mapa conceptual que pot ser útil per a comprendre la situació en què estem immersos. Les institucions culturals es troben davant nous reptes i prioritats en mig d’una crisi multifactorial que requereix nous sistemes operatius que permetin aprofitar millor els processos d’investigació que alimenten els diversos projectes. Sorgeix una nova cultura en xarxa que modifica la noció tradicional de públic com un ens passiu, i situa la col·laboració i la participació com a eixos de treball. Es comença a qüestionar el rol dels agents culturals tradicionals (escoles, universitats, biblioteques, museus, etc.) per donar pas a una estructura de xarxes distribuïdes en la que cada individu es converteix en un node capaç d’emetre, rebre i distribuir informació i coneixement. Es revaloritza la figura de l’amateur, el contribuïdor i el bricoleur. L’esperit 2.0 impregna progressivament el cos institucional, transformant els processos interns i la relació amb el públic, que pot anar de la interacció a la cocreació.\nGrüne Werkstatt Wendland. Plataforma d'innovació\nPublicat per Centre d'Estudis i Recursos Culturals el 22/11/2012 - 11:48\nGrüne Werkstatt Wendland és una plataforma d’innovació oberta que posa en contacte escoles superiors de disseny i de negocis de les grans ciutats d’Alemanya amb petites i mitjanes empreses del districte de Lüchow Dannenberg, una àrea eminentment rural de la Baixa Saxònia.\nEl projecte va engegar fa dos anys fruit de l’iniciativa d’un grup d’emprenedors, artesans, comerciants i artistes de Lüchow-Danenberg, juntament amb l’administració del districte, que es van proposar crear una xarxa de cooperació entre els agents locals i les universitats i escoles de disseny, d’una banda, les escoles de negocis, de l’altra, de les grans ciutats d’Alemanya. Donat que no hi ha cap institució d’educació superior dins del districte de Luchow-Dannnenberg, els impulsors del projecte es van proposar construir, amb aquesta xarxa, una plataforma d’innovació permanent de la que poguessin treure profit tots els participants: les universitats i escoles, els estudiants, les empreses, i, en definitiva, el conjunt del territori local.\n¿Funciona el crowdfunding cultural en España? Una estadística del RTVELAB\nPublicat per Centre d'Informació i Documentació el 22/11/2012 - 11:14\nRevisando entre los contenidos de los siempre imprescindibles amigos deDosdoce, llegamos inquietos, al igual que ellos, a un más que interesante ejercicio que el Laboratorio de innovación de RTVE está realizando en últimas fechas. Se trata de una serie herramientas de visualización de datos que acompañan las investigaciones de a algunos de su reportajes y que es posible consultar directamente en su web: http://lab.rtve.es\nFàbriques mutants o fàbriques zombi?\nPublicat per Centre d'Estudis i Recursos Culturals el 21/11/2012 - 12:56\nLa conversió d’antigues fàbriques en equipaments culturals ha estat un fenomen força estès en els últims anys. Les successives crisis industrials ens han deixat, de sobte, amb un patrimoni interessant, arrelat en la memòria col·lectiva i situat, sovint, en el centre de les ciutats. Perdre aquestes edificis equival a perdre la memòria històrica.\nPublicat per Eduardo Miralles Ventimilla el 20/11/2012 - 12:08\n"Si para algo sirve el arte -y yo soy de los que cree que sirve para muy poco- es para ayudarnos a convivir con la incertidumbre"\n(Luís Pérez Oramas, director de la 30 Bienal de Sao Paulo, al "Babelia" de l'1 de setembre de 2012).


El celler mallorquí Can Majoral presenta els seus vins més singulars a Barcelona\nDins del cicle Pervers per Vins del restaurant Pervers i la botiga de vins i distribuidora La Vinícola, Andreu Majoral va presentar els seus vins més personals elaborats amb varietats autòctones mallorquines\nEl restaurant barceloní Pervers, del xef Albert Cambra, va acollir el primer acte del cicle Pervers per Vins que organitzen conjuntament amb la botiga i distribuïdora de vins La Vinícola. Aquest primer acte va estar protagonitzat pel celler mallorquí Can Majoral situat a la població d’Algaida.\nEn un sopar maridat elaborat especialment per l’ocasió, es van poder tastar els vins més particulars del celler. El primer va ser un escumós ancestral elaborat amb la varietat moscatell vermell. Segons Andreu Majoral: “ningú coneix exactament quina varietat és. Són uns ceps que van aparèixer enmig d’una vinya vella mentre estàvem buscant ceps de giró negre”. Un escumós divertit i juganer on la frescor i les notes afruitades són els seus trets més característics.\nEl segon vi de la nit va ser el Capgiró, elaborat amb la varietat giró ros. Aquesta varietat molt típica de l’illa de Mallorca ha patit el mateix tractament que la morenillo de la Terra Alta o la carinyena blanca de l’Empordà, la desídia de l’administració en legalitzar-la, tràmit que segons explica l’Andreu, ha trigat 15 anys en produir-se, quan altres varietats foranies tan sols amb dos anys ja es podien fer servir legalment. A punt de desaparèixer, s’ha recuperat en els darrers anys. El Capgiró és un vi extraordinari, complex, corpulent i molt gastronòmic.\nSortit de la vinoteca del celler, el quart vi va ser el S’Heretat 2011. Aquest vi elaborat en un 70% amb callet i un 30% amb sirà, va demostrar la capacitat de guarda del callet. Tot i mostrar alguns símptomes del pas del temps, el vi encara va fer gal.la d’un bon estat de forma i va saber acompanyar amb eficiència un melós de vedella. El S’heretat és un vi que només elaboren en les millors anyades.\nPer acabar l’acte, l’Andreu Majoral va escollir un vimblanc. Aquest vi l’elabora segons la tradició de bullir el most fins a reduir-ne els sucres fins al punt desitjat. D’antuvi es feia amb olles de coure i ells ho fan per bany maria per raons sanitaries. Un vi de gran equilibri entre la dolçor i l’acidesa idoni per acompanyar les postres i tancar l’àpat.


AGUSTÍN RUIZ: «M’he trobat pacients de 30 anys amb alzheimer» - El Periòdic d'Andorra\nAgustín Ruiz Investigació en neurologia\nAGUSTÍN RUIZ: «M’he trobat pacients de 30 anys amb alzheimer»\nPublicat el Dimecres, 16 de novembre de 2016 | 01:45 h\nAgustín Ruiz, director de recerca de la Fundació ACE, Institut Català de Neurociències Aplicades.\nAgustín Ruiz és director de recerca de la Fundació ACE, Institut Català de Neurociències Aplicades, que actualment realitzadiversos programes que contribueixen a la prevenció i a l’eradicació de l’alzheimer, una malaltia que, malgrat avui dia afecta a menys de 50 milions de persones, es preveu que acabi afectant més de 130 milions de persones l’any 2050. / PER MARC SOLANES\n–Què és exactament l’alzheimer?\n–És un procés neurodegeneratiu que afecta el cervell, que involuciona ja que moren neurones de forma progressiva. En conseqüència, aquest perd algunes de les seves qualitats i capacitats.\n–Quin és el procés químic de destrucció de neurones?\n–Aquesta és la gran pregunta. Hi ha una hipòtesi canònica que diu que la mort neuronal es produeix per l’acumulació de dues proteïnes tòxiques: amiloide (que s’acumula fora de les neurones) i tau (que s’aglutina a dins de les pròpies neurones). Encara, però, no se sap ai això es produït per la mateixa malaltia o n’és una conseqüència.\n–Quins factors afavoreixen el seu desenvolupament?\n–Malgrat ser una qüestió que encara es troba en fase d’investigació, cal dir que en l’alzheimer, el component genètic és molt important (al voltant del 80% dels casos). L’altre 20% poden ser creats per hipertensió, diabetis, obesitat, traumatismes cerebrals severs...\n–De quina forma es pot prevenir aquesta malaltia?\n–En aquest sentit, podríem definir tres fases de prevenció diferents: primària, secundària i terciària. La primera –que seria l’ideal– consisteixen en disminuir l’exposició envers els factors de risc que poden acabar provocant la malaltia, al mateix temps que es combaten (disminució de les dietes riques en grasses, control de diabetis, realització d’exercici físic...). En la secundària, s’intenta detectar la malaltia quan abans millor i s’intenten desenvolupar fàrmacs per intentar disminuir la deposició de proteïnes tòxiques a les neurones dels afectats.\n–I la terciària?\n–Aquí ens trobem amb el punt més polèmic: no tenim cap tractament que detingui per complet la malaltia. Aquesta consisteix en frenar el procés al màxim, però aquí encara queda un llarguíssim camí per recórrer.\n–A partir de quines edats és més comuna la malaltia?\n–Jo diferenciaria entre la malaltia d’alzheimer que apareix abans del 65 anys d’edat (que només representa entre un 1% i un 5% dels casos), que es produeix per mutacions genètiques molt concretes i l’altre, que afecta la gran majoria dels casos i que afecta els pacients a partir dels 72 anys de mitjana aproximadament. Aquesta darrera, malgrat tenir factors genètics, no ha de ser obligatòriament hereditària.\n–Es detecten molts casos en nens i joves?\n–Joves sí, però no és gens comú en nens. El procés de constitució del cervell dels infants evita que es produeixi, mentre que a partir dels 20 anys d’edat sí que s’han detectat algunes mutacions que comencen a acumular proteïnes tòxiques. Ens hem trobat amb casos de pacients amb 30 anys.


