CLUB BM. ESPARREGUERA: Prèvia jornada 8 i 9 de febrer\nPrèvia jornada 8 i 9 de febrer\nJa tenim a tocar un nou cap de setmana en el que tindrem de nou l'oportunitat de gaudir de l'Handbol al pavelló!\nMolts i molt interessants partits els que ens esperen aquest cap de setmana, ja que tots els equips tenen partit, molt repartit entre dissabte mati i tarda i diumenge.\nComençant com sempre pels partits de casa, el primer a jugar serà el Benjamí, que torna a la competició després d'una jornada de descans, i que rebrà al Lycèe Bel Air, un clàssic en els darrers anys. Els nostres joves jugadors i jugadores, una barreja de benjamins i prebenjamins, s'han iniciat tard a la competició enguany, però tenen moltes ganes i es nota que gaudeixen del nostre esport. Segur que s'ho passaran bé i ens oferiran un bon espectacle.\nJust després havia de jugar el nostre Infantil, però l'equip rival, l'Arenal de Barcelona no es podrà desplaçar fins a El Castell, de manera que els nostres aprofitaran per fer un amistós entre ells, i d'aquesta manera avançar en la seva preparació per l'exigent competició que estan disputant.\nJa per la tarde, el Juvenil rebrà a La Salle Bonanova, actual segon classificat del grup. Un partit molt complicat que els nostres afronten amb la confiança del bon joc mostrat en els darrers partits i en la seva condició d'invictes a casa. Tanmateix molt hauran de treballar per mantenir la imbatibilitat a El Castell. Una victòria, a més, els hi permetria recuperar la segona plaça de la competició i farien un pas mes en els eu objectiu d'enguany.\nFora de casa, i tornant a dissabte al matí, l'Aleví anirà fins a Barcelona a disputar el seu partit contra el CE BCN Sants, un rival desconegut en aquesta categoria. Els nostres han començat força bé aquesta segona fase, però tenen encara marge de millora, que hauran de mostrar el dissabte si volen portar un bon resultat cap a casa.\nI ja per acabar, el diumenge al matí el nostre Cadet viatjarà fins a Martorell per enfrontar-se a l'equip local, un partit complicat. Els nostres estan amb confiança després de dues victòries consecutives, però encara hauran de millorar més i lluitar molt per aconseguir algun punt al difícil camp del nostre veí. Segur, però, que ho donaran tot.\na de febrer 06, 2020


162 organitzacions exigim a la Unió Europea una política comercial més (...) - ACCIO ECOLOGISTA-AGRO\nArrel de la web > Campanyes > STOP TCI! > 162 organitzacions exigim a la Unió Europea una política comercial més (...)\nCarta a Cecilia Malmström, Comissària Europea de Comerç\ndimecres 7 de febrer de 2018, per AE-Agró\n162 organitzacions de tot Europa exigim en una carta a la Comissió Europea que la política comercial del vell continent siga més democràtica. La declaració va ser entregada el passat 1 de febrer a la Comissària Europea de Comerç, Cecilia Malmström, amb motiu de la primera reunió d’un grup consultiu recentment establit sobre els acords comercials de la Unió Europea (UE). Les organitzacions que signem la carta i que representem a la societat civil organitzada (sindicats, llauradors, ecologistes...) considerem que és necessari un canvi profund en l’enfocament de les negociacions comercials de la UE per a restaurar la justícia, la responsabilitat democràtica i el compliment dels drets humans.\nPer a començar ha d’existir un procés democràtic i transparent des del seu inici, tant a nivell europeu com dels Estats membres, a fi de garantir que la política de comerç i inversió represente l’interés general i beneficie a les majories socials i no al poder corporatiu com ho fa en l’actualitat. Esta demanada es produïx una vegada constatat que les institucions europees han ignorat per complet l’oposició pública generalitzada a acords comercials neoliberals com el Tractat Transatlàntic de Comerç i Inversions (TTIP) amb els Estats Units d’Amèrica (EUA) i l’Acord Econòmic i Comercial Global (CETA) amb el Canadà\nAl no haver-se produït fins al moment cap canvi en la forma que té la Unió Europea (UE) de negociar els acords comercials, la carta denuncia que les veus de la ciutadania no han sigut ni són escoltades actualment. Per això, els firmants de la missiva proposem passos concrets per a establir un control democràtic sobre la negociació i la conclusió d’acords de comerç i inversió.