El Llibre de les Virtuts. Llibre II- Els dos Profetes. La Vida d'Aristòtil. Llibre IV.- El Setge d'Aornos\nSujet: El Llibre de les Virtuts. Llibre II- Els dos Profetes. La Vida d'Aristòtil. Llibre IV.- El Setge d'Aornos Sam 9 Juil 2011 - 2:12\nJo, Epístene, davant l’estàtua de marbre que immortalitza una mà d’Alexandre encaixada amb la d’Aristòtil, en senyal de l’amistat que vincula els dos homes, regal del deixeble al seu preceptor, el qual el va descobrir, no puc reprimir les llàgrimes que fan tacar l’objecte; recordo...\nRecordo aquell temps on vaig estar lligat al servei d’Alexandre III el Gran, i vull donar prova d’això al crepuscle de la meva vida, dels esdeveniments fabulosos dels quals vaig ser testimoni, mentre l’exèrcit macedoni arribava a Nicea i a les ribes del Cophen, més enllà de les muntanyes Paraponísades*. Cap de nosaltres no coneixia les regions remotes i misterioses que abordàvem. A n’ Alexandre i a mi ens agradava parlar sobre les memòries de Ctèsies o dels escrits d’Heròdot, els quals constituïen tot el que es podia saber.\nLes condicions del nostre viatge eren desesperadament dolentes. Els soldats estaven esgotats per la calor i l’atmosfera malsana. La humitat era per tot arreu, la brutícia formava taques groguenques a les cares contretes dels combatents i la ferida més petita acabava infectant-se immediatament. L’aigua potable era escassa, igual que el menjar que es descomponia en pocs dies. Alguns foren presos de febres mortíferes que feien traspassar els seus humors** en abundància per tots els seus orificis, fins que els deixava moribunds. El dissortat contingent havia de caminar sobre camins indignes d’aquest nom, convertits en zones humides pels diluvis que queien, fatalment, al final de cada jornada.\nFinalment, un matí, van arribar a la ciutat d’Aornos, refugi del poble açvaka, que el nostre bon rei considerava enemic. Quatre immenses torres d’argent formaven els angles d’un complex de fortificacions, que protegien una ciutat singular en la seva distribució. La ciutat estava construïda sobre d’un pujol. En el seu apogeu, es podia distingir el que seria un temple, rematat per una mena de minaret or extravagant i pedres precioses, amb vistes als terrenys escarpats de la ciutat pròpiament dita.\nAlexandre va fer una inspecció meticulosa de les seves tropes, i després va tenir un discurs molt captivador sobre l’abnegació a la causa pública, per tal de aixecar-los la moral. Seguidament va fer reunir els seus generals per a discutir l’estratègia a seguir. L’estat major va estar d’acord en organitzar un setge, i Alexandre va fer la següent observació, plena de sentit comú: “Caldrà llençar-los-hi unes quantes boles per tal de fer-los saber que estem aquí. Que instal•lin les catapultes!”. I així es va fer, segons la voluntat del sobirà.\nEl primer toc d’alerta va fer reaccionar l’enemic d’una manera força particular. Vam veure venir en la nostra direcció una tropa de tres genets, que constituïa una delegació açvaka. Un d’ells va dirigir-se directament a Aristòtil, preceptor, encara, d’Alexandre, home d’increïble saviesa, i que, des d’aquests esdeveniments, crec en la seva santedat. Va donar un cop d’ull al filòsof, i va entonar aquest discurs sorprenent: “Us esperàvem, per venir. El gran Manitú, la serp còsmica, ha profetitzat la teva arribada.” Després, va dirigir-se a Alexandre en termes que ens consternaren de manera igual: “Sobirà de Macedònia, podràs destruir Aornos aviat, però abans hem de complir el Gran Designi, i ensenyar a Aristòtil la ciutat i els seus mecanismes. En quant hagi tornat, podreu assaltar-la.” Alexandre va manifestar la seva desconfiança, tement-ne un parany, però Aristòtil el va tranquil•litzar amb aquestes paraules:\n“Si no satisfés la meva curiositat, no podria morir en pau”.\nAlexandre: “Però si hi vas, moriràs més ràpidament.”\nAristòtil: “Si no hi vaig, moriria més tard, però moriria pitjor; moriria insatisfet. En ambdós casos moriré.”\nAlexandre: “Per què vegis...”\nAixò també va despertar la meva curiositat i vaig preguntar discretament al meu rei si podia seguir al profeta, la qual cosa va acceptar. Els açvaka van fer el mateix.\n*N de T: Les muntanyes Paraponísades, tal i com la coneixien els grecs, és la cadena muntanyosa Hindu Kush, l'extensió més occidental de les serralades del Pamir, el Karakoram i l'Himàlaia, situada a cavall entre l'Afganistan -principalment- i el Pakistan.\n** N de T: La teoria dels humors o teoria humoral és una doctrina mèdica atribuïda a Hipòcrates de Kos per explicar la diferent personalitat dels individus i etiologia (l'origen de les malalties). Es basa en la relació entre els fluids del cos i els elements essencials que formen totes les coses que existeixen, relacionada amb els quatre elements i les teories aristotèliques sobre la “justa mesura”.\nSujet: Re: El Llibre de les Virtuts. Llibre II- Els dos Profetes. La Vida d'Aristòtil. Llibre IV.- El Setge d'Aornos Ven 22 Juil 2011 - 0:14\nLa ciutat d’Aornos era una singular mecànica social. El nostre amfitrió açvaka ens comentava la visita, mentre avançàvem vers la cima del pujol. A mesura que progressàvem, vaig veure que la cara d’Aristòtil s’anava transformant, com si tot li fos, de sobte, familiar. A cada intervenció del nostre guia, el filòsof responia amb una cauta mirada de complicitat.\nMentre passava el nostre camí per un laberint de carrerons foscos on a cada cantonada, cada ombra era escenari de la rapinya, d’una agressió, d’un acte violent, on les prostitutes feien contorsions obscenes i posicions lascives per tal d’atraure els transeünts, el guia açvaka deia que es tractava de la zona D, on hi havia tota la brossa de la ciutat i els qui no respectaven les seves lleis. Vaig aventurar-me a preguntar: “Per què no els rebutgeu?”. El nostre guia va respondre que Manitú no ho desitjava, ja que segons les pròpies paraules del que havia de ser el sobirà:: “Estaríem despoblant la nostra pròpia ciutat.” Cal precisar, però, que els açvaka retiraven a les mares de la zona D per tal de dur els nounats a les granges. Aristòtil feu aquest comentari: “No veig més que vici i misèria, aquí”.\nMentre que progressàvem a través d’unes extraordinàries extensions de cultius de dacsa, blat, ordi, disposades en diferents parcel•les, plenes de ramats de porcs i vaques, i on es podien veure alguns camperols esquelètics, arrasats per un treball d’esclaus i patint gana, l’açvaka va dir que es tractava de la zona C, on vivia la casta dels agricultors. Vaig aventurar-me a preguntar: “Per què estan famèlics els agricultors?” A la qual cosa el nostre guia va respondre que la casta superior vivia en l’opulència i que la producció era insuficient per a garantir la subsistència de la casta treballadora. Però cal precisar que el Manitú rebutjava als agricultors el dret d’instal•lar-se extramurs, on haurien pogut beneficiar-se de majors espais per tal de garantir un major rendiment, puix que, sempre segons les seves paraules: “Els agricultors han de ser controlats de molt a prop per tal d’evitar actes desviats”. Aristòtil digué: “Això és absurd”.\nMentre que avançàvem per un barri senyorial, que albergava obres grandioses, dedicades als herois militars victoriosos, i acollint una intensa activitat que cal qualificar com a vana, on els uns anaven i els altres tornaven, sense cap mena d’objectiu, l’açvaka ens va dir que es tractava de la zona B, on hi havia la casta dels ciutadants-soldat. Vaig adonar-me’n que un gran nombre d’autòctons duien petits miralls de coure penjats del coll, i que s’aturaven sovint durant llarga estona per tal de contemplar el seu propi reflex. Vaig aventurar-me a preguntar el següent: “Per què tota aquesta gent sembla extreure tal plaer que ha d’observar la seva pròpia imatge?”.El nostre guia em respongué que els soldats no havien guerrejat durant anys i que, a força de no n tenir res més a fer que admirar les coses de la natura, s’admiraven a si mateixos, i es dedicaven a viure en una escandalosa vida de luxúria i luxe. Per cal precisar que el Manitú prohibia als soldats implicar-se, en temps de pau, o inclús dur armes, per què segons les seves pròpies paraules: “No cal arriscar-se a que l’exèrcit, de cop i volta, es torni en contra nostra”. Aristòtil digué: “És grotesc.”\nMentre creuàvem el que semblava ser una classe de claustre dedicat als assumptes més importants de la ciutat, on passejaven magistrats panxuts, enarborant panòplies completes de parts brillants per les joies, i donant consignes a companyies de comerciants, banquers, portadors, que fluïen per arreu. L’açvaka ens va dir que es tractava del cenacle, o part A, on es reunien els filòsofs-rei que constituïen el Govern de la ciutat. Vaig aventurar-me a preguntar el següent: “Però si el seu Govern és una qüestió d’escuts, tot està relacionat amb el mercat?”. El nostre guia em respongué que havien abandonat totes les qüestions polítiques i que s’interessaven per res més que per l’economia. Però, cal dir que el Manitú havia afirmat que l’objectiu de la ciutat havia de ser el d’acumular riqueses per a, segons les seves pròpies paraules: “Prevenir-se del dia següent per si de cas”. I Aristòtil digué: “És preocupant”.\nI finalment vam arribar a la cima del pujol, just davant del temple.\nSujet: Re: El Llibre de les Virtuts. Llibre II- Els dos Profetes. La Vida d'Aristòtil. Llibre IV.- El Setge d'Aornos Ven 22 Juil 2011 - 0:15\nEl temple del Manitú de la serp còsmica era un edifici imponent, l’arquitectura del qual no tolerava cap floritura. La decoració era d’una simplicitat extrema i es limitava a alguns baix relleus que representaven episodis de la vida de la serp còsmica, divinitat açvaka. Només la cúpula del temple trencava amb l’austeritat del conjunt, ja que estava recarregada de pedres precioses i arrebossada amb pa d’or. Penetràrem dins l’obra, seguint les passes del nostre guia, que ens conduí a una mena de finestra, a càrrec del que semblaven ser uns sacerdots. Aquests ens interrogaren sobre les nostres identitats, les nostres direccions, la nostra situació familiar, les nostres rendes, les nostres filiacions i, després de força hores, ens autoritzaren finalment a entrevistar-nos amb el Manitú.\nEl Manitú de la serp còsmica era un personatge singular. Ens esperàvem entrevistar-nos amb un sobirà, esplèndid en la seva majestat, però era un home desproveït de carisma el qui se’ns enfrontava. El Manitú era petit, fi, d’una edat més aviat avançada, i duia un ridícul bigotet. Ens acollí fredament amb aquests termes: “Normalment no són ben rebuts, els estrangers, però amb vosaltres fem una excepció, ja que sou els protagonistes de la profecia.” Cremava dins meu el plantejar-li una qüestió, però fou Aristòtil que la feu abans que jo: “I doncs, de quina profecia parles?” El Manitú va respondre-li que havia vist en somnis que Aornos seria destruït per n exèrcit vingut d’Occident, però que un filòsof anomenat Aristòtil havia, en primer lloc, de visitar la ciutat per tal de perpetuar-la a la memòria dels seus escrits. Aristòtil respongué que mai no gastaria el seu preuat temps en escriure dues soles línees sobre Aornos, “més aviat la faré esclatar o, millor encara, la sumiré en l’obscuritat de l’oblit.” El Manitú, horroritzat per les paraules del filòsof, exclamà: “Oh, no, no, no! No és possible! No pots oblidar-nos, al cap i a la fi! Som l’ideal polític!” Afirmació a la qual respongué Aristòtil: “Uf! Feu broma? Un ideal..Una broma! Només hi veig pecat, jo, aquí!\nNomés hi veig luxúria, en les hordes d’extraviats que abusen de les coses de la carn, en ser que condueix a la irremeiable contaminació de l’ànima, com un negre paisatge poblat per fantasmes on els cossos es barregen en posicions inefables. Aquests condemnats van i venen en un sinistre ball, tot buscant noves experiències sòrdides per tal de calmar el seu instint salvatge que no fa més que anar creixent. Res no té més importància que la satisfacció de les seves baixes passions, i aviat les obsessions es tornen tan fortes que els enfonsen en una fosca follia.\nNomés hi veig còlera, ja que els pobres diables s’abandonen a les seves inclinacions primitives per aixecar la veu o la garrota contra els seus germans, com sinistres malfactors que frueixen de la violència dels seus mals actes. Aquells, empesos ràpidament pels seus impulsos bestials, o per les seves tendències vers la perversitat, s’alimenten de carn humana i beuen de la sang de les seves víctimes, abans de semblar la mort i després d’oblidar-se’n d’una orgia de vísceres i humors estesos.\nNomés hi veig avarícia, dels qui pretenen controlar però que no fan res per a explotar, menyspreant els interessos més fonamentals dels seus súbdits, als quals es delecten a la seva zona confortable, fent cas omís de les necessitats vitals dels seus germans treballadors, i que rebutgen una fogassa de les seves boques famolenques. Aquells, realment, demostren tal egoisme que tota la seva substància convergeix vers al mateix punt central del seu organisme, i que esdevenen així molt atrofiats, desiguals i torts amb el pas del temps.\nNomés veig golafreria, i una extraordinària opulència dels ciutadans, que són el greix per l’abús de les coses de la taula, de beure massa vi rosat i massa descuit en el control del somni. Aquells veuran aviat les seves llengües cobertes amb pústules immundes i s’inflaran com a globus, per tal d’esclatar a continuació com la fruita madura i dispersar, així, les seves pobres carns als quatre vents.\nNomés veig l’orgull i la fatuïtat dels ciutadans, que s’alegren de la contemplació de la seva pròpia imatge i que es convencen de viure en la perfecció física, moral i política.\nAquests es tornaran els més lletjos, els més amorfs d’entre tots a mesura que envelleixin; acabaran folls de desesperació en tornar-se monstruositats rampants, larves viscoses que no tenen ja res d’humà.\nNomés veig el desig d’uns per les coses dels altres, els de baix volent posseir tant com els de la cima, delectant-se del que en podrien treure del seu igual i el crematístic fent-se el instrument d’aquest sistema perniciós. Aquells als qui agrada massa posseir i posseir als altres i creuen ser lliures de desitjar, es converteixen en esclaus dels desitjos, subjectes als menors riscos de la fortuna: la seva vida esdevé un infern, una recerca desenfrenada i impossible d’un nombre cada cop major de coses terrestres.\nI, finalment, només veig desídia, el pitjor de tots els vicis, si es que l’és, ja que aquí els ciutadans, en nom d’una profecia indeterminada, deixen anar la contemplació absurda del que creuen que és el seu destí, a saber el desaparèixer sota els cops de l’espasa d’Alexandre, dels ciutadans que, en comptes d’actuar, observen amb alegria i passivitat, com ignoren que l’acció és el producte de l’heroisme el més noble vehicle de les virtuts! Aquests, certament, no mereixen ja ni el nom de ciutadans, i, conseqüentment, no mereixen el nom d’humà; són verdures!”\nI Aristòtil va callar. El Manitú feia els ulls com a plats, per no saber que dir després d’aquesta perorata. El temps es va suspendre i, després, el sobirà va tenir de sobte una reacció violenta. Van expulsar-nos a Aristòtil i a mi d’Aornos, després d’haver estat insultats abundantment pel petit rei, que havia entrat en una còlera histèrica.\nExclosos d’Aornos, Aristòtil i jo mateix vam unir-nos a Alexandre, el qual esperava amb el seu exèrcit a uns centenars de colzes de les defenses de la ciutat. No va trigar en preguntar sobre les defenses de l’enemic, sobre la qual cosa, he de reconèixer-ho, jo no n’havia parat gens d’atenció. Manifestament, no era el cas d’Aristòtil, que va fer una descripció curosa del dispositiu militar açvaka. Va afegir que Aornos era una ciutat corrompuda, que no feia cas dels principis bàsics per a fundar una comunitat i que no era digne del nom de República. Va concloure dient que calia destruir-la i fundar, en lloc seu, una ciutat virtuosa i que calia, segons les seves pròpies paraules, “Extirpar l’error dels febles esperits per tal de substituir la creença en la virtut”.\nJo vaig tenir aleshores un d’aquells llampecs de glòria intel•lectual, i vaig prendre per cap de turc al filòsof. Vaig destacar que havia afirmat davant del Manitú que la violència era quelcom viciós, ja que se’n desprenia de la còlera , i que, tot i així, animava a Alexandre en la seva empresa expansionista.\nAristòtil em va respondre amb un to més aviat sec: “La nostra comunitat és gloriosa per què és virtuosa. Aquesta sentència no té res de subjectiu, sinó que és una realitat perfectament tangible i que fonamenta el nostre dret a establir, sobre tota la superfície del món conegut, la nostre República per a la felicitat del poble. Els nostres principis són la veritat, ja que s’extrauen de l’ordre natural de les coses. Som la República universal de la ment”. Vaig decidir, aleshores, mesurar les meves paraules en el futur, per tal d’evitar ser posat en evidència, novament, pel filòsofs.\nAlexandre no volia un setge de desgast, ja que en les condicions de les nostres provisions, els assaltadors haurien cedit abans que els assetjats. Les nostres posicions eren, per altra banda, més aviat dolentes, puix que ens exposàvem als arquers de l’enemic, el Manitú, que des de la nostra entrevista havia decidit combatre. Per tal de posar-nos a resguard, vam decidir retrocedir cap al fang i les miasmes dels manglars dels quals veníem. Els homes durarien ni tres dies en aquelles condicions, sota el núvol d’insectes, les serps i la atmosfera malsana dels pantans. L’Estat Major va optar, aleshores, per un atac aquella mateixa nit contra la primera muralla del dispositiu defensiu. Fou una catàstrofe. Centenars de soldats van morir en un assalt inútil. Els arquers i piquers enemics eren temibles, i els nostres homes no van tenir ni temps d’elaborar escales; queien com a mosques. L’ariet va tenir una sort tampoc envejable: a la vora de mitja tripulació va matar-se inclús abans que la unitat arribés a tocar la porta. Els supervivents eren tan poc nombrosos que no arribaven a fer-lo funcionar, que aviat va semblar una balena varada sobre el pont llevadís, i els soldats van abandonar-lo en el seu fracàs.\nAlexandre, lloat per la multitud per la seva bondat, va decidir cessar la massacra immediatament, i va donar la veu de retirada. Les pèrdues, així, es van limitar, però consegüents. L’Estat Major es va reunir de nou, i escridassat pel rei de Macedònia. El sobirà semblava contrit del caire que havien pres els esdeveniments, i va reconèixer que no s’esperava tal resistència. El general, aleshores, va recordar a Alexandre com hom va guanyar la Guerra de Troia, i com Odisseu va presentar, per subterfugi, els bel•licosos grecs a la ciutat. Aristòtil va fer-lo callar immediatament: “Aquestes llegendes són bajanades politeistes i, a més a més, el poble troià no pot haver existit, ja que cap poble no pot ser prou estúpid com per caure en tal parany. Bé hi hauria algun troià que avisés els seus conciutadans de la seva estupidesa, i que un cavall de fusta, de dubtosa procedència, que era buit per dins, i que per fora era de mal gust, podia per altra banda ser un truc pueril”. El general es va revoltar per tractar així les idees seculars, i Aristòtil li respongué que, per molt que pogués ser secular, això no la feia vertadera. Alexandre feu cessar la conversa que es tornava agria, dient a crits que aquestes polèmiques no l’ajudaven.\nAristòtil aleshores va presentar una proposta sorprenent: “Desafiaré el gran Manitú a un combat singular, i d’aquest combat dependrà la sort de la ciutat.”\nSujet: Re: El Llibre de les Virtuts. Llibre II- Els dos Profetes. La Vida d'Aristòtil. Llibre IV.- El Setge d'Aornos Ven 22 Juil 2011 - 0:16\nLa nit de la victòria del verb, Alexandre, acompanyat per Aristòtil i per mi mateix, vam poder veure l’entusiasme que regnava a la ciutat d’Aornos. Les paraules del Profeta havien estat tant fortes que tots els habitants havien anat a veure aquest home qui, ja, era considerat per tots com a un nou guia. Mirant cap enrere, encara recordo perfectament d’aquell sentiment de llibertat i d’alegria que abraçava aleshores Aornos; els poderosos corruptes foren expulsats per la plebs i altres es van reunir al temple del Gran Manitú , on Aristòtil, així com Alexandre i els seus generals havien establert e seu quarter general. Van enviar a un representat per tal d’entrevistar el grec i parlar de la sort que correria la ciutat.\nL’home que es va presentar davant nostre era un jove anomenat Jeremiah que anava vestit amb robes simples i havia estat escollit per què sempre havia cregut que Aornos havia caigut en desús. Jeremiah era filosòfic i respirava la virtut. Va acostar-se humilment a Aristòtil i va saludar-lo, deferentment, amb aquestes paraules: “Aristòtil, la vostra victòria ens ha obert els ulls; la ciutat queda neta de tota taca amb la desaparició del Gran Manitú. Ens confiem a la vostra saviesa per a que guieu al nostre futur.” Aristòtil seguí silenciós durant una llarga estona i Alexandre no intervingué, tot deixant que al filòsof el triomf d’aquesta victòria amb la seva importància. El grec va usar tot el seu esplendor per a respondre el que se li demanava: “Aornos fou la seu de tots els defectes i tots els pecats; la ciutat fou guiada per la corrupció i la desídia, però ara això s’ha acabat. Fa temps, vaig tenir un somni d’una ciutat ideal que vaig creure trobar quan vaig arribar a Aornos. Quina va ser la meva sorpresa en veure el que hi ha. Ara hem de construir aquesta nova ciutat junts; per això escriuré els preceptes que faràn d’Aornos la ciutat dels meus somnis.”\nDurant els dies que van seguir, Aristòtil va demanar que no el molestessin de cap manera, tot tancant-se a una habitació amb una mica de menjar i aigua. Vaig aprofitar aquest respir per a examinar els carrerons estrets d’Aornos i vagi escoltar el que s’hi deia. El poble s’havia trobat en l’amistat, les classes havien estat suprimides i tots compartien una mateixa idea: viure junts en perfecte harmonia. Era cert que això no duraria i que aquest estat es devia sobretot als últims esdeveniments. Jeremiah havia explicat al poble el que Aristòtil li havia dit, i tots esperaven, només, dur a la pràctica els preceptes dels que parlava el profeta. Alexandre gaudia dels beneficis d’una victòria inesperada i aprofitava la mica de descans que tenia, posant els seus generals al comandament per si sorgia qualsevol incident. Amb poques paraules, puc dir avui, fins a quin punt aquests moments galopaven al meu esperit com un canvi de direcció en la història d’Aornos.\nExactament set dies després de la victòria d’Aristòtil, aquest, que no havia donat senyals de vida durant tot aquest temps, va sortir finalment del seu retir. Va demanar a Alexandre que fes venir a Jeremiah i va exposar els fruits del seu treball amb un aire alleugerit i una mirada plena de certesa: “Aornos serà una ciutat ideal i perfecta, on tots viuran en harmonia. Serà tan sòlid, que res no podrà trencar-la, i s’acollirà a tothom com a un germà. Aquesta ciutat s’organitzarà segons el principi dels tres cercles concèntrics, o les tres classes de ciutadans.” I Aristòtil, va exposar, així, cada etapa de la nova organització d’Aornos. Va explicar que la ciutat havia de mantenir el mateix nom, per tal de provat a tothom que era el cor de l’ésser humà el que podia canviar i, de l’ombra, retornar a la llum. Jeremiah i Alexandre van beure aquestes paraules plenes de saviesa i tots vam comprendre que només hi havia una altra alternativa a l’aplicació d’aquests tan justos preceptes.\nVam romandre sis mesos a Aornos, ajudant a Jeremiah a aplicar tot el que Aristòtil havia escrit, treballant sense descansar a reconstruir la ciutat que el Profeta havia somiat i discutint davant de tothom el per què de cada decisió. Avui dia m’és més fàcil afegir que aquesta fou una feinada ingent, ja que mentre escric aquestes ratlles, encara Aornos brilla amb la flama que va fer néixer Aristòtil. Alexandre va avalar cada cosa, va acceptar cada punt, ja que, d’altra banda, creia que li ho devia al seu amic. Durant una conversa, veient el interès que jo tenia per les sabies paraules del Profeta, Alexandre em va explicar que no hauria pogut oposar-se al seu amic en el seu projecte de “ciutat ideal”. Efectivament, m’havia indicat que mai no l’havia vist tant determinat en destruir el vici abans de la seva arribada a la ciutat.\nDurant aquests sis mesos, Aristòtil va ensenyar a Jeremiah i a alguns altres habitants de la ciutat sobre les subtileses de la fe; els va fer entreveure la bellesa de l’amor de l’Altíssim i va fiançar fermament en el seu cor l’entusiasme i l’amistat. Van constituir la classe d’or, la dels filòsofs-reis, el tercer cercle d’Aornos; tots practicaren la virtut. Cada un va convertir-se en sacerdot i junts, orientaren a Aornos cap a la llum. Ells, amb l’ajuda d’Aristòtil, van constituir els dos cercles restants: la classe de plata, composada pels ciutadans soldats, i la classe de bronze, composada pels productors. Així doncs, Aornos va conèixer una era d’esplendor, barrejada de fe i amistat on cada un trobava la naturalitat del seu lloc. Un cop aquesta obra espectacular va ser acabada i fou pròspera, vam decidir reprendre el nostre llarg viatge que havíem emprès. Aristòtil, que havia somniat amb aquesta ideal ciutat, va explicar que encara havia de seguir la seva obra al llarg dels regnes i Alexandre va posar de nou en marxa els exèrcits. Així doncs, vam deixar Aornos en mans de Jeremiah i els filòsofs-rei, per no tornar mai més. El nostre camí ens va dur a les portes d’Atenes que havíem deixat feia tan de temps, amb l’ànima plena de records rics i duradors.\nSujet: Re: El Llibre de les Virtuts. Llibre II- Els dos Profetes. La Vida d'Aristòtil. Llibre IV.- El Setge d'Aornos Ven 22 Juil 2011 - 0:35\nSujet: Re: El Llibre de les Virtuts. Llibre II- Els dos Profetes. La Vida d'Aristòtil. Llibre IV.- El Setge d'Aornos


