Sergio Dalma celebrarà els seus 30 anys de carrera amb un nou disc - Diari de Sabadell\nSergio Dalma celebrarà els seus 30 anys de carrera amb un nou disc\nEl cantant sabadellenc Sergio Dalma celebrarà el seu 30è aniversari sobre els escenaris amb un nou disc, encara sense nom. L’àlbum comptarà amb tretze dels seus grans èxits, tres cançons inèdites i una col·laboració desconeguda. El primer tema sortirà publicat abans que acabi aquest setembre i queda per saber quan es publicarà l’àlbum complet. Serà la primera vegada que el de Sabadell publiqui un treball amb el segell de Sony Music.\n“Un projecte amb el qual dono un nou pas a la meva carrera i que per descomptat serà portat al directe”, explica el sabadellenc a Twitter, revelant així el seu retorn als escenaris amb una gira per Espanya els pròxims mesos.\nL’artista ha seleccionat tretze temes considerats grans èxits, però no els publicarà tal com eren, sinó que els ha revisitat i actualitzat als nous temps. A part, també oferirà tres noves cançons als seus seguidors i ha anunciat una col·laboració, sense revelar encara amb qui serà. Actualment Dalma està ultimant la gravació del disc a La Masia després de passar per l’estudi de gravació, tal com recull el vídeo que encapçala aquesta informació.\nMés de quatre milions de CDs venuts\nLa carrera professional de Sergio Dalma (Josep Capdevila) va començar el 1989 amb l’àlbum Esa chica es mía, amb el qual va obtenir un gran nombre de vendes que li van donar el Disc de Platí (40.000 còpies venudes). Des d’aleshores, en total ha venut més de quatre milions de CDs segons informa Sony Music.\nTemes:música, Sergio Dalma, Sony Music


El CIS col·loca el PSOE quatre punts per sobre del 10-N\nQui baixa és Unides Podem, a qui el CIS atorga una estimació de vot del 12,9%. El PP i Vox recuperen posicions però no arriben a la intenció de vot dels últims comicis.\nEl PNB reclama un "cordó sanitari" a Vox\nLa presidenta de l'executiva vizacaína de el PNB, Itxaso Atutxa, ha assenyalat que el desbloqueig podria passar per un acord entre PSOE, Unides Podem i altres formacions.\nResignació i cares llargues a Podem\nLes eleccions generals van tornar a demostrar la caiguda dels suports a el partit morat cosa que s'ha deixat notar en els rostres dels seus líders i en l'afluència al seu búnquer durant la jornada electoral.\nCasado deixa la porta oberta al PSOE\nEl líder de l'PP ha subratllat el "fracàs" de Sánchez però ha afirmat que esperarà a veure què planteja el líder socialista per exercir la seva posició amb responsabilitat.\nEl PP, convençut de millorar els seus resultats en unes possibles eleccions\nEls populars creuen que podrien aconseguir entre 80 i 100 escons al Congrés dels Diputats si finalment hi hagués una nova convocatòria electoral.\nUna enquesta de 40dB publicada per El País, reflecteix que les úniques opcions de govern passen pels pactes que pugui establir el PSOE.\nLa xifra de pensionistes ha superat el rècord d'electors potencials en unes eleccions generals a Espanya.\nMalgrat que el moviment de Puigdemont va decidir no presentar-se a les eleccions generals, ha proposat a la seva militància que l'exlíder de ANC sigui cap de llista als comicis del 28-A.\nEl ministre de Foment, José Luis Ábalos, serà l'encarregat de transmetre aquesta decisió del president a tots els secretaris regionals de l'organització dimarts que ve.\nConvergència va incomplir la llei electoral en les generals de juny de 2016\nEn les eleccions generals de juny de 2016, CDC no va aconseguir grup parlamentari, pel que va perdre la subvenció i va haver de recórrer als seus fons ordinaris per pagar a proveïdors, incomplint la legislació electoral.\nSílvia Requena es planteja disputar a Homs la candidatura de CDC per a les generals\nÉs professora d'Ètica Jurídica a la Universitat Internacional de Catalunya (UIC) ip articipó a les eleccions del 20D com a número dos.\nCOM GESTIONAR MIG MILIÓ DE VOTS\nDiguem-ho clar: les eleccions a Catalunya les ha guanyat una variant sui generis de Front Popular amb una guinda anomenada Ada Colau. I ho ha fet passant el rasclet a destre i sinistre, recol·lectant vots socialistes i vots del cabreig, la desesperació i la desafecció ciutadana . Els guanyadors s'ho han muntat bé i amb alegria. 'Catalunya Sí que Es Pot' ha sabut insuflar aires de canvi i molta marxa a la contesa. Ja veurem com prenen cos en el dia a dia, en la política reial, tots aquests projectes i idees. Però això és una altra història.\nELS QUE NO VAN DEBATRE\nSemblaven dues núvies despechadas. Mentre, García Farreras els tirava més llenya a la xemeneia de Atresmedia perquè el foc de la ira no s'apagués. Eren Alberto i Pablo, Rivera i Iglesias, els dos a l'uníson, que criticaven a gust i sense límit de temps en la Sisena als "altres dos" protagonistes de l'anomenat Debat de l'Acadèmia, o sigui: a Mariano Rajoy i a Pedro Sánchez, molt embrancats ells en dir el que en quatre anys havien guardat dins seu.\nERC guanyaria les eleccions generals a Catalunya amb molt poc avantatge davant DL, Ciutadans i PSC segons el CEO\nERC guanyarà les eleccions generals a Catalunya amb molt poc avantatge respecte a Democràcia i Llibertat (DL), Ciutadans i PSC, mentre que Unió es quedarà sense representació al Congrés, segons un sondeig del Centre d'Estudis d'Opinió de la Generalitat (CEO) fet públic aquest dimecres.\nRajoy i els candidats del PP escenifiquen aquest dissabte a Barcelona la unitat d'Espanya\nEl president del Govern i del PP, Mariano Rajoy, presentarà aquest dissabte a Barcelona als candidats del seu partit per a les eleccions generals del 20 de desembre per tal d'escenificar la defensa de la Constitució i dels valors que en ella s'inclouen, especialment el de la unitat d'Espanya, han informat a Europa Press fonts populars.\nTedros Adhanom celebra que els Estats Units torni a l'OMS i a l'Acord de París


Berenice Abbott, fotògrafa de la modernitat, arriba a la Fundació Mapfre - VilaWeb\nBerenice Abbott, la fotògrafa de la modernitat del segle XX, arriba a la Fundació Mapfre\nUna mostra recorre tota la trajectòria de la fotògrafa nord-americana, amb les ciutats i la ciència com a grans temes\nLa Fundacó Mapfre comença la seva programació expositiva del 2019 a Barcelona amb la mostra ‘Berenice Abbott. Retrats de la modernitat’, que proposa un recorregut per la trajectòria de la fotògrafa nord-americana de la primera meitat del segle XX. Una professional de la fotografia i icona de la modernitat tant temàtica com estilística. Els seus retrats dels artistes i intel·lectuals avantguardistes del moment, la seva mirada sobre la ciutat de Nova York i la vinculació amb la fotografia científica són els tres grans temes de la seva obra, recollida a l’exposició amb dues-centes fotografies d’època.\nLa idea de la modernitat embolcalla tota l’obra de Berenice Abbot, en opinió de la comissària de l’exposició, la catedràtica d’Art Contemporani a la Universitat Complutense de Madrid Estrella de Diego.\nAbbot va aterrar a Nova York el 1918 i es va instal·lar al Greenwhich Village, centre de trobada d’artistes i intel·lectuals. Això li va facilitar el primer contacte amb creadors com ara Marcel Duchamp i Man Ray. Després va anar a París, ciutat que també va retratar a fons i on durant un temps va fer d’ajudant d’estudi de Ray. El 1926 es va establir com a fotògrafa independent, i ja de tornada a Nova York, el 1929, va començar la producció de la seva feina més gran: la documentació fotogràfica del creixement de la ciutat.\nNo va ser fins a final dels anys cinquanta que es va interessar per la documentació fotogràfica dels fenòmens científics, en col·laboració amb el Massachusetts Institute of Technology (MIT). El 1959, l’associació Professional Photographers of America la va situar entre les deu primeres fotògrafes del país.\nAbbot no representa únicament una figura moderna en el seu context, amb una trajectòria i visió pròpies en la fotografia, sinó que, valgui la redundància, va retratar la modernitat i els canvis que se succeïen al seu entorn. Les seves fotografies constitueixen, de fet, un retrat de la modernitat –arquitectònica, cultural i científica– de la primera meitat del segle XX.\nL’exposició recorre la trajectòria de la fotògrafa mitjançant gairebé dues-centes imatges d’època agrupades en seccions temàtiques. La retrospectiva d’Abbot és la més gran organitzada a fins a l’actualitat i s’ha nodrit dels fons d’època d’algunes de les col·leccions més importants dels Estats Units: la New York Public Library, el George Eastman Museum (Rochester, Nova York), el museu del MIT (Cambridge, Massachusetts) i l’International Center of Photography de Nova York, entre més.


