Microordinador - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nNens que juguen a Paperboy en un Amstrad CPC 464 durant els anys 1980.\nUn microordinador és qualsevol ordinador basat en un microprocessador, en contrast als miniordinadors o als super-ordinadors que generalment tenen (o almenys tenien) una estructura física anomenada mainframe en què hi muntaven la seva CPU. Encara que el terme hagi caigut en desús, avui dia tots els ordinadors domèstics o d'oficina són microordinadors.\n4 La «revolució» dels microordinadors\n5 Ús modern\n6 Ordinadors domèstics notables\n6.1 Llista de microodinadors\n7 Fabricants populars de microordinadors\nUn Video Genie EG3003 de 1980 en un anunci de l'època\nEls microordinadors eren comprats per consumidors que els utilitzaven com a ordinadors personals accessibles, més versàtils que les consoles de videojoc. Aquests ordinadors habitualment costaven molt menys que els ordinadors de sobretaula utilitzats en les empreses, en treballs científics o orientats a l'enginyeria del temps, i eren generalment menys potents en termes de memòria i capacitat d'expansió. Així i tot, un ordinador domèstic sovint tenia millors gràfics i so que els ordinadors personals de les empreses. Normalment s'adquirien per a ser usats en entorns educatius, per a jocs, i per a usar processador de textos. Els anuncis dels primers ordinadors domèstics destacaven les possibilitats que tenien en utilitzar-los a casa, des de la catalogació de receptes fins a finances personals o automació domèstica, però, a la pràctica, hom usava rarament aquestes aplicacions perquè normalment exigien que l'usuari sabés programació; un compromís de temps significatiu que molt pocs estaven disposats a dedicar. Tanmateix, per a molts, l'ordinador domèstic oferia la primera possibilitat d'aprendre a programar.\nL'ordinador domèstic es va tornar assequible per al públic general a causa de la producció en sèrie del microprocessador. Els primers microordinadors tenien un plafó amb interruptors d'entrada de dades i llums intermitents per controlar i per indicar l'estatus de sistema intern i sovint venien en forma de kit. D'altra banda, els microordinadors estaven dissenyats per ser utilitzats pel consumidor mitjà, no necessàriament per un expert en electrònica. Aquestes màquines ja estaven muntades amb anterioritat, amb el teclat i els complements perifèrics endollats, com monitors, reproductor de cassets, joysticks, i (posteriorment) disqueteres. Normalment, el fabricant proporcionava tots els perifèrics afegits a qualsevol sistema, que representaven accessoris amb costos extres. Sovint, els perifèrics no eren intercanviables entre les diferents marques d'ordinadors domèstics; o, de vegades, fins i tot entre successius models de la mateixa marca.\nNormalment un ordinador domèstic duia una versió del llenguatge de programació BASIC en la memòria ROM. Per estalviar el cost d'un monitor en especial, l'ordinador domèstic sovint havia d'anar connectat al televisor, com a monitor de vídeo i cadena de so; es connectava directament o a través d'un modulador-RF.\nActualment, els ordinadors s'utilitzen a casa més que mai, i la línia entre un ordinador de negoci i un de domèstic s'ha difuminat, ja que utilitzen el mateix sistema operatiu, arquitectura de processadors i perifèrics.\nEl «Commodore PET» comercialitzat el 1977. Aquest model es caracteritza per tenir un Datassette adossat a la seva carcassa.\nEl 1977, després de l'èxit de sistemes com RadioShack TRS-80, Commodore PET i Apple II, durant els últims anys de la dècada del 1970 i principis dels 1980 començaren a aparèixer tota mena de màquines noves. Es vengueren moltes unitats d'ordinadors domèstics, de marques comercials com BBC Micro, Sinclair ZX Spectrum, Atari 800XL i Commodore 64, tots ells atrets pel desenvolupament de programari existent, especialment d'altres companyies especialitzades.\nEls microordinadors barats competien amb consoles de videojoc. Els mercats no estaven ben diferenciats, ja que els dos es podien utilitzar per a jugar. Una tàctica comuna de màrqueting era mostrar programari educatiu, processament de textos, full de càlcul i unes altres aplicacions d'un determinat sistema informàtic i, al costat, una consola de jocs, per emfasitzar l'habilitat més gran de l'ordinador i mostrar-lo amb programes creats per a l'usuari, mentre la consola de joc mostrava una pantalla en blanc o continuava jugant al mateix joc repetitiu.