Casa / Vil·la en excel·lents condicions de 5 dormitoris amb 165m² terrassa en venda a Godella / Rocafort\nFantàstica habitatge luxosa, lluminosa i àmplia en venda a la localitat de Godella.\nAquest habitatge de luxe presenta excel.lents qualitats i se situa a la millor zona de Godella. Es tracta d'una casa independent d'obra nova que compta amb cinc dormitoris molt amplis-cinc moderns cambres de bany. L'immoble destaca per les seves excel·lents qualitats i acollidores estades.\nA la planta principal es distribueix la zona de dia, amb un ampli saló-menjador i una cuina amb accés a la terrassa.\nA les plantes superiors es disposen els dormitoris, a més d'un saló en cadascuna de les plantes. Tots els dormitoris tenen armaris i el dormitori principal compta amb un ampli vestidor.\nEntre les característiques més destacades de l'habitatge trobem calefacció per terra radiant, aire condicionat per zones, plaques solars per generar aigua calenta de forma eficient, un modern muntacàrregues vidre que comunica totes les plantes, així com un muntacàrregues de cotxes per accedir a la planta soterrani, on s'ubica un ampli garatge amb capacitat per a l'almenys cinc vehicles.\nÀmplia habitació o gimnàs\n3 dormitoris (1 d'ells amb bany)\nGodella és una població de mida mitjana que està a tan sols 6 km de la ciutat de València. Compta amb transport públic i tota mena de serveis, i hi ha diferents escoles internacionals en els seus voltants.\nDes de la casa es pot anar caminant a l'església, a la biblioteca, a centre de salut oa l'estació de metro, ja que la seva cèntrica ubicació és una de les característiques més assenyalades.


Reagrupament: El Govern lliura a l'Estat per 100 € els catalans que es rebel·len\nEl Govern lliura a l'Estat per 100 € els catalans que es rebel·len\nIncapaç d'aconseguir ni un euro més per a Catalunya, CiU no té problemes a l'hora de fer la feina bruta al govern espanyol\n(Barcelona, 29 d'abril de 2012)\nReagrupament reitera que els peatges són un dels símptomes, Espanya la malaltia, l’Estat català l’única solució\nL'anunci del Govern d'Artur Mas amenaçant els ciutadans que de forma espontània han decidit sumar-se massivament al moviment #novullpagar als peatges de les autopistes en territori català és considerat per Reagrupament Independentista com una decisió indigna i antipatriòtica, encara més en un moment en què essent incapaç de complir una sola de les seves promeses electorals, de plegar-se als designis del Govern neofranquista del PP, ni d’aconseguir ni un euro més de finançament per a Catalunya, gosa voler emporuguir la gent que es nega a pagar per duplicat les autopistes catalanes.\nEl posicionament del Govern és una mostra més que el problema no és només Espanya, sinó dels propis mandataris de Catalunya, que no tenen la valentia política suficient per defensar el poble i actuar amb responsabilitat, pensant exclusivament en el millor pels ciutadans de Catalunya.\nTal com ha reiterat en diverses ocasions Reagrupament, mentre siguem una comunitat autònoma i mentre tinguem un govern autonomista, els catalans pagarem 2 i 3 vegades més per tenir molts menys serveis, i ho farem amb la complicitat d’un govern col·laboracionista amb l’espoli català.\nDe fet, l’Administració no inverteix en serveis a Catalunya allò que s’estalvia en el manteniment de les autopistes catalanes, i, a més a més, actualment retalla aquests serveis. El greuge que significa el pagament dels peatges no és l'únic que suportem; sumem-hi l'espoli fiscal, que és, també, espoli social; afegim-hi els cèntims "sanitaris" de la benzina, les taxes dobles per als medicaments, a discriminació dels nostres universitaris en matèria de beques (un 15% dels estudiants i un 8% de les beques); la rebaixa molt substancial de sous dels funcionaris catalans quan a Espanya es mantenen, la manca de poder per gestionar els nostres ports, aeroports i serveis de trensport, especialment ferroviaris; l'ofec econòmic de les institucions nacionals, municipis, entitats, mitjans públics de comunicació, empresaris, autònoms, petits comerciants…\nAquest govern que en una setmana ha passat de “veure amb simpatia” el moviment #novullpagar i reconèixer que no era sancionable, a perseguir-lo, ha cedit a les pressions del poder econòmic espanyol i ara actua contra el seu propi poble que es nega a pagar més per a rebre menys. El Govern actua com el botxí privat de l’estat i és còmplice de l’espoli.\nSegons les promeses electorals de CiU, a aquestes alçades de la legislatura hauríem de tenir el concert econòmic —que sens dubte permetria un cert ajustament del dèficit fiscal i social català. En comptes d’això patim persecucions del mateix govern quan els ciutadans es rebel·len contra el tracte injust de l’Estat. Convergència i Unió s’equivoca posant-se al costat dels espoliadors i perseguint als ciutadans que es rebel·len contra un tracte injust que el propi Govern de CiU no és capaç de redreçar.\nD'una altra banda, Reagrupament vol recordar que en una Catalunya independent no ens podríem permetre el luxe que no hi hagués alguns peatges, essent com som i serem un país de pas, especialment per al trànsit internacional, de la mateixa manera que no s'ho permet la civilitzada i potent Alemanya en algunes de les seves autopistes.\nDes de Reagrupament animem tots els ciutadans a continuar amb els actes d’insubmissió per manera que s’imposi el patriotisme i la dignitat entre els catalans, sense haver de recular davant qualsevol mena de persecucions del Govern.\nJoan Carretero: "Catalunya no ha de ser un país lliure de peatges: Catalunya ha de ser un país lliure"\nEl corc de CiU podreix l'arbre català\nNo soc pas jurista, però ...\nEl meu pare sempre em deia que, d'allò que un n'és especialista o expert, s'ha d'actuar segons els millors coneixements i saber; però, a la vida hi ha moltes decisions a prendre de lo que un no en te formació; aleshores s'ha d'aplicar la lògica, sense fer experiments que poden provocar un desastre; actuant amb la lògica serà com menys ens equivocarem.\nI com que les Concessionàries de les autopistes son empreses privades, la lògica em diu que el govern no pot prendre part activa ni declarant intencions en un litigi entre les Concessionàries i els usuaris. Si eixes empreses volen actuar contra els que ens neguem a pagar els peatges, que ens denunciïb als jutjats i que aquests decideixin el litigi; però, que el propi govern de Catalunya es posi del costat de les empreses amenaçant i coaccionant als rebels contra la injusticia, és prevaricació manifesta; és il.lògic, immoral i indigne.\nCatalans, cultiveu la memòria i postuleu tant com pogueu contra aquests botiflers que ara governen la Generalitat i que es posen en contra dels ciutadans del nostre país i a favor de les injusticies aplicades pels governs espanyols en contra de tots nosaltres. Que a les properes eleccions es pensi en eixos agravis i ofenses i els CiUencs s'hagin de menjar els mocs,\nEs mereixen ser desterrarts de la política per indignes, botiflers i enemics de Catalunya..\nEspanya sempre es un problema,ciu sempre ha estat amb espanya, a partir del novembre del 2010 el probleme son els propis catalans, que amb el seu vot "democratic i lliuré "han consentit que passi el que esta passant,ha permés la continuació de l´espoli , han contribuit a perpetua la crisis,l´atur i la miseria de molts i moltes catalanas ( en molts casos,la seva propia miseria ) dit d´una altré manera,el RUC CATALÀ NO VOL DEIXAR DE SER BURRO....