LA ROMANICA by bdomingu - issuu\nRomànica 2007 DEFINITIU.qxd\nEdita: Ajuntament de Barberà del Vallès 2007 Coordinació tècnica: Regidoria d’Educació Disseny original i assessorament: Llucià Pita Sabin. 2005 Redisseny i il.lustració: Ivan Rubio Garcia. 2007 Impressió: Creacions Gràfiques Canigó S.L. 93 229 23 60 Dipòsit Legal: B-52494-2007\nL’església de Santa Maria de Barberà A l’extrem nord-est de la ciutat de Barberà del Vallès, arran de la fondalada del marge dret del riu Ripoll, a 145 m d’altitud, s’alça l’antiga església parroquial de Santa Maria de Barberà, coneguda per la Romànica i famosa per les pintures que guarda a l’interior. Per arribar-hi cal prendre la carretera que uneix Barcelona i Sabadell, en la qual, al punt quilomètric 8.450, agafarem la via de Sant Oleguer en direcció nord-est. A l’extrem oposat, a la confluència amb la ronda de Santa Maria, hi ha l’església de Santa Maria de Barberà. Un dels primers esments del topònim del lloc data de l’any 986, quan el rei Lotari, mitjançant un privilegi de confirmació de béns atorgat al monestir de Sant Cugat del Vallès, ratificà els alous que aquest cenobi posseïa al terme de Barberanus. Poc temps després, el 1006, és consignada ja l’existència d’una església en aquest indret, ja que aquest any els comtes de Barcelona Ramon Borrell i Ermessenda de Carcassona confirmaven la donació que un any abans havia fet Guitard del castell de Barberà a la catedral de Barcelona, i també de les esglésies que havien estat fundades en aquest lloc. Tanmateix, l’edifici a què fa referència aquesta notícia històrica no correspon al que ha arribat als nostres dies. Segurament a causa del seu mal estat, o bé al fet que la seva capacitat era insuficient, hom decidí bastir-ne un altre més espaiós; en aquest sentit, hi ha notícia documental de dues deixes, l’una de l’any 1067 i l’altra del 1074, destinades a l’obra de l’església. Aquest nou temple fou consagrat sota el pontificat de sant Oleguer, bisbe de Barcelona (1116-1137), i dedicat a santa Maria. Al segle XII, concretament l’any 1123, un testament atorgat per Majència i el seu fill Berenguer notifica que llegaren una vinya a Santa Maria de Barberà. Poc temps després, el 1143, l’església de Barberà consta ja com a parròquia, segons la cessió que els esposos Guillem Berenguer de Fonollar i Ermessenda i el germà d’aquesta, Ramon Bermon, feren dels drets que tenien sobre ella a la milícia del Temple. A partir d’aquest moment són ben poques les referències històriques que es coneixen d’aquesta església, la qual fou modificada i transformada interiorment en el transcurs dels segles. L’exterior de l’edifici segons una fotografia del començament del segle XX.\nRetallable de l’església romànica de Santa Maria de Barberà\nL’interès per aconseguir la restauració de Santa Maria de Barberà es veié compensat amb la descoberta feta l’any 1919 per Mn. Manuel Trens, director del museu diocesà de Barcelona, i el rector Josep M. Esteve, de la decoració mural del final del segle XII o començament del XIII tot i que J. Ainaud la creu més acostada a la data de la seva consagració. Després de la guerra civil de 1936-1939, tant les pintures com l’església foren restaurades amb l’ajut del Servei de Conservació de Monuments de la Diputació Provincial de Barcelona, i l’església fou declarada Monument Artístic Nacional. L’església de Santa Maria de Barberà és un edifici d’una sola nau amb transsepte, al qual s’obren tres absis de planta semicircular. La nau, de planta rectangular i coberta per una volta de punta d’ametlla, s’estreny a l’altura del transsepte per formar un cos, en el creuer de la nau i el transsepte, cobert per una volta de canó seguit. Aquest cos, de planta en forma de trapezi, és capçat a llevant per l’absis central. Els espais que defineixen els braços del transsepte s’obren, pel costat de tramuntana i pel de migdia, directament al cos del creuer. L’absis central s’obre a aquest cos, mitjançant un simple reclau, el qual es fa doble en l’arc, i estableix una degradació entre els dos espais. Els absis laterals, també de planta semicircular, estan situats dins l’àmbit del transsepte, al qual s’obren directament. El transsepte és cobert per una volta de canó seguit disposada en sentit perpendicular a l’eix de la nau i els absis, com és usual, per voltes de quart d’esfera. La volta del transsepte i la de l’arc de transició a l’absis central arrenquen d’una senzilla imposta motllurada amb un perfil de bisell dret.\nRedisseny i Il.lustració de Ivan Rubio Garcia. 2007 Disseny original de Llucià Pita. 2005\nLa il·luminació de l’interior d’aquest edifici ha estat resolta amb finestres de doble esqueixada i arc de mig punt, de les quals cinc són situades a la nau i cinc al cos de la capçalera. D’aquestes últimes, n’hi ha dues que es diferencien tipològicament de les altres, una d’elles, situada a l’absis central, és d’una sola esqueixada i té la petita obertura que dóna a l’exterior, emmarcada per una arquivolta; l’altra, situada a la façana de migdia del transsepte, té forma d’ull de bou. Sobre el braç de tramuntana del transsepte s’aixeca el campanar, una torre prismàtica de planta rectangular amb dos nivells de finestres. Al primer nivell hi ha quatre finestres estretes i allargades, una a cada cara, amb arc de mig punt. Al segon nivell les finestres són geminades i estan formades per dos arcs de mig punt separats, les de les cares de migdia i tramuntana per un pilar rectangular i les de les cares de llevant i de ponent per una columna. Sobre aquesta columna, per rebre els dos arcs, hi ha un capitell amb forma trapezoïdal mensuliforme.\nHom va decorar l’exterior de la capçalera amb arcuacions i faixes llombardes. L’absis central és ornamentat amb un fris d’arcuacions cegues format per tres grups de tres arquets, separats per dues lesenes o faixes verticals que acaben en un sòcol. Els absis laterals presenten també una decoració a base d’un fris format per sis arquets i limitat en els dos extrems per sengles faixes. La façana de migdia del transsepte és decorada també per un fris, el qual segueix, més o menys, els pendents de la coberta i és format per dos grups de tres d’arcuacions separats per una faixa vertical; la de ponent té només un grup de dues. El campanar és també decorat amb aquesta classe d’ornamentació, amb la particularitat que s’inclou un nou element, la dent de serra. La part baixa del campanar, que es correspon amb el braç de tramuntana del transsepte, es decora igual que el de migdia, però amb el fris d’arcuacions limitat superiorment per un fris de dents de serra. Per sobre d’aquest fris continuen unes faixes verticals que queden delimitades pels arcs de les finestres superiors. A les façanes de migdia i tramuntana les faixes ressegueixen els arcs de les finestres tot fent una arquivolta, que continua pel pilar central fins gairebé a l’ampit de les finestres. En aquest edifici queden restes encara de la rejuntada de les pedres feta a base d’un enllistonat de morter. L’aparell d’aquest edifici és, en general, fet amb pedra de paredar de mida petita que s’ha disposat en filades horitzontals regulars. La pedra presenta un desbastat a la cara vista per tal de deixar-la més o menys plana.\nÉs interessant d’observar la complexitat de les cobertes, com a resultat directe de la seva adaptació a l’estructura dels espais interiors. Aquest edifici es pot considerar, segons les característiques de l’ornamentació dels murs de la capçalera, com a obra bastida a la darreria del segle XI amb modificacions posteriors. En particular el sector de la nau, la coberta de la qual estaria feta a cavall dels segles XII i XIII. Malgrat tot, hem de considerar la possibilitat que la capçalera no sigui una obra totalment unitària, ja que presenta solucions molt diferents entre les arcuacions dels absis laterals i les del central. Les pintures murals de l’església de Santa Maria de Barberà constitueixen un dels conjunts més importants d’aquestes característiques conservats in situ a Catalunya. A hores d’ara, és impossible conèixer amb tots els detalls la distribució exacta de la decoració policromada als paraments interns de l’església. Pel que s’ha conservat, tan sols sabem que la zona de la capçalera fou sumptuosament ornamentada amb escenes pintades al fresc.\nFont: Catalunya Romànica, Enciclopèdia Catalana, Tomo XVIII El Vallès Occidental, Barcelona 1991.\nBARBERÀ DEL VALLÈS CIUTATS EDUCADORES CIUDADES EDUCADORAS EDUCATING CITIES VILLES EDUCATORIES


Comfort Inn & Suites Mexia (TX) Estats Units - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 4 allotjaments a Mexia (TX).\n820 W. Milam Street, Mexia, Mexia (TX), Estats Units, 76667 - Veure al mapa\n"Bed was very comfortable - breakfast was good. Lady was very..."\nBen posicionat a Mexia, Comfort Inn & Suites és un lloc ideal d'inici d'excursions a Mexia (TX). Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nComfort Inn & Suites ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos recepció 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb televisió de pantalla plana, habitacions per a no fumadors, aire condicionat, calefacció, escriptori a cada habitació. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de bany, centre esportiu, piscina exterior. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Comfort Inn & Suites és una selecció idònia per a la vostra estada a Mexia (TX).\nTots els comentaris (35) Parelles (15) Viatgers en solitari (10) Famílies amb infants petits (8) Famílies amb infants grans (2) Grups (1)


L'operació tornada registra fins a 8 km d'aturades entre Campdevànol i Ripoll - El Gerió Digital\nLa més afectada ha estat la C-16 al Berguedà\nDilluns, 8 de desembre de 2014 20:55h\nLa C-16 al Berguedà, la C-14 a l'Alt Urgell i la C-17 al Ripollès registren les principals cues en l'operació tornada del pont de desembre. A la C-16 s'han produït fins a 13 quilòmetres de retenció entre Guardiola de Berguedà i Cercs, mentre que hi ha hagut 10 quilòmetres de congestió a la C-14, a Organyà.\nA la C-17 s'han acumulat fins a 8 quilòmetres de circulació amb aturades entre Campdevànol i Ripoll. Paral·lelament, un accident a l'A-2 a Collbató genera circulació molt intensa en un tram de fins a 32 quilòmetres, d'Esparreguera a Jorba. Segons el Servei Català de Trànsit (SCT), fins a les 19 hores ja han tornat a l'àrea metropolitana un total de 179.054 vehicles, el 70,2% dels 225.000 previstos.\nUna altra via amb complicacions en aquesta operació tornada del pont de desembre és l'AP-7, on hi ha 7 quilòmetres de circulació lenta i aturades a l'enllaç amb la C-33 a Montmeló per l'incendi d'un vehicle.


Holiday Home Švertfajer Ribnik Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nRibnik, Ribnik, Croàcia - Veure al mapa\nMés informació sobre Holiday Home Švertfajer\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Ribnik, no busqui més enllà de Holiday Home Švertfajer. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Holiday Home Švertfajer, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Els clients de l'hotel poden gaudir de transport hotel/aeroport, instal.lacions de barbacoa, neteja en sec, servei de llançadora, lloguer de bicicletes.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara balcó/terrassa, aparell de televisió, nevera, sala d'estar per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com platja privada, pesca, pistes de tennis, jardí, esports d'aigua (no motoritzats) que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Holiday Home Švertfajer.


CLASSIFICACIONS MÀSTER TEMPORADA 2018-2019 - Federació Catalana d'Atletisme\nInici Federació CLASSIFICACIONS MÀSTER TEMPORADA 2018-2019\nCLASSIFICACIONS MÀSTER TEMPORADA 2018-2019\nCatalunya, la Millor Federació\nLa Real Federación Española de Atletismo ha donat a conèixer les classificacions de la temporada 2018–2019 de les categories màster referents a les federacions autonòmiques.\nPer novè any consecutiu, Catalunya lidera el barem de Federacions Autonòmiques en categoria Màster amb 3.251 punts, seguida de Madrid amb 2.810 i la Comunitat Valenciana amb 1.674, per davant d’Andalusia amb 1.605 punts que és quarta. Aquesta classificació es realitza amb la puntuació dels 10 primers atletes de cada prova i categoria, puntuant només un atleta en dos proves com a màxim. La mitjana dels últims nou anys també està liderada per la Federació Catalana.\nAixí mateix, l’atleta de proves combinades Rosa Escribano, va estar escollida per la WMA (World Máster Athletics) com a “Millor Atleta Mundial Màster 2019 en proves combinades” gràcies a una temporada espectacular on destaquen els seus 4 rècords mundials a la categoría W60 (dos a la pista cubierta i dos a l’aire lliure e igualant un mes en llargada en pista coberta.\nArticle anteriorCAMPIONAT DE CATALUNYA MÀSTER DE LLANÇAMENTS\nSegüent articleCAMPIONAT DE CATALUNYA DE CROS


PETITDRU: de juliol 2010\nOBJECTIU: EL PUIGMAL EN BTT\nLa primera vegada que vaig anar al Puigmal devia tenir 16 anys, ha plogut molt...encara no existia internet !!! En aquella època hi anava a peu, més tard amb esquís i fa tres o quatre anys i vam anar en bici, però sen's va fer tard i vam arribar al peu de la muntanya. El Juliol de 2008 vam aconseguir pujar-hi i lo més important: baixar des del mateix cim pedalant fins a Planoles: un descens llarguíssim, ràpid, tècnic (però ciclable) Per un btetero com jo que vé de la muntanya estar allà dalt amb bici va ser la òstia. En fi... hi hem de tornar-hi. S`han de superar 1700 metres de desnivell entre Planoles (1700 m) i el cim del Puigmal (2911 m) en tant sols 29 km. Només has d'arrossegar la bici a la piràmide final (uns 30 minuts) tot i que hi han trams molt drets.\nLa zona és bellíssima i només cal escollir un bon dia meteorològicament parlant, per anar-hi. Sortir aviat al matí per poder dinar a Ca l'Anna de Ventolà, per exemple.\nA veure si algú s'engresca, és un repte molt macu. Aquest Agost s'ha de trobar un diumenge, si algú l'interessa que proposi data. Aquí teniu el llibre de ruta\nPublicat per Lato a 21:57 1 comentari:\nCom cada any a l'estiu anem a buscar la fresca de l'alta muntanya... Sortim a les 7 de Besalú i a les 8 fem la primera feina del dia, l'angel una carta i un servidor encarregar el dinar, no fos cas quedessim en gana. Quan sortim ja en tenim un a dalt, collons ! a sortit de Setcases i ens espera a dalt l'estació de bon matí... farà un dia assolellat ? farà fresca ?\nFot un un vent de Nord que et tira a terra, de fet ja era previsible, encara que manteniem l'esperança. Plan B i cap a Setcases. Pugem per la pista, de molt bon pedalar per cert, fins a prop del Coll que comunica amb Espinavell al peu del Costabona. Pugem fins el refugi i al veure que hem d'anar a coll de Pal i intuim, bona intuició per cert, que serà complicat creuar al vessant Est, tirem per vall i pugem fins el coll del pas a Espinavell. Mentre mengem en Güell esponja i en patricio Serrano busquen una pua a l'eina de l'Ayats o d'en Bob, com volgueu. Trobada i aniquilada la pua esmorcem plegats. Tirem per vall ara tú ara jo fins que els moteros baixen com una bala, jo m'apunto fins on arribo i ens perdem (bé, equivoquem, com cada any) l'angel ens truca i diu, és aquí al costat d'un arbre entrebassat el camí, no val la pena comptar l'infinitat d'arbres caiguts al camí... rostos avall i com cada any trobem el camí (de fet em fet lo mateix de l'any passat) i crec que em predré cada any. Hi han algunes petites incidencies entre l'angel i una costella i quatre miges voltaretes mal contades. L'aigua he freda que no us podeu imaginar... però tres o quatre no neden perque no hi ha cap gorga. Jo amb l'aigua fins a mig junei ja n'he fet prou. Porró de cervessa, menjar, més menjar, beure i més beure i cap a casa. Crec que han sortit 25 km. i 760 metres aproximadament. Força light però molt divertit, bàsicament perque erem força colla: 13 sonats.\nAquesta foto me l'ha passat en Mañas, jo no duia càmera de ventar retratos ni màquina de cardar fotos, en el blog d'en Gerard en trobareu més\nJa ho veieu, ahir esquivant la turista del pont tant xula i avui vaques i vadells, el món és així d'absurd i complert, de totes maneres em quedo amb el vadell... sobretot si m'el puc fotre amb salsa de ceps !\nPublicat per Lato a 21:37 1 comentari:\nDivendres al matí, toca pedalar. No tenia gaires ganes, més aviat mandra, però m'he anat animant.\nHe anat cap a Gircós fins a dalt el Turó de Can Felip, Sant Domingo i trialera de Lligordà. Després cap al camp d'aviació per fer el descens que farem a la Desfrenada fins a creuar la carretera pel túnel, La confiança i de cop, volia anar a casa i m'he dit, va, m'en vaig al Sagrat Cor. Pujo per coll de Bruc i baixo com un coet per la trialera. Un gran dia de btt. 2 hores de pedalar, 850 metres de desnivell i 34 km.\nTravessant el Pont he tingut d'esquivar una turista molt curiosa...\nPublicat per Lato a 15:20 Cap comentari:\nAhir vam anar a Vilaür, una marxa que apuntava ràpida i divertida... i així va ser.\nAl final de Besalú vam ser l'Ayats, en Serrano, en Jaume en Mañas i un servidor.\nLa volta de 30 km va ser molt ràpida i divertida, fàcil i entretinguda. Tenen un terreny molt diferent al nostre: poques\npujades (totes molt curtes), no hi ha bardisses (però vaig reventar dos cops) i un terreny molt net i ràpid.\nAl final la mitja rondava els 18 km/h.\nBotifarrada, per cert, una qualitat de botifarra molt destacable, cervessa (tanta com set tinguis), xindria...\nMolt bé, la veritat és que la gent de Vilaür s'ho van currar.\nTot seguit cap a l'Escala a la platja, bé, a marina, que som de la Garrotxa.\nPublicat per Lato a 8:39 1 comentari:\nSi companys, fa calor... massa calor !\nFa temps que no dic res... s'em va morir l'ordinador, en pau descansi !\nHem anat sortint a hores contades i em anat a estassar algun camí per la Desfrenada.\nHe inclós una pàgina dins el blog : LA DESFRENADA, on hi trobareu informació i aviat alguna foto.\nPer cert, aviat anirem al Costabona, no sé quan, però aviat i pel mes d'Agost tinc ganes de tornar a pujar\nal Puigmal, 2911 metres (punt més alt del pirineu de Girona) i on només t'has de carregar la bici a coll mitja\nhora i llavors 100% ciclable en espectacular descens fins a prop de Ribes.\nUs adjunto foto de l'any passat, veureu que xulo !!\nanimeu-vos i concretem dia.\nPublicat per Lato a 15:21 Cap comentari:


La UdL premia els 'olímpics científics' i els guanyadors de les 'Cangur'\nUna alumna del Guindàvols, primera a l'Estat en Ciències de la terra i el medi ambient\nLes persones premiades amb els representants de la UdL. FOTO: UdL\nEls millors classificats, 6 noies i 15 nois, en les proves a Lleida de les Olimpíades de Matemàtica, Geologia, Química, Física, Biologia, Economia, Agroalimentària i Agroambiental, i de les Proves Cangur de Matemàtiques, han rebut avui a la Universitat de Lleida (UdL) els guardons que els acrediten com a guanyadors.\nEntre ells, Carla Keaveny, alumna de l'Institut Guindàvols, primera de l'Estat a l'Olimpíada Agroalimentària i Agroambiental, en la categoria de Ciències de la terra i el medi ambient; Aleix Segué, estudiant de La Salle de Mollerussa, tercer a Catalunya en la de Química; i Aleix Seguí (Institut Jaume Vicens Vives de Girona) i Daniel Herencia (Institut Màrius Torres), medalla de plata i medalla de bronze, respectivament, a la fase estatal de la Olimpíada de Física.\n-Olimpíada Matemàtica: Òscar Calvet (1r), David Palau (2n)\n- Olimpíada de Geologia: Carla Keaveny (1r), Maria Mañanet (2n), Aina Gavarró (3r)\n- Olimpíada de Química: Aleix Segués (1r), Rut Sisó (2n), David Olivar (3r)\n- Proves Cangur de Matemàtiques: Marc Cruz (1r), David Palau (2n), Òscar Calvet (3r)\n- Olimpíada de Física: Aleix Seguí (1r), Daniel Herencia (2n), Jaume Casanova (3r)\n- Olimpíada de Biologia: Sergi Cazcarro (1r), Víctor Cotonat (2n), Aleix Segués (3r).\n- Olimpíada d'Economia: Gerard Castañé (1r), Joan Dedieu (2n), Teresa Cianca (3r)\n- Olimpíada Agroalimentària i Agroambiental: Aleix Segués (1r) i Daniel Altair (2n) en la prova de Biologia; Ainhoa López (1r) i Carla Keaveny (2n) en la prova de Ciències de la Terra i Medi Ambient; David Álvarez (1r) i Joel Aumedes (2n) en la prova de Ciències de la Tecnologia Industrial.\nQuatre dels joves guardonats han rebut més d'un premi. Es tracta de Carla Keaveny, alumna de l'Institut Guindàvols, primera a l'Olimpíada de Geologia i segona a la prova de Biologia de l'Olimpíada Agroalimentària i Agroambiental; Aleix Segués, de La Salle de Mollerussa, primer a la de Química, tercer a la de Biologia i primer a la prova de Biologia de l'Olimpíada Agroalimentària i Agroambiental; David Palau, estudiant del Claver, que va quedar segon a les Proves Cangur i també segon a l'Olimpíada Matemàtica; i Òscar Clavet, alumne del Col·legi Claver, tercer a les Cangur i segon a l'Olimpíada Matemàtica.\nEls primers de cada prova -a excepció de la de Matemàtica- tindran la matrícula gratuïta de primer curs si escullen estudiar a la UdL. Pel que fa a l'Agroalimentària i Agroambiental, qui tindrà la matrícula gratuïta serà la persona que obtingui la millor classificació en la fase estatal. Tothom però, ha estat obsequiat amb un llibre relacionat amb el tema de la prova on participaven: La Música de los números primos, de Marcus du Sautoy; Un dia qualsevol, de Ferran Torrent; Atlas ilustrado del origen de la vida y la evolución de las especies, de Renato Massa, i La memoria secreta de las hojas, de Hope Jahre, entre d'altres.\nEn total, han estat 966 alumnes de Secundària i Batxillerat els que han participat en les diferents competicions sent, com ja és habitual, les Proves Cangur les que van aplegar major nombre de participants, 629.\nL'acte, al qual han assistit familiars i professors, l'ha presidit la vicerectora d'Estudiants, Neus Vila


Paratext #42 amb Núria Inés, Helena Vinent, Sol Prado i Natalia Domínguez | Hangar\nParatext #42 amb Nú...\nParatext #42 amb Núria Inés, Helena Vinent, Sol Prado i Natalia Domínguez\nAquest nom, Paratext, amaga una programació mensual de presentacions d’artistes residents a Hangar de llarga i curta durada, així com de les residències internacionals. En ella presenten, en diferents formats, projectes concrets o parts del seu treball. Les sessions són sempre obertes al públic amb el propòsit de possibilitar la interacció amb els propis artistes. Així mateix, cada Paratext compta amb un/a redactor/a que posteriorment publica les seves impressions sobre la presentació en aquest bloc. En aquesta ocasió, el redactor serà Antonio Gagliano.\nLa propera sessió de Paratext tindrà lloc el dimecres 26 de febrer a les 19 h a la Sala Ricson d’Hangar.\nNúria Inés és artista i relatora gràfica. Es desenvolupa des del dibuix i la narració entenent aquestes pràctiques com a actes de performativitat ritual que li permeten activar lectures crítiques dels contextos vitals i quotidians pels quals es creua de forma directa. Per a això, construeix les experiències de forma conscient usant les estratègies gràfiques i estètiques de l’apunt, el còmic o la novel·la gràfica com a pretext per involucrar-se en situacions en què transcriure la narració de l’experiència jugant a un acte d’ofrena. Treballa des de la narració vivencial com un entorn ple d’oportunitats per a comprendre que idees construeixen l’imaginari d’un lloc o situació, prenent el mapeig d’aquest escenari com a primer pas per generar noves alternatives de pensament.\n… Mira, que el que vol la Núria al cap i a la fi és assabentar-se de com ho fan les altres per viure i com els va. Com ocupen l’espai, com gestionen el seu cos i la seva ment en aquest món i que pot treure ella mateixa de valor per intentar portar-lo a la pràctica. Per ara viu i treballa a la distància de la targeta de metro T-Casual de Barcelona (amb molta ràbia perquè la T-10 li anava molt millor). Segons li permeti el seu treball que està bé i li agrada “però té les seves coses de merda com tot” s’apunta a seminaris d’art i desenvolupa els seus projectes per no sentir que li passa la vida per davant de el desig.\nHelena Vinent treballa amb continguts visuals i discursius que produeix o dels que s’apropia de diferents mitjans, per després reorganitzar, postproduir-los i resignificar-los generant un univers propi que muta en funció de cada projecte. Actua sobre les significacions universalment recognoscibles i les desplaça per tal de canviar certes lògiques de sentit per així assenyalar com ens construïm en el context d’un capitalisme audiovisual on la informació no flueix en el buit, sinó que es presenta en un marc polític i tecnològic de control que roman supeditat a relacions de poder. Dissociació, subtítols, soroll, no-so, espai virtual, acceleració tecnològica, nova carn, codi, llenguatge, construcció de la veritat, error, traducció, polítiques de control dels cossos, futurs especulatius i informacions extremes són diverses designacions que poden servir per definir les seves línies d’investigació. La seva pràctica és fragmentària i no es limita a una disciplina concreta. Explora els límits dels diferents llenguatges per configurar la seva obra, que pot materialitzar-se mitjançant vídeos, escultures, acumulació d’arxius, pròtesis, accions, instal·lacions, o distribucions expandides. Actualment el seu treball aprofundeix en aspectes de la construcció identitària dels cossos tolits, en el sentit més ampli del terme. Des de la reflexió crítica i el seu posicionament com a sorda i discapacitada pretén abordar els camps de la teoria cuir-queer/crip, proposant relats que especulen sobre altres realitats, cossos i imaginaris que desvien l’atenció sobre les normes imperants, sobrepassant la idea del que és o no és ser humà.\nActualment es troba treballant en la realització d’un curtmetratge documental/ficció a manera de tráiler de videojoc en el qual el progrés del “joc” es realitza a través de les decisions preses per part dels “jugadors”. El ventall d’opcions i la informació presentada en el projecte es generen a partir d’una sèrie d’entrevistes realitzades amb persones refugiades a l’illa en les quals van descriure, amb detall, totes les opcions que els són ofertes tant pel sistema “oficial” com pels contrabandistes, depenent de l’origen i destinacions finals del viatge, els diners disponibles i la seva situació geopolítica. Aquesta “ficció” es crea mitjançant un registre audiovisual en primera persona de tota la localització en el seu estat original, empenyent al binomi ficció-realitat a un constant estat de tensió.


No són #LlarsCompartides, és lloguer turístic d’habitacions – PAH Barcelona\nS’ha de rebutjar la regulació i prohibir una pràctica que precaritzaria encara més l’accés a l’habitatge i faria fora de casa seva famílies vulnerables\nL’ABDT, la PAH, Resistim al Gòtic, la Barceloneta Diu Prou, la FAVB, Gràcia On Vas, el Sindicat de Llogateres, Ciutat Vella No Està En Venda, el Sindicat d’Habitatge del Casc Antic, l’Observatori DESC, l’Assemblea Social del Guinardó, l’AVV de Sagrada Família i cada cop més col·lectius i entitats instem a la ciutadania i a organitzacions socials a adherir-se al manifest per exigir al consistori de Barcelona que prohibeixi la regulació de lloguer turístic d’habitacions.\nL’agost del 2020 la Generalitat de Catalunya va publicar, dins d’un decret sobre turisme, la primera regulació del lloguer turístic d’habitacions, deixant als ajuntaments un temps per adaptar-la a les seves realitats. En el cas de Barcelona, s’ha decidit contemplar aquest nou model d’especulació turística de l’habitatge en el marc del segon PEUAT, actualment en preparació. Dins l’Ajuntament, i fins i tot dins el govern municipal, hi ha dos corrents: la prohibició d’aquesta pràctica i la seva regulació amb més o menys limitacions.\nRebutgem el terme ‘llars compartides’ per parlar del lloguer d’habitacions per dies. L’ús d’aquest terme és ja una presa de posició assumint el llenguatge d’Airbnb i la mal anomenada sharing economy, que consisteix a especular amb un dret bàsic com l’habitatge. En aquest cas, amb una de les seves versions més precàries.\nLes veus que defensen el lloguer turístic ho fan en nom del dret al negoci, i utilitzen com a excusa la necessitat d’aquesta pràctica per arribar a final de mes, dificultats que –diuen– podrien superar amb el lloguer turístic de part de casa seva.\nCom ja ve passant amb els pisos sencers, els veritables beneficiats del lloguer turístic són professionals i agències, no pas arrendadors amateurs. El lloguer turístic d’habitacions (alegal fins ara) ja fa temps que s’utilitza com a tapadora pel lloguer de pisos sencers sense llicència (il·legal). El que abans es feia en un buit legal, ara passaria a fer-se amb garanties de legalitat, i amb un control públic pràcticament nul.\nLa capacitat d’inspecció respecte a l’eventual regulació per part de l’Ajuntament és molt reduïda, com ja s’ha demostrat amb els pisos sencers, de manera que, a la pràctica, una regulació equival a obrir la porta al lloguer turístic de forma massiva, sense gaire possibilitat de control, tal com han mostrat regulacions similars a altres ciutats europees.\nEl lloguer d’habitacions ja és possible en l’àmbit residencial: només cal que es faci per més de 31 dies, respectant la Llei d’arrendaments urbans (LAU). Les famílies i persones que ho necessiten ja fa temps que ho fan. Però qui especula no en té prou amb això, perquè persegueix el màxim benefici possible. Poc importa que això impliqui fer fora les persones que ara mateix estan vivint en habitacions llogades; i aquí arribem a l’altra amenaça de tot plegat, la més greu de totes.\nPermetre el lloguer turístic d’habitacions significa avui sotmetre la gran quantitat de persones i famílies que viuen en habitacions llogades, a una pressió immobiliària encara més gran i a una competició mai coneguda abans. Comportaria una pujada de preus inassumible i, a la pràctica, una precarització addicional de la situació habitacional i l’expulsió de moltíssimes persones que ja han quedat fora del dret a un habitatge digne, i que podrien ser expulsades d’allà on viuen.\nAdhereix-te al manifest omplint el següent formulari.\nGràcies a la Revista Masala i a Pau Badia i Roca (Nomdenoia) per la il·lustració.