\nEls llibres estaven disponibles per a la majoria dels models de microordinadors amb títols com Programas comentados de Basic Básico o Curso de informática: introducción al BASIC, i eren un mitjà popular tant d'aprenentatge per programar com de distribució de programari. Algunes consoles de videojoc oferien «paquets de programació», que consistien en una versió de BASIC dins un cartutx de memòria ROM. Per a la consola de Coleco ColecoVision fins i tot anunciava un mòdul d'expansió que l'hauria de convertir en un sistema informàtic de ple dret; tot i així, això mai no s'arribava a materialitzar, i en canvi el Coleco Adam se seguia anunciant. Durant els anys més dinàmics del mercat informàtic domèstic, es produïren molts models, generalment sense tenir pràcticament cap interès en la compatibilitat entre els diferents fabricants, o fins i tot dins les mateixes línies de productes d'un mateix fabricant. No existia el concepte d'una plataforma informàtica, excepte quan més tard va aparèixer la norma del MSX japonès.\nLa introducció de l'IBM Personal Computer l'agost de 1981 conduiria finalment a l'estandardització dels ordinadors personals, en gran part a causa de l'arquitectura oberta del sistema, que fomentava la producció de «clònics». Mentre que l'Apple II seria ràpidament desplaçat per l'IBM PC per a l'ús d'oficina, el 1984, l'aparició de l'«Apple Macintosh» produït per Apple Computer creà un nou model d'ordinador domèstic que finalment també imitarien els ordinadors compatibles (PC) d'IBM.\nEl cost decreixent dels «ordinadors personals» compatibles d'IBM, i els gràfics, el so i les capacitats d'emmagatzematge que, en gran manera, es milloraren en les consoles de videojoc, provocà que durant els primers anys de la dècada del 1990, als EUA i el Brasil, desapareguessin del segment de mercat dels ordinadors domèstics. A Europa, l'ordinador domèstic sostingué una presència clara durant uns quants anys més, amb els models d'Amiga i Atari que eren les marques dominants.\nPosteriorment, un ordinador adquirit per a l'ús a casa o en qualsevol altre lloc, ja serà molt similar a aquells que utilitzaven en oficines: són aparells fets pels mateixos fabricants, amb un sistema operatiu, programari d'aplicacions, i perifèrics compatibles.\nAtari 800 amb un televisor com a monitor (1985).\nEn aparença, molts ordinadors domèstics eren similars. Tots tenien un teclat integrat a la CPU; de vegades, els primer anys, alguns es venien amb un teclat de goma barat, encara que ben aviat els teclats mecànics foren universals a causa de l'aclaparadora preferència dels consumidors per aquest tipus de complement. La majoria dels sistemes podien utilitzar un modulador de RF per mostrar entre 20 i 40 columnes de text en un aparell de televisió.\nL'ús d'un televisor com a monitor gairebé defineix els ordinadors domèstics pre-PC. Encara que els monitors específics ja estaven disponibles per aquest segment del mercat, sovint era una adquisició posterior del consumidor feta després per als usuaris que haguessin comprat una disquetera, una impressora, un mòdem i altres complements d'un sistema dotat dels perifèrics necessaris. Aquesta focalització de «perifèrics venuts separadament» és una altra característica que defineix els ordinadors domèstics. Molts compradors principiants que portaven un sistema C-64 bàsic, aviat descobriren que els calia adquirir una disquetera o datassette abans que en poguessin fer un bon ús com a ordinador personal, i no sols com a consola de joc.\nDurant la primera part dels anys 80, els microordinadors es basaven principalment en tecnologia de microprocessadors de 8 bits; els referents eren el MOS Technology 6502 o el Zilog Z80. Una excepció notable era la sèrie TI-99, anunciada el 1979 amb una CPU TMS9900 de 16 bits.\nLes freqüència de rellotge dels processadors habitualment se situaven entre 1 i 2 MHz per a sistemes basats en processadors 6502 i 2 i 4 MHz per a sistemes basats en CPUs Z80. Tot i així, aquest aspecte del rendiment d'un aparell no era el més important per als usuaris o els fabricants; es prioritzaven la capacitat limitada de memòria d'accés aleatori dels sistemes, les capacitats de gràfics i les opcions d'emmagatzematge. La freqüència de funcionament de rellotges es considerava un detall tècnic d'interès només per a usuaris que necessitaven un cronometratge acurat. Per estalviar el cost del component, el mateix cristall utilitzat per produir senyals compatibles del televisor en color sovint es procurava que se'n dividís la freqüència i s'utilitzava per al rellotge de processadors. Això significava que els processadors rarament operaven en la seva plena capacitat, i tenia l'efecte col·lateral que les versions europees i nord-americanes del mateix ordinador domèstic operaven a freqüències i resolucions de vídeo una mica diferents a causa de normes de televisió diferents.