La traducció i la interpretació de llengües estrangeres als jutjats i tribunals amb seu a Catalunya | ASSOCIACIÓ D'ESCRIPTORS EN LLENGUA CATALANA\nLa traducció i la interpretació de llengües estrangeres als jutjats i tribunals amb seu a Catalunya\nÉs quotidiana la traducció i la interpretació judicial?\nPer justificar la presència de la traducció i la interpretació de llengües estrangeres a l’àmbit judicial en un seminari dedicat a la presència quotidiana de les traduccions, només haurem d’indicar unes xifres:\nSegons dades procedents del Departament de Justícia que van ser publicades pel diari El Punt (17-04-05), l’any 2004 els jutjats i tribunals amb seu a Catalunya van encarregar un total de 16.146 traduccions a càrrec dels fons públics. Segons la mateixa font, només el primer semestre de l’any 2004 a l’àmbit judicial es van prestar 6.984 serveis d’interpretació en una cinquantena d’idiomes diferents.\nLa despesa pública pel servei de traducció i interpretació de llengües estrangeres a l’àmbit judicial pujava 3.960.388,95 €, havent experimentat un augment del 57,74 % respecte de l’any 2003.\nEn aquest important volum de negoci hem d’afegir les traduccions i interpretacions demanades per les comissaries dels Mossos d’Esquadra que s’inclouen dins del pressupost del Departament d’Interior, el qual l’any 2005 va destinar aproximadament 1.500.000 € a aquest servei públic.\nSi bé és cert que l’elevat cost i el significatiu augment es deu en part a la picaresca i a la falta de control sobretot en l’àmbit del Departament de Justícia, les xifres indicades fan entendre que es tracta d’un àmbit de treball que hauria de despertar l’interès dels traductors i intèrprets professionals, dels alumnes de les facultats de Traducció i Interpretació i els seus formadors els quals, cal suposar, estan interessats perquè es recuperi la dignitat d’una des les vies en altres temps atractives per accedir a l’exercici de la nostra professió.\nII. L’atractiu de la traducció i la interpretació judicials\nDeixant de banda l’interès que puguin tenir algunes persones per viure situacions morboses o de pel·lícula, més aviat escasses a la rutina diària, l’atractiu que tenen els jutjats i tribunals per al traductor i l’intèrpret professional i per al qui s’inicia en l’ofici és causat per:\na) La possibilitat per a l’intèrpret acabat de llicenciar d’adquirir pràctica:\nTot i que la interpretació judicial és, en general, una tasca extremadament complexa i complicada, hi ha determinats tipus d’actuacions judicials que es caracteritzen per la reiteració de les situacions i, per tant, de les tècniques, de la matèria i fins i tot del vocabulari.\nSi existís la voluntat de proveir els nostres jutjats i tribunals dels pèrits lingüístics que es mereixen les víctimes i els imputats, els procediments incoats per conducció sota els efectes de begudes alcohòliques podrien servir com a camp d’aprenentatge a l’intèrpret acabat de llicenciar sota la supervisió d’un company experimentat.\nLes situacions noves, com les declaracions al calabós o davant del jutge, i la por escènica que pot arribar a produir la interpretació en una vista oral produeixen a l’intèrpret novell amb sentit de responsabilitat una inseguretat, que li serà més fàcil de dominar i de perdre en un àmbit temàtic en què les preguntes versen sobre l’hora de l’últim àpat i la quantitat i el tipus de begudes alcohòliques ingerides.\nNo haurien de ser les víctimes d’agressions sexuals les qui pateixin els dubtes i vacil·lacions davant del lèxic de l’intèrpret novell.\nA més, hi ha molts idiomes, com l’àrab, el romanès, l’urdú, l’wòlof per exemple, que només són requerits amb una certa freqüència per a serveis d’interpretació en jutjats i comissaries. Per tant, aquest és l’únic àmbit que ofereix a l’intèrpret principiant la possibilitat d’adquirir destresa i a l’intèrpret avesat la possibilitat de mantenir-la.\nb) El repte de l’ampli ventall de registres lingüístics i de classes de textos habituals en el procediment judicial\nEvidentment l’intèrpret judicial s’enfronta a diari al llenguatge jurídic. Una dificultat especial representa la terminologia del dret processal. Els dubtes que té no solen trobar resposta adequada als diccionaris bilingües; per tant s’hauria d’exigir al traductor i l’intèrpret judicial certs coneixements sobre les fases dels diferents procediments i sobre l’existència de distintes jurisdiccions.\nSi en el servei públic de traducció i interpretació dels jutjats de Catalunya la presència de coneixements jurídics no és quotidiana, sí que ho és la següent excusa: Com que el justiciable tampoc no entén en el seu idioma matern els equivalents d’expressions jurídiques com «benefici d’especialitat», «aixecament de béns» o «judici de falta», no cal traduir aquestes paraules de forma literal sinó que és molt millor explicar-li el significat amb paraules planeres.\nA aquesta tesi podem oposar:\nEn primer lloc, el principi establert per una prevenció de la Sala de Govern del Tribunal Superior de Justícia del País Basc de l’any 1997, segons la qual la traducció ha de ser íntegra i exacta, amb l’objecte que no es vulnerin les garanties constitucionals.\nEls intèrprets hem de situar el declarant que no coneix les llengües oficials dels nostres tribunals en la mateixa posició en què es trobaria si les dominés. La decisió del jutge, fiscal o advocat de parlar en un registre més col·loquial o de donar definicions de figures jurídiques ha de venir motivat per la ignorància del declarant, que l’intèrpret no ha de compartir, sinó que l’ha de saber transmetre fidelment a la resta de professionals que intervenen en la declaració.\nTot i que és important el paper que atorguen les normes reguladores dels drets dels acusats i la situació fàctica a la funció de l’intèrpret, aquest com a persona no s’ha de donar cap importància: no importa què pensa l’intèrpret sobre el nivell cultural de l’inculpat, ni de la competència de l’advocat que interroga, ni de la coherència del que declari un testimoni. L’únic que ha de fer és transmetre amb el major grau de fidelitat possible tot el que es diu perquè els operadors jurídics es puguin formar una opinió i decidir si cal adequar la forma d’expressar-se.\nEn segon lloc, si l’intèrpret sap què és un aixecament de béns o un benefici d’especialitat esbrinarà quins són els possibles equivalents en les seves llengües de treball, i si desconeix el significat de les paraules jurídiques no les podrà explicar amb paraules planeres al justiciable.\nCom que a Catalunya als intèrprets judicials no se’ls exigeix cap tipus de formació, ni de titulació acadèmica, ni han de passar cap examen d’accés al servei, la manca de coneixement de la terminologia jurídica tant de les llengües oficials del tribunal com de les de destí és habitual. Les situacions observades personalment que es relaten a continuació són només una petita mostra dels efectes que provoca aquest mal funcionament del servei públic de traducció i interpretació judicials i policials:\nLes declaracions poden allargar-se i desenvolupar-se en un ambient més crispat. Ocorria, per exemple, amb la traducció errònia del text que servia de lectura de drets a les comissaries dels MMEE. «Falta», tipus d’il·lícit penal, es traduïa a l’alemany per «Ordnungswidrigkeit», infracció administrativa. La creença d’haver estat emmanillats i d’haver passat una nit o dues en un calabós per una infracció administrativa provocava que alguns detinguts de parla alemanya fessin comparacions amb els sistemes policials de determinats països africans, cosa que provocava –a més de la vergonya aliena de l’intèrpret– un important malestar als agents, que no podien saber que les odioses comparacions no tenien el seu origen en la seva actuació professional sinó en la feina mal feta per l’empresa de traducció subcontractada.