PERSONES IMPARABLES CONTRA LA LEUCÈMIA\nConeix els testimonis de molts pacients de leucèmia, limfoma, mieloma múltiple...\nENVIA EL TEU SMS SOLIDARI\nEnvia NOLEUCEMIA al 38083 y col·labora amb 3€ en la lluita contra la leucèmia. Amb molt poc pots aportar molt.\nEl meu nom és Patricia, sóc de Colòmbia i tinc 28 anys.\nFa 8 anys vaig ser diagnosticada amb leucèmia limfoblàstica aguda, vaig començar amb poliquimioteràpies i radioteràpies. Vaig estar paralítica 18 mesos i quan vaig recuperar la mobilitat, em vaig quedar embarassada del meu primer tresor, el meu fill Juan Camilo (ara amb 6 anys), després d'un diagnòstic d'infertilitat derivat dels tractaments subministrats pel càncer.\nQuan el meu fill tenia 9 mesos, vaig patir la ruptura sentimental amb el seu pare, el qual ens va abandonar pel meu estat de salut. En aquesta recaiguda vaig estar de nou en quimioteràpia durant 2 anys. Després d'això, vaig conèixer un home meravellós, amb el qual vaig començar una nova i millor vida, ens vam casar i tot estava bé.\nVaig quedar embarassada i vaig començar un embaràs molt delicat, d'alt risc obstètric, el qual va culminar abans d'hora. A les 35 setmanes va néixer el meu àngel, la meva nena María Celeste, que ara té 22 mesos.\nDurant el part de la meva nena, em van ser retirades les trompes de Fal·lopi i vaig començar l'actual recaiguda, per la qual estic ara en quimioteràpia.\nVoldria compartir el meu testimoni de fe, amor, lluita i fortalesa.\nGràcies, Déu els beneeixi...