\nPantalla del Commodore PET, demostrant la temptativa (frustrada) de carregar el joc Space Invaders mitjancant el «Datassette» (TAPE #1).\nMolts ordinadors domèstics, a la primeri, utilitzaven els serveis complementaris dels reproductors de cassets com a mecanisme d'emmagatzematge. La majoria part de les aplicacions en casset eren ni notòriament lentes i de poca confiança, però les disqueteres dels microordinadors de les empreses eren cares i, al començament de l'era de la informàtica domèstica, s'utilitzaven disquets de 8 polzades. Cap a final dels anys 80, amb l'augment en vendes de microordinadors, baixaren els preus i aparegué la producció en sèrie de disqueteres de 5,25" que reduïen els costos.\nLes disqueteres de 5,25" es convertirien en l'estàndard de la indústria. Més endavant, les disqueteres de 3,5" estarien disponibles per a molts sistemes. Tot i que la major part del programari per als ordinadors domèstics venien en disquets de 5,25", tanmateix, els disquets de 3,5" s'utilitzaven per a l'arxivament de dades. No era habitual l'estandardització dels formats dels disquets; de vegades, fins i tot models diferents del mateix fabricant utilitzaven formats de disquets diferents. Es desenvoluparen diversos sistemes de protecció de còpia per a disquets però molts es trencaven de seguida, i molts usuaris només els toleraven per a jocs. Com que els problemes per ús de disquets es convertí en un assumpte significatiu dins d'un sistema totalment ja basat en els disquets, es veia molt necessari tenir una còpia de seguretat de les aplicacions més importants. Els programes de còpia que anunciaven la seva capacitat per copiar o fins i tot treure esquemes de protecció van ser habituals; formaren una categoria comuna del programari utilitari.\nPer contrast amb els ordinadors d'avui en dia, els microordinadors generalment emmagatzemaven el sistema operatiu (SO) en xips de memòria ROM. Això feia que s'inicialitzessin molt de pressa –en tan sols uns quants segons–, però era difícil o impossible fer-ne millores sense comprar una unitat nova. Normalment només les avaries més severes se solucionaven produint ROMs noves que servien per reemplaçar les velles, a compte del client. La interfície d'usuari era normalment només un intèrpret BASIC acoblat a un editor de pantalla o de línia en mode caràcter, amb aplicacions que realitzen totes les altres obligacions del mateix sistema operatiu. Durant els anys 80, com la funció multitasca no va ser comuna fins anys més tard, aquesta manca de suport d'API no força general. Els programes d'aplicació normalment accedien al maquinari per realitzar directament una tasca específica, sovint «intercanviant» el sistema operatiu basat en memòria ROM per alliberar l'espai que ocupava i maximitzar la capacitat de memòria d'accés aleatori. En un reflex durador de la seva primera natura orientada al casset, la majoria dels microordinadors carregaven el seu sistema operatiu de disc (DOS) separadament del SO principal. El DOS només s'utilitzava per enviar ordres a la disquetera i no es necessitava carregar per executar unes altres funcions de computació. Una excepció notable era Commodore, les disqueteres del qual de fet contenien un processador 6502 i el Commodore DOS en memòria ROM. Molts microordinadors també tenien una interfície de cartutxos que acceptava programari basat en la memòria ROM. Això s'utilitzava ocasionalment per a l'expansió o les millores com carregadors («loaders») ràpids, i aplicacions en cartutx ja existien, però la gran majoria de cartutxos eren jocs.\nA partir de 1985, el mercat informàtic domèstic de gran capacitat va començar a ser dominat per una nova generació de microordinadors que utilitzaven el processador Motorola 68000 de 16 bits, el qual ajudava a fer possible tot el potencial de la sèrie Commodore Amiga i Atari. Les freqüències de rellotges en aquests sistemes eren aproximadament de 8 MHz, amb capacitats de RAM que anaven des dels 256 KB per al sistema Amiga 1000 bàsic, fins als 1.024 KB (1 megabyte), de l'Atari 1040 ST. Les màquines Amiga i Atari ST tenien GUIs inspirats per l'Apple Macintosh, però a un preu de 2.495 US$, equivalents a uns 5.000 US$ de 2007.\nLa «revolució» dels microordinadors[modifica]\nArticle principal: Ordinador domèstic\nEl Honeywell Kitchen Computer (o H316) del 1969: una minicomputadora de 10.600 US$ suggerida com un improbable utensili domèstic per a dones de casa interessades en l'emmagatzematge de les seves receptes en un dispositiu d'alta tecnologia. Mai no va vendre ni una unitat per a aquest fi.