El centre de Palma s'omple de varietats musicals quan arriba l'època estival\n17 maig 2021 03:18\nEls turistes són els principals destinataris de l'activitat d'aquests artistes\nJoan Sans | 05 juliol 1999\nEls carrers de Palma bullen de gent i s'impregnen de música quan arriba l'estiu. Els turistes es passegen per la ciutat i entren als comerços per tal de cercar-hi articles d'interès. És en aquestes passejades en què es troben amb els músics del carrer, que donen color als dies calorosos de l'estiu de Palma.\nArribant a la plaça Major ens trobam amb un grup de músics equatorians que «toquen per transmetre el seu passat cultural», comenta Alejandro Casas, guitarra.\nAvui són quatre i el seu nom és Yuyari. Duen sis anys tocant plegats a Palma, però «cada any les coses canvien. Fa poc n'érem deu i ara en som quatre. Ens anam turnant els components amb uns altres grups que són per aquí», diu Casas. Francisco Gómez, flautista del grup, ens diu que «la Casa de la Cultura Equatoriana ens allotja, per la qual cosa no necessitam els doblers de la gent per viure. El que sí feim és vendre la nostra música, però amb una finalitat purament cultural, no comercial», afegeix Gómez.


Ajuntament de Cassà - Novetats en la fiança per la gestió de runes i terres en llicències d'obres majors\nNovetats en la fiança per la gestió de runes i terres en llicències d'obres majors\nEn data 16 d'abril de 2018 es va publicar al DOGC el Reial Decret 210/2018, de 6 d'abril, pel qual s'aprova el Programa de prevenció i gestió de residus i recursos de Catalunya (PRECAT20) que modifica el Decret 89/2010 (PROGROC). El canvi més significatiu afecta principalment a la fiança per gestió de runes i terres en els casos de llicències per obres majors.\nAixí doncs, en el cas de sol·licitar una llicència per obra major, la fiança de gestió de runes i terres no es dipositarà a l'Ajuntament sinó a un gestor de residus autoritzat. El sol·licitant de la llicència haurà de presentar al consistori, juntament amb la sol·licitud de llicència, un document d'acceptació de residus omplert i signat pel productor i pel gestor de residus autoritzat, on hi consti el codi del gestor, el domicili de l'obra i l'import del dipòsit realitzat (11 €/ tona de residus previstos en l'estudi de gestió, amb un mínim de 150 €).\nPel que fa a la llicència d'obres menors, la fiança de gestió de runes i terres es continuarà dipositant a l'Ajuntament.\nEl formulari d'autoliquidació de fiances el podeu trobar AQUÍ.


Quatre equips federats participen a l'Oxfam Intermón Trailwalker de Girona 2016 - FEEC - Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya\nQuatre equips federats participen a l’Oxfam Intermón Trailwalker de Girona 2016\nUn total de quatre equips amb referents d’entitats federades participen a l’Oxfam Intermón Trailwalker de Girona 2016 el proper 16 d’abril. Els equips participants que en aquesta edició compten amb el suport de la Federació d’Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC) són: Trepitja Closques, de la UEC del Prat de Llobregat; Six Pack Team, de la UEC de Sants; Goldenpark.es, del Centre Excursionista de Badalona, i Bellmatí Trail Llagostera, del Grup Excursionista Bell Matí.\nUna cursa d’ultraresistència amb motivació triple\nL’Oxfam Intermón Trailwalker de Girona és una cursa d’ultraresistència que ofereix una triple motivació personal, en equip i per combatre la fam al món. Per assolir aquests tres grans reptes, es proposa el desafiament de recórrer 100 km, per la Via Verda Pirineu – Costa Brava que passa per Girona. Amb tot, aquesta no és una cursa de relleus, ni cal fer-la correns.\nEls equips, formats per quatre marxadors i dos de suport amb vehicle, sortiran el dissabte 16 d’abril a les 10 hores des d’Olot (la Garrotxa), amb l’objectiu d’arribar a Sant Feliu de Guixols (el Baix Empordà) en menys de 32 hores. El més important és que els quatre membres de l’equip han de començar i acabar junts al final.\nPer participar-hi, cada equip s’ha dedicat a recaptar un mínim de 1.500 euros en el seu entorn familiar, d’amistats i companys de treball. Goldenpark.es, del Centre Excursionista de Badalona, porta recollits 1.721,2 euros; Six Pack Team, de la UEC de Sants,porta recollits 1.501,6 euros; Bellmatí Trail Llagostera, del Grup Excursionista Bell Matí, porta recollits 1.277,4 euros; i Trepitja Closques, de la UEC del Prat de Llobregat, porta recollits 703,8 euros.\nLes inscripcions es tanquen el 10 d’ abril o amb 426 equipos inscrits. Amb els donatius es realitzen més de 500 projectes de cooperació que duu a terme Oxfam Intermón per a l’accès a l’aigua potable.\nGoldenpark.esBS Running MontpedrósWalking Montpedrós 2016Trepitja ClosquesBellmatí Trail Llagostera\nSix Pack Team\nBellmatí Trail Llagostera


El Professorat i la directora de l’SI Bages Sud tanquen una crisi pel cap d’estudis – Castellvilarenc.info\nSegons publica aquest dimarts 5 de juny al digital bagenc “NacióManresa”, el Claustre de mestres del SI Bages Sud de Castellbell i el Vilar, estarien indignats amb la darrera decisió presa per la directora del Centre educatiu Marina Bau, “De nomenar el seu marit com a nou cap d’estudis del centre, passant per davant d’altres professors que són funcionaris o que tenen més anys d’experiència a les aules”.\nSegons el digital, aquest dilluns 4 de Juny van tenir una tensa reunió entre el professorat, els 18 professors del centre que no són ni la directora ni el seu marit, “li van exposar la queixa”.\nEls mestres han denunciat que en un primer moment hi va haver dos candidats a ocupar la plaça de cap d’estudis, fins ara vacant, però la setmana passada ja hi va haver una reunió, aquest cop amb la directora.\nEls docents denuncien que inicialment hi havia dos candidats a ocupar la plaça de cap d’estudis.\nLa setmana passada van tenir una reunió entre el professorat i la directora en la que va posar en coneixement, que havia incorporat un tercer candidat: la seva parella sentimental i que havia pres la decisió de que seria ell qui ocuparia el càrrec.\nSegons el mitjà manresà, que els dos candidats, un d’ells és funcionari, mentre que l’altre té una antiguitat de 6 anys en el centre, mentre que la parella sentimental de la directora en porta un any.\nEls professors diuen que encara que el decret de direcció per l’elecció del cap d’estudis, la potestat és de la directora.\nEls professors han explicat a NacióManresa: “que sigui legal, no vol dir que sigui ètic”.\nPer ser cap d’estudis cal una sèrie de responsabilitats, per exemple:\nCoordinació dels cursos i mediació amb les famílies dels alumnes.\nRebre un complement salarial.\nLa seva plaça queda pràcticament blindada al centre.\nPel professorat és “un fet gens menyspreable per a un professor que ocupa una plaça d’interinatge, a qui acostumen a moure de centre cada curs i que fins i tot, es pot quedar sense plaça”.\nDe moment, els afectats han presentat una recusació del nomenament davant El Departament d’Ensenyament, i sembla ser que alguns professors, plantegen demanar un canvi de centre per al curs vinent.


Com són els mítings electorals a Catalunya 2021? | betevé\nLa crisi pel coronavirus ha obligat els partits a complir les mesures i replantejar els actes previs a les eleccions\nEls mítings electorals que s’estan celebrant a Catalunya aquest 2021 amb motiu de la campanya del 14-F són excepcionals en comparació amb altres anys. La pandèmia pel coronavirus ha obligat a adaptar la cursa electoral, amb mesures estrictes d’higiene i de seguretat per minimitzar al màxim el risc de contagi. Malgrat que continua vigent el confinament comarcal i que els partits apel·len a seguir-los des de casa, els ciutadans poden sortir de la seva ciutat o poble si és per assistir-hi.\nCom està condicionant la crisi sanitària la celebració dels mítings de les eleccions catalanes del 14 de febrer? Quines mesures s’han pres per poder-los fer? Per què es permet anar-hi presencialment? T’ho expliquem.\nMítings digitals i sense banys de masses\nD’acord amb el protocol del Procicat que especifica com han de ser els mítings, enguany els candidats no estan rebent els banys de masses de campanyes anteriors. Les autoritats sanitàries han concretat les mesures d’obligat compliment per als actes electorals:\nEs fomenten els mítings telemàtics.\nSi són presencials, es prioritza fer-los a l’aire lliure abans que en espais tancats.\nL’aforament es limita al 50 %, fins a un màxim de 1.000 persones a l’aire lliure o de 500 en locals interiors.\nCal registre previ per assistir-hi.\nNo es permeten les passejades per mercats o places.\nQueda prohibit fer petons i abraçades, així com repartir pamflets.\nNo es poden fer crits ni càntics.\nNo es reparteix productes de marxandatge.\nSortir de la comarca per anar un míting?\nAquesta qüestió va portar molt debat quan faltaven pocs dies per a l’inici de la campanya pel 14-F. D’acord amb el govern català, qui ho volgués podia saltar-se el confinament municipal per anar a un míting (ara, el tancament és comarcal). Això va generar el rebuig de gran part de la ciutadania, d’epidemiòlegs i també d’alguns partits polítics. Per què es permet aquesta flexibilització?\nEl professor de dret constitucional de la Universitat de Barcelona Miguel Pérez-Moneo explica que el decret d’estat d’alarma actual no preveu vulnerar el dret de reunió, considerat fonamental, ni el de participació política malgrat la pandèmia. Per això, l’expert considera que seria “molt més difícil” justificar la prohibició de sortir del municipi o de la comarca per participar en un acte electoral que fer el contrari.\nQuan acabarà el confinament comarcal a Catalunya?\nRegistre previ i certificat autoresponsable\nEl govern de la Generalitat recorda que per poder anar a un míting és necessari que la persona estigui registrada prèviament. Per tant, els partits han de tenir allistats tots els assistents. A banda, el Departament d’Interior recorda que cal dur a sobre el certificat autoresponsable, el qual permet desplaçaments en el marc del dret de participació política.\nTot i que es permet anar-hi, i per evitar aglomeracions, la majoria dels partits polítics demanen als ciutadans no desplaçar-se fins als mítings i seguir-los des de casa.\nEls eslògans dels partits per a les eleccions del 14 de febrer\n— campanya electoral — coronavirus — eleccions Catalunya 2021