Fotografia a Catalunya | Josep Maria Cortina\nEl portal Fotografia a Catalunya acull una mostra de l’obra dels millors fotògrafs que ha donat el país. Aquest projecte del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya té la vocació de convertir-se en una eina de recerca i de consulta per a tota la ciutadania. Organisme viu que va creixent amb noves incorporacions, es preveu que ben aviat aculli l’obra d’un total de 600 fotògrafs escollits per una comissió d’experts.\nFerran Freixa. Pensione Segusso, 1981\nEl desembre del 2014 es va aprovar pel Govern de la Generalitat, a proposta del llavors Conseller de Cultura Ferran Mascarell, el Pla Nacional de Fotografia (PNF), una aspiració llargament desitjada des de feia anys per tots els agents del sector.\nUn dels vuit eixos del Pla, del qual hem parlat en diverses ocasions a Núvol, era la creació d’un Portal de Fotografia concebut com a eina per divulgar el patrimoni fotogràfic històric i contemporani de Catalunya. El Portal web “Alabern FOTOGRAFIA A CATALUNYA” és una de les realitzacions més ambicioses i visibles del Pla, imprescindible en uns moments en que les noves tecnologies dominen la comunicació de manera abassegadora. El nom d’Alabern, que a modus de logo encapçala el Portal, és un homenatge explícit a la figura de Ramón Alabern, el gravador i fotògraf que el 10 de novembre de 1839 va fer un daguerrotip, la primera presa fotogràfica a Espanya.\nL’objectiu del Portal era constituir un ampli arxiu fotogràfic digital però també posar a disposició del públic una plataforma viva en què els diferents agents poguessin obtenir informació i també utilitzar-la com a element de comunicació dels seus fons i les seves activitats, documentació i propostes fotogràfiques.\nPer això, a partir d’un projecte base de Luz Gámiz, sota la direcció d’Albert Sierra i Conxa Rodà i la revisió d’un grup de treball d’experts constituït a l’efecte, es va dissenyar una eina informàtica de molta potència que es va posar en marxa el novembre del 2015 i que ha anat prenent forma en aquests dos darrers anys. És cert que encara li queda un llarg camí per recórrer en l’ampliació i ajust dels seus continguts, però avui constitueix ja una eina que pot resultar molt útil als professionals, estudiosos i amants de la fotografia en general.\nEl Portal s’estructura en cinc grans seccions:\nCatàleg. Recull un inventari de la fotografia catalana oberta als museus, institucions i fotògrafs que hi aniran incorporant mostres de les seves col·leccions i treballs. Fins ara hi són presents setze institucions que gestionen patrimoni fotogràfic a Catalunya i que hi presenten alguns dels seus fons i col·leccions més significatius. Cal recordar que s’estima que el nombre de fotografies catalogades avui a Catalunya es pot situar al voltant de 35.000.000 imatges.\nS’hi han incorporat també 155 fotògrafs individuals a partir d’una llista de 600 autors que va triar inicialment la Comissió d’experts integrada per Joan Bufill, Manel Esclusa, Jordi Guillumet i Laura Terré. Són xifres encara reduïdes en les que hi manquen encara noms imprescindibles de la fotografia actual. Però per completar la llista es requereixen recursos i sobretot la col·laboració activa de les pròpies institucions i fotògrafs seleccionats a qui es proposa ingressar en el portal. És cert que se’ls demana un cert temps i esforç en les tasques de selecció, digitalització, catalogació de les imatges i redacció dels seus perfils biogràfics. Però també sembla evident que la divulgació de la seva obra ha de constituir un al·licient d’interès per als autors, sobretot a mesura que el Portal vagi guanyant en visibilitat. De cara a l’any proper hi ha prevista la incorporació d’un centenar més de noms al catàleg.\nTambé són moltes les biblioteques, fundacions, arxius i col·leccions privades que disposen de fons fotogràfics i que, poc a poc, s’aniran incorporant al Catàleg del Portal.\nAprendre. Aquesta secció conté una completa informació actualitzada sobre Cursos, Tallers i Convocatòries de concursos i Premis de molt utilitat, sobretot per a la gent jove amb interessos acadèmics. Avui en dia podem trobar en aquesta secció una relació detallada de més de 250 ofertes i cada cop més les escoles i entitats actives en aquest terreny tenen el portal com a una eina de difusió.\nAra. Aquesta secció informa de l’Agenda de totes les exposicions i Festivals de Fotografia en curs i programats. Actualment hi podem trobar enregistrats habitualment una seixantena d’esdeveniments en curs. Hi ha un butlletí, al qual us podeu subscriure aquí.\nS’inclou en aquest apartat l’anomenat Bloc del portal, on es publiquen articles i treballs encarregats especialment a estudiosos de la fotografia i a fotògrafs que hagin fet aportacions d’aquesta mena.\nTeories. Ofereix bibliografia diversa sobre catàlegs, llibres i articles teòrics, en alguns casos en format pdf i en d’altres amb la fitxa del document i la forma d’accés. La majoria es concentren en els dos apartats de Conservació Preventiva i Textos legals sobre els drets d’autor. Aquesta Secció, que compta actualment amb unes 4.000 entrades és potser la que té un contingut més heterogeni que amb el temps s’anirà estructurant.\nExposicions virtuals. S’hi pot fer un recorregut per algunes exposicions d’especial interès. Actualment s’hi presenten quatre exposicions i la darrera és precisament la de l’exposició “Fotografies com a espai públic”, que s’està presentant actualment a l’Arts Santa Mònica, i que amb aquest format digital ampliarà els seus marcs físic i temporal. De cara al proper any està prevista la incorporació de quatre noves exposicions encarregades especialment als seus autors.\nFinalment, s’ha creat un apartat de Galeries on els usuaris, després d’haver-se registrat al Portal, poden cercar-hi aquelles imatges que els interessin i crear la seva pròpia galeria, que quedarà activa i consultable en tot moment. Una proposta lúdica i/o formativa prou atractiva.\nAmb aquests continguts, el Portal és ja un instrument de coneixement i difusió de la fotografia a Catalunya que, a poc a poc, va essent més reconegut i utilitzat per les xarxes socials on compta amb una xifra de l’ordre dels 10.000 seguidors. El nombre de visitants mensuals se situa al voltant dels 5.000 usuaris únics, una xifra modesta que queda molt lluny encara del seu potencial.\nPerò, en canvi, és molt significativa la durada mitjana de les visites, un element clau en la valoració d’una pàgina web, que arriba a la xifra molt alta de 6 minuts per visita. Això evidencia que els lectors no són passavolants que entren i surten sinó que troben en els seus continguts materials d’interès. També s’ha detectat que el Portal té un perfil de lectors joves, la qual cosa confirma el fet que són força els centres i escoles de fotografia que l’utilitzen com a instrument pedagògic i el recomanen als seus alumnes per als seus treballs.\nEl portal Fotogafia a Catalunya ofereix als usuaris la possibilitat de crear-se la seva pròpia galeria\nFotografia a Catalunya rep també freqüents consultes d’investigadors, editorials, mitjans de comunicació que troben en la documentació i materials que ofereix elements d’informació que necessiten pels seus treballs i publicacions.\nS’ha fet també un esforç per donar una dimensió internacional al Portal, de manera que avui ja es pot consultar en quatre llengües: català, castellà, anglès i francès.\nHi ha certament alguns aspectes del portal que són millorables pel que fa a la navegació i sobretot a la homogeneïtat de la presentació dels seus continguts. És el cas dels formats de les imatges, de les informacions sobre les mateixes i els seus autors i del nombre de imatges presentades per autor, entre d’altres.\nAquest és un fet que no ha de sorprendre, perquè el Portal tracta necessàriament amb imatges, arxius i informacions procedents de diferents institucions i autors, cadascun dels quals pot tenir criteris i estàndards propis de tractament dels seus arxius. I això exigeix un esforç i una dedicació suplementària per aconseguir una homogeneïtat que el Portal i els seus usuaris necessiten. Cal dir, però, que segons els responsables del Portal ha millorat molt l’acollida dels fotògrafs a les seves propostes d’incorporació al catàleg.\nEn el seu estadi actual, el Portal és ja una eina que comença a ser imprescindible per obtenir una idea panoràmica de la fotografia catalana, tant històrica com actual. Necessita certament de la col·laboració i implicació de tots els agents del sector, institucions i particulars per dotar-la de més continguts. Seguirem amb atenció el seu creixement i millores en els propers anys.\nPodeu accedir al portal Fotografia a Catalunya aquí.\nanemsen el 28 desembre 2017 a les 14:12 ha dit:\nFet com ha estat amb la col·laboració impagada de molts, no n’hi ha per estar-ne tant orgullós…