\nEntre 1977 i 1983, era fàcil de preveure que els ordinadors no tardarien a revolucionar molts aspectes de la vida domèstica i familiar, de la mateixa manera que havien transformat les pràctiques comercials al llarg de les dècades anteriors. Segons la propaganda de l'època, es pensava que les mestresses de casa tindrien llibres de receptes emmagatzemats en bancs de dades a l'«ordinador de la cuina» i consultarien bases de dades mèdiques per obtenir ajuda en la cura dels fills, els pares usarien l'ordinador de la família per administrar el pressupost domèstic i controlarien el manteniment de l'automòbil (aparentment, no es preveia cap canvi per als papers de gènere tradicionals). Els nens usarien enciclopèdies emmagatzemades en disquets per fer treballs escolars i es tornarien uns grans usuaris de videojocs. Usant algun tipus de tecnologia informàtica, la televisió havia de ser interactiva. L'esmorzar serà preparat automàticament sota control de l'ordinador. El mateix ordinador controlaria la il·luminació i la temperatura de la casa. Els robots eliminaran les escombraries i estarien programats per a la realització de noves tasques controlats per l'ordinador domèstic. Com a primers dels 80 els béns electrònics eren cars, es pensava que a cada casa hi hauria un únic ordinador per a l'ús de tota la família, amb interfícies per als diversos dispositius que hagués de controlar. L'automatització domèstica faria realitat el model de la casa intel·ligent dels anys 1980:\n« El bé domèstic més important el 2008 és l'ordinador. Aquests cervells electrònics ho governen tot, de la preparació de les refaccions i el despertar dels residents a la confecció de llistes de compres i control dels comptes bancaris. Sensors en estris de cuina, unitats de climatització, equips de comunicació, fonts d'energia i altres electrodomèstics avisaran l'ordinador quan un error sigui imminent. Un tècnic vindrà abans fins i tot que qualsevol fallada òbvia s'esdevingui.\nEls ordinadors també faran reserves de passatges, retransmetran missatges telefònics, duran el control d'aniversaris i dates festives, faran càlculs d'impostos i fins i tot anticiparan el valor probable dels comptes mensuals d'electricitat, aigua, telèfon i altres serveis. No totes les famílies disposaran d'un ordinador propi. Moltes famílies reservaran temps en un ordinador local o regional que atengui les seves necessitats. La màquina farà el càlcul dels serveis per prestar i presentarà una factura, de la mateixa manera que es fa amb altres serveis. »\n— James R. Berry. Mechanix Illustrated\nLa previsió és que tot això esdevingués comú en algun moment abans del final de la dècada de 1980, però tots els aspectes de la revolució prevista o no van poder-se realitzar o van ser postergats. A l'època, els ordinadors disponibles per als consumidors no eren prou potents per a realitzar, si més no, una única de les tasques exigides per complir aquesta visió; menys factible era poder fer totes les accions simultàniament. Els microordinadors de principis dels anys 1980 no eren capaços de realitzar processament multitasca. I encara que haguessin pogut, les seves capacitats de memòria eren reduïdes per emmagatzemar gran bancs de dades o registres financers extensius. L'emmagatzemament basat en disquets era inadequat, tant en capacitat com en velocitat per competir amb un entorn multimèdia. D'altra banda, els sistemes gràfics vigents només podien exhibir imatges «quadrades» i poc realistes, a l'altre costat d'un text sense nitidesa i «dentat». En poc temps, els usuaris d'ordinadors havien passat a ser vistos com a «geeks», «nerds» o pitjor encara, com a «furoners». El «crash» del mercat nord-americà de videojocs del 1983, va fer que molts perdessin la confiança en la tecnologia dels ordinadors domèstics. Les màquines que havien estat comprades per a ús de tota la família, havien acabat oblidades en armaris o van ser relegades als soterranis o a les habitacions dels nens, on eren usades gairebé exclusivament per a jocs o, eventualment, per fer-los servir com a agendes.\nCaldria que passessin prop de 10 anys perquè la tecnologia madurés, perquè la interfície gràfica d'usuari convertís l'ordinador en un aparell "amistós" per als usuaris sense coneixement tècnics, i perquè Internet subministrés una raó convincent perquè la majoria de gent desitgés tenir un ordinador a casa. Aspectes previstos per la revolució van ser deixats de costat o van ser modificats en funció d'una realitat emergent. El cost dels béns electrònics va anar caient de manera i avui moltes famílies tenen un ordinador per a cada membre de la família, un portàtil que acompanya la mare en seves activitats, un ordinador de butxaca per al pare, i els infants compartint un altre ordinador de sobretaula. Enciclopèdies, llibres de receptes i bancs de dades mèdiques són accessibles en línia i amb accés a través d'internet, sense haver-los d'emmagatzemar en disquets o discos CD-ROMs. La televisió encara ha d'incrementar el seu potencial d'interactivitat i, en comptes d'això, la web ha evolucionat de manera paral·lela i podria, fins i tot, arribar a substituir-la algun dia. Encara el 2008, els robots estan tot just començant a causar algun impacte en l'àmbit domèstic, amb models com el Roomba i Aibo liderant l'avantguarda.