Actualitat | 11 de desembre de 2018\nL’alcaldessa i el director general de Carreteres, Francisco Javier Herrero, durant la trobada a Foment. / Cedida\nEl Ministeri de Foment ha encarregat un estudi per determinar l'afectació acústica que pateixen els veïns i veïnes de Can Vallhonrat per la proximitat de l'autopista AP-7 i l'elevat nombre de vehicles que circulen per aquesta via. Si l'estudi, que podria estar acabat a mitjans del 2019, confirma uns resultats de contaminació acústica elevats, com tot apunta, el Ministeri procedirà a la col·locació de les pantalles acústiques per resoldre aquesta situació.\nAixí ho ha confirmat l'alcaldessa, Ana M. Martínez, qui s'ha reunit aquest dimarts a Madrid amb el director general de Carreteres del govern espanyol, Francisco Javier Herrero. Durant la trobada, celebrada a la seu del Ministeri de Foment, Martínez ha constatat que els representants de Foment ja eren coneixedors de la problemàtica d'aquest barri rubinenc.\nL'alcaldessa ha manifestat la seva satisfacció pel resultat de la reunió, perquè "tot apunta que podríem estar davant del final d'una de les reclamacions històriques del nostre municipi".\nMartínez també ha ressaltat l'entesa amb el Ministeri de Foment i les facilitats que en tot moment ha tingut per exposar les demandes del barri rubinenc. "Esperem que aquest sigui el mandat en el qual se solucioni un dels greuges històrics que pateix la ciutat, especialment els veïns i veïnes de Can Vallhonrat".\nLa primera edil s'ha desplaçat a Madrid acompanyada d'una delegació rubinenca, formada pel segon tinent d'alcaldia, Moisés Rodríguez, i pel gerent del consistori, Jordi Núñez.\nEl veïnat de Can Vallhonrat fa anys que reclama la instal·lació de pantalles acústiques al barri per minimitzar el soroll que emeten els vehicles que circulen per l'autopista AP-7, molt propera als habitatges.\nTots els grups polítics municipals avalen aquesta demanda. Tant és així que, al Ple ordinari del mes de gener d'aquest any, es va aprovar una moció per unanimitat amb l'objectiu de resoldre els problemes de soroll a Can Vallhonrat causats per l'AP-7. Entre altres, es va acordar instar al Ministeri de Foment a portar a terme la seva proposta d'actuació contra el soroll definida al mapa estratègic de soroll de desembre de 2007, que contempla la instal·lació d'una prolongació de la pantalla acústica en un tram d'aquesta via i reasfaltar-lo amb un tipus d'asfalt que redueix el soroll.\nAquest també va ser un dels temes que l'alcaldessa va tractar amb la delegada del govern espanyol a Catalunya, Teresa Cunillera, durant la seva primera visita oficial a Rubí, que va tenir lloc el mes d'octubre. Cunillera va convidar l'alcaldessa a reunir-se amb els responsables del Ministeri de Foment.


Hackejar el día a día – Visions Transversals\nEn el context informàtic la paraula Hackejar es defineix com l’acció d’entrar de manera abrupta i sense permís a un sistema de computació o una xarxa.\nAquesta definició es aplicable a qualsevol persona que s’introdueix de manera no autoritzada a un sistema empresarial o social susceptible de ser modificat o crackejat.\nActualment hi ha nombrosos grups de persones que efectuen aquest tipus de practiques, ho fan com a alternativa a la imposició d’un us concret, com una reivindicació a la llibertat d’ utilitzar els objectes o les estructures d’una manera més lliure i desemmascarar les intencions de control imposades per la societat.\nA continuació presentaré alguns exemples de crackeig de funcionalitat o de reinvenció de sistemes u objectes:\nL’any 2012 Els estudiants de productes Andrew Duffy, Craig Tyler i Edward Harrison van construir una maquina per fer objectes de plàstic anomenada “Rotary Molding DIY Machine” Aquest va ser es el primer prototip del seu projecte, posteriorment van efectuar una millora, anomenada “myfirst roto moulder”.que funciona amb un taladre inalámbric. Aquesta maquina feta de materials de reciclatge , produeix productes de plàstic buit.\nEl procés de modelat rotacional es un procés de formació de plàstic a alta pressió i baixa pressió que utilitza calor i rotació biaxial per produir peces buides d’una sola peça.\nEls motlles rotacionals son significativament més econòmics que altres tipus de motlles. Es desaprofita molt poc material amb aquest procés, i la majoria de casos el material sobrant es pot reutilitzar, el que el converteix en un procés de fabricació econòmic i ambientalment viable, tot un hackeig a les grans empreses i al consum indiscriminat de plàstic.\nUn altre bon exemple va tenir lloc durant l’any 2013, en l’escola de disseny de París ENSCI en un taller organitzat pel Ministeri de Cultura de França, anomenat Public Domain Remix. Es va proposar que en 8 hores els estudiants escollissin un material digital i el transformessin, pirategessin o fessin un mix.\nDesprés de la pluja d’idees tots els equips van presentar idees similars, excepte un, aquest equip volia fer una maquina de crear tatuatges a través d’un banc d’imatges. Era una idea que podia ser prototipada per ells mateixos i utilitzant l’equip de l’escola. En una tarda van piratejar una impressora 3D, i després de varies modificacions, i varies hores invertides durant el seu temps lliure, van incorporar una maquina manual de tatuatges i van aconseguir dibuixar un cercle en pell humana.\nAquest no es l’únic cas de hackeig a una impressora 3D durant el 2009, l’estudi de disseny UNFOLD amb la seva seu en Aberes, va ser pionera en la impressió 3D en ceràmica aquest equip creu que la innovació es una oportunitat per renovar una tècnica tradicional, utilitzen la impressora 3D no com a substituta sinó com a complement a la artesania. Aquesta empresa no hagués pogut construir les seves impressores de no ser pel coneixement i a la visió d’altres professionals que han penjat informació a través del codi obert . El codi obert suposa la democratització de la impressió 3D.\nEl seguent exemple de hackeig no se centre en un objecte sinó a un sistema, l’equip de dissenyadors, artistes i arquitectes Brasilers SulSolSal presenten una alternativa que s’enfronta a la crisis a la que ens depara el futur, en aquest cas es una proposta l’objectiu de la qual es enganyar a les tecnologies de control, centrant-se en les piscines i mansions de Silicon Valley que estan finançades pels mecanismes de vigilància econòmica i propietat d’empreses que recullen dades personals, es per això que aquestes ubicacions sovint s’eliminen de les bases de dades de codi obert. Aquesta proposta del 2018 anomenada Data Pools, SkyLift v0.3 (2018) s’utilitza com a dispositiu experimental de suplantació de geolocalització wifi que reubica la relació entre la recopilació de dades ,el consentiment i les tecnologies darrere del posicionament de geocalització wifi. Aconseguint enganyar a les tecnologies de control fent-lis creure que l’usuari esta prenent una copa amb grups privats de multimilionaris de la tecnologia com Peter Thiel, Mark Zuckerberg o Larry Page.\nSkyLift V0.3 (compilación actual) Foto © Adam Harvey. Utilizado en Adam Harvey y Anastasia Kubrak, Data Pools, 2018\nA través dels següents exemples podem comprovar que es pot hackejar qualsevol sistema inclús l’enfocat al sector de la moda, es el cas de Fashion Hacktivism, inventat per Von Busch, que es basa en un aprenentatge col·lectiu en el que la comunitat comparteix mètodes i experiències sobre com es pot canviar radicalment el entramat del mon de la moda. Es una practica de disseny i un procés compromès i col·lectiu d’educació, resistència creativa i practiques DIY.\nHACKEIG A LES GRANS EMPRESES DE PLÁSTICS\nHACKEIG DE LA UTILITAT D’UNA IMPRESORA 3D\nCREACIÓ D’IMPRESORES 3D A TRAVÉS DE CODI OBERT\nHACKEIG DE SOFTWARE\nHACKEIG DE MODA\n12 d'Abril de 2019 16 d'Abril de 2019 visionstransversalseoipràctiques transformadores\nEntrada anteriorVida analógica VS. Vida digital\nSegüent entradaDoble cara


Cursos - Taller de serigrafia\nUn cop al mes tindràs l’oportunitat d’estampar el teu propi disseny a les teves samarretes.\nUn dissabte al mes el taller obre les seves portes a tothom que vulgui aprendre la nostra tècnica de serigrafia. Treballarem tècniques artesanes per estampar els dissenys dels participants sobre samarretes i bosses de cotó, i així donar vida a la seva creativitat.\nEl curs està conduit pel nostre cap de taller, que guia als participants pas a pas durant una tarda de dissabte. A més, tindràs l’opció de comprar un petit kit de serigrafia amb la pantalla ja preparada per tu mateix/a.\nMaterials a punt\nComençarem explicant el procés de preparació d’una pantalla de serigrafia: malla, emulsió, materials… Donarem un cop d’ull a diferents pantalles, des de les més handmade (fetes per nosaltres mateixos) fins a les pantalles professionals.\nPreparem el disseny\nA continuació utilitzarem pantalles ja emulsionades per insolarles amb els vostres dissenys. Així, explicarem el procés de la insolació, i una altra vegada, comentarem trucs per fer-ho al més estil DO IT YOURSELF.\nUna vegada preparada la pantalla, passarem a l’acció i estamparem els productes que hagueu portat. Recomanem que siguin samarretes. Des del taller, us podem proporcionar samarretes i bosses per estampar a preus molt econòmics.


García-Legaz aconsella a les empreses catalanes no deixar d'exportar encara que millori la demanda interna\nReunió organitzada per Foment del Treball en que el secretari d'Estat de Comerç presenta el pla del Govern d'Espanya per internacionalitzar l'economia\nEl secretari d'Estat de Comerç, Jaime García-Legaz, ha aconsellat avui a les emprerses de Catalunya"insistir en l'esforç exportador sense tornar a cometre l'error de replegar-se en el mercat interior ara que han millorat els indicadors econòmics, cosa que ja ha s'ha esdevingut en d'altres ocasions". García-Legaz s'ha reunit amb un centenar d'empresaris de Catalunya en una trobada organitzada per Foment del Treball en què el secretari d'Estat de Comerç ha pogut presentar el Plan Estratégico de Internacionalización de la Economía Española.\nEl president del Foment, Joaquim Gay de Montellà, en l'obertura de l'acte, ha remarcat l'esforç exportador que les empreses de Catalunya han fet en els darrers anys i que suposa una quarta part del total de volum exportador d'Espanya. En aquest sentit, García.Legaz ha subratllat que el fet "que Catalunya sigui el principal exportador de l'Estat és molt positiu per a la resta d'Espanya".\nJaime García-Legaz ha defensat davant l'auditori d'empresaris l'esforç de l'actual Govern de l'Estat i l'eficiència de les seves polítiques d'internacionalització de l'economia espanyola: "Hem aconseguit que l'exportació sigui un pilar estructural del creixement i l'any passat Espanya va ser el tercer país del món en creixement de les exportacions".\nGarcía-Legaz, ha recordat que el pla estratègic per a la internacionalització de l'economia espanyola incorpora un acord amb el Banc Mundial que analitza quines són les barreres a la competitivitat per comunitats autònomes. En aquest sentit, García-Legaz ha assegurat que "Havíem detectat que algunes de les reformes es frenen per les normatives de les autonomies, per la qual cosa, amb l'acord es podran definir marges de millora i clima d'inversió per autonomies".\nLa tasca de Foment del Treball en favor de la internacionalització de l'economia i les empreses catalanes inclou la recerca i exposició de noves destinacions per a les empreses que han obert mercat i la promoció de la iniciació en el cas d’aquelles empreses que es plantegen la projecció exterior per primera vegada. En aquest sentit, Foment organitza missions empresarials per a l’obertura de nous mercats i ofereix desenes de jornades anuals de detecció d’oportunitats de negoci i inversió arreu del món. La principal motivació d’aquestes jornades consisteix en apropar a les empreses catalanes les oportunitats que existeixen en l’exterior per comercialitzar els seus productes o serveis. Les jornades d’Internacional durant el 2013 van comptar amb l’assistència de més de 1.000 professionals.\nD'esquerra a dreta, Joaquim Gay de Montellà, President de Foment del Treball; Jaime Garcia-Legaz, Secretari d'Estat de Comerç; i Miquel Valls, President de la Cambra de Comerç de Barcelona.


Es tracta de la Teràpia més antiga del món, des que la "Primera Mare" va cantar cançons de bressol al primer nadó, i els primers éssers humans es van asseure al voltant del primer foc. Tot l´univers està en estat de vibració. Això inclou el cos humà. Cada òrgan, os, cèl·lula i qualsevol altra part del cos (i el seu camp energètic) té una raó vibratòria sana. Si som incapaços de ressonar amb una part de nosaltres mateixos o del nostre entorn, resultarem dissonants o malalts. És a dir que la freqüència sana, es canvia a una freqüència que vibra sense harmonia, creant la malaltia. A través del so podem projectar a la part que està malalta, la freqüència de ressonància correcta, tornant-la a la freqüència normal.\nArran de les observacions que Sharry Edwards va realitzar sobre la interacció del so i el sistema nerviós, que va anomenar "bioacústica", van aparèixer a la dècada del 70 associacions de sonoterapeutes. Alguns estudis en el camp de la psiquiatria i la psicologia han reportat efectes benèfics a la salut mental a l'exposició a música harmoniosa traduïts en estats anímics positius i relaxants, per la qual cosa alguns sonoterapeutes invoquen l'eufonia com a mitjà de sanació. Per exemple les ones alfa són un tipus d'ones cerebrals l'oscil·lació electromagnètica dels quals comprèn el rang de freqüències de 8-13 Hz les quals estan associades a la sincronia neuronal a les zones del tàlem i sobretot del lòbul occipital durant períodes de relaxació, amb els ulls tancats, però encara despert. Aquestes ones s'atenuen en obrir-se els ulls, amb la somnolència i el somni. Es pensa que representen l‟activitat de l‟escorça visual en un estat de repòs.