\nA causa d’unes traduccions inversemblants de les cèdules de notificacions pot ocórrer que un denunciat estranger es dirigeixi a un Jutjat amb la ferma convicció d’haver estat citat com a demandant, perquè hi ha persones amb més d’un procediment judicial obert. En aquests casos l’habitual confusió dels traductors i intèrprets judicials a l’hora d’emprar els termes de «denúncia» i «demanda» pot tenir transcendència sobre els drets de defensa del justiciable. Com que en un judici de faltes el denunciat no té dret a l’assistència d’un advocat d’ofici, ha de poder entendre la citació per poder optar entre contractar un advocat o defensar-se ell mateix. En el cas concret que comento, la importància de la distinció entre denúncia i demanda fins i tot va arribar més enllà, quan el denunciant demandat va dir a l’altra part:\n–Desisteixi de la demanda [civil, reivindicant un tros de terreny]; llavors jo retiraré la denúncia [per suposades lesions lleus]! Si no, faré que vostè vagi a la presó.\nL’intèrpret no té per què saber subsumir aquestes paraules en un tipus penal, sinó únicament traduir-les correctament perquè sigui l’afectat qui decideixi actuar per amenaces, consultar un advocat, o riure perquè per una simple falta difícilment s’acaba a la garjola.\nLa situació, però, és més greu encara, perquè aquest tipus de confusions pot donar-se perfectament en els procediments abreujats i ordinaris, és a dir, en processos penals que poden acabar amb la imposició d’importants penes privatives de llibertat.\nEn la citació que es reprodueix a continuació la paraula «acusat» es tradueix per l’equivalent alemany de la paraula «inculpat». La versió traduïda no cita l’acusat per al judici oral, com fa l’original, sinó per una «mündliche Verhandlung», expressió aliena al dret penal alemany.\nL’acusat es va presentar al despatx de la seva advocada el dia anterior a l’indicat a la citació, pensant que l’havien citat per a una simple declaració.\nPerquè es puguin valorar correctament els riscos de la manca d’una traducció íntegra i exacta en l’àmbit judicial, hem d’afegir que, en cas de designació d’advocat d’ofici, la reunió preparatòria de la vista oral moltes vegades es fa en els passadissos del jutjat i cinc minuts abans d’entrar a sala.\nQuan es va redactar el llibre Verd de la Comissió Europea sobre les garanties processals pels sospitosos i inculpats en els processos penals a la Unió Europea, es va obrir un debat sobre si era millor intèrpret judicial el llicenciat en traducció i interpretació amb coneixements jurídics o el jurista amb coneixements d’idiomes.\nMalauradament, en els jutjats i tribunals catalans no és quotidiana la presència ni dels uns ni dels altres.\nHem de reconèixer que la tasca d’interpretació judicial exigeix més que uns coneixements acadèmics de les llengües de treball. Il·lustrem aquesta afirmació amb un exemple citat pel comissari de policia Andreas Gollwitzer durant les Quartes Jornades d’Interpretació Judicial organitzades per la Federació de Traductors Alemanys BDÜ (4. Gerichtsdolmetschertag, Schriften des BDÜ 9.)\nLes noves lleis alemanyes contra el crim organitzat fan que a la pràctica l’intèrpret policial hagi de fer una tria entres aquelles converses de contingut purament privat i aquelles altres que podrien tenir rellevància per a la investigació del delicte. El desconeixement de l’argot dels delinqüents va fer que un intèrpret considerés que la conversa girava entorn de les labors domèstiques, mentre que el segon va descobrir que en realitat s’estava expressant la intenció de violar brutalment una prostituta rebel.\nEls estudis universitaris no són suficients per saber que els proxenetes, quan parlen de fer servir l’escombra amb força, difícilment es refereixen a la seva participació en les tasques de la llar. I tampoc no n’hi ha prou amb haver viscut en aquests ambients per exercir correctament l’ofici de l’intèrpret judicial.\nEsperem que a Catalunya s’arribi aviat a un model que, en benefici del sistema judicial, aprofiti l’enorme potencial del gran nombre de llicenciats en traducció i interpretació que ara tenen dificultats per accedir a la feina, i que integri al màxim l’experiència dels intèrprets judicials actuals.\nL’intèrpret judicial professional no tremola davant la terminologia jurídica, previsible i comprehensible, però sí davant les intervencions dels pèrits judicials, que poden introduir al procediment qualsevol matèria imaginable, des de l’arquitectura fins a la zoologia passant per balanços de sumes i restes i ortodòncies.\nLa ja citada prevenció de la Sala de Govern del País Basc exigeix que: A los intérpretes se les debe facilitar el examen anticipado de las actuaciones para que organicen su trabajo sin agobios y con las debidas garantias para los interesados.\nÉs pràcticament impossible que es doni aquest examen previ en els jutjats penals de Catalunya. A la tradicional reticència dels secretaris judicials de donar accés a les actes judicials, se suma ara la pèssima retribució de l’intèrpret judicial, la feina del qual es paga per fraccions de minuts a raó d’uns 11 cèntims d’euro. No se li pot retreure que no vulgui enfrontar-se amb el secretari per poder fer un estudi previ del context lingüístic, una feina extra que no se’ns ha retribuït mai.\nEn les jurisdiccions civil i laboral, on és la pròpia part qui tria i paga l’intèrpret, hem de demanar sempre que se’ns doni abans del judici la informació suficient per tenir una visió clara del context del litigi. El coneixement del context ens salva davant les ambigüitats de la llengua, i la preparació adequada del lèxic impedirà que la culpa sigui nostra quan davant la incomprensió dels operadors jurídics el demandant s’hagi de treure la dentadura postissa per fer-los entendre la causa del plet contra el seu odontòleg.\nLes tècniques d’interpretació que s’apliquen en l’àmbit judicial\nLa missió de l’intèrpret judicial professional consisteix a aconseguir que el jutge o el jurat tinguin de l’acusat estranger la mateixa impressió que si hagués parlat una de les llengües oficials del tribunal. Es tracta d’aconseguir que la manca de coneixements del castellà o català per part de l’acusat, de la víctima o del testimoni no repercuteixi en la seva credibilitat.\nCom a primer pas per apropar-se a aquesta meta, l’intèrpret ha de triar la tècnica adient. En les declaracions davant la policia, el jutge o el funcionari judicial que el supleixi, la tècnica d’aplicació serà la interpretació consecutiva. Cal, però, que l’intèrpret sàpiga adaptar-se a la situació i al nivell cultural del declarant. Pot passar que el declarant, la víctima d’un delicte violent per exemple, no és capaç d’aturar-se cada x frases per deixar temps a l’intèrpret perquè realitzi la traducció. Per evitar que el declarant perdi el fil i que la declaració s’allargui més del necessari és imprescindible que l’intèrpret consecutiu porti les seves eines de treball. Sorprèn que, malgrat el baixíssim cost el seu ús no és quotidià als jutjats i tribunals de Catalunya.\nLa manca absoluta de normes orientadores destinades als operadors jurídics sobre la presa de declaracions amb la intervenció d’intèrpret fa que de manera generalitzada es faci servir l’estil d’interrogatori que anomenem PREGUNTA-SI-DIU-QUE, que no és apta per aconseguir la meta anteriorment descrita. Per transmetre fidelment tot el que expressa el declarant i per agilitzar la interpretació, l’intèrpret judicial ha d’utilitzar sempre la primera persona.\nEn les vistes orals se sol alternar la interpretació consecutiva amb el chuchotage. És convenient que l’intèrpret faci una petita introducció al declarant sobre el desenvolupament de la vista, avançant-li que només li xiuxiuejarem a l’orella el contingut de les intervencions de les altres parts i que no pot comentar amb nosaltres aquest contingut.\nLa interpretació simultània és poc freqüent en l’àmbit judicial, però pot tenir lloc en judicis amb un gran nombre d’intervinents o de gran interès mediàtic, com va ser a Girona el cas del naufragi del vaixell turístic «La Oca».\nEn la jurisdicció civil interpretarem la totalitat de les intervencions perquè la part ens ho exigirà, perquè ens paga per fer-ho i perquè vol saber com l’està defensant el seu advocat i què declara la part contrària.\nEn la jurisdicció penal passa sovint que l’acusat estranger no pot seguir íntegrament el desenvolupament de la vista oral perquè l’intèrpret roman callat mentre declaren els testimonis i els pèrits o durant les conclusions finals del fiscal i del defensor.\nSi bé és cert que els advocats prefereixen que l’acusat no faci ús del seu dret a l’última paraula, permetre que l’esmentat dret es privi de tot sentit pel mal funcionament del servei públic de traducció i interpretació judicial constitueix una clara discriminació dels acusats estrangers.