\nAquest retard no ha anat desfasat amb altres noves tecnologies dirigides a un públic poc preparat. Els primers conductors solien ser ridiculitzats amb el crit d'«arregli un cavall!» fins que l'automòbil va funcionar correctament. La televisió s'esllanguia durant dècades en laboratoris de recerca abans que es comencessin a fer transmissions públiques regulars. I en un exemple del canvi de l'ús d'una tecnologia, abans de la invenció de la ràdio, el telèfon es va arribar a fer servir en la distribució de contingut, com per exemple en transmissions d'òpera i informes de notícies, els signants del qual eren denunciats com «persones analfabetes, cegues, malaltes i mandroses de manera incurable». Igualment, l'acceptació dels ordinadors en la vida moderna és un producte del refinament continu, tant de la tecnologia com de la percepció del producte.\nPantalla de l'emulador MESS: el Disk Extended Color Basic carregat a un microordinador CoCo 2 virtual\nEls ordinadors domèstics i d'empresa actuals són microordinadors de la família del PC, basats generalment en la família de processadors x86 d'Intel (altres, com els powerPC estan basats en processadors ARM). Com que els PCs compatibles han saturat el mercat i ja no existeix cap altre tipus d'ordinador comercial que ofereixi el mateix nivell de prestacions, el terme microordinador ha estat substituït pel de PC o simplement ordinador. A més a més la tendència actual resideix en els portàtils, que efectuen les mateixes tasques que un ordinador d'escriptori amb prestacions similars i que donen una gran llibertat de moviment al seu usuari.\nEn alguns llocs, determinats microordinadors antics han estat o encara estan efectuant tasques de responsabilitat. Un exemple són els Commodore Amiga que la NASA usava fins al 2003/2004 per calcular les trajectòries dels llançaments, o l'Amiga que ha estat regulant el sistema de calefacció i d'aire condicionat d'uns col·legis des de fa trenta anys. Alguns cops és degut al fet que els seus propietaris intenten evitar una regressió de software, altres és perquè el sistema seria massa car de reemplaçar per complet; finalment hi ha gent que els manté en funcionament per motius sentimentals.\nDonat que molts microordinadors antics ja no funcionen o han desaparegut (entenent desaparició com a destrucció o pèrdua), és popular entre els admiradors «recrear» virtualment aquestes màquines, els seus entorns i títols de programari més populars mitjançant l'emulació. Un dels emuladors més coneguts és el MESS, que permet emular uns 2100 sistemes diferents fins a la data.\nEls sistemes més emulats són Commodore PET, Commodore VIC-20, Commodore 64, Commodore 128, Commodore Amiga, Amstrad CPC, Sinclair ZX80, Sinclair ZX81, Sinclair ZX Spectrum, sistemes MSX, Atari 400, Atari 800, Atari ST, Acorn Electron, TRS-80, Apple I, Apple II i Apple Macintosh.\nLa «retrocomputació» guanya popularitat, amb molts entusiastes que usen màquines antigues com el Commodore 64 per realitzar tasques modernes com poden ser navegar en la web i usar el correu electrònic. El C64 també ha estat recreat amb recursos actualitzats com C-One i C64 Direct-to-TV, ambdues creacions de Jeri Ellsworth. Molts dels sistemes (sobretot els de la generació dels 8 bits) s'han convertit en peces de col·leccionista. Sovint les col·leccions es converteixen en museus i es presenten a llocs web.\nOrdinadors domèstics notables[modifica]\nUn sistema Commodore 64c, mostrant el traçat bàsic d'un sistema de microordinador típic de l'era. La fotografia mostra el CPU/unitat de teclat, disquetera i monitor en color dedicat. Molts sistemes també van tenir una impressora per fer possible la sortida en paper.\nFins al 1985, els ordinadors domèstics més notables dels EUA van ser el TRS-80 (1977), diversos models de la família Apple II (inaugurada el 1977), l'Atari 400/800 (1979) juntament amb seus successors 800XL i 130XE, el Commodore VIC-20 (1980) i el Commodore 64 (1982). El VIC va ser el primer ordinador a vendre més d'un milió d'unitats i el C64 encara és el model de microordinador més venut de tots els temps, amb més de 17 milions produïts abans de ser deixat de fabricar el 1994; una carrera de 12 anys en la qual la màquina va canviar molt poc.