\nLes propostes inclouen, per exemple, una consulta pública i l’aprovació parlamentària (tant a nivell nacional, regional i europeu) de nous mandats de negociació. També que totes les parts interessades haurien de tindre igual oportunitat de proveir aportacions a qui ha de prendre les decisions abans, durant i després de la negociació. A més a més, demanem transparència total en el procés de negociació, inclosa la publicació de textos consolidats, i, per descomptat, prioritzar l’interés general per damunt d’altres interessos comercials privats.\nEntre les organitzacions signants d’esta carta a l’Estat espanyol es troben ATTAC, COAG, la Coordinadora Estatal de Comercio Justo, Ecologistas en Acción, Entrepueblos, Enginyeria sense Fronteres, la Federación de Asociaciones para la Defensa de la Sanidad Pública, la Marxa Mundial de Dones-Catalunya, Medicus Mundi, SETEM Hego Haizea i la campanya STOP TTIP València, en la qual participa Acció Ecologista-Agró.\nVeure en línia : La Comissió Europea vol excloure els parlaments nacionals de la votació sobre els tractats comercials


El kurdistàn, un poble en lluita | bibliofalset\n← El Kurdistàn, un poble en lluita @quimarrufat @casalcarrasclet @CupairesPriorat @bibliofalset\nDivendres 19 de desembre #Taller de #Nadal →\nEl kurdistàn, un poble en lluita\nPosted on Desembre 12, 2014 | Deixa un comentari\nQuè és el Kurdistan ?\nEl Kurdistan és la nació sense Estat més gran del món en termes demogràfics. Arran de la descolonització del primer terç del segle XX fou esquarterat artificialment entre Iran, Iraq, Turquia, Síria, i , en menor mesura, Armènia, Geòrgia i Azerbaidjan. La seva població és aproximadament de 40 milions de persones, més de la meitat sota administració turca.\nQuè hi passa ?\nLes poblacions kurdes han matingut una constant resistència a les polítiques assimilacionistes dels quatre grans estats que els han sotmès. Això ha suposat, revoltes, organització popular i la conservació de les seves tradicions.\nA Turquia han estat negats: prohibida la seva bandera i fins i tot el seu nom per l’eufemisme “turcs de les muntanyes”. Des de 2009 hi ha un molt limitat reconeixement en aspectes formals. Els partits nacionals kurds han estat prohibit diverses vegades però guanyen les eleccions clarament. També combat una guerrilla des de 1984 a la zona frontera amb Iraq.\nA Iraq els kurds es van revoltar ja a la primera guerra del golf (1991) contra el règim de Saddam Hussein. Des de llavors els kurds mantenen una zona autònoma amb govern propi sota protecció internacional. La caiguda del règim (2003) va suposar la fi d’un malson que va incloure matances amb gas de més de 5.000 civils el 1991.\nA Iran els kurds són negats absolutament i executats pel govern teocràtic que persegueix tota reivindicació. Diverses vegades els kurds de l’actual Iran han establert estats propis de duració considerable. Des de 2004 alguns kurds han passat a la clandestinitat organitzant una guerrilla.\nA Síria s’ha practicat una substitució ètnica afavorint un canvi demogràfic a favor dels àrabs en zones kurdes on hi ha recursos naturals com el petroli. La repressió del govern ha empresonat els activistes kurds. Entre 1965-73 el govern va promoure l’Arab cordon apropant immigrants àrabs a zones kurdes. Els kurds foren desposseïts de propietats i fins i tot el vestit tradicional és prohibit. Aprofitant la guerra civil síria, des de 2012 els kurds han passat a controlar gran part del seu país.\nEls kurds a Armènia tenen certs drets culturals, els de Georgia foren perseguits per Stalin i els d’Azerbaidjan són oficialment cada cop menys. El motiu, segons els kurds d’Azerbaidjan, és que el govern azerí només reconeix un 5 % de la població kurda real.\nCap dels Estats on viuen els kurds reconeix el seu dret a l’autodeterminació. Així mateix els reprimeixen amb violència entre la indiferència internacional; per això una dita kurda afirma que “els kurds només tenen com a amics les muntanyes”.