Blog de l'Eloi Aymerich: això no surt\naixò no surt\nQui no digui alt i clar que el principal problema dels joves és l'accés a un habitatge digne té un problema.\nQui no digui alt i clar que aquí hi ha constructors, promotors, immobiliàries i listillos de turno que s'estan fent milionaris a costa d'un dret bàsic de milions de joves, té un problema.\nQui no digui alt i clar que el pa de cada dia són pisos a preu d'or sense llum natural, o minúsculs, o destrossats, o amb humitats, té un problema.\nHo pateixo en primera persona, i no me'n surto. Això no surt. Això no surt. I si no vigilem, la bombolla ens esclatarà a les mans.\nQuan se't trepitja d'aquesta manera un dret bàsic que teòricament recull una constitució firmada per ancians polítics que sempre han tingut segones residències, la reacció és de frustració.\nI m'entren ganes de plorar quan veig tanta gent emmalaltida pels diners, quan veig tanta gent que no està disposada a entendre, a cedir una miqueta, a donar confiança, a solidaritzar-se amb els que intenten començar les seves vides.\nQui no digui que aquesta merda ens està corcant com a generació, té un problema.\nPublicat per eLOI a 00:07\nmanifestació pel dret a l'habitatge el 24 de març a les 17:00\nIvan Terra ha dit...\nPotser doncs, que ataquem el problema d'arrel Eloi. Permet-me que em presenti. Sóc l'Ivan Terra, cosí d'en Zoè Costa, antic company teu de l'anxaneta. Suposo que em coneixes de vista.\nT'entenc perfectament. En som uns quants els que ens estirem dels cabells al veure un fenòmen que ningú des dels poders públics està intentant eliminar. Sí, fan algun pis de protecció oficial; d'alguna manera o altra s'han de rentar la cara. Però no ataquen l'arrel del problema. Hi ha moltes maneres de lluitar contra l'especulació, però no interessen. Simplement limitant els preus dels pisos a l'increment de l'IPC. Amb això aconseguiriem que els diners que un dia varen sortir de la borsa, se'n tornin. I a part, seria una mesura que no atacaria les persones que tenen un pis pels fills, néts o per llogar-lo; com la mesura que pretén impulsar la generalitat de pagar 9€ al dia pels pisos buits. I és que amb aquestes lleis sempre acaben pagant justos per pecadors.\nEn fin... disculpa'm pel "totxo". Que tinguis sort en la recerca.\nI en direm estimar-nos


Rafel Crespí | 26 maig 2018\nEn Rajoy està nerviós. Pipelleja amb una freqüència inusitada. La flegma gallega se li esvaeix com una calça que es desfà. Tot fa pensar que té les hores comptades. Tanmateix, tot era una qüestió de temps, però la sentència del cas Gurtel sembla que en precipitarà els esdeveniments. Fa uns dies, vaig llegir no sé on que l'Ibex 35 ja l'havia amortitzat. Ja saben que vol dir això en termes econòmics. Fa mesos que foguegen qui ells han postulat per ser-ne el successor. Un tal Rivera, que té molt de Primo.\nLes primeres coces que ha tirat, les primeres esperonejades han anat en la mateixa direcció de sempre. Associar la moció de censura a un pacte secret amb els dimonis Puigdemont i Torra. Com si ell no hagués pactat els pressupostos amb el PNB! Un amic meu que viu la política en primer rengle va em va suggerir que si el PNB els hi ha aprovat ha estat perquè n'ha tret una bona tallada, o els aprovava amb en Rajoy o es quedava pelat perquè amb el seu hipotètic successor, en Rivera, faria de molt més mal pactar.\nEn Rajoy ha acusat en Sánchez de dinamitar l'estabilitat d'Espanya, de debilitar-la, de voler ser president a qualsevol preu. Anem a pams! Bastaria que giràs el ulls enrere per veure que qui va debilitar això que diuen i volen que sigui Espanya són ells mateixos. Primer perquè, tal com ha acusat a Sánchez, l'ambició de voler assolir el poder el va dur a emprendre la croada contra Catalunya que ha acabat com ha acabat, si és que ja ha acabat. Per altra banda, i entrem molt més en el bessó, tal com recull la sentència, ser el capità de la cova dels lladres – la literatura té aquests prodigis- és el que ha portat a Espanya a ser carn de dinamita.\nI aquí és en bona lògica, si se'm permet opinar de qüestions internes espanyoles, on hauria d'actuar la fiscalia a les totes i sense perdre ni un moment, seguint l'estela de la doctrina judicial que han aplicat al cas català. No és només que s'han condemnat uns casos aïllats de corrupció, com vol fer veure en Rajoy, sinó que la sentència deixa mínimament clar que des dels seus inicis, des de la seva fundació, i n'Ema Punt Rajoy hi era en tot aquest procés, el PP havia maquinat una perfecta màquina de delinquir. I aquesta acció premeditada, robar com mètode, és la que posa en perill no només la credibilitat del PP sinó la credibilitat de tot el sistema democràtic. Posa en perill allò que sustenta la seva estimada i sagrada Constitució.\nSi ells i els seus jutges han defensat a capa i espasa que en el procés català hi ha hagut violència, cosa que no han vist amb els mateixos ulls ni la fiscalia belga ni l'alemanya, i sustenten aquesta afirmació de violència en el fet que es va violentar la constitució, que els catalans varen voler esquerdar, segons ells i el rei, les essències constitucionals que sustenten la democràcia espanyola (forta i moderna, també segons ells), també el PP amb la seva maquinària delictiva ha violentat les essències abans esmentades i per tant deuen, vist de d'aquesta òptica, ser culpables del delicte de rebel·lió, o com a mínim del de sedició. I no en parlem del de malversació de fons.\nDe res no els ha servit que un magistrat endarrerís el seus vots particulars perquè arribàs la sentència tot just aprovats els pressupostos; de res no ha servit que enviassin 500 piolins a pentinar institucions catalanes volent posar a primera plana, amb l'ajut dels seus corifeus, les malícies del procés. Per cert, una nota a peu de pàgina, és de suposar que aquesta despesa innecessària, com gairebé s'ha demostrat (tots els detinguts estan en llibertat i la gran majoria sense càrrecs), també deu ser malversació de cabals públics. On és el senyor Millo demanant-ne responsabilitats, com va fer amb el viatge presidencial de Torra a Alemanya? De res no ha servit tota aquesta orquestració per ofuscar com pretenien la sentencia gurteliana.\nJa ho sap, senyor jutge, potser sí, vostè senyor Llanera, que ho té fresc, li convendria o que aplicàs la llei a tots per igual o que comencin a encalçar aquesta tropa que posa en perill, amb les seves actuacions delictives, l'estabilitat constitucional. O ara ja no els en ve d'un raig!


El Pas de la Casa | Partit Socialdemòcrata\nFoc i lloc publicat al Diari d'Andorra (10-5-2019)\nUna àrea estratègica d’un territori s’ha de cuidar, protegir i potenciar. Això és el que suposa el Pas de la Casa per a Andorra: una àrea estratègica. Enclavat a més de 2.000 metres, el poble és un motor econòmic per a la parròquia d’Encamp i per al conjunt del país. El volum de negoci que generen els empresaris i treballadors de la vila podria equiparar-se i fins i tot superar el del conjunt del tan publicitat i promocionat eix comercial de Meritxell-Carlemany.\nPer això, la malaurada esllavissada a la carretera RN-22 ha fet saltar totes les alarmes. El tancament total de la principal via de comunicació del Pas de la Casa amb França evita que el constant i fidel flux de turisme francès arribi com de costum.\nTot i això, molts dels comerços i empreses tenen obertes les portes per tal de rebre com és habitual tothom qui s’hi vulgui apropar. Aquesta és una mostra més de la constància i de l’esforç al qual estan acostumats els seus habitants. Per això, és molt important evitar donar el missatge que el Pas de la Casa és un desert o una ciutat fantasma. S’ha d’evitar que si algú té la idea d’apropar-s’hi, acabi per desdir-se’n pensant que s’ho trobarà tot tancat.\nSi alguna cosa bona es pot extreure d’aquesta situació és que per fi el Pas és a la consciència de tots els habitants d’aquest país. Tot Andorra mira cap al poble. Per fi, els seus habitants i treballadors veuran reconeguts el mèrit i l’esforç de viure i treballar en aquesta vila, on les condicions climàtiques i de vida són prou dures perquè se’ls tingui en compte desenvolupant plans estratègics transversals exclusius només per a ells.\nTant de bo aquesta sigui l’ocasió per convertir aquesta crisi en l’oportunitat de solucionar molts dels problemes que tenen a la vila. El ministre portaveu anunciava aquesta setmana algunes mesures excepcionals per a una situació excepcional, referida a l’esllavissada. Però la idiosincràsia específica del Pas de la Casa fa que tot l’any s’hagin d’aplicar mesures excepcionals que han de venir de part del Govern i també del comú. El Pas com a àrea estratègica d’Andorra s’ha de cuidar, protegir i potenciar.\nUna abraçada enorme de solidaritat a les famílies que avui estan patint aquest tall i desitjar que ben aviat es restableixi la circulació a l’RN-22.


Un de cada quatre barcelonins pateix exclusió social - Diari de Girona\nUn de cada quatre barcelonins pateix exclusió social\nCàritas alerta que més de 600.000 persones de l'àrea metropolitana viu amb problemes econòmics, d'amuntegament, i d'accés al mercat laboral Assegura que la pobresa «no només reverteix sinó que augmenta»\nefe 20.12.2019 | 00:35\nUn de cada quatre barcelonins pateix exclusió social Diari de Girona\nUn total de 646.000 persones de la Diòcesi de Barcelona (que comprèn una població de 2,7 milions d'habitants) pateixen exclusió social, va advertir Càritas, que ha urgit a les institucions públiques i als polítics a «activar polítiques socials urgents per solucionar els problemes estructurals que provoquen aquesta situació».\nCàritas adverteix que és la primera vegada que, després d'un període de crisi econòmica, la pobresa «no només no reverteix, sinó que augmenta», va assenyalar el director de Càritas Diocesana de Barcelona, Salvador Busquets a la presentació de les dades de l'informe sobre exclusió social i desenvolupament social de la Fundació Foessa.\nDe les 646.000 persones en exclusió social, que són 1 de cada 4 dels 2,7 milions d'habitants de la Diòcesi de Barcelona, 246.000 pateixen exclusió social severa, una xifra que, segons Salvador Buquets, «ha augmentat per primer cop en els últims anys».\nSegons l'informe, grans ciutats de la Diòcesi com ara Barcelona, l'Hospitalet, Santa Coloma o Badalona concentren més duresa de les situacions d'exclusió social que el conjunt de Catalunya o d'Espanya.\nL'informe «no tracta només sobre la pobresa econòmica, sinó que aborda la multidiversitat de la pobresa, perquè hi ha moltes pobreses», va afirmar Busquets en al·lusió als 35 indicadors que l'informe ha utilitzat per mesurar l'exclusió social.\nL'exclusió social es materialitza en manca de recursos, de drets, capacitats bàsiques i falta participació en la vida social, de manera que l'informe ha agrupat els 35 indicadors en 8 grans eixos que són l'ocupació, la capacitat de renda, la possibilitat de participar en processos electorals, nivell educatiu i escolarització, l'habitatge, salut, conflicte a la llar i aïllament social.\nL'informe reflecteix que el 17% de la població de la Diòcesi (472.000 persones) ha estat desocupada en l'últim any i que 1 de cada 3 persones contractades temporalment ho han estat amb contractes inferiors a 7 dies.\nL'estudi de Càritas mostra també que el 13% de la població (352.000 persones) «no ha pogut comprar medicaments o seguir dietes i tractaments per problemes econòmics» i que el 37% de les famílies «no tenen un lloc on viure o ho fan en un lloc insegur, amb l'amenaça d'un desnonament o viu rellogada».\nEn concret, el 20% dels habitants de la Diòcesi (547.000) viuen en situació insalubre d'amuntegament en superfícies menors a 15 metres quadrats per persona i el 17% de les llars estan al llindar de la pobresa severa tenint en compte els ingressos familiars i les despeses derivades de l'habitatge.\nDe l'informe també es desprèn que el 51% de la població està «menys disposada a ajudar els altres que fa 10 anys», el que Salvador Busquets ha qualificat com «fatiga de la compassió», que «no passa perquè les famílies i el entorn no vulguin ajudar, sinó que es deu al fet que disposen ara de menys recursos».