\nA Europa, la situació va ser lleugerament diferent, ja que molts dels sistemes britànics comercialitzats, com el Sinclair ZX81, el ZX Spectrum i, posteriorment, l'Amstrad/Schneider CPC eren generalment molt més barats a Europa que els sistemes nord-americans, com els models Atari i Apple). A l'inrevés, també era cert que sistemes britànics populars com l'Spectrum, mai no varen triomfar als Estats Units; el desafortunat Timex Sinclair 2068 n'és una prova. Com a resultat, aquestes màquines britàniques van triomfar a Europa, amb el Commodore 64 (C64) com a única excepció notable, que va competir en la mateixa franja de preu que els aparells britànics. Fins a la introducció de l'IBM PC el 1981, microordinadors com els Apple II i TRS 80 també van ser bastant utilitzats en oficines.\nLlista de microodinadors[modifica]\nLa llista següent relaciona molts dels més populars o significatius ordinadors domèstics de finals dels anys 1970 i de la dècada del 1980.\nFinals del 70\nPaís o regió\nJuny de 1977 Apple II EUA gràfics acolorits, vuit «slots» d'expansió\nAgost de 1977 TRS-80 EUA primer ordinador domèstic per menys de 600 US$\nDesembre de 1977 Commodore PET EUA primer ordinador totalment integrat: teclat, monitor i emmagatzematge\n1979 Atari 400/800 EUA primer ordinador amb xipset personalitzat i xip de vídeo programable\nDècada del 1980\n1980 Sinclair ZX80 Regne Unit 99 £; primer ordinador popular de la història\n1980 Commodore VIC-20 EUA menys de 300 US$; primer ordinador del món a ultrapassar un milió d'unitats venudes\n1980 TRS-80 Color Computer EUA processador Motorola 6809, sistema operatiu OS-9, multiusuari i multitasca\n1981 Sinclair ZX81 Regne Unit menys de 100 US$; va popularitzar l'ús d'ordinadors domèstics a l'Europa i el Brasil\nJuny de 1981 Texas Instruments TI-99/4A EUA basat en el menys reeixit TI-99/4; primer ordinador a usar una CPU de 16 bits\nAgost de 1981 IBM PC EUA la versió original de l'ordinador personal que va donar origen als «IBM-PC compatibles» i ha exterminat els ordinadors domèstics\n1981 BBC Micro Regne Unit primer ordinador creat específicament per a educació al Regne Unit; BASIC avançat i diverses portes d'E/S\nAbril de 1982 ZX Spectrum Regne Unit un dels majors èxits de la indústria britànica; va ser clonat legalment i il·legalment en diversos països; a Rússia molts clons avançats continuen encara en producció\nAgost de 1982 Commodore 64 EUA el model d'ordinador domèstic que més va vendre de tots els temps: més de 17 milions d'unitats\n1983 MSX Japó un ordinador amb estàndards definits per l'ASCII Corporation i Microsoft, produït legalment en diversos països, fins i tot a Espanya, a partir de 1985\nGener de 1984 Apple Macintosh EUA primer ordinador personal a usar extensivament ratolí i interfície gràfica; primer ordinador de 16/32 bits\n1984 Amstrad CPC & Amstrad PCW Europa estàndard comercial britànic anterior a l'IBM-PC; les vendes a Alemanya es van aproximar a les del C64\n1985 Atari ST EUA primer ordinador amb interfície musical MIDI endollat; també presentava 1 MB de RAM per menys de 1.000 US$\nJuliol de 1985 Commodore Amiga EUA xipset original Amiga per a gràfics i so; AmigaOS multitasca; popular en l'àrea de computació gràfica\n1987 Acorn Archimedes Europa basat en el processador ARM de 32 bits desenvolupat per Acorn; l'ordinador domèstic més potent de la seva classe, en el seu llançament\nFabricants populars de microordinadors[modifica]\n↑ Anuncis de televisió de microordinadors (anglès)\n↑ Més anuncis de televisió de microordinadors (anglès)\n↑ CNN.com readers recall the life-changing Commodore 64 de la CNN (anglès)\n↑ L'Altair 8800 utilitzava LEDs binaris amb interruptors i era venut sota forma de kit\n↑ La majoria dels microordinadors tenien BASIC incorporat en ROM\n↑ Al començament, el TI99/4 no podia oferir un modulador de RF certificat per FCC, i en canvi havia d'utilitzar una cara TV modificada.\n↑ Jeremy Reimer «Personal Computer Market Share: 1975-2004». Ars Technica, Desembre 2005 [Consulta: 13 febrer 2008].\n↑ About the Expansion Module #3 for the ColecoVision (anglès)\n↑ «1982 va ser l'any emblemàtic del mercat de microordinadors.». Arxivat de l'original el 2008-05-24. [Consulta: 8 setembre 2008].\n↑ Sobre la història del MSX (anglès)\n↑ LAURINDO, Fernando José Barbin; CARVALHO, Marly Monteiro de. Outsourcing e geração de valor na indústria de computadores pessoais (PCs): estudo de múltiplos casos. Gest. Prod., São Carlos, v. 10, n. 3, 2003. Disponible en: Scielo. Accedit: 8 de setembre de 2008. DOI: 10.1590/S0104-530X2003000300010-(portuguès)\n↑ El TI99/4 era l'únic aparell que utilitzava un processador de 16 bits Arxivat 2008-05-13 a Wayback Machine. a Retrogaming Times, núm. 42, 20 de febrer de 2001.