Roger Torrent i la seva mesa, a un pas del judici per desobediència - El triangle\nRoger Torrent i la seva mesa, a un pas del judici per desobediència\nLa magistrada del TSJC també processarà Josep Costa, Eusebi Campdepadrós i Adriana Delgado\nL'expresident del Parlament de Catalunya, Roger Torrent\nEl Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) ha anunciat la fi de la fase d’instrucció de la causa contra l’expresident del Parlament Roger Torrent i la resta de membres independentistes de la mesa, deixant-los així a un pas del judici per un suposat delicte de desobediència que haurien comès en permetre, el novembre del 2019, un debat a favor de l’autodeterminació i un altre contra la monarquia. La jutgessa encarregada del cas, Maria Eugènia Alegret, considera que hi ha indicis de la comissió del delicte i ara, les acusacions -la Fiscalia i Vox- disposen de deu dies per presentar els escrits pertinents i demanar l’obertura del judici oral o l’arxivament de la causa.\nCom Torrent, actual conseller d’Empresa i Treball l’exvicepresident primer de la mesa Josep Costa (JxCat), l’exsecretari primer Eusebi Campdepadrós (JxCat) i l’exsecretària quarta Adriana Delgado (ERC) també podrien anar a judici per admetre la tramitació de dues resolucions al Parlament que són contràries a la sentència dictada pel Tribunal Constitucional sobre el procés independentista. Concretament, la que va dictar el 2 de desembre del 2015, en la qual declarava inconstitucional i nul·la la resolució sobre l’inici del procés independentista a Catalunya i recordava a la mesa el seu deure “d’impedir i paralitzar qualsevol iniciativa parlamentària que suposés ignorar o eludir la suspensió acordada”.\nEn aquest sentit, la Fiscalia considera que tant el debat sobre l’autodeterminació -admès a tràmit el 28 d’octubre del 2019, a petició de la CUP- com la reprovació del rei -registrada el 22 d’octubre per JxCat, ERC i la CUP- incompleixen la sentència del 2015 del Constitucional, mentre que Torrent, tal com va declarar davant la jutgessa, defensa que la mesa va actuar en defensa de “la llibertat d’expressió i ideològica dels diputats”.\ndesobediència, Mesa del Parlament, Roger Torrent, TSJC\nPrevRobats a punta de pistola els ordinadors i mòbils dels Pujol investigats per l’Audiència Nacional\nDemanen fins a vuit anys de presó per a Bustos per endollar personal


Rebuig municipal a l’ordre de presó per als líders de l’ANC i Òmnium | betevé\nColau (BComú), Trias (PDeCAT), Bosch (ERC), Collboni (PSC) i Lecha (CUP) critiquen la decisió de la magistrada de l'Audiència Nacional\nMarc Garcia | dilluns, 16 d'octubre del 2017, a les 23.45\nEl president del Grup Municipal Demòcrata, Xavier Trias, ha expressat també en una piulada la seva solidaritat amb Sànchez i Cuixart. “Us volem lliures! Proposes diàleg i la resposta és presó”, ha escrit l’exalcalde. Des d’ERC, Alfred Bosch ha criticat que la resposta a la petició de diàleg sigui la presó. “És aquesta la seva democràcia”, ha sentenciat Bosch.\n— Xavier Trias (@xaviertrias) 16 d’octubre de 2017\nLa resposta a la petició de diàleg: @jordisanchezp i @jcuixart a la presó. És aquesta la seva democràcia\n— Alfred Bosch (@AlfredBosch) 16 d’octubre de 2017\nEl president del Grup Municipal del PSC, Jaume Collboni, ha qualificat de “decisió desproporcionada”, la decisió de la jutgessa Lamela d’enviar a presó als líders de l’ANC i Òmnium, una ordre que apunta que “agreuja el conflicte”.\n— Collboni BCN (@jaumecollboni) 16 d’octubre de 2017\nDes de la CUP Capgirem Barcelona, María José Lecha s’ha fet ressò de les cassolades que hi ha hagut aquest dilluns al vespre a la ciutat en senyal de protesta. “La indignació és gran i forta, i aquí no acaba”.\nCassolada a Barcelona, espontània. La indignació és gran i forta i aquí no acaba\n— María José Lecha (@MJLecha) 16 d’octubre de 2017\nReaccions contràries, en canvi, des de Ciutadans. Carina Mejías, ha compartit a twitter un vídeo sobre els fets del 20 i 21 de setembre i ha afegit “perquè recordem per què se’ls jutja”.\nPara que recordemos por qué se les juzga: ?https://t.co/DcPxvosUKf\n— Carina Mejias (@CarinaMejias) 16 de octubre de 2017\nSuspensió del ple de l’Eixample\nLa decisió d’enviar a presó Sànchez i Cuixart s’ha fet pública a mig plenari del Consell de Districte de l’Eixample, que se celebrava aquest dilluns al vespre. La sessió s’ha interromput i els representants de BComú, el PDeCAT, ERC i la CUP han signat una declaració de rebuig a la decisió de la jutgessa de l’Audència Nacional. El text també proposava la suspensió del plenari en senyal de protesta.\n— Jordi Cuixart — Jordi Sànchez\nCiutadans diu que hi ha alumnes que han canviat d’escola “assenyalats pels mestres”\nLa CUP vol que el rei Felip VI sigui declarat “persona non grata”


Andalusia obre la porta d'Espanya a Vox\nLa ultradreta aconsegueix 12 escons en les eleccions andaluses\nDíaz s'enfonsa, Podem flaqueja i PP i Cs somien amb el govern\nMADRID 02 de de desembre del 2018. Actualitzada 05 de de desembre del 2018 a les 14:58\nElPSOE, passant de47 a 33 escons, es desploma després de més de tres dècades en el poder en les eleccions andaluses del 2018, les mateixes en quèVoxobté12 diputats. Els dirigents d’aquesta organització, situada a la destra d’un PP que fa mesos es ve allunyant del centre, proclamen quehan fet història. Sens dubte. Que cadascú jutgi en quina direcció. Amb independència de què passi en les properes setmanes a la Junta d’Andalusia, on qualsevol aliança o pacte entre partits tindrà conseqüències en el curt i mitjà termini per a tothom, hi ha missatge amb lectura de futur: faci’s lloc en les institucions espanyoles, quearriba la ultradreta. I ha entrat amb èxit per laporta del sud, l’històric feu dels del puny i la rosa.\nVox ja no és un grup d’exmilitants i desencisats amb els populars “acomplexats”, és una realitat a partir d’ara amb representació, tribuna i finançament que, a més, té a la seva màla clau per obrir el palau de San Telmoa la dreta. ElPP, amb 26 butaques parlamentàries (7 menys que el 2015), podria accedir al govern si suma amb els 21 diputats deCiutadansi els 12 aconseguits pels deSantiago Abascal, aclamat i aplaudit per personatges comMarine Le Pen. En tot cas l’actual presidenta socialista assevera que no llança la tovallola i que intentarà mantenir-se, encara sabent que les seves cartes són perdedores d’entrada. ¿Com? Convocant els constitucionalistes a pensar més enllà de l’electoralisme. Pocs auguris d’èxit en la jugada.\nLi ha sortitpitjor que malamenta la socialistaSusana Díazla seva personalaposta d’avançar els comicisautonòmics. De passada, ha deixat el seu partit a nivell nacional en una situació complexíssima, a l’exhibir abans de temps que elgraner de vots andalús està a les últimes. És probable que amb aquesta dada a la màPedro Sánchezaguanti l’inaguantable a la Moncloa abans de convocar unes legislatives. Els vents deCatalunyatampoc el conviden a cap altre tipus d’experiments. I en res l’ajuda quePodemhagi dinamitat les expectatives que li vaticinaven les enquestes, perdent tres escons pel camí quan somiaven, amb Endavant Andalusia, condicionar a Sevilla les polítiques del PSOE en els propers anys. Pablo Iglesias i Alberto Garzóncriden a la mobilització social per frenar “el feixisme”. Han vist les orelles a l’abstenció.\nLectura a Catalunya i Euskadi\nDretanització verd-i-blanca sense complexos. PP i Ciutadans no sumen, com pretenien, per arrabassar ells sols l’Executiu a la presidenta en funcions. Si volen fer-ho, haurien de comptar amb Vox. Amb la ultradreta. Arriscant en tots els camps polítics de joc sense poder preveure com sortirà la cosa. Els populars, sens dubte: intentaran filar un acord sense excloure els ‘nous’. Mésdelicada és la situació per a Riverai el seu candidat,JuanMarín, que arriben d’estar governant mà a mà amb el PSOE en els últims anys i se situen públicament al “centre”. ¿Això és compatible amb asseure’s a negociar amb el partit de Abascal?\nCs creu que el canvi no pot venir del partit de la 'Gürtel'\nCal veure quin camí transiten elstaronges. Són experts a ferenginyeria pactista d’últim moment. Que ningú doni per fet que recolzaran sense queixar-se el popular Juan Manuel Moreno i es faran la foto amb Vox així com així, tapant-se el nas en la resta de comunitats on els convé qualificar-se com a centristes. Rivera té els seus propisplans a nivell nacionali es tindran en compte. L’intent d’una investidura ‘taronja’ avalada pel PP i amb permís d’una altra força tradicional, es postula.\nCiutadans celebra la seva ‘pujada’ a les urnes i garanteix que, com va dir en campanya, propiciarà el canvi a Andalusia. Ha sabut treure rèdits acatalanitzar unes eleccionsen essència andaluses, però comparteix protagonisme ni més ni menys que amb la ultradreta, que irromp sota les sigles de VOX i que, de continuar en auge, pot ser un tsunami per a l’Estat en el seu conjunt. Que en prenguinnota especialment a Catalunya i Euskadii facin comptes. En la setmana en què les autoritats estatals volien col·locar el focus en els 40 anys que compleixuna Constitucióque, és clar, els veterans polítics es resisteixen a modernitzar, pren força una formació que advoca per abolir les autonomies. Mentre uns avisen que les ofertes de més autogovern ja són poca cosa i que la realitat és en una altra pantalla, Andalusia tenyeix de negre el panorama democràtic en un moment delicadíssim.\nPablo Casado Ciutadans Eleccions a Andalusia PP Susana Díaz Pablo Iglesias Albert Rivera Podem Francisco Serrano Juanma Moreno Tesi de Pedro Sánchez VOX


Castelldefels tria la plaça de l'Església per veure i celebrar el triomf d'Espanya a l'Eurocopa\nTot i la pluja nombrosos veïns i veïnes de Castelldefels van triar la pantalla gegant instal·lada per l'Ajuntament a la plaça d'Església per veure la final del torneig i la posterior celebració\nTot i la pluja de l'1 de juliol, l'Ajuntament va mantenir la iniciativa d'instal·lar a la plaça de l'Església una pantalla de 4x3 metres per oferir la final de l'Eurocopa disputada per Espanya i Itàlia i que es va saldar amb un contundent 4 - 0 a favor de la Roja.\nDe la mateixa manera que la selecció, l'afluència de gent a la plaça va ser de menys a més. Després d'un primer temps en què diversos fidels amb paraigua es resistien a resguardar per veure el partit, l'assistència de gent va començar a créixer considerablement a mesura que s'anava acostant el final del partit coincidint també amb el cessament de la pluja.\n"Estic molt content perquè malgrat la pluja la ciutadania de Castelldefels s'ha bolcat venint a la plaça i hem pogut viure tots junts una final apoteòsica", va expressar l'alcalde de Castelldefels, Manuel Reyes. De la mateixa manera, l'alcalde va manifestar la seva felicitat "perquè Espanya ha fet un grandíssim partit, ha estat molt superior i ha guanyat l'Eurocopa".\nCal recordar que la iniciativa no ha suposat cap cost per l'Ajuntament ja que la instal·lació de la pantalla va ser finançada pels patrocinadors SOLBAR, Digital Luxe, Bonfi i Olave.\nLa plaça de l'Església, principal escenari de la celebració del triomf d'Espanya\nL'afició castelldefelenca de la Roja, celebrant l'Eurocopa després del partit\nCastelldefels tria la plaça de l'Església per veure i celebrar el triomf d'Espanya a l'Eurocopa (02/07/2012)\nEs manté, tot i la pluja, la pantalla gegant per veure la final de l'Eurocopa (01/07/2012)