\nLa solidaritat Internacional\nEls kurds exiliats (Alemanya, França…) i persones solidàries han organitzat diferents iniciatives a favor del Kurdistan. Aquestes eines han estat vitals per aconseguir la intervenció internacional a Iraq el 1991 o que Turquia hagués d’afrontar les preguntes de la comunitat internacional sobre la repressió exercida sobre els kurds. Així cal destacar la campanya internacional ‘Peace for Kurdistan’ endegada el 1994 per diverses personalitats britàniques com Lord Avebury, Lord Rea, diputats i eurodiputats o el pensador Noam Chomsky.\nInformació extreta de http://kurdiscat.blogspot.com.es/\nUs recomanem també la pel·licula Las Tortugas también vuelan del director kurd Bahman Ghobadi\nSi en voleu saber més, a la biblioteca hi trobareu\nAquesta entrada s'ha publicat en Uncategorized i etiquetada amb Bahman Ghobad, Kurdistàn, Kurds. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\nRT @BiblioGandesa: 📣Aquest cap de setmana tindrà lloc la primera edició del Congrés Internacional “La Guerra Civil a les Terres de l’Ebre (… 13 hours ago


Política | Emporion\nOpinióPolíticanúm. 15 - març - 2008\nper Joan Surroca i Sens\t el març 20, 2008\nEl primer dia dels meus cursos d’història començava, després de les presentacions, repartint uns textos que els alumnes llegien a casa seva i dedicàvem el segon dia de classe a debatre’ls. Els textos eren fragments de: Les darreres paraules de Salvador Allende, La història m’absoldrà de Fidel Castro, el Discurs de la presa de possessió de John Kennedy, el Darrer discurs de Charles Chaplin, l’Oració fúnebre de Pèricles de Tucídides, i potser algun altre que ara no recordo. Què tenen en comú aquests textos? Certament són diferents en el temps, en la ideologia, en la forma, però són exemples d’oratòria bellíssims, igualats per la seva capacitat d’engrescar, de comunicar esperances compartides, de creure que és possible volar més alt que les gallines i veure més enllà del que permet la miopia de l’actual discurs de moda.\nLa política, tan necessària, ja no existeix. Hi ha gestors, tan ensopits com ho pot ser un funcionari del cadastre, però no són polítics. Les campanyes electorals són un veritable insult a la intel·ligència (hi ha corredisses dels partits per anar als EUA a aprendre com fer vídeos contra l’adversari, a preparar-se per superar la cursa per veure qui la diu més grossa i la forma d’entabanar una ciutadania cada dia més ignorant i alienada). En lloc d’establir les maneres de millorar la qualitat de vida, els polítics ja no tenen cap vergonya de comprar, així mateix, comprar els vots, com en temps dels nostres besavis. Ara ho fan amb els procediments d’ofertes, dels xecs i de les rebaixes d’impostos injustes (qualsevol diria que sense impostos tindrem bons serveis públics!).\nSón estils perversos de fer política que van penetrant també a la política local, aliena fins ara a aquesta dinàmica talment diabòlica. Ja és gairebé impossible trobar llistes d’independents a les eleccions locals. Les llistes estan lligades a un o altre partit amb tots els inconvenients que això suposa de traslladar a la política local el politiqueig baix de sostre dels interessos partidistes. La política de partit és desitjable, però no ho és quan els partits deixen de fer la seva funció per convertir-se en maquinàries repartidores de poder. Ara, els partits compren també polítics locals gràcies a les ajudes per les campanyes electorals i adjudiquen càrrecs personals a aquells que es presenten, càrrecs que ja no es deixen perquè la política tendeix a la professionalització en lloc d’esdevenir una activitat generosa i provisional. Hi ha d’haver bons tècnics i la feina de polític, tan digna com és, ha de ser temporal, rotativa i sempre lliure i valenta. El polític que necessita la política per viure mai dimitirà i, en conseqüència, s’adaptarà, sense ètica, al millor padrí i al poder de dalt. Callarà davant el fort i serà injust envers el feble. De la seva boca mai en sortiran paraules com les de les peces mestres de l’oratòria que he exemplificat perquè, si les ha llegit, en lloc de tenir-les de model demostra poc enteniment per entendre-les; del contrari, algun d’aquests mals polítics plegaria avergonyit en llegir-les.