\nBase legal del dret dels declarants que no dominin les llengües oficials del tribunal a l’assistència d’un intèrpret\nEl fet que una persona desconeixedora de les llengües del Tribunal rebi l’assistència d’un intèrpret no és una gràcia concedida pel jutge ni un gest de generositat de l’administració de justícia envers els ciutadans estrangers.\nEn l’àmbit penal l’obligació de garantir aquesta assistència s’imposa pels compromisos internacionals ratificats per l’Estat espanyol. El Conveni Europeu per la Protecció dels Drets Humans i Llibertats Fonamentals (CEDH) estableix en el seu article 5.2: «Tota persona detinguda preventivament ha de ser informada, en el més breu termini i en una llengua que entengui, dels motius de la seva detenció i de qualsevol acusació formulada contra ella.»\nSegons l’article 6.3 del CEDH, tots els acusats tenen, com a mínim, els drets següents:\na) ser informats, en el més breu termini, en una llengua que comprenguin i detalladament, de la naturalesa i de la causa de l’acusació formulada en contra seu.\ne) ser assistits gratuïtament per un intèrpret, si no comprenen o no parlen la llengua emprada a l’Audiència.\nEncara que el CEDH no ho contempla explícitament, en el procediment penal l’assistència gratuïta per intèrpret s’estén a víctimes, perjudicats i testimonis.\nEl citat Conveni també preveu el dret de l’imputat a ser assistit per un advocat que, segons la legislació espanyola, ha de ser, com és lògic, un llicenciat en dret adscrit al col·legi professional corresponent. La regulació legal de la figura de l’intèrpret judicial, en canvi, no participa d’aquesta lògica. Amb unes sorprenents insistència i reiteració, el legislador s’esforça a declarar que als jutjats la persona que fa d’intèrpret no cal que sigui el que nosaltres entenem per tal.\nL’article 441 de la Llei d’Enjudiciament Criminal de 1882 encara establia un criteri d’un cert sentit comú:«El intérprete será elegido entre los que tengan títulos de tales, si los hubiere en el pueblo. En su defecto será nombrado un maestro del correspondiente idioma, y si tampoco lo hubiere, cualquier persona que lo sepa.»\nSi amb una aplicació diligent aquesta regla era apta per a obtenir un resultat satisfactori, les normes posteriors semblen estar pensades per a evitar l’accés d’intèrprets qualificats als jutjats:\nL’article 785 de la mateixa llei, encara que d’incorporació posterior, diu: «Cuando los imputados o testigos no hablaren o no entendieren el idioma español, se procederá de conformidad con lo dispuesto en los artículos 398, 440 y 441 de esta Ley....» I en comptes d’acabar aquí, el legislador afegeix: «...sin que sea preciso que el intérprete designado tenga título oficial.»\nDavant d’aquesta frase ens podríem preguntar si el legislador, en establir que no cal títol oficial, volia dir títol oficial de traducció i interpretació o títol oficial de qualsevol tipus.\nLa Llei Orgànica del Poder Judicial ja ni tan sols fa esment de la regla consoladora de l’art. 441 de la Llei d’Enjudiciament Criminal, i estableix sense embuts en el seu article 231.5: «En las actuaciones orales, el Juez o Tribunal podrá habilitar como intérprete a cualquier persona conocedora de la lengua empleada, previo juramento o promesa de aquélla».\nCom que aquest precepte legal deixa entendre que n’hi ha prou amb conèixer una sola llengua per ser nomenat intèrpret judicial, ens preguntem quina és la que ha de conèixer aquesta persona qualsevol que es nomeni: la llengua estrangera que parla el declarant o la llengua que, amb tan poca fortuna en aquest cas, utilitza el legislador?\nLa regulació de l’assistència per intèrpret en el procediment penal té per a l’acusat l’avantatge de la gratuïtat i l’inconvenient que, a diferència del que ocorre amb l’advocat d’ofici, el justiciable no té l’opció de pagar i triar un professional titulat, sinó que està obligat a acceptar la interpretació d’una persona els coneixements de la qual no han estat objecte de cap prova.\nÉs diferent el cas de les jurisdiccions civil, laboral i contenciosa administrativa. Per regla general, la part pot triar i ha de pagar el servei d’interpretació, tret que tingui reconegut el benefici de la justícia gratuïta, que dóna dret a l’assistència d’un advocat, llicenciat en dret, i que li faci d’intèrpret una persona qualsevol que un jutge –qui no parla l’idioma emprat pel declarant– consideri coneixedora de la llengua de què es tracti (art. 141 de Llei d’Enjudiciament Civil).\nDeixem que sigui un jurista qui valori la pràctica habitual de considerar apta per a la tasca de la interpretació judicial qualsevol persona que sàpiga parlar un idioma estranger. «A cap jutge se li ocorreria en un procediment incoat per negligència professional d’un cirurgià nomenar com a pèrit un experimentat carnisser... fonamentant la seva decisió en el fet que els òrgans d’un porc són bastant semblants als de l’home. Ni tan sols nomenaria un metge generalista... essent en aquest cas el cirurgià amb titulació oficial l’únic que podria actuar com a pèrit.» (Wolfram Eckert, notari de Munic, durant les ja mencionades Quartes Jornades d’Interpretació Judicial organitzades pel BDÜ).\nConstituiria un gran progrés per a la situació de la interpretació judicial a Espanya tornar a la regulació de 1882 aplicant amb sentit de responsabilitat la regla de l’article 441 de la Llei d’Enjudiciament Criminal.\nL’organització del servei de traducció i interpretació judicial de llengües estrangeres a Catalunya\nLa presència de traductors i intèrprets de llengües estrangeres en la plantilla del Departament de Justícia és purament testimonial. Fins a l’any 1998 van ser els mateixos jutges o els secretaris judicials els qui triaven els intèrprets. Com que cada jutjat és un món, no hi havia criteris unificats sobre la qualificació mínima ni sobre cap altre aspecte de la tasca de l’intèrpret. Uns jutjats utilitzaven el llistat de traductors i intèrprets jurats que es publica a la Guia Judicial, altres es dirigien a acadèmies d’idiomes, agències de traducció o als traductors autònoms de la localitat. El servei es retribuïa, en general, a 48,00 €/hora. L’administració de justícia solia trigar entre tres i onze mesos a pagar els serveis.\nAlguns serveis no s’arribaven a pagar per manca de coordinació entre els jutjats i les gerències del Departament de Justícia. Aquest tracte minvava l’interès dels intèrprets professionals envers la traducció i la interpretació judicials.\nAquesta manca de disponibilitat d’intèrprets judicials provocada per la mateixa Administració, l’any 1998 va servir d’argument al Departament de Justícia per treure a concurs públic el servei de traducció i interpretació de llengües estrangeres destinat als jutjats i fiscalies amb seu a Catalunya. Com que no es va presentar cap empresa que complís amb els requisits establerts en els plecs de condicions del concurs i en el Text Refós de la Llei de Contractes de les Administracions Públiques, el Departament de Justícia va fer l’adjudicació del servei a una empresa petita i, per casualitat, recentment creada, que, per un servei que requereix la disponibilitat durant les 24 hores del dia i els 7 dies de la setmana d’intèrprets de més de 100 idiomes diferents, només comptava amb 22 col·laboradors.\nLa necessitat d’incorporar centenars de col·laboradors en qüestió de dies va provocar que l’empresa no realitzés cap prova d’accés, que no sempre disposés del currículum de l’intèrpret i que en ocasions ni tan sols conegués els seus noms i cognoms.\nL’adjudicació del servei es va fer en règim d’exclusivitat, és a dir, tots els intèrprets judicials que volíem continuar la nostra tasca, l’any 1998, vam haver d’acceptar les condicions imposades per l’empresa, la qual, segons les investigacions de la Inspecció de Treball de Lleida, no tenia per costum contractar intèrprets donats d’alta en la Seguretat Social. En aquest sentit, resumim les xifres de l’informe del 20 de juliol de 2005 de la Inspecció de Treball de Lleida: d’un total de 147 traductors i intèrprets judicials a la província només un cotitzava en la Seguretat Social, 140 no estaven donats d’alta i 6 no tenien autorització per a treballar a Espanya.