Adquisició del llenguatge (1a part) — Serveis Socials\nAdquisició del llenguatge (1a part) No se li entén quan parla….. el meu fill diu poques paraules, es fa entendre amb gestos….té poc vocabulari….. https://www.xn--altaribagora-udb.cat/arees-de-treball-2/serveis-socials/especialitzats/atencio-precoc-cdiap/quaderns-daprenentatge-cdiap/adquisicio-del-llengutage-1a-part https://www.xn--altaribagora-udb.cat/@@site-logo/Alta Ribagorça Consell-logo_2.png\nHi ha una relació molt estreta entre l'èxit escolar i la capacitat que tenen els nens per seguir les explicacions i els raonaments del professor. Aquesta capacitat depèn directament del nivell de llenguatge que tingui el nen i de la riquesa del seu vocabulari: com millor sàpiga parlar i més paraules conegui, millor s'entendrà el que explica un adult\n* És molt aconsellable parlar al nostre nadó des del primer dia del naixement. Tenim múltiples ocasions que podem aprofitar per fer-ho: en el moment de canviar-los, a l'hora del bany, o simplement quan els tenim a la falda gaudint d'ells. És important que utilitzem un llenguatge càlid, alegre, amb exclamacions i preguntes, sense parlar massa fort ni massa fluix, i fent referència al que s'està fent en aquest moment. Com les paraules són totes noves per al nen, només tenen sentit quan les associa a objectes, fets o accions que té al davant, que pot veure o tocar. Si li ensenyem el plat i el menjar perquè va a menjar, hem de parlar-li de menjar, si és puré de verdures, si està molt ric, etc. Una mare em deia que el seu fill mai havia tingut problemes per saber quin era el seu dreta i la seva esquerra perquè mentre el vestia sempre li deia el que li posava en cada moment: "Ara què li posaré a aquest nen..? Doncs li posaré el mitjó esquerre al peu esquerre ".\n* També és important que parlem als nadons mirant-la cara, perquè imiten els moviments de la nostra boca. Els nens que a més de sentir "pare", també veuen com s'articula la paraula, repeteixen abans "papa", el que és molt important perquè se senten a si mateixos i això els ajuda a aprendre més de pressa. Sabem la importància que té la vista en l'aprenentatge de les primeres paraules o síl·labes, perquè s'ha comprovat que els nens cecs triguen més temps a imitar les primeres síl·labes que els vidents, mentre que nens sords són capaços de repetir síl·labes com "pa" o "ta" que en realitat no han sentit però si han vist ".\n* El nadó no és un ésser passiu. A partir de tercer o quart mes, comença a emetre els primers sons guturals. S'escolta a si mateix i es agrada. Si a més, les persones que en tenen cura imiten els seus sons, s'inicia una protoconversa sense paraules, però plena de significat afectiu. Contestar-li a aquests missatges que ell envia l'estimula a seguir produint més missatges, perquè sent que el seu esforç és recompensat.\n* A partir dels 10 o 12 mesos aproximadament, ja podem començar a llegir-li llibres d'imatges. Seran els primers contes que comptem al nostre fill, i com a aquesta edat la seva capacitat d'atenció és molt petita, hem d'aprendre a interpretar la resistència del nen i donar per acabada l'activitat abans que ell es cansi.\n* L'època en què el nen comença a caminar i a tenir autonomia de moviment coincideix amb el temps en què comença a tenir capacitat de comprensió. Un nen de 15 mesos pot no dir ni una paraula, però segur que ja entén i respon a coses senzilles que se li poden demanar com "aneu a cercar teu osset", "per què no em portes la cullera que l'anem a rentar ? ", em dónes una mica de pa ?, etc. Els pares devem a aprofitar aquesta circumstància per encarregar-li petits encàrrecs i premiar-lis emocionalment amb una expressió d'alegria. Així tindrà interès a anar ampliant el seu vocabulari i la seva comprensió, el que és molt important perquè sense un ampli llenguatge comprensiu no és possible començar a parlar.


Blog de Juan Parralejo: Ripollet no ha estat una excepció\nRipollet no ha estat una excepció\nAquest cap de setmana el fort vent ha provocat nombroses destrosses a Ripollet. Per sort, no hem hagut de lamentar danys personals, com per desgràcia ha estat el cas de Sant Boi, a qui des d'aquest blog vull transmetre el meu condol a les families i a tota la ciutat.\nEl dissabte de bon matí va començar a bufar un fort vent, que encara que anunciat pels mitjans de comunicació, ningú s’esperava la seva virulència. El punt culminant d’agressivitat va ser al voltant de les 12’00 h., segons les dades recollides per l’estació meteorològica de la Casa de Natura de Ripollet.\nMolts arbres de parcs, escoles i carrers van ser arrencats de socarrell per la força del vent, així com nombrosos problemes amb les línies elèctriques i teulades de cases i edificis.\nDurant tot el cap de setmana, un dispositiu d’urgència integrat per la Policia Local, Protecció Civil, la Brigada Municipal i l’empresa adjudicatària de la neteja viària han estat treballant perquè aquest matí la vida quotidiana es reprengués amb total normalitat.\nA excepció d’algunes petites zones que encara no tenien subministrament elèctric, la resta ha estat del tot normal. Ara queda netejar parcs i jardins, que es va considerar que no era prioritari, per tant durant els propers dies, el soroll de les màquines de serrar per desbrossar i talar arbres caiguts, serà un soroll habitual.\nVist el que ha passat al voltant nostre, podem afirmar que Ripollet ha sortit prou ben parat. Hem d’agrair tots plegats la tasca de totes aquestes persones que han estat treballant aquest cap de setmana perquè la tornada de dilluns s’hagi fer amb total normalitat.\nPublicado por Juan Parralejo a las 18:11\nRipollet surt al carrer per gaudir dels Tres Tombs...\nLa Unió de Botiguers de Ripollet entrega els premi...\nSortida a Poblet-Montblanc del Grup Municipal i Ex...\nAprovats els projectes que Ripollet presentarà al ...\nDe nou, al peu del canó


La Bruna i l’Ona Estruch, guanyadora i finalista d’un concurs per il·lustrar la darrera obra de JK Rowling – aMartorell\nLes germanes martorellenques Bruna i Ona Estruch Barnet han estat guanyadora i finalista, respectivament, del concurs de dibuixos convocat per l’Editorial Salamandra per il·lustrar un llibre de JK Rowling. L’editorial va pre seleccionar quatre dibuixos de l’Ona i dos de la Bruna i un d’ells va ser escollir pel jurat com a un dels guanyadors i apareixerà al llibre. La família donarà el premi de 300 euros en llibres infantils i juvenils a la Biblioteca.\nL’Editorial Salamandra, organitzadora del concurs a Espanya i l’Amèrica del Sud, va pre seleccionar quatre dibuixos de l’Ona i dos de la Bruna d’entre els 2.000 participants. Així ho explicava l’Ona aquesta setmana al ‘Martorelletres ’ de Ràdio Martorell.\nOna Estruch Barnet\nOna i Bruna Estruch Barnet\nXavier Estruch, pare de l’Ona i la Bruna\nMontse Barnet, mare de l’Ona i la Bruna\nFont: La Bruna i l’Ona Estruch, guanyadora i finalista d’un concurs per il·lustrar la darrera obra de JK Rowling\nLa Generalitat prorroga 15 dies el toc de queda nocturn


Ontinyent estrena nou punt de recàrrega per a vehicles elèctrics amb ajuda de l’IVACE – Compromís per Ontinyent\nOntinyent estrena nou punt de recàrrega per a vehicles elèctrics amb ajuda de l’IVACE\nPublicat el 28 de Desembre de 2018 en Governs amb Compromís, Medi Ambient i Territori\nDes de Compromís per Ontinyent celebrem aquesta iniciativa del Govern del Botànic per impulsar una mobilitat més sostenible amb l’increment d’un 48% en 2018 de les ajudes als punts de recàrrega per a vehicles elèctrics\nEl pàrquing del Regall, junt a la plaça Major, compta ja amb un nou punt públic de recàrrega per a vehicles elèctrics, convertint-se en la quarta zona municipal existent a la capital de la Vall d’Albaida.\nLa instal·lació d’aquest punt de recàrrega ha estat possible gràcies a l’ajuda de l’Institut Valencià de Competitivitat Empresarial (IVACE), entitat que depèn de la Conselleria d’Economia de la Generalitat Valenciana que encapçala Rafa Climent, de Compromís.\nL’IVACE ha subvencionat el 80% del cost, és a dir, 11.676 euros dels 14.599 del preu d’aquesta nova infraestructura mitjançant el Programa d’Estalvi i Eficiència Energètica al Transport.\nEl nou punt és del tipus 2 de recàrrega a l’aire lliure, amb 2 connectors Mennekes i una potencia màxima de 22kw, podent donar servei a dos vehicles en simultani amb un temps de recàrrega de 33 minuts per a cada 100 quilòmetres. Segons la memòria Tècnica del programa d’Estalvi i Eficiència Energètica, la mitjana estimada de quilòmetres recarregats que es preveu és de 321.200 a l’any, el que suposa evitar l’emissió de 51 tones de CO2 anualment a l’atmosfera.\nCal remarcar que la Conselleria d’Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball, a través de l’IVACE, ha donat suport en 2018 a un total de 248 punts de recàrrega per a vehicles elèctrics, amb un pressupost de 780.000 euros.\nAquestes ajudes s’emmarquen dins del Pla d’Impuls del Vehicle Elèctric elaborat per IVACE Energia i cal destacar que són un 48% superiors a les concedides el passat any 2017, en el qual es van subvencionar un total de 168 punts de recarrega elèctrics.\nAixí doncs, d’acord amb les dades de l’IVACE, els 248 punts es distribueixen en 138 estacions de recàrrega, la gran majoria d’elles d’ús públic, evitant així l’emissió a l’atmosfera de 2.100 tones de CO2 a l’any i 664.000 de combustible.\nDe la totalitat dels punts subvencionats, 173 corresponen a projectes presentats per part dels ajuntaments, els quals rebre una ajuda del 80% del cost dels projectes.\nEn les xicotetes i mitjanes empreses, on l’ajuda és del 50%, l’IVACE dona suport a 30 punts de recàrrega elèctrica i en les grans empreses, per a les quals la subvenció és del 40% del cost, es recolza la instal·lació de 45 punts de recàrrega.\nDel total dels punts de recàrrega que l’IVACE ha subvencionat un total de 15 són de recàrrega ràpida, que tarden 20 minuts en una recàrrega completa, 110 de recàrrega semirràpida, que necessiten al voltant de 2 hores per a la recàrrega i la resta correspon a punts de recàrrega normal. Els punts de recàrrega d’aquest tipus necessiten 6-7 hores aproximadament per a realitzar a recàrrega.\nLa directora general de l’IVACE, Júlia Company, ha recordat que l’evolució cap a una mobilitat sostenible constitueix un dels eixos prioritaris de l’IVACE en matèria energètica, ja que, “és el principal consumidor d’energia del País Valencià, el 40% de l’energia final, i amb la particularitat que pràcticament tot el seu consum és de derivats del petroli, la qual cosa incrementa notablement les emissions contaminants”.\nPer açò, ha insistit la directora “la nostra estratègia passa doncs per impulsar les iniciatives que donen prioritat a les maneres de transport més netes i eficients i un dels principals punts en els quals es basa aquesta estratègia és el foment de la mobilitat elèctrica, per a açò hem elaborat el Pla d’Impuls del Vehicle Elèctric i Desplegament de la Infraestructura de Recàrrega.\nEl Pla estableix per a 2030 una quota de mercat del vehicle elèctric del 25% del total de vehicles venuts en el nostre territori. Al costat de l’objectiu d’implantació del vehicle elèctric, el Pla d’Impuls del Vehicle Elèctric arreplega també els objectius en matèria de la infraestructura de desplegament de recarrega.\nAixí es contempla aconseguir per a 2030 un total de de 270 punts de recàrrega ràpida ( 30 minuts de temps necessari para la recàrrega del 80%) i 2.100 punts de recàrrega semirràpida (entre una i dues hores per a la recarrega del 100%). La consecució d’aquests objectius porta associada una important disminució de de les emissions d’efecte hivernacle, que el Pla situa en 622.000 tones de CO2.\nArxivat en: Governs amb Compromís, Medi Ambient i Territori\n← El Govern d’Ontinyent reconeix que ha estat una errada no crear la Comissió de Seguiment sobre el Programari lliure\nEl conseller Climent presenta a Ontinyent el projecte Innova Comerç →


Comunicat contundent de Lolita Flores: “Deixeu-me en pau, ximples i ignorants” Comunicat contundent de Lolita Flores: “Deixeu-me en pau, ximples i ignorants” – El Món\nComunicat contundent de Lolita Flores: “Deixeu-me en pau, ximples i ignorants”\nLa cantant ha rebut crítiques ferotges per dir que no és feminista i ha acabat marxant de Twitter\nLolita la fa grossa a 'La Sexta Noche'\nJennifer Navarro 07/09/2021 12:54 pm\nLolita Flores ha rebut crítiques ferotges aquest cap de setmanes per les controvertides declaracions sobre feminisme que va deixar caure en l’entrevista a La Sexta Noche. La cantant va dir que no es considera feminista: “No sóc feminista, sóc ésser humà i dona. De fet, em considero molt dona. No m’agrada la denigració cap a un home ni cap a una dona. No sé què és el moviment #MeToo, però em sembla perfecte que tothom denuncia els assetjaments i els maltractaments. Els homes també ho haurien de fer. I que em perdonin les dones, però també hi ha molts homes que reben maltractaments encara que a ells no els matin com ens maten a nosaltres”. Com era d’esperar, milers d’usuaris l’han deixat verda per aquestes paraules cap al moviment feminista i el seu nom ha estat tendència durant molts dies.\nL’allau de crítiques ha estat tan potent, que Lolita no ha pogut evitar pronunciar-se, defensar-se i marxar de Twitter: “La gent és ximple? Que escoltin bé el que vaig dir sobre el feminisme i el masclisme. No m’agrada res el que acaba en -isme. Defenso la dona perquè ho sóc, perquè sóc mare, germana, tieta, neboda i neta. I sobretot perquè ens maten. Per què he de tenir una etiqueta? Tinc 63 anys i sé molt bé on estic parada. A la merda aquells que s’avorreixen. No em fa falta ser feminista per defensar els drets dels éssers humans i, sobretot, dels maltractadors manipuladors, tinguin el sexe que tinguin. Bona nit i deixeu-me en pau. Quina vergonya, quina ignorància i quin avorriment teniu aquells que em titlleu d’ignorant. Em ric de vosaltres, així no entro a Twitter. Vergonya us hauria de fer parlar sense saber. Quina pena de Twitter. S’ha convertit en una cistella d’escurçons avorrits. Fins mai. Marxo de Twitter per sempre. No estic per aguantar impertinències. No sou jutges i ho sento per la resta, però no estic perquè em jutgeu. No sigueu feliços i seguiu criticant, que deu ser la vostra professió. Adeu, fins mai”.\nUn comiat potent i contundent que demostra que la cantant ha acabat farta de les crítiques que no para de rebre.