\n↑ What's a Clock? (anglès)\n↑ Copy Protection Methods, a C64 Preservation Project (anglès)\n↑ Atari 1040STFM (anglès)\n↑ 16,0 16,1 Dag Spicer. «If You Can't Stand the Coding, Stay Out of the Kitchen» (en anglès). Dr. Dobb's. [Consulta: 12 febrer 2009].\n↑ The Computer Revolution a eNotes.com (anglès)\n↑ The computer revolution Arxivat 2015-03-17 a Wayback Machine. a The Eighties Club (anglès)\n↑ Berry, James R. «40 Years in the Future». 'Mechanix Illustrated', 11 1968. Arxivat de l'original el 2014-12-02. [Consulta: 15 juliol 2008].\n↑ The Great Video Game Crash Of 1983 (anglès)\n↑ Horseless Classrooms Arxivat 2007-06-24 a Wayback Machine. de l'Hawaii Education & Research Network (anglès)\n↑ Clement Ader a Bob's Old Phones (anglès)\n↑ "One Ancient Commodore Amiga Runs the Heat and AC for 19 Public Schools"\n↑ "Reviving Old Computer Games" Arxivat 2007-10-25 a Wayback Machine., a xtrazone.com\n↑ "Traffic Details for gametap.com" a Alexa.\n↑ "Retro-Computing with FPGAs", article a Slashdot\n↑ www.homecomputer.de és una col·leccion d'ordinadors domèstics que s'ha convertit en un museu, amb enllaços a altres col·leccions similars. (anglès)\n↑ Nombre de C64s venuts (anglès)\n↑ "25th Anniversary of the Sinclair ZX Spectrum" a Slashdot (anglès)\n↑ "Format Wars: The Tech that should have Won" Arxivat 2009-02-12 a Wayback Machine. a ArmchairArcade.com (anglès)\n↑ Catàleg Tandy TRS-80 amb una llista de molts usos corporatius Arxivat 2008-05-28 a Wayback Machine. (PDF) (anglès)\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Microordinador\nHistòria dels videojocs\nObsolescència en la informàtica i les comunicacions[Enllaç no actiu]\nOrdinadors personals del passat Arxivat 2008-10-12 a Wayback Machine. (castellà)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Microordinador&oldid=29005668»\nLlista d'articles bons\nArticles bons de tecnologia\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 28 des 2021 a les 19:11.


Remigi Herrero, regidor de Cultura entre 1999 i 2003, just després de rebre l'impacte del pastís de nata que li va llançar el militant independentista Joan Jubany a l'Anada a Ofici de Les Santes de 2001. A la seva esquerra, l'actual alcalde Joan Antoni Baron. Foto: Oriol Burgada.\nAquestes Santes que arriben a l'equador estan sent massives i tranquil·les, inusitadament tranquil·les. Excepte el conflicte sobre la presència o no de les colles de foc no institucionals a l'Escapada a Negra Nit i l'habitual reclamació per treure la bandera espanyola de la Casa Gran durant la Festa Major, no hi ha hagut grans polèmiques ni amb el cartell ni amb els actes ni cap incident greu a destacar, fora de les caigudes que van patir les colles castelleres participants diumenge a la jornada castellera i de les tradicionals assistències a un Desvetllament Bellugós que va ser més massiu que mai -20.000 persones-.\nLa festa cada cop és més cívica, més de tothom i congrega més gent, de Mataró i de fora. Contrasta amb altres edicions recents de la festa com la de 2005, amb gran polèmica pel cartell plagiat de Xavier Rosales -tot i que ell manté que no va plagiar res- o la de 2001, durant l'Anada a Ofici de la qual el militant independentista Joan Jubany va estampar un pastís de nata a la cara del regidor de Cultura Remigi Herrero per entendre que l'havia enganyat en les seves promeses respecte la celebració d'una activitat anomenada Barraques de Santes (un instant que recull la instantània que obre aquest post, feta per Oriol Burgada).\nAnant més enrere en el temps, la festa més calenta que es recorda és la de fa deu anys. Aquell 1999, l'escenari venia escalfat per la pretensió de la Coordinadora de Colles Geganteres de sortir al carrer per Les Santes i si podia ser o a la Postal de Gegants. La guerra entre geganters oficials i alternatius va ser dura i es va tancar amb la decisió salomònica de crear un acte nou per donar espai a totes aquestes figures d'escoles, associacions i barris que posaven de relleu que la ciutat estava trencant les costures de la Festa Major, que tenia un vestit excessivament antic.\nEn segon lloc, la pretensió de l'alcalde del moment, Manuel Mas, de crear un nou acte institucional de benvinguda a la Festa Major al Teatre Monumental, amb els responsables de les 400 entitats que tenen seu a Mataró, va acabar amb una manifestació a l'entrada del teatre organitzada per les joventuts d'Iniciativa. Tot lligava amb l'actualitat política. Mas acabava de guanyar les eleccions per majoria absoluta i va acabar enviant "a la merda" els seus exsocis d'ICV, després que aquests li insinuessin que s'havia quedat els seus vots (en realitat la separació entre ICV i EUiA va fer que ICV es quedés amb dos regidors i que el PSC pugés fins a catorze, de forma inesperada). El nou pregó que Mas va muntar -que pretenia implicar tota la ciutat, tot l'associacionisme, a la Festa Major- va ser titllat d'elitista i els joves d'ICV es van encarregar de denunciar-ho, deslliurats de la corresponsabilitat de govern que havien hagut d'exercir fins llavors.