\nLa manca de control durant set anys sobre la legalitat de les contractacions de personal de l’empresa, adjudicatària del servei a gairebé tot Catalunya, combinat amb el fet que els plecs de condicions no estableixen per als intèrprets judicials cap prova d’accés ni cap formació acadèmica mínima, van permetre que l’empresa adjudicatària reduís la retribució de l’intèrpret judicial a menys de 7,00 €/hora, baixada que contrasta amb la important pujada de les partides pressupostàries que s’embutxaquen les empreses adjudicatàries. L’efecte sobre la qualitat del servei va quedar reflectit en diversos articles de premsa, que posen en relleu que el dret a l’assistència gratuïta d’intèrpret, consagrat a l’article 6.3.e del CEDH, és encomanat a Catalunya, en ocasions, a persones que no saben llegir ni escriure o que formen part de xarxes de tràfic il·legal de treballadors explotats en condicions infrahumanes (Diari de Girona del 22 de març de 2004, El País del 22 de juliol de 2006, pàgina 38 de l’edició de Catalunya.)\nL’any 2003 l’Associació del Traductors i Intèrprets Jurats de Catalunya (ATIJC) i l’Associació de Traductors i Intèrprets Professionals de Girona (ATIP) van sol·licitar al Departament de Justícia l’accés als expedients d’adjudicació del servei. No s’ha aconseguit fins a la data que el Departament els permeti exercir el dret d’accés als expedients públics; dret consagrat a l’article 105.b de la Constitució i regulat a l’article 37 de la Llei de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú.\nVa ser necessària la intervenció del Síndic de Greuges perquè les esmentades associacions poguessin, el febrer de 2006, accedir als expedients d’adjudicació del servei de traducció i interpretació del Departament d’Interior. Com que les empreses adjudicatàries són les mateixes, considerem les dades extrapolables a l’àmbit judicial: En el concurs d’enguany una empresa afirmava comptar amb més de 200 traductors i intèrprets jurats que suposadament havien acceptat les condicions de l’empresa i s’havien compromès a realitzar els seus serveis en les Comissaries del Mossos d’Esquadra.\nInvestigar si presentar-se a un concurs públic amb una oferta que inclou noms i dades de centenars de professionals qualificats sense el seu consentiment ni el seu coneixement constitueix delicte és una tasca que s’ha encarregat a la fiscalia.\nAconseguir que els traductors i intèrprets titulats puguin tornar a exercir la seva professió en condicions dignes en els jutjats i comissaries a Catalunya és un repte que hauríem d’assolir no només els traductors i intèrprets professionals, sinó també tots els qui estiguin relacionats amb el món universitari i judicial.\nAnnette Emmermann. Acaba el 1989 els estudis de traducció cursats a l’escola privada AKAD amb l’examen oficial a Karlsruhe (Alemanya). S’inicia en la traducció i la interpretació judicials l’any 1992. Després de llicenciar-se en Dret a la UNED viu el dia a dia de la traducció i la interpretació de les llengües no oficials en l’àmbit judicial, tant des del vessant lingüístic com jurídic.


Beer experience, projecte per potenciar la cervesa artesana - Daleph\nIniciEmpresa i InnovacióLo pallars beer experience\nDisseny i desenvolupament d’un programa d’actuacions encaminat a enfortir i fer créixer el sector de la cervesa artesana a la comarca del Pallars Jussà. En concret, durant els anys 2014 i 2015 s’han desenvolupat les activitats següents:\nAnàlisi i estudi de la viabilitat d’una malteria especialitzada en la producció de malt per a cerveseries artesanes.\nMissió empresarial d’aprenentatge a Bèlgica per conèixer de primera mà accions encaminades a desenvolupar la indústria de la cervesa artesana i, molt especialment, els productes turístics relacionats amb la cervesa artesana.\nDisseny de productes turístics al voltant del concepte LO PALLARS BEER EXPERIENCE. En concret, s’ha dissenyat:\nUna ruta per bars de Tremp i la Pobla de Segur per tastar les cerveses comarcals.\nUna visita guiada a una cerveseria artesana.\nTallers de tast de cervesa i de maridatge amb formatges de la comarca.\nCarta de plats elaborats amb cerveses del Pallars en restaurants de la comarca.\nVisita a plantacions de llúpol i d’ordi i tast in situ de cerveses.


marfanta.com: Investiguen les dietes i quilometratges de l'exalcalde d'Amposta, que lamenta la 'judicialització de la política'\nInvestiguen les dietes i quilometratges de l'exalcalde d'Amposta, que lamenta la 'judicialització de la política'\nAMPOSTA (Montsià).- El jutjat número dos d'Amposta investiga les dietes i quilometratges cobrats per l'exalcalde de la ciutat, Manel Ferré, entre 2011 i 2014. Segons ha pogut saber l'Agència Catalana de Notícies (ACN), el passat 16 de setembre els Mossos es van personar, simultàniament, a les seus d'una desena d'entitats i organismes oficials -l'Ajuntament d'Amposta, el Consorci de Salut i Social, el grup Sagessa, l'ACM o l'FMC, entre d'altres- per requerir documentació. La investigació arrenca de la denúncia del regidor de PxC, German Ciscar, que acusa l'exalcalde d'haver cobrat dietes i viatges al consistori per afers no relacionats amb el càrrec. Però Ferré sosté que només va percebre quilometratges per actes en representació de l'Ajuntament.\nL'actuació policial, que no ha transcendit fins aquest moment, es va fer per ordre del jutjat d'instrucció número 2 d'Amposta, arran les diligències prèvies obertes pel cas, i es va desplegar de forma simultània arreu de Catalunya per evitar que s'ocultés o es destruís documentació. El requeriment judicial dels Mossos reclamava a l'Ajuntament la relació de dietes cobrades per Ferré entre 2011 i 2014; la normativa aplicable per al seu pagament; les partides destinades a aquesta finalitat i les despeses sol·licitades per ell mateix o que li van ser abonades. Els investigadors també van sol·licitar un certificat sobre el vehicle que utilitzava Ferré per als seus desplaçaments oficials. L'anàlisi d'aquesta informació i el creuament amb la documentació recollida als diferents organismes ha de permetre comprovar si les dietes i quilometratges municipals abonats s'ajustaven a la legalitat o, per contra, es van abonar irregularment -o, fins i tot, per duplicat-.\nLa denúncia presentada per Ciscar el passat 8 d'abril atribuïa a l'exalcalde una possible malversació de fons públics. Després d'accedir als decrets i la llista de dietes i quilometratges que li van ser abonats des d'abril de 2011 a juny 2014, el regidor de PxC constatava que Ferré havia cobrat uns 18.000 euros per uns 160 viatges a Barcelona, incloent diverses estades en hotels i àpats. Tot i admetre que alguns casos poden estar relacionats amb la gestió municipal, argumentava que la majoria d'aquestes despeses estaven vinculades als càrrecs que l'alcalde ocupa en organismes sanitaris de la Generalitat, principalment, com a president del Consorci de Salut i Social de Catalunya. Es tractarien, segons subratlla el regidor en la seva denúncia, de despeses per càrrecs de "caràcter privat, sense cap lligam amb l'alcaldia", que Ferré hauria carregat a les arques municipals.\nPerò consultat per l'ACN, Ferré ha negat haver cobrat "dietes" al consistori i únicament accepta haver percebut les despeses de quilometratge "justificades" per assistir a "actes en representació de l'Ajuntament". L'exalcalde ha admès que disposa d'un vehicle d'empresa del Consorci Social i de Salut per als seus desplaçaments, però ha precisat que "molts cops" utilitza el seu cotxe particular. Segons ha relatat, l'organisme que presideix va facilitar als Mossos les "confirmacions" demanades per l'autoritat judicial i s'ha mostrat confiat que les diligències s'arxivaran.\nL'exalcalde també creu que s'acabarà arxivant la seva recent imputació per un delicte contra l'ordenació del territori com a promotor de la construcció d'un xalet a l'espai PEIN protegit dels Ullals de Baltasar, al delta de l'Ebre. "El que es diu no es correspon ni s'ajusta a la realitat", s'ha limitat a assegurar sobre la denúncia formulada pel Seprona de la Guàrdia Civil al respecte. Els fets daten de l'any 2004, quan era regidor de Governació i va obtenir una llicència per construir un magatzem agrícola que, en realitat, segons l'institut armat, és una segona residència. L'exalcalde considera que la imputació és conseqüència de la "judicialització de la política". / Via ACN\nBlogger 3:32 p. m.