Pa, tomata i xocolata- Cuina.cat\nEl blog per als panarres tastaolletes\ndijous, 7/07/2016 (amonreal)\nMoritz ha presentat una nova cervesa. És la segona proposta de Moritz Beer Lab, l’aposta de l’empresa per experimentar i fer-se un lloc entre la multitud de cerveses artesanes que es poden trobar avui.\nPer celebrar l’estiu, la cervesa que han creat i que només es podrà adquirir a la Fàbrica fins a la tardor és de blat. Poca novetat fins aquí. L’ànima d’aquesta nova cervesa és la incorporació de llevat natural a la fórmula. I tractant-se de Moritz, el nou ingredient només podia ser de Triticum, la fleca dels maresmencs Xevi Ramon i Marc Martí que ocupa un espai de la fàbrica cervesera.\nNo m’agrada la cervesa, de manera que tot i trobar molt interessant el tast al qual ens va sotmetre l’empresa als periodistes la setmana passada, la meva atenció va recaure en el pa. Un pa rodó, voluminós, ben torrat i de crosta gruixuda amb el qual ens van obsequiar.\nAra feia temps que no tastava un pa de Triticum, i com de costum, tan bon punt vaig ser al carrer no em vaig poder estar de rosegar-ne un tros. No ho puc evitar. Sempre que tinc un pa entre les mans l’he de tastar al moment.\nI… bufff, quina cosa més bona. Senzillament pa de primera. Saborós, de molla tendra i sedosa i completament addictiu. De camí cap a casa em vaig imaginar una llesca gruixuda, aquest cop sense torrar, amb daus de tomàquet madur i un bon raig d’oli verge extra verge al damunt que seria el meu dinar. Dit i fet.\nEnguany fa deu anys que Xevi Ramon i Marc Martí van posar en marxa Triticum, empresa de pa per l’alta gastronomia. Pa artesà precuit i congelat que aviat va seduir els millors restaurants del país.\nPerfeccionistes com pocs, fa quatre anys van ampliar el negoci amb dos punts de venda, dues fleques amb el pa completament cuit a peu de carrer. La primera, El rebost de la Juliette, és un local acolorit i naïf en un cantó del centre de Vilassar de Mar.\nMesos més tard van desembarcar a Barcelona, dins el complex gastronòmic que és la Fàbrica Moritz. I així els xaves tenim l’oportunitat de tastar la varietat de pans, tots ells preciosos, que elaboren. Sempre amb llevat natural, farina mòlta a la pedra quan s’escau i sabors que van des dels pans blancs fins al pa de llimona, ametlles i gingebre, el de sègol o, com no podia ser d’una altra manera, el pa de cervesa (épi d’or de Moritz).\nI si els pans són bons, què dir de la coca de forner. De les que cal recordar, cosina de grandíssima coca de Cercs de Ca l’Agustí (Berguedà).\nTags: cervesa, coca de Cercs, coca de forner, crosta, llevat natural rodó, molla, Moritz, pa, Triticum Publicat a General | Deixa-hi un comentari\ndivendres, 26/02/2016 (amonreal)\nL’univers panarra és un no parar aquests dies. A Galícia, des d’ahir i fins dilluns 29 de febrer una comitiva de 25 forners, periodistes i professionals de la cuina d’arreu de l’Estat estan fent un tour per diversos obradors de Pontevedra per conèixer sense embuts el savoir faire de la demarcació. Galícia està considerada la zona que millor ha preservat el bon pa i la correcta tradició artesana d’elaborar-lo, i la proposta Con moita miga pretén donar-li valor.\nDurant cinc dies s’han organitzat tallers, xerrades, taules rodones i sessions professionals per donar a conèixer i debatre com la modernitat flequera es combina amb la millor tradició. Un conjunt d’activitats que compten amb la presència del xef Jesús Monedero (restaurant Palio en Ocaña, a Toledo), la nutricionista i blocaire Teba González, els periodistes i forners Ibán Yarza (¿Te quedas a cenar?) i Beatriz Echeverría (La cocina de Babette), els flequers José Luis Miño (Pan do tres), Daniel Pampín, Suso Castro (J. Castro Hnos.), Guillermo Moscoso (Pan da moa), Jesús Machí (Horno San Bartolomé) i Xavier Barriga (Turris) i l’expert en economia panarra Raúl Castellón.\nMentrestant, entre el 25 de febrer i el 19 de març Barcelona acull la iniciativa Horno de pan. Una associació entre l’empresa d’electrodomèstics Miele, l’editorial Libros con Miga i la botiga en línia especialitzada en productes per fer pa El Amasadero per reivindicar el bon pa (i les qualitats dels forns de la companyia alemanya) oberta a tothom.\nDurant tres setmanes s’han programat tallers, demostracions i xerrades per a tots els nivells, per a profans i avesats a tocar masses, impartits per la crème de la crème del sector. En aquest cas repeteixen Ibán Yarza, Beatriz Echeverría, Xavier Barriga i Jesús Machí, que comparteixen cartell amb Anna Bellsolà (Baluard), Josep Antoni Ribas (Cruixent), Jordi Morera (L’espiga d’or), Jordi Bosch (Mamafermenta) i els forners casolans i blocaires Max Liberatore (Aquí hay buen pan) i Susana Pérez (Webos fritos).\nUna de les activitats més destacades seran les dues jornades de forn obert: la possibilitat d’enfornar a l’espai Miele i resoldre dubtes panarres amb Max Liberatore i Ibán Yarza.\nI aquests dies encara hi ha una tercera proposta que reuneix els amants del pa, del bon pa. Libros con Miga i el col·lectiu de forns La Pepa han encetat un projecte de microfinançament per posar en marxa una revista en paper sobre pa, P.A.N.\nSerà una publicació bianual, escrita per experts professionals i casolans, amb un disseny acurat i dirigida a tots els amants del producte. El 25 d’abril serà la data de sortida, i tothom que vulgui pot col·laborar a finançar-la mitjançant el seu web.\nTags: Con moita miga, El amasadero, La Pepa, Libros con Miga, tallers, xerrades Publicat a General | Deixa-hi un comentari\ndijous, 11/02/2016 (amonreal)\nFàcilment apareixen excuses i entrebancs per deixar el blog a l’altell. Però fent cas de “l’any nou, vida nova”, tornem-hi. I desitjo que amb constància.\nResumiré l’últim terç de 2015 amb les descobertes i plaers que pertoquen a aquest espai… i alguna cosa més.\nUna escapada per descobrir el nou parc natural de les capçaleres del Ter i el Freser (**) em va portar fins a Camprodon. El pont, dos carrers comercials i desenes de pastisseries que s’alternen amb una pila de cansaladeries plenes de secallones i altres embotits van dibuixar la tarda a la població. Del Forn Sant Roc-Pastisseria Pulí en vaig sortir amb un pa de pessic boníssim, uns ametllats de veritat i una corona de matafaluga amb caràcter, per a paladars àvids de sabors desacomplexats.\nAmb la mateixa intensitat que m’atrauen les fleques, em captiven els mercats. Darrerament, per moda, per fer-nos els europeus o per recuperar tradicions, en proliferen de tota mena i per a qualsevol motiu, especialment per Nadal.\nDe les parades que van omplir la part alta del passeig de Sant Joan barceloní, que enguany va fer un salt qualitatiu remarcable, me’n vaig endur un quart d’un pa 100% sègol gallec de primera. Sègol sense manies ni sobresalts, tendre i humit elaborat a Lestedo (Lugo) per un destil·ler que ara cuina, Luis Miguélez Forno. I la bossa també es va omplir de mandarines i taronges d’Antonio lo pagès, que em reconcilien amb uns cítrics avorrits a l’escola.\nDel Festivalet en vaig sortir amb les mans buides, però l’afany per tastar nous productes el vaig sadollar amb les visites al Singulares Inventory Room que es va celebrar al Mercantic de Sant Cugat del Vallès i amb la segona edició hivernal de l’All Those Market. El primer em va presentar Utopick Chocolates, xocolates d’autor fetes a València per Paco Llopis que cal no perdre de vista. I el segon, un dels millors panettones que he tastat: l’atreviment de Miquel Saborit amb el panettone d’oli d’oliva, verge extra, d’Oleum Flumen. Delicat, saborós i lleuger, fa oblidar la mantega.\nLa torna de l’All Those la van posar la mel aspra de Trasmonte, un petit projecte per mantenir i recuperar les abelles, i el licor de maria lluïsa de Ratafia Gruart, la demostració que a Lloret de Mar se’n pot fer un bon ús de l’alcohol.\n(**) Conèixer el nou parc natural del Ripollès comporta fer un àpat, ni que sigui un, al restaurant del refugi Els Estudis d’Espinavell, Can Jordi. Les mans de l’Eva preparen meravelles amb aliments de la zona.\nTags: mercats, oli, panettone, sègol, xocolata Publicat a General | Deixa-hi un comentari\nPa prehistòric a Mercat de Mercats\ndimarts, 27/10/2015 (amonreal)\nMirar enrere, en gastronomia, és font de descobriments i invencions. De propostes interessants i d’oportunisme, fruit de la llibertat, del lliure comerç i de l’oferta i la demanda. En pa, la darrera pensada que he pogut veure ha estat el pa prehistòric. I neix de la col·laboració entre Pau Ballesteros, un jove forner del Garraf, i el Museu d’Arqueologia de Catalunya.\nSi el pa medieval que fa uns anys va aparèixer als prestatges de moltes fleques va servir per presentar el pa d’espelta, el pa prehistòric se’n va fins a l’espelta petita, antecedent de l’espelta. Del triticum spelta al triticum monococcum. És un dels cereals més antics, d’aquí l’evocació als homes de les cavernes, i també la manera en què es presenta el pa: en forma de galetes, com segurament engolien els cereals triturats i cuits al forn fa 7.000 anys. Pa sense llevat, cruixent i sense molla.\nCom que el producte encara és en fase experimental, s’acompanya d’un fulletó informatiu que indica que “l’espelta petita s’ha identificat a diversos jaciments arqueològics, com ara les mines de Gavà, la cova de Sant Sadurní (Begues), la Font del Ros (Berga) o la Draga (Banyoles), tots ells de fa més de 6.000 anys”. Però l’espelta petita del pa prehistòric no és catalana, sinó de l’Alta Provença francesa. I això que a Gallecs, al Berguedà o a la Conca de Barberà se’n conrea i se’n fa farina.\nMalgrat comptar amb el recolzament d’una institució cultural i batejar-lo amb un nom altisonant, el pa d’espelta petita no és cap novetat. Diversos forners s’hi han interessat i fa uns anys que en fan pa, pa amb llevat natural, amb molla i esponjós, com Anna Bellsolà (Baluard, Barcelona) o Jesús Querol (Pa ronyó, Torregrossa). A França és molt comú trobar-ne, sobretot als mercats setmanals al carrer. I Ballesteros també en fa pa, unes peces grans i de molla atapeïda, perquè l’espelta petita no té gaire gluten.\nA banda d’aquesta atracció, aquesta última edició de Mercat de Mercats també ha comptat amb altres pans: la coca de Folgueroles (n’hi ha diverses versions), Righetti Forners (guanyadors de l’última edició del pa de pagès català) i Massa mare Forn. Però com que tinc el congelador a rebentar i algunes peces que volten per la cuina, caldrà tastar-los en una altra ocasió.\nPerò per no fer el salt a tots els impulsos, vaig tornar a casa amb melmelades Calada (de pèsol, de maduixa amandine i de cafè), una delícia.\nTags: espelta petita, melmelada, mercat de mercats Publicat a General | Deixa-hi un comentari\ndimarts, 23/06/2015 (amonreal)\nM’agrada la coca de sant Joan. La clàssica de brioix, amb fruita confitada, i si hi ha crema cremada, molt millor. Com molts aparto el meló florescent i la taronja, només m’empasso les cireres, però m’agrada el regust que deixen a la superfície del brioix.\nLa coca que més m’agrada i m’ha agradat? La de Sacha, sense cap mena de dubte. Sublim. Esponjosa, cremosa sense enfarfegar, on mantega, canyella i llimona s’equilibren i amb farciment de crema cremada… el cel! És un capritx que cal preveure, perquè buida la cartera, però un cop a l’any és un luxe que genera unanimitat i plaer. Si per sant Joan o sant Pere no s’arriba a temps, hi ha revàlida per Reis, amb el tortell. És la mateixa massa i també es pot farcir de crema, una molt bona manera de començar l’any o posar punt i final a les celebracions nadalenques.\nPerò hi ha moltes altres coques de sant Joan que valen la pena i no escuren tant les butxaques. Últimament algunes pastisseries i forns elaboren coques uns dies abans de la revetlla, sovint les venen en porcions, fet que permet tastar-ne abans de decidir-se per la coca de la nit i gaudir-ne sense haver d’esperar el dia assenyalat.