$€ £ 5 ranures en línia lliures amb Pagament per telèfon Bill Tecnologia SMS – Coinfalls.com\nTrieu un Bo + facturació telefònica, Targeta o d'E-Wallet per a pagaments ràpids i fàcils – Jugar GRATIS AQUÍ\nTones de Top Jocs per al seu plaer de joc – Els pagaments Mega ràpid també!\nSlots Online mòbils i jocs del moment\nTelèfon ranures de crèdit gratis: No només és CoinFalls un líder del Regne Unit mòbil i els casinos en línia amb la més increïble varietat de jocs de escurabutxaques d'alta de pagament, tots aprovats per al seu ús pel Comissió d'apostes del Regne Unit, El lloc també compta amb una de la paga més alta tecnologia per compte de telèfon ranures de les portes d'enllaç en el món, a la seva disposició, i accionat per COSTAT – un jugador líder en el pagaments del casino SMS indústria.\nLlavors, què es pot esperar d'Coinfalls al realitzar el pagament per l'ús de la seva ranures telèfon mòbil Característica de SMS?\nCoinfalls Slots Els pagaments són una brisa! Juga Bingo de pagament per compte de telèfon Massa!\nBé, i tant, és molt ràpid i fàcil fer un dipòsit using crèdit en la factura de telèfon, i això vol dir que pot començar a jugar el seu joc favorit encara més aviat que abans. seu compte es carregarà a punt per jugar jocs de pot eixordadors dissenyats per les ranures superiors del món paguen pels proveïdors del compte del telèfon. Pot jugar al bingo utilitzar el crèdit telefònic amb nosaltres també, és increïblement fàcil i segur. Jugar al bingo de dipòsit mòbil i gaudeix de £ 5 gratis!\nOnline Mobile Slots Fast Deposit with Phone Bill Slot Games – Els plaers que vénen!\nVols jugar a les escurabutxaques utilitzant el seu compte de telèfon i gaudir de jocs com?\nArmes i roses ranures – amb enormes bots\nmilers de milions de bingo -Per tant la barreja de diversió amb les ranures del bingo\nStarburst de girs gratis – un futur clàssic i la ranura més populars d'avui (Els bons exclusius girs gratis disponibles a CoinFalls)\n50 dracs – sentir la calor com les monedes de Tardor!\nJimi Hendrix ranures – Per estar fresc per a una agradable ranures en línia o mòbils guanyen!\nJackpot bufó – i molt més! veure Totes les ranures de jocs aquí\ntot fresc? eh, només ha de registrar-se aquí i obtenir diners en efectiu gratis!\nLes ranures mòbils No requereix un dipòsit!\nI tant, hi ha tots els jocs habituals de casino per gaudir, així com la ruleta i el blackjack, potser vostè pot guanyar molts diners en efectiu o crèdit gratis a escurabutxaques per gaudir d'uns ruleta o el blackjack fa girar les mans i utilitzar la seva factura de telèfon per pagar massa!\ndel Regne Unit millors escurabutxaques Pagar per Telèfon Proposta de pagament comença aquí!\nel gaudi de la gent de ranures mòbils ha estat augmentant des d'al voltant 2007 quan els primers jocs mòbils efectius van començar a funcionar. ara casinos en el compte del telèfon com les caigudes de la moneda estan a l'avantguarda en la indústria dels jocs d'atzar a un ritme força gràcies a la més àmplia gamma de jocs de tragamonedas mòbils, targetes de rascar, i jocs de taula que els jugadors es troben tan atractiu – especialment quan es retiren diners reals sort guanys N directe al seu compte triada.\nDe crèdit per telèfon Bill escurabutxaques i jocs i jocs d'atzar – El més popular!\nPel que podem dir, al Regne Unit, ranures paguen pels jocs factura de telèfon són, amb molt, el tipus més popular d'entreteniment cada vegada més gran per als jugadors i iGaming, amb un nombre creixent d'aplicacions atractives al mercat l'augment d'aquest sector de la indústria augmentarà d'any en any.\nMillor màquina escurabutxaques i bingo del telèfon de SMS forta Tecnologia\nés la pagament per SMS tecnologies barrejades amb el joc-joc fascinant que fan que aquests jocs de escurabutxaques tan atractiu! Has jugat encara o recollit el seu totalment lliure, diners reals bo de £ 5 ranures lliures? Potser vostè està buscant per gaudir del bo de dipòsit de £ 500 disponibles quan faci els seus tres primers dipòsits reals? (veure la nostra termes i condicions per a més detalls). Play along in our awesome Bingo draws where you can playing using phone credit.\nCoinfalls jocs per a mòbil – Els pagaments es realitzen fàcilment a la tecnologia SMS o pagar amb targeta! Juga aquí ara GRATIS\nEls CoinFalls ranures mòbils i en línia pagar amb experiència factura de telèfon és presentada a vostè per globaligaming.com – indústria dels jugadors amb un gran patrimoni líder en aquest mercat de ràpid moviment.\nNomés cal mirar a alguns altres pàgines del nostre lloc de revisar la gamma de jocs de escurabutxaques que s'ofereixen, les bonificacions, i promocions, i també el estrictes mesures de seguretat que gaudirà quan es fa un dipòsit a través de les ranures mòbils passarel·la SMS gestionat per BOKU, o qualsevol altre mètode de facturació disponibles.\nPer als aficionats veterans telèfon fix de facturació per aquí, ho sentim, és gairebé una cosa del passat ara que el SMS està trepitjant fort a través del paisatge. ara, tothom té un mòbil per jugar els seus jocs favorits de ranura estiguin on estiguin, i tornar a omplir l'equilibri en previsió d'una victòria Tapada!\nPodria trobar i reproduir els millors jocs de tragamonedas mòbils del món ser més fàcil? Bé, Per què no donar-li una oportunitat i veure per si mateix amb la nostra sucosa $ € £ 5 gratis sense dipòsit pagament del bo?\nUn Regne Unit ranures de pagament per telèfon Promoció de facturació per Coinfalls.com Casino amb BOKU – Utilitza el teu telèfon crèdit sàviament i apostar de forma responsable!


Projecte digital |\nJa ha quedat clar i demostrat que Instagram és una part essencial a l’hora de triomfar en el teu negoci. Estàs ben encaminat si ja has obert una conta d'empresa a Instagram i publiques algunes fotografies. Però l'èxit a les xarxes socials va més enllà de...\nInstangram està en continu canvi amb el seu algoritme. Cada vegada és més difícil seguir el pas a aquesta aplicació i mantenir l’engagement al teu compte. ¿Vols conèixer que s’amaga darrera aquest nou algoritme? Aquí t’ho expliquem. Engagement Un dels factors del nou algoritme es basa...


Els polls en edat escolar | Notícies TGN - Notícies de Tarragona Diari Digital\nEls polls en edat escolar\nQuè són i què es pot fer per eliminar-los?\nPer Òliver Márquez. Actualitzat el 10/12/2014\nLa presència de polls al cap dels més petits de la casa sol crear angoixa entre els pares, però la veritat és que és un problema molt habitual, especialment entre els menors fins als 12 anys, és a dir, en edat escolar. És important desmitificar alguns conceptes que hi ha al voltant d’aquests petits i molests paràsits, com ara que representen un risc per a la salut, ja que no transmeten cap malaltia o que són sinònim de manca d’higiene, tot i que tampoc és cert que els polls s’instal·lin prioritàriament en caps nets.\nDes de l’àrea de pediatria de la Xarxa de Santa Tecla expliquen que aquest no és un motiu de visita pediàtrica habitual a la consulta. Generalment, la infestació per polls es detecta als centres escolars, els quals avisen les famílies, que, generalment, s’adrecen a les farmàcies a adquirir els productes destinats a eliminar els polls.\nPer tant, són els farmacèutics els que tenen més experiència i coneixements sobre els tractaments existents en cada cas. Sovint a la consulta del pediatre s’adrecen famílies amb nens que es queixen de picor al cap i que no saben que en tenen. Tot i l’angoixa que produeixen, asseguren els pediatres, els polls no són portadors de malalties i afecten nens de totes les condicions socials.\nEls polls són uns petits paràsits d’entre 2 a 4 mil·límetres de longitud, de color gris, sense ales, que s’alimenten de la sang del cap. Viuen exclusivament a l’ésser humà, per tant, no poden ser transmesos per animals i fora d’aquí no poden sobreviure durant un període de temps gaire llarg. Els polls no volen, per tant no es transmeten per l’aire sinó únicament i exclusivament per contacte: pintes, raspalls, gorres, tovalloles, roba de llit…\nEl símptoma principal de la pediculitis, que és com es coneix la infestació per polls, és la picor al cap, ocasionada per la irritació de la saliva que l’insecte diposita a la petita ferida de la picadura. Els nens comencen a rascar-se el cap frenèticament, senyal inequívoc que hi pot haver infectació.\nUn cop detectat el problema, que sol generar angoixa i desconcert en els pares, cal entrar en acció i utilitzar productes dissenyats especialment per tractar-lo: els pediculicides.\nEls polls poden aparèixer al llarg de tot l’any sense especial predilecció per cap estació, tot i que solen ser més freqüents a l’inici del curs escolar.\nLa prevenció és una bona arma per evitar el contagi de polls, per això hi ha una sèrie de mesures que són molt adequades com ara revisar setmanalment el cap dels nens, especialment darrere les orelles, el clatell i el serrell, ja que aquí és on s’instal·len habitualment perquè hi troben escalfor i el cabell no es trenca amb tanta facilitat; també és important rentar-los el cap amb freqüència i pentinar-los bé cada dia, passant la llemenera almenys un cop per setmana. I el darrer, però potser el més important, no compartir els estris de neteja personal.\nEn aquest sentit cal destacar que ja es comercialitza el primer repel·lent químic específic per a polls, REPELICE, que permet prevenir el contagi en entorns de risc i, a més, els protegeix enfront reinfestacions.\nQuins són els principals tractaments?\nUn cop detectat el problema cal fer el tractament adequat per eliminar tant els polls vius com les llémenes i la perseverança és fonamental per eradicar una pediculosi, ja que la major part dels tractaments són efectius per eliminar els polls però poc eficaços contra els ous. Per aquest motiu cal repetir els tractaments de manera sistemàtica per, un cop eliminats els paràsits adults, anar eliminant progressivament els individus joves que vagin naixent dels ous sense donar-los temps a pondre més ous. Existeixen diferents tipus de tractaments per combatre els polls, podem diferenciar entre insecticides químics, piretrina i dimeticona, a més dels remeis més «casolans» com els olis vegetals o el vinagre.\nInsecticides químics: tots els insecticides químics són neurotòxics per al poll. La majoria d’aquests tractaments, però, no són recomanables en nens menors de dos anys, per als quals és més recomanable la piretrina.\nPiretrina: les piretrines naturals són un conjunt de substàncies químiques que s’obtenen de la flor del crisantem. Un dels seus derivats més estudiats, la permetrina, s’utilitza per al tractament antipediculicida.\nDimeticona: exerceix una acció oclusiva sobre el poll, és a dir, recobreix el paràsit impedint la seva respiració i altres funcions, com ara la seva capacitat per moure’s i per alimentar-se.\nOlis vegetals: s’han utilitzat tradicionalment per controlar els polls i la seva acció fonamental és l’asfíxia. Generalment s’utilitzen oli de parafina i olis essencials vegetals.\nVinagre: no mata els polls però és molt efectiu per dissoldre la pega amb què les llémenes es mantinguin adherides al cabell.\nEn tots els casos és fonamental l’ús de les llemeneres, que poden ser manuals o elèctriques, per arrossegar tant els polls com, sobretot, les llémenes. Finalment, destaca la doctora, cal aïllar i tractar la roba amb esprais destinats a aquesta ús que es poden trobar a la farmàcia.