Els candidats del PSC hauran de fer públic el seu patrimoni i ingressos i justificar l'acumulació de càrrecs La República\nEls candidats del PSC hauran de fer públic el seu patrimoni i ingressos i justificar l’acumulació de càrrecs\nEl president de la Generalitat i primer secretari del PSC, José Montilla, ha demanat aquest dissabte ‘disculpes a tothom, als votants i en especials als ciutadans de Santa Coloma de Gramenet’ arran del ‘cas Pretòria‘. Montilla ha admès que el ‘dany’ sobre les sigles i la imatge del PSC ‘és greu’ i per això impulsarà un contracte dels candidats socialistes per garantir la ‘total transparència’ de la seva dedicació política. Hauran de fer públic el seu patrimoni i ingressos, les seves funcions i justificar els motius per ocupar diversos llocs de responsabilitat, en referència a la polèmica per l’acumulació de càrrecs de la seva dona, Anna Hernández.\n‘El dany sobre les sigles del PSC és greu, i el dany en la nostra imatge també. Com a primer secretari demano disculpes a tothom, a tots els nostres votants, en especial als ciutadans de Santa Coloma’, ha assegurat Montilla davant dels alcaldes i regidors del PSC concentrats a la IV Convenció Municipal del partit. ‘Però amb la mateixa humilitat que demano disculpes, també dic amb tot l’orgull i tota la força que ni tots som iguals ni tots reaccionem igual’, ha afegit.\nEl primer secretari del PSC ha remarcat que als militants socialistes els uneix ‘uns principis, uns valors, uns ideals, unes normes i un projecte’, i ha deixat clar que aquest ‘no és un partit d’amics’. Montilla ha volgut deixar clar que ‘en política cap causa justifica els mitjans’ i ha rebutjat que es pugui incomplir la llei per cap projecte. ‘Ara’, ha afegit, ‘estem davant d’una prova decisiva, que ens obliga a actuar amb contundència per a dignificar la funció pública i evitar que la política s’allunyi de l”ànima i del cor dels ciutadans’.\nContracte per a tots els candidats\nAmb voluntat de donar resposta a aquesta desafecció política de la ciutadania i com un pas per assegurar la ‘tolerància zero’ cap a la corrupció, Montilla ha anunciat que impulsarà dins del PSC un contracte de servei amb la ciutadania que haurà de signar cada candidat socialista i que pretén garantir la ‘total transparència’ de la seva dedicació pública.\nMontilla ha recordat que el codi ètic del partit ja és ‘exigent’ i que ‘molts s’han sorprès’ de la reacció ‘contundent’ del PSC. De fet, ha volgut deixar clar, en una clara referència a Lluís Prenafeta i Macià Alavedra, i la seva relació amb CDC, que al PSC ‘gent que ha cobrat comissions o ha evadit capitals no hi tenen lloc, encara que no ocupin cap càrrec públic o no ocupin cap càrrec orgànic’.\nPerò ara pretén fer molt més evident el compromís dels candidats amb la transparència, que haurà de ser ‘signat individualment’ i que els vincularà ‘individualment i de forma pública’, i que el president de la Generalitat vol tenir enllestit de cara a la tardor del 2010, quan està previst que se celebrin eleccions al Parlament. ‘La ciutadania ha de saber a què dediquem la jornada laboral, a què destinem els seus impostos’, ha assegurat el president’, que ha parlat de ‘compromís ètic’ incompatible amb ‘l’ús del poder en benefici propi, amb el transfuguisme o amb beneficiar interessos de part’.\nAquest contracte, ‘signat en públic i a disposició de tothom’, haurà d’incloure aspectes com transparència en els ingressos i en els patrimonis, en les funcions que es fan o en ‘quines raons obliguen a una mateixa persona a ocupar diversos llocs de responsabilitat’, per evitar ‘la demagògia d’alguns’. Montilla també ha parlat de ‘transparència en la gestió’ i d’una ‘agenda pública a l’abast dels ciutadans’, i ha apostat per un balanç anual dels contractes.\nEl primer secretari ha explicat que ha decidit obrir aquesta reflexió al partit amb l’objectiu de tenir-ho a punt a la tardor de l’any que ve, coincidint amb els propers comicis, les eleccions al Parlament. Montilla, a més, ha afegit que, a més d’impulsar mesures al partit, també s’hauran de fer noves actuacions a nivell de Govern i de Parlament, amb l’objectiu d’aconseguir una ‘regeneració i revitalització de la política’, perquè ‘sense una societat que estimi la política no tenim opció com a projecte polític transformador’.


Somni’TS: “Tot el que recaptem va destinat a una causa perquè sense diners no hi ha conflictes”. | Andreuenc\nArribo al cafè de la Lira, al carrer Coroleu, en una tarda plujosa tarda de desembre. Demano un te de fruits del bosc ben calent i m’assec tranquil·lament en una de les taules a esperar el Mar Peris i la Gemma Felip, integrants del grup de teatre andreuenc Somni’TS. No he d’esperar massa. El te encara crema quan arriben; em saluden alegrement i s’asseuen amb mi per parlar sobre aquest jove i interessant projecte.\nM’adreço a vosaltres, però tinc entès que no sou els portaveus perquè dins del grup no teniu establerta cap jerarquia. Funcioneu d’una manera assambleària…\nMar Peris: En efecte; formem part d’un grup on les decisions són consensuades. Sí que tenim càrrecs, però són nominals; els vam haver de crear per poder registrar-nos com a associació, per pura burocràcia. La Presidenta és l’Elisenda Mas, jo sóc el tresorer i la Gemma és la secretària. Però repeteixo que és simplement nominal; les decisions les prenem entre tots. Ens funciona aquesta manera d’organitzar-nos; de tant en tant podem estar en desacord, però ho arreglem ràpidament; són els típics desacords que es poden trobar en qualsevol grup. A més, amb les noves tecnologies és fàcil connectar tots els membres per prendre una decisió ràpida.\nGemma Felip: La idea és que totes les decisions siguin assembleàries. En cas d’urgència, es pot prendre una decisió sense esperar el beneplàcit de tothom, però la idea és que totes les resolucions han de sortir amb un acord previ.\nPodríem parlar, però, d’un fundador?\nMar: No, tampoc. En el grup on estàvem abans van sorgir alguns conflictes quan preparàvem l’obra ‘Somni d’una nit d’estiu’ de Shakespeare. Aleshores, vam decidir impulsar un grup que funcionés de manera diferent. Somni’ts es va vertebrar amb aquella obra com a eix.\nEl nom del vostre grup ve del títol de l’obra?\nGemma: Sí! Ens vam reunir un dia, i tots pensàvem: “Quin nom ens podem posar…?” I va sorgir aquest, a proposta del Pep Salvat, si no recordo malament. Llavors vam crear la nostra associació i la nostra junta.\nI quina és la filosofia de Somni’TS? Quina diferència podríem trobar amb altres grups teatrals?\nMar: L’actitud assembleària i sobretot que som solidaris. Però no estem tancats treballant amb una associació en concret. Per exemple, vam col·laborar amb el Rebost, però també amb la Fundació Casa Asil de Sant Andreu, i també vam recaptar fons per destinar-los a l’estudi d’una malaltia anomenada dermatomiositis, que desgraciadament la pateix la néta d’una de les sòcies de la Lira. Segons la circumstància, recollim diners, aliments o simplement oferim unes hores d’esbarjo, com en el cas del casal d’avis. Però sempre som solidaris. Des del principi vam tenir clar que seria aquesta la idea.\nGemma: Sense diners no hi ha conflictes. Per tant, gairebé tot el que recaptem ho donem a una causa. Només ens quedem una petita part per cobrir les despeses, com la impressió de cartells, l’attrezzo…\nSou l’únic grup de teatre que funciona de manera solidària a Sant Andreu?\nMar: No tenim constància que n’hi hagi d’altres. Però la Glòria, una de les nostres integrants, va participar en un grup així a Santa Coloma. Per tant, segur que existeixen.\nFalten grups que tinguin aquesta iniciativa?\nMar: Quan ofereixes una cosa gratis la gent et mira amb desconfiança. És com si es preguntessin: “què voleu a canvi?”. Sí, els hi fem por. (riu). Suposo que si haguessin de pagar una quantitat més elevada s’ho prendrien d’una altra manera.\nHeu notat que el públic s’impliqui més al ser teatre solidari?