\nA Barcelona, la d’Oriol Balaguer és suau i rica en aigua de tarongina; la de Carles Mampel, a Bubó, és més densa i dolça, amb un toc de canyella, i una gran pensada la de roses i gianduja. El rei de la tendresa és Juli Àlvarez, que des de La Llibreria fa una coca tremendament esponjosa; la de la petita fleca Goya, a Gràcia, també és molt bona, com la de la de la pastisseria Lis, amb un toc cítric a cada mossegada, o la del forn Boix. Els Triticum també l’encerten, amb una coca rodona que tant es pot comprar a la Fàbrica Moritz com a El rebost de la Juliette, a Vilassar de Mar.\nEls capdavanters de l’ecologia a la fleca a la capital, Barcelona-Reykjavick, fa anys que preparen coca amb fruita fresca, albercocs i cireres, i llevat natural, una opció que també elaboren a La Fabrique, en aquest cas amb farina de blat del cor (kamut), daus de taronja confitada, cireres i llavors de rosella, molt bona.\nFora de Barcelona posaria la mà al foc per la coca de sant Joan de Ca l’Agustí, a Cercs, com també per la de Rust&Có, a Cornellà de Llobregat. Intueixo que la de Casa Moner i de la fleca Boix, a Girona, també valen la pena i evidentment me’n deixo moltes, perquè malauradament no n’he pogut tastar tantes com voldria.\nTags: brioix, coca de sant Joan Publicat a General | Deixa-hi un comentari\ndimecres, 17/06/2015 (amonreal)\nViqui Sanglas i Santi Garcia poden estar contents. La segona edició del mercat All Those Market ha estat un èxit, repetint el ple i la satisfacció general del desembre passat. Un mercat amb artesans de veritat, gent guapa i bons productes dins el vestíbul i al jardí de l’edifici històric de la Universitat de Barcelona.\nCloudstreet Bakery és la fleca oficial de l’esdeveniment, de la mateixa manera que Nomad Coffee i Satan’s Coffee Corner en són els proveïdors de cafè. Tots apareixen al web All Those, projecte que Sanglas i Garcia van posar en marxa fa un any per reconèixer la feina de joves artesans alimentaris que mereixen estar en boca dels qui aprecien la cuina. Aliments més o menys discrets capaços de convertir un mos en un instant memorable, com els cafès de Jordi Mestre i Marcos Bartolomé (que li serveix Joaquín Parra, de Right Side Coffee) o els pans i la pastisseria a l’europea de Tonatiuh Cortés.\nPerò a més dels fantàstics pans robustos i amb un toc fumat de Cloudstreet, al mercat aquesta vegada també s’hi han pogut tastar els pans de La Garbiana. La cooperativa que uns joves de Tarroja de Segarra van posar en marxa fa pocs anys ja està tancant el cercle: del conreu ecològic de cereals a la farina, i del molí de pedra, al pa. Fins fa poc el pa que han exhibit i venut a les diverses fires i mercats per on han voltat no era seu. Ara ja sí i se n’han sortit prou bé.\nA l’All Those van portar-hi pagesos de blat i motlles amb cereals. Pans molt atractius a la vista, robustos i alveolats, de crosta cruixent que manté la humitat de la molla i molt bona olor de pa. De pa profund, amb certa acidesa i complexitat que condueix cap a la terra. Torrat, el sabor és més subtil. Pans ben cuits que ben conservats aguanten uns dies sense congelació.\nPanic va posar el toc gamberro al vessant panarra del mercat. El projecte d’un dissenyador gràfic convertit en forner, Javier Marca, és des de fa dos anys una fleca a Madrid. Un establiment que a més de fer pa ha impulsat la Cofradía del Santo Bocata, cita mensual en què un amant de la gastronomia proposa un entrepà amb algun dels pans de Marca. A Barcelona hi va portar dues propostes de Mónica Escudero: cheddar amb ceba marinada amb llimona i taronja i jalapeño o formatge gouda, emmental i brie amb amanida de xucrut, poma verda i coriandre.\nSortir de l’All Those Market amb només un pa sota el braç és impossible. Emoció en poder posar nom a unes melmelades estranyes i magnífiques: Rosons (atenció a la de carbassa i fruits secs, de tomata i clau, de llimona i espígol o la d’albergínia i fruits secs). Obligat treure el cap i la cartera per les melmelades de moda, La madre de Miren (préssec amb llimona i te negre, cireres al vermut o maduixa amb menta). Sorpresa amb la potència de l’oli verge extra d’arbequina Leocadia. I un capritx: germinat de rúcula de The Brot per fer-lo créixer a casa.\nTags: All Those Market, cafè, Cloudstreet bakery, La Garbiana, melmelada, oli, pa, Panic Publicat a General | Deixa-hi un comentari\ndivendres, 27/02/2015 (amonreal)\nNo menjo tomates fora de temporada. Però així que arriba el moment, no me’n puc estar. I últimament la recerca d’un bon tomata m’ha dut a descobrir petites joies i a sucumbir a temptacions.\nFebrer és temps de raf. El llum que guia el camí cap a l’estiu, moment d’esplendor del tomata: rodó, allargat, gros, petit, ple, buit, verd, vermell, rosat, groc, fosc, cirera. Però al febrer, la diversitat es redueix a dues possibilitats: bon raf i mal raf.\nDes de fa unes setmanes sé què és el bon raf. Fins aleshores n’havia tastat de bons, però no de brutals. Pantori, la botiga dins i fora d’Internet que fa un parell d’anys va posar en marxa La Salsera, me’ls va servir a la safata del correu electrònic. Quatre quilos de tomates raf conreats a Almería per pepeRaf. Clic, clic, clic, clic i dos dies més tard la caixa de porexpan és a casa.\nCom Pantori explica, els tomates arriben verds. Cal tenir paciència i deixar-los madurar. I quan ja n’hi ha alguns que comencen a estar tous, és el moment. Ganivet i a la boca. Bufff…!! Quina cosa més deliciosa. De pell fina, dolços, gens farinosos, un punt final i subtil d’acidesa. Un viatge nou i addictiu. Un plaer intens i curt, perquè quatre quilos de tomates que maduren alhora s’han de consumir de pressa.\nN’he repartit mitja dotzena i prou. Són meus. Difícils de compartir. No vull que s’acabin. Els he hagut d’allargar en forma de salsa, damunt de panets kayser de Cloudstreet bakery, de llesques de pa dels cavallers del forn Sant Josep, en alguna amanida i acompanyant rodelles de rap arrebossat.\nTags: Cloudstreet bakery, estiu, forn Sant Josep, raf, tomata Publicat a General | 1 comentari »\ndivendres, 13/02/2015 (amonreal)\nDe la mateixa manera que els tomàquets, l’albergínia o l’oli funcionen per temporades, el pa també. Però no amb la discreció d’aquests aliments, sinó que des que el pa ha esdevingut un producte respectat, gurmet i al límit de la sobreexposició hi ha fleques que li han aplicat els rituals de la moda.\nDesprés de treure la carta de pans Turris ha estat dels primers, si no el primer, a fer pans estacionals. És possible que altres forns hagin fet el mateix, recentment o de sempre, però segurament sense tanta atenció com Xavier Barriga. Màrqueting o ganes de deixar anar la imaginació, tan se val, perquè al cap i a la fi el què compta és el sabor.\nA la primavera, Turris va treure un pa amb blat trinxat, pipes de carbassa i sèsam torrat. A l’estiu, un d’espinacs, pastanaga i llenties. A la tardor, un amb segó, sèsam, figues, avellanes, poma, panses i gerds. I des de principis d’any es pot comprar un pa semi-integral amb sèsam, tomàquet, olives i alfàbrega. Sempre en versions barra i xusco, per acontentar panarres de tota mena.\nNo sé si Barriga té previst mantenir aquesta tradició ni si els pans sempre seran els mateixos. S’agraeix la innovació perquè el pa, com la pasta, admet tota mena de complements. El que més m’ha agradat ha estat el de tardor, amb la combinació justa d’acidesa i dolçor de tots els ingredients. El d’hivern és molt saborós, només cal abocar-hi un raig d’un bon oli verge extra (Salvatge, per exemple) i gairebé substitueix un àpat.\nEl de primavera va ser una sorpresa molt agradable. Un pa bo, bo, sense massa parafernàlia; mentre que el d’estiu potser ha estat el més fluix. Original i bo, com se li suposa a Turris, però sent un pa d’estiu… imaginava alguna cosa refrescant. Clixés.\nQui també ha cuit un pa d’hivern aquest any ha estat Barcelona-Reykjavik. La fleca ecològica dels orgànics més convençuts (i amb compte corrent content) ha fet un motlle deliciós. Un pa amb farina de blat català farcit de fruits secs, taronja, canyella i clau, com el pollastre de Nadal, que enyorarem molt i molt quan passi el fred.\nL’hivern també porta als mostradors de forns de pa i pastisseries el panettone, el pa estacional més popular. Últimament l’acompanya l’stollen, però ja en parlarem per Nadal. Fins aleshores, una recomanació: unteu una llesca d’un bon pa sense ingredients afegits (només farina de blat, espelta o blat del cor, integral o blanca) amb confitura de Nadal del Museu de la Confitura. Per fondre’s.\nTags: Barcelona-Reykjavic, pa d'hivern, pa de Nadal, Turris Publicat a General | Deixa-hi un comentari\nPer començar l’any, integral\ndilluns, 12/01/2015 (amonreal)\nIntegral, ecs. El pa, sempre blanc. Però són dies detox per a molts, excusa per treure el cap i tastar què es cou amb farines de blat, espelta, sègol o blat del cor (kamut) integrals. Un ventall de sabors nous i sovint més aromàtics que les farines més blanques, si es fa bé.\nFins fa poc escollir un pa integral era menjar palla. O espuma. Pans completament insulsos que demostraven el perquè del seu rebuig. Però una farina integral de veritat i no el què les farineres han fet durant molt de temps mereix un tribut.\nEl pa fosc ha estat menystingut des de l’Edat Mitjana. Aleshores el pa blanc era cosa de nobles. La resta de població, pa negre. La farina més refinada comença a estendre’s a finals del segle XIX, però la Guerra Civil torna a posar a les taules de la majoria de llars peces fosques, fetes amb qualsevol cosa. Només algunes famílies i els militars van gaudir de pa blanc.\nLa industrialització de l’ofici de forner, a partir dels anys 60, fa màgia amb la farina integral. Molts dels sacs que circulen no són el resultat de triturar el cereal sencer. Es dediquen a barrejar farina blanca amb segó, la part més fibrosa del gra. Potser de collites diferents. Potser de varietats diferents. Tan se val. Sembla, però, que la recent revolució panarra està tornant a posar les coses al seu lloc.\nQuan es tasten pans integrals com el caníbal de La Trinidad, l’ecològic de Turris, el que prepara Josep Maria Mir i que es pot tastar als restaurants Teresa Carles, el motlle dels forners de Lakabe, més àcid, la fleur de Vendredi de La gambette à pain de París o el brown sourdough del St. John londinenc s’entenen les diferències i es desitjaria un món integral.\nDe fet, alguns ni tan sols són 100% integrals i ja són una delícia. Hi ha graus d’integralitat en funció de la quantitat de pellofa que es tamisa: si es deixa tota, les farines són completament integrals. Si se’n treu una part, s’aproximen a la blancor. Però abans de passar per sedassos, el cereal es tritura. Si es mol a la pedra, la farina resultant tendeix a ser més grollera que la de cilindres, fet que fa més presents les pellofes del gra.\nEls pans també poden ser 100% integrals o semiintegrals, si només s’elaboren amb farina integral o si se’n barreja una d’integral i una de blanca. Cal confiar amb el forner per saber què ha fet, però les proporcions a vegades són secretes.\nAixí que a la llista de propòsits de 2015 i al cistell del pa, ja s’hi poden afegir els integrals.\nTags: farina, La gambette à pain, La Trinidad, Lakabe, pa, pa integral, segó, St John, Turris Publicat a General | Deixa-hi un comentari\nL’autora\tÀnnia Monreal és una periodista freelance. Ha treballat en premsa i ràdio, fent periodisme cultural, social, científic, mèdic i gastronòmic, en aquest cas a CUINA. Ha escrit un parell de llibres sobre pa.\nÚltimes entrades\tCervesa de blat amb llevat natural\nNúvol d’etiquetesAll Those Market\ncoca de Cercs\nllevat natural rodó