Per cinquè any consecutiu, Sant Joan Despí ha participat en el festival d'arquitectura 48H Open House BCN. La ciutat ha obert, el cap de setmana, nou edificis d'arquitectura singular que han rebut un total de 3.036 visitants, un 4,80% més que en l'edició de l'any passat. Els edificis han estat Can Maluquer, Can Negre, Can Po Cardona, Can Tous, les cotxeres del Tram, la Ciutat Esportiva del Futbol Club Barcelona, l'ermita de la Mare de Déu del Bon Viatge, el restaurant Follia i la Torre de la Creu.\nA banda, l'Ajuntament de Sant Joan Despí també ha organitzat itineraris guiats per mostrar el patrimoni arquitectònic de la ciutat. Així, s'han fet sessions de l'Itinerari del Canal de la Infanta i de l’Itinerari Jujol Modernista que han aplegat 241 participants. En el cas de l'Itinerari Jujol, algunes sessions han estat teatralitzades, amb la participació dels personatges històrics de Josefa Romeu i Engràcia Balet, impulsores de la Torre de la Creu i de Can Negre, respectivament.


«Conllevancia»/ tolerància - Diari de Girona\nf. francisco-busquets 17.03.2021 | 23:31\n«Conllevancia»/ tolerància Diari de Girona\nFa prop d'un segle que el filòsof espanyol José Ortega y Gasset, aleshores també diputat al Congrés, va dir: «Hay catalanes que quieren vivir separados de nosotros y este es el problema que no se puede resolver, sino conllevar». Ortega mantenia bones relacions amb els intel·lectuals catalans d'aquella època, la majoria d'ells bons amics seus com ara Joan Maragall, Eugeni d'Ors, Josep Carner i Josep Ferrater Mora, que havia estat deixeble seu, entre molts altres. Van compartir preocupacions i van discutir a fons sobre diversos aspectes que els capficaven en un prolífic intercanvi epistolar. Davant la diferència insalvable de punts de vista amb què un i altres enfocaven la qüestió recurrent de la relació Catalunya-Espanya, el que es mal anomena el problema catalán va arribar a la conclusió realista que l'única solució possible i filosòfica era la conllevancia. En no ser possible el divorci (per múltiples i diverses raons penso que avui tampoc ho és encara), si no ens podem entendre bé del tot, almenys ens podem conllevar, és a dir, podem tolerar-nos o comportar-nos, que sona més educat i no tan resignat. Podem continuar avançant plegats. Comptat i debatut i vist el que hem vist, penso que la conllevancia, que en realitat vol dir tolerància des del respecte mutu, no és poca cosa encara que a alguns maximalistes els ho sembli. Unes paraules, doncs, les d'Ortega, pronunciades el maig del 1932 que avui continuen tenint plena validesa, si no en tenen més que mai.\nSoc dels que opinen (i penso que aquesta és una idea bàsica del catalanisme) que Catalunya i Espanya poden i han de conviure i treballar juntes de manera profitosa en un objectiu compartit. Hi ha moltes més coses que ens uneixen que no que ens separen o ens diferencien. De diferències, naturalment, n'hi ha bastants, però això no és pas intrínsecament dolent, sinó tot el contrari. És un factor que, ben entès, enriqueix i esperona a treballar en positiu. Espanya és un estat divers i pluricultural i, s'accepti de més o menys bon grat, plurinacional també. Per a alguns, és una nació de nacions o, almenys, com diu Andrés Ortega, net del filòsof, una nació amb nacions o nacionalitats.\nD'altra banda, les divergències i fins i tot els antagonismes evidents que, sobretot darrerament, veiem a Catalunya, em fan pensar que la conllevancia no s'ha pas de practicar només entre Catalunya i la resta d'Espanya sinó que també convé que ens l'autoapliquem els catalans que, en la qüestió de la desvinculació o no de l'Estat, mantenim discrepàncies importants. Al meu entendre, aquest sí que és el veritable «problema català» i és el que l'independentisme no sap o no vol veure. Una i altra vegada s'ha demostrat que, dècimes amunt o avall, en el tema de la independència de Catalunya la societat catalana està dividida, com a mínim, per meitats. Aquí, a més, cal afegir-hi els no pocs «Sandro Rosells», que abunden en el sector sobiranista i que són aquells i aquelles que en la hipòtesi d'un referèndum per la independència probablement votarien afirmativament però que, en cas de guanyar el sí, els faltaria temps per fotre el camp corrents de Catalunya cames ajudeu-me. Són aquella mena de gent a qui agrada flirtejar amb l'aventura i el perill que fa segregar adrenalina però que, en el fons, saben que amb les coses de menjar no s'hi juga i que el que de debò volen és un estat seriós i consolidat que els pugui oferir garantia i protecció en qualsevol situació. No un estat sense avals ni avaladors internacionals, amb unes elits i uns governants que han demostrat ser uns entabanadors amb més prepotència que competència.\nPer tant, com que ara per ara i per molts anys no hi ha possibilitat real de secessió però, malgrat tot, hi ha una part important del país que la reclama i una altra de no menys important que no la vol, ens cal practicar la conllevancia també entre catalans. És a dir, ara per ara, ens hem de respectar i ens hem de tolerar i, més endavant, segons com evolucionin els esdeveniments, ja veurem com ho maneguem. Encara que sigui des de la diferència, hi ha molta feina per fer en comú i això, en uns moments d'incertesa i de sofrença generalitzada com els actuals, és més que suficient perquè ens arremanguem i remem plegats cap al proper port més segur. Si aquest port serà o no l'Ítaca que uns i altres anhelem, no té per què condicionar l'esforç col·lectiu per arribar-hi. Com diu Kavafis, l'important és el camí.


Últims dies per a inscriure's al curs on line sobre Xplore Health i biotecnologia a la xarxa internacional de professors eTwinning | Xplore Health\nA partir del proper dilluns 12 de novembre la xarxa social de professors eTwinning oferirà un curs on line sobre com utilitzar Xplore Health a l'aula i en col·laboració amb la resta d'Europa. El curs, que ha estat organitzat per el Parc Científic de Barcelona i la European School Net, amb la col·laboració d'Amgen, s'impartirà entre els dies 12 i 23 de novembre.\nDurant les diferents sessions s'oferirà una conferència d'actualització científica entorn a l'estat actual dels avenços en biotecnologia i s'introduiran eines per a poder treballar aquests continguts a l'aula. Aquestes eines s'oferiran en diferents formats: jocs, vídeos, experiments virtuals i protocols que els professors podran utilitzar en els seus projectes de col·laboració internacional a partir de la citada xarxa social. Els professors també rebran formació de com organitzar debats sobre els aspectes ètics, legals i socials lligats a aquest camp de la investigació.\neTwinning és una xarxa social per a professors per a treballar en projectes educatius a nivell internacional. Compta amb més de 175.000 usuaris.\nvacunació vacunes VIH bioètica Biologia Secundària xplore health sida curs Batxillerat RRI recursos multimèdia


Crítiques: 'Testimoni de càrrec' de la Cia. Teatre del Raval - Jove Espectacle\nretrats testimoni raval\nVist el dissabte, 14 de setembre de 2018 al Teatre del Raval de Barcelona\nApte per a públic jove.\nLAIA SERRA – Noia\nEVA POCH – Janet Mackenzie\nAdaptació: MARGA PARRILLA\nDisseny llums: XAVI COSTAS\nInterpretació musical: PETER DELPHINICH (saxo baríton/alt)\nDICK THEM (contrabaix)\nEnregistrament: JAIME AGRAMUNT\nDisseny gràfic: TRIUNFO SCP\nIl·luminació: VÍCTOR CÁRDENAS\nTècnic: ADRIÀ MORENO\nConstrucció: ALBERT LÓPEZ VIVANCOS / XAVI PORCAR\nTorna un dels més grans èxits del Teatre del Raval, que va ocupar la pràctica totalitat de la temporada 2015 2016. Testimoni de Càrrec és l’adaptació de l’obra teatral d’Agatha Christie, que el seu torn adaptava un dels seus relats “Witness for the Prosecution”, però per ser justos hem de dir què és una translació fidedigna del guió de la pel·lícula del mateix títol, dirigida per William Wiler i que comptava amb un repartiment excepcional. Una pel·lícula sobre processos judicials, en aquest cas per un assassinat on totes les proves són aclaparadorament desfavorables a l’acusat\nEn el seu moment ja vaig explicar què em semblava la posada en escena proposada per Pepa Calvo. Ara cal dir que, en general, es nota tot el que es va aprendre d’aquella llarga temporada, i tenim una obra amb més ritme, més entenedora en totes les fases i amb uns personatges més brillants, especialment el protagonista, ara interpretat per Carlos Briones, que té aquell toc simpàtic i pocavergonya que Tyrone Power li donava a la pel·lícula.\nSegueix sent una obra que a la seva primera meitat té un to molt discursih, ja que s’expliquen els fets, però a mesura que va avançant es van ajuntant les peces i tot va fluint cap al final. He de dir que m’acompanyava una persona que ni tan sols recordava la pel·lícula, i en un moment em va dir que dos dels protagonistes li recordaven a Charles Laughton i Marlene Dietrich.\nTambé cal destacar que les ironies i els petits acudits tenen el to i la durada idònia per exercir de breus però efectius punts de fuga d’una trama que atrapa l’espectador, fent-lo posar en certa manera de part del protagonista i contra la seva ‘estimada esposa’. I per arrodonir-ho, tota l’obra és d’un rigorós blanc i negre, encara que estiguem parlant de teatre, on destaquen uns papers blaus que tenen una funció importantíssima en el resultat final. I a més, el toc que donen els jurats, que no són altres que membres del públic que són convidats a pujar a l’escenari per veure l’obra des de dins. També la presència de les dues actrius que, des de la platea, van comentant diversos moments del judici.\nPerò tampoc ens enganyem, és una mena de teatre de poca acció i molt discurs… tot i que l’aplaudiment final del públic dóna a entendre que convenç a un ampli espectre d’espectadors, tant si estan acostumats a anar al teatre com si no. I això, a banda de ser mèrit dels intèrprets i la direcció, ho és molt del guió que en el seu dia va fer Billy Wilder: William, quan es posava seriós.


La pobresa de temps - El triangle\nLa pobresa de temps\nHavia sentit parlar de molts tipus de pobresa, últimament sobretot pobresa energètica, però pobresa de temps és un concepte molt més global i molt més vinculat les dones.\nEl concepte pobresa s’ha vinculat normalment a la idea de mancances econòmiques i també de situació social, però té diferents concepcions perquè va vinculada als Drets Humans.\nRoberto Cuellar, director executiu de IIDH, i basant-se en diversos autors, estableix una taula de quatre categories de pobresa, cadascuna d’elles definida per una sèrie de conceptes.\n1.- Pobresa com a concepte material\n2.- Pobresa com a situació econòmica\n3.- Pobresa com a condicions socials\n4.- Pobresa com a judici moral\nPerò no és l’única manera de classificar-la, altres autors, com Byron Barillas, estableix quatre tipus de pobresa:\na.- Pobresa per precarietat\nb.- Pobresa per exclusió o exclusió per pobresa\nc.- Pobresa per discriminació cultural\nd.- Pobresa per desigualtat de gènere\nMesurem la pobresa considerant la qualitat de vida dels individus, per tant, els seus ingressos o la seva capacitat de consum. Però és una mirada àmplia, ja que la pobresa té múltiples dimensions més enllà d’aquests paràmetres.\nTanmateix, el més curiós, és que el temps i el seu ús queda fora d’aquestes consideracions, és oblidat, i no se’l considera com a element fonamental pel benestar de l’individu.\nMalgrat que hi ha refranys populars que parlen de la importància del temps donant-li un gran valor (“el temps és or”), com a element clau per a considerar un estat de manca no es té en moltes ocasions present.\nPerò, què és la pobresa de temps?\nSegons Bardasi i Wodon la pobresa de temps pot ser entesa com la insuficiència o escassetat de temps disponible per part de les persones per a descansar o gaudir de l’oci per culpa d’una càrrega excessiva de treball, sigui remunerat o domèstic.\nLa pobresa de temps té, en molts casos, una mirada femenina, ja que, en els últims anys, amb la feminització de la pobresa, les dones, en una major situació de precarietat, s’han trobat que no poden tenir temps ni per al descans ni per a elles mateixes, a ser l’últim graó de l’escala social.\nSegons Amnistia Internacional les dones assumeixen entre dues i deu vegades més treball de cures no remunerades que els homes. Per tant, no tenen possibilitats de trencar el cercle i dedicar-se a elles mateixes.\nAquesta idea de pobresa de temps vinculada al gènere la podem veure des dels seus orígens en el model familiar preexistent, en el qual els rols estaven plenament definits i eren inamovibles. L’home era el que proveïa a la família i la dona era la cuidadora, o cosa que és el mateix, ell feia un treball productiu i ella tenia un rol i treball reproductiu. Per tant, la dona feia un treball invisible i que no tenia valor mercantil al no percebre un salari, mentre que els homes tenien un treball amb salari, visible i valorat.\nAixò ja ens parla dels qui podien disposar de temps, i els qui mai, ja que el seu esforç “mancava” de reconeixement en el mercat.\nQuan la dona accedeix al treball fora de casa, en moltes ocasions es complica, ja que ha d’assumir una doble jornada, quedant sense temps per a ella mateixa.\nLa idea de la divisió del dia en tres blocs de vuit hores, vuit de treball, vuit de descans, vuit de temps lliure, no és aplicable al gènere femení, ja que treballant fora de casa o no, la dona el tercer bloc no l’ha pogut assumir en la majoria dels casos, tret que pertanyés a una classe social determinada.\nPer tant, la pobresa de temps té en molts casos rostre de dona en ser aquestes les que assumeixen la majoria dels treballs dins de la llar i no poder disposar de temps ni d’espai per a elles.\nÉs molt important prendre consciència del valor del temps, no ja en un sentit econòmic, sinó com a valor social, com a valor per a adquirir el benestar i una vida plena.\nÉs veritat que existeixen molts tipus de pobresa, i moltes escales dins d’ella, però la majoria d’aquestes pobreses acaben afectant les dones, fins i tot, robant-los el seu temps.\nPrevEl CNI reconeix espionatges individualitzats sota control judicial\nERC fa costat Colau en l’afer del Bloc Llavors