\nMar: No, la veritat és que no. El problema és la poca fidelització del públic. Crec que primer s’hauria de crear una tradició teatral a la Lira. És molt difícil fidelitzar el públic perquè no podem fer una obra de teatre cada dos mesos, que seria el més adient. És inviable perquè som amateurs. Tot i així, te n’adones que arrossegues molta gent que forma part de l’entitat amb la qual treballes.\nI ara la Lira és la vostra seu.\nMar: Sí. Al principi no en teníem, però vam parlar amb la junta de la Lira i ens van dir que ens podien oferir un espai. Actualment formem part de la secció de teatre de la Lira però no som l’únic grup; també hi ha la Lira Teatre.\nHeu col·laborat alguna vegada amb ells?\nMar: Sí, i tant. Quan ens falten actors. Precisament en la que estem preparant ara segurament incorporarem tres o quatre actors de la Lira. I en algunes obres en què ells han necessitat gent, nosaltres també hi hem participat.\nParla’m una mica d’aquesta obra que esteu preparant.\nMar: És un conjunt de diferents textos. Quan passin les festes començarem amb els assajos.\nNo es pot dir res, de l’argument, encara?\nMar: (rient) puc avançar que és sobre les infidelitats.\nI de les obres que heu fet, què en destacarieu?\nMar: La primera, com ja hem dit, va ser una versió estripada de ‘Somni d’una nit d’estiu’. La va dirigir el Pep Salvat. Va quedar una obra molt “resultona“. Almenys, la gent va sortir encantada. Era un muntatge molt oníric i realment estava molt ben fet. La segona va ser una adaptació d’una obra clàssica: ‘Menecmes de Plaute’, dirigida per una de les nostres integrants, la Goretti Boira. Va fer una adaptació amb un pròleg molt original, amb màscares i tot. L’última va ser ‘Dones desmuntades’, l’adaptació de la pel·lícula francesa ‘Vuit dones’.\nEsteu oberts a la idea que un integrant del grup escrigui una obra?\nMar: Sí, i tant. Així és com funcionem. A l’hora de decidir un projecte, ens reunim en una assemblea i qui té una idea presenta un esbós. Si a tots ens sembla bé, ho tirem endavant. Però sempre hi ha d’haver-hi un consens. Decidim entre tots. Les reunions, però, les fem els que formem part del grup; perquè hi ha els integrants i després els col·laboradors. Això no vol dir que no vulguem que ningú més formi part del grup; si algú vol entrar, estem encantats. Això sí, si formes part del grup has d’estar a les reunions, has de prendre decisions… en resum, tens unes responsabilitats.\nPer tant, us n’encarregueu de tot. Del vestuari, dels escenaris…\nMar: La filosofia que tenim és el mínim cost, ja que no busquem els beneficis. Escenografia minimalista. Del que guanyem en traiem per les despeses, com ha dit la Gemma, però intentem que siguin les mínimes.\nAlguna anècdota, d’alguna obra?\nMar: Quan fa molt de temps que assages o fas una obra, és molt graciós estar prenent una cervesa amb algú i que et surti de cop una frase del text. La tens tan adherida que comences a fer el paripé. Però crec que això passa amb tots els grups de teatre quan estan matxacant una obra.\nGemma: El dia que vam anar al casal d’avis, hi havia un senyor que cada vegada que sortia una noia anava dient “Guapa! Guapa!” (riu). I costava una mica concentrar-se. S’entén, són senyors grans. Va ser difícil fer l’obra aquell dia, ja que la gent tossia, s’aixecava per anar al lavabo…\nPer on passa el futur de Somni’TS?\nMar: És incert. Ens agradaria créixer. Però del grup originari molta gent ha marxat. És difícil trobar membres que s’integrin completament.\nGemma: El que ens agradaria, sobretot, és que es mantingués la dinàmica solidària.\nFotografies: El grup teatral Somni’TS en acció | Somni’TS\nEtiquetes: culturaLa LiraSant AndreuSomni'TSteatre


De birres i altres coses...: Back In Black IPA\nFa unes setmanes, en el marc incomparable del reservat de l’Sven, vam poder gaudir d’una vetllada interessant sobre cerveses i cervesers... Aprofitant la trobada del BBF (Barcelona Beer Festival), l’Sven va convidar a gent de diverses procedències dins de la península ibèrica relacionats amb el món de la cervesa. Allà vam tenir el plaer de conèixer els companys de Naparbier, amb qui compartim dues aficions, la cervesa i la música, mons que sovint es relacionen a l’hora de posar nom o donar una imatge a les seves cerveses. Entre les seves produccions podem trobar una Janis Porter, una ZZ+ i la que avui tastarem, la Back in Black, que per si queda algun dubte, ret homenatge al disc d’ACDC. L’etiqueta reprodueix, en gran part, la imatge del disc, el color, la tipografia, i el nom...\nEl primer que cal dir, és que tot i fer una cervesa que s’hauria de definir com una Black IPA, no han buscat un color estrictament negre, alguns fins i tot dirien que és massa clara per ser-ho. I és veritat, al servir-la a la copa observarem una cervesa fosca, sense ser negre, un to marró obscur i tèrbol que ens recordara als estanys on anavem a caçar capgrossos quan érem més petits, o la xocolata desfeta de la iaia. L’escuma l’acompanya amb un to torrat, beig, i amb una consistència densa, com de nata muntada, però amb una bombolla gran i present. D’aquest tipus de cervesa ens sobtarà la relació entre la imatge i l’aroma, és una cervesa d’imatge dura, fosca i d’olors frescos, amb tocs torrefactats i molta flaire de llúpol. Aquest últim serà el que ens dominarà i donarà força en nas, deixant la resta d’olors com a acompanyants d’aquest solista, fresc, cítric, floral...\nEn gust tornarà a predominar l’amargor del llúpol, és amarga amb gustos cítrics i traces subterranies de torrefactes, maltes, un xic de café...i fins i tot un punt aspre i picant final. Com dèiem abans contrasta la imatge amb la resta, és de color fosc o quasi negra, però té la força a la boca i narius d’una bona IPA. És densa i gustosa, però el que sentirem sobretot és l’amargor, sinó recordem malament ens van comentar que té 110 IBU (analitzats, és a dir reals...)\nPer acabar, com que hem començat parlant de la gent de Naparbier, amb qui coincidim amb els gustos, la bona cervesa i la bona música, volem dedicar-los-hi aquestes últimes línies. Hem comprovat que també coincidim en altres idees. Com per exemple amb la visió que tenen sobre aquest estat que ens “acull”. També valorem la capacitat que tenen per fer foc nou sobre aquests temps que estem vivint, ells, han patit un d’aquests temibles ERE’s, i se n’estan sortint apostant per la formula de la cooperativa i per fer un producte de qualitat... Des d’aquí els animen i apreciem molt la seva iniciativa!\nPublicat per Moisès Campdepadrós a les 10:18


Igor: “Per mi, la lliga comença ara”\nUna de les notes positives del partit del Barça Mobicat a la pista del Pinto ha estat el retorn d’Igor. Ha disposat de 19 minuts i no s’ha ressentit: “Per mi, la lliga comença ara”, afirma el pivot brasiler.\nDesprés de perdre’s els últims quinze partits en tota la temporada per diverses problemes físics, Igor ha tornat a vestir-se de curt. I ho ha fet, a més, com a titular per primera vegada aquesta temporada. “He gaudir molt en el partit. He entrenat molt bé aquesta setmana i el ‘míster’ ha confiat en mi. He recuperat la confiança que necessitava i estic content, tot i que el resultat no ha estat bo” explica Igor.\nDesprés de gairebé dos mesos sense jugar –l’últim partit que va disputar va ser el Barça Mobicat-ElPozo del 23 de desembre- és lògic que encara li falti ritme. Tot i això, Igor ha disputat al voltant de 19 minuts i no ha notat cap molèstia física: “Em falta una mica de ritme, però no he notat molèsties ni dolor. Ara ve el millor per mi, i espero poder gaudir i ajudar els meus companys.”\nElogis del tècnic\nMarc Carmona destaca el retorn d’Igor com la nota més positiva del partit. “Ha jugat gairebé 19 minuts i ho ha fet molt bé. No s’ha ressentit de la lesió. Estic molt content per ell perquè ha patit molt aquesta temporada.”\nDilluns a la tarda, entrenament\nL’equip viatja aquest dissabte a la nit cap a Barcelona. Diumenge descansarà i dilluns a la tarda tornaran a la feina. Serà a partir de les 16:30 h al Palau Blaugrana. Serà el moment per començar a preparar el pròxim partit de Lliga, i l’últim abans de la Copa. Juguen divendres a les 21:00 h a la pista del Futsal Cartagena.