Es presenta el llibre 'La matemàtica de la història' a Sant Julià de Ramis > Ràdio Sarrià 87.6 F.M.\nEs presenta el llibre 'La matemàtica de la història' a Sant Julià de Ramis\nAquest divendres té lloc a la sala de lectura de Sant Julià de Ramis a les 8 del vespre la xerrada La matemàtica de la història: Alexandre Deulofeu o el pensador global. L’acte serà conduït per Juli Gutiérrez Deulofeu, historiador i net d’Alexandre Deulofeu, el qual va desenvolupar als anys trenta una teoria sobre l’evolució de la història a partir d’observar i trobar regularitats en els cicles de les civilitzacions humanes. En l’acte es podrà adquirir el llibre La matemàtica de la història, escrit per Gutiérrez. L’entrada és gratuïta amb taquilla inversa.\nSant Julià de Ramis, llibre, història\njuny 2018 (82)


Estàs aquí:Inici Opinió "FGV i l’agenda 2030 per al desenvolupament sostenible", per Encarna Canet\nDijous, 12 Juliol 2018 21:08\nCom cada estiu arriba la temporada de la calor i estem segures perquè així ho anuncien els centres comercials i les retallades de servei en Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana (FGV).\nLes persones de les poblacions i comarques del voltant de la ciutat de València passem de tindre quatre metros a l’hora a tenir-ne tres (o un a partir de les 21h) des de juliol fins a setembre. Aquesta rebaixa del servei en cap cas suposa una reducció del preu del bitllet, és clar.\nAquest “horari d’estiu” no sabem a quin motiu es deu però el patim tots els anys, per tant descartem el motiu de la millora en la qualitat del transport públic. Les usuàries del metro –tot i que siga estiu– necessitem seguir treballant, estudiant, anant a València, fer gestions, fer turisme, anar a la platja, als hospitals, comprar, etc.: recordeu allò tan valencià d’estiu tot el món viu.\nAquestes retallades ens obliguen a tindre pitjor oferta i pitjor qualitat i anar amuntegades precisament quan més calor fa. Tot això mentre ens repeteixen per megafonia que anar sense bitllet suposa una multa de 100 euros. Molta gent es veu obligada a agafar el cotxe privat, de manera que augmenten els embussos a l’entrada de València en hores punta.\nUna bona política de transport públic és aquella que té una àmplia oferta horària, també per les nits, preus assequibles que et dissuadeixen d’agafar el cotxe privat. Potenciant el transport públic es prevenen molts accidents de trànsit; s’eviten embussos; es redueix la contaminació; es fomenta la lectura; es rebaixa l’estrès; no cal aparcar ni pagar pàrquings; es fa innecessària la construcció de més carreteres, com ara l’ampliació de la V21 imposada a l’horta nord, i se salva de l’asfalt la nostra apreciada i maltractada Horta. Compliríem així amb els objectius reconeguts en l’agenda 2030 de l'ONU per al desenvolupament sostenible: aconseguir ciutats i comunitats sostenibles, combatre el canvi climàtic, aconseguir una vida sana, consum responsable, accés a l’energia sostenible i reducció de les desigualtats, entre d'altres.\nSé que a alguns els resulta més profitós fer carreteres i autopistes de peatge i, tal vegada, siga aquest el veritable motiu de llevar-li utilitat al transport públic –tant metro com Renfe– i de no alliberar l’AP7, tot i que açò siga un càstig per a la ciutadania i les poblacions del País Valencià. A més, açò s’agreuja amb l’infrafinançament i l’espoli que patim des de fa anys, que ens condemna a pitjors infraestructures mentre des dels partits polítics amb sucursal a València ens demanen “assossec” en les nostres reivindicacions sobre el finançament.\nPerò hi ha una solució ben senzilla i participativa que consistiria a deixar decidir els valencians i valencianes sobre quins elements consideren prioritaris per invertir a les nostres comarques i quin model de transport públic prefereixen per ara i el futur.


PressReader - La Vanguardia (Català): 2017-11-10 - Coixet: “Això de Weinstein i Spacey fa anys que se sabia”\nCoixet: “Això de Weinstein i Spacey fa anys que se sabia”\nIsabel Coixet, cineasta, estrena ‘La llibreria’\nLa Vanguardia (Català) - 2017-11-10 - PORTADA - FERNANDO GARCÍA\nAtravés de La llibreria, que avui s’estrena als cinemes de tot Espanya, Isabel Coixet projecta tota una visió de la vida, en coincidència amb la que fa 40 anys va exposar l’autora de la novel·la d’origen, Penelope Fitzgerald. Es tracta de la lluita d’una dona pel projecte en què creu contra vents i marees d’una societat miserable i carca. Amb un planter d’actors de gran volada encapçalat pels britànics Emily Mortimer i Bill Nighy, més la nord-americana Patricia Clarkson, la cinta arriba en un moment molt combatiu per a la directora barcelonina en particular i per a les dones del cinema en general.\nQuina és la seva llibreria personal, a part de les seves pel·lícules?\nBé, és que les meves pel·lícules són la meva vida, així que la meva llibreria consisteix a continuar fent i defensant les pel·lícules en què crec. Quan estic en un plató és quan més feliç soc. Però sí: la tossuderia, la innocència i la brúixola moral del personatge d’aquesta història són coses amb què m’identifico des que llegia la novel·la, fa nou anys. Parlem d’aquest algú que té un petit somni i sempre ha de venir algú a fotre-l’hi; una cosa que jo m’he trobat moltes vegades; també pel fet de dir el que penso o no combregar amb un cànon establert. Va en el meu ADN. Des de petita, no he estat mai de seguir el ramat ni de voler fer el mateix que tothom. Aquesta pel·lícula es pot llegir de moltes maneres. Quan el llibre va caure a les meves mans el vaig veure com una paràbola de moltes situacions: la política, el carrer, el pati de l’escola... La meva conclusió és que un ha de continuar fent pel·lícules, dient el que pensa i obrint llibreries malgrat a qui li pesi.\nEl film es desenvolupa en una petita població rural de la costa anglesa. Fins a quin punt hem evolucionat, en la nostra societat urbana, respecte als comportaments covards que es mostren a la pel·lícula?\nHi ha certes pulsions que en una societat petita són més fàcils de veure però que en l’àmbit urbà, encara que estan més diluïdes, també funcionen: el poder de les forces vives, les persones que callen i encara que no sàpiguen si estan d’acord amb aquelles forces pugen al seu carro, els que giren la cara davant les injustícies... Quan hi ha menys volum es veu més clar, però són actituds extrapolables a comunitats grans i urbanes com les actuals.\nUna altra evolució que no segueix el ritme que calia pensar fa 20 anys és la dels drets de les dones. Hem retrocedit?\nA veure. Fa dos mesos que a l’Aràbia Saudita es va concedir permís a les dones per poder conduir un cotxe. I des de fa un any tenim al comandament d’un dels països més poderosos un senyor, Donald Trump, que va dir que a les dones se les ha de “grab by the pussy”, agafar-les per les seves parts. Només amb aquestes dues coses està tot dit.\nI hi ha els assetjaments.\nSí. Però n’hi ha al supermercat, a la farmàcia, a l’hospital, a tot arreu. Això del cinema sempre és més vistós. Però el que em sembla més espectacular és la relació que Trump ha deixat clar que té amb les dones. A partir d’aquí...\nVostè és membre de l’Acadèmia de Hollywood. Sobre l’escàndol Harvey Weinstein...\nJo a Weinstein el vaig veure una vegada robant una xocolatina a Barnes and Noble (llibreria i cafè) a Nova York. La va agafar, la va obrir, se la va menjar i va llençar el paper a terra. I ja vaig pensar: “Aquest home no està bé. Què fa robant una xocolatina?”.\nPerò això pot perdonar-se. Altres coses, no. A vostè l’agafa per sorpresa l’escàndol? Fassbender ens va declarar fa poc que el càsting-llit era conegut.\nAixò de Weinstein sí que se sabia. Jo fa anys que ho sentia; molts anys. A més, li deien Harvey Manostijeras perquè tallava les pel·lícules com li donava la gana. És curiós que el llibre de Peter Biskind (Down and\ndirty pictures) parlés tant d’aquestes destrosses però gens dels abusos d’aquest senyor.\nEl rum-rum apuntava només a Harvey Weinstein?\nNo. Per exemple, això de Kevin Spacey no m’ha sorprès gens en absolut. És que anaves a l’Old Vic de Londres, el teatre clàssic del qual va ser director, i la gent t’ho deia.\nI com és que ha trigat tant a sorgir, tot això?\nNo ho sé. Igual que hi va haver dones que ho van denunciar al seu dia i no se’ls va fer cas, ara s’ha donat una conjunció astral que ha funcionat. Però m’al·lucina que es parli tant d’això, que desgraciadament passa a tot arreu, i gairebé gens d’una cosa per mi més important: que només el 10% de les pel·lícules, el 16% a Espanya, estan dirigides per dones. No és un delicte, però sí una tristesa. I l’expressió d’un món en què les dones tenim poca veu.\nVostè ha alçat la seva respecte a Catalunya. Primer per dir que no ser independentista no vol dir ser feixista. I després per denunciar els insults de què era objecte fins i tot al carrer. Se’n penedeix? Tornarà a la càrrega?\nHo tornaré a fer quan pensi que hi ha motius per fer-ho. El que passa és que m’he adonat que és igual el que diguis. Jo no he callat mai. Sempre he dit el que penso respecte a Catalunya i la independència. Des que vaig firmar el manifest del Fòrum Babel van començar els insults. És una de les raons per les quals no tinc Twitter ni Facebook: no volia servir de cabàs per a una gent profundament amargada i cruel. Però no me’n penedeixo, no. Si em demanen un article no tinc problema a escriure’l i quan em pregunten per una cosa contesto.\nDes de l’última vegada que va escriure ha passat de tot. Com veu la situació ara mateix?\nEl bàsic es manté: la mandra del Govern central, que quan fa res ho fa tard i malament; l’obstinació de l’independentisme, que arriba a l’extrem amb uns alcaldes que se’n van a Bèlgica com si no tinguessin res a fer en les seves poblacions; aquella espècie d’enverinament de la premsa internacional, a la qual es venen relats tan esbiaixats sobre què és Catalunya i quina és la seva situació i encaix a Espanya; el retorciment de la paraula democràcia... Perquè, d’entrada, a Puigdemont, a qui gairebé ningú no coneixia tret de Girona, no el va elegir ningú. I ara és un màrtir autoelegit que declara però no declara la independència. Qui vol viure en un país on a cada estona hi ha manifestacions, vagues o cassolades? I no havia vist mai banderes espanyoles als balcons de Valladolid o Madrid. No ho sé. Aquesta mecànica d’acció-reacció, aquest despertar del nacionalisme espanyol, que està ben adormit i tranquil·let... A mi això no m’agrada! No és un bon caldo de cultiu de cap manera.\n“A Weinstein el vaig veure robant una xocolatina en una llibreria de Nova York”\n“Aquest joc d’acció i reacció, el retorn del nacionalisme espanyol... Això no m’agrada!”\nA CONTRACORRIENTE / LV\nAl plató Isabel Coixet amb Emily Mortimer durant el rodatge de ‘La llibreria’, la pel·lícula basada en l’obra de Penelope Fitzgerald i protagonitzada, a més, per Bill Nighy i Patricia Carlston. El film arriba ara a les pantalles