\nEl Pregó que Mas volia fer al Monumental no invalidava la tradicional Crida a la Festa Major, que se seguia fent el dia 25 de juliol a 2/4 de 8 del vespre, com manava la tradició que Mas volia fer evolucionar. La xiulada que se'n va endur Manuel Mas 24 hores després, dalt el balcó de la Casa Gran, va ser de les que fan història. El seu discurs, pronunciat davant una cridòria eixordadora, parlava de la tolerància i la convivència, però des del públic la pluja de tomàquets i ous va acabar amb l'actual alcalde Joan Antoni Baron i Remigi Herrero -llavors lloctinents de Mas- amb l'americana a la tintoreria o a les escombraries.\nLa tensió es va mantenir en alça fins l'Anada a Ofici, el dia 27 al matí. Els responsables de les comparses van aconseguir calmar els ànims davant els rumors que grusp radicals de la ciutat estaven preparant una emboscada a la desembocadura del carrer Nou a la plaça de Santa Maria. Finalment, l'alcalde Mas i la resta de regidors van acabar desfilant amb calma i el peatge va ser passar per sota una pancarta on es llegia "Per aquí passen porcs i botiflers".\nMalgrat el tòpic, doncs, Les Santes són cada cop un esdeveniment més festiu i menys polèmic.\n* Aquest post contenia diverses incorreccions que han estat esmenades oportunament. Disculpeu el meu mal fer històric. No era la meva intenció barrejar la roba d'aquesta manera.\nEtiquetes de comentaris: Les Santes 2009 Oriol Burgada\nCarles Dresaire i Gaudí ha dit…\nEl dissabte a la nit, tornant a Mataró, amb l'últim tren, vaig veure la quantitad de gent que es dirigia a Mataró, la quantitat de guardes de seguretat en els vagons, van assegurar, o intentar, que no hi haguèssin problemes, no sé exactament que va passar però al arribar a Mataró hi havien els mossos esperant.\nHe fet un post sobre el tema, on detallo alguna exlicació més. A vegades penso que o no pasen coses o no les sabem totes les que passen, després de veure certs "personatges" en el tren dubto que aquella nit acabés "tranquila".\nL'episodi del pastís va ser el 2001!


Exposició fotogràfica de Joan Marlet: Un fotògraf en llibertat ~ Biblioteca Can Salvador de la Plaça - Calella\nExposició fotogràfica de Joan Marlet: Un fotògraf en llibertat\nPosted on 14.8.13 by Can Salvador de la Plaça\nCom ell mateix ens explica, es decanta, cada vegada més, per les coses que passen desapercebudes, com una petita flor que ha nascut al costat de l’arrel d’un arbre, i que potser un altre trepitjarà sense adonar-se’n.\nJoan Marlet utilitza dues tècniques diferents, la fotografia i el retoc digital. Si a l’experiència acumulada li afegim l’ús de les noves tecnologies, crea amb tota llibertat les seves obres. Unes fotografies d’aspecte pictòric, que ell defineix des de la seva filosofia amb aquestes paraules:\n“Quan la fotografia que fa el fotògraf és diferent de la que fa la càmera és quan hem de començar a parlar d’inquietuds artístiques i, que se sàpiga, la càmera no en té cap”.\nI el més important, el seu consell:\n“No us deixeu entabanar pel que diguin “els entesos” ni us obsessioneu pels temes exòtics o sorprenents. Feu la mena de fotografia que us agradi més, però això sí, feu-la ben feta.”\nUna fotografia ben feta que podeu veure a la Biblioteca Can Salvador de la Plaça, de l’1 al 30 d’agost.


La samarreta de l'Abidal (Antoni Vives)\nANTONI VIVES 28/03/2011 00:00\nEl meu germà Joan m'escriu des de Gàmbia: "Sempre m'aturo a veure els nois que juguen a futbol al camp que hi ha a prop de l'hospital de la ciutat. Hi ha un noi que la toca bé, porta una samarreta una mica estripada del Barça en la qual encara s'hi pot llegir el nom de l'Abidal. Sembla mentida la influència que arriba a tenir el futbol europeu en la joventut africana i com aquests joves s'emmirallen en els seus ídols emigrats al nord pròsper. Avui aquests joves tenen l'Abidal més a prop".\nL'hospital és a Fajara, a prop de Bakau, un llogaret de barraques on viuen unes vint mil persones en condició de pobresa. En Lamin, un dels que habitualment juga a pilota, és a l'hospital. Ja fa dies que li fa mal l'abdomen i la seva dona li diu que té la pell i els ulls groguencs. Ara busca algú que li expliqui en mandinga el que li ha dit el metge en anglès. O no ho ha entès o no ho vol entendre. Té càncer de fetge, com l'Abidal. En Lamin té una infecció crònica d'hepatitis B (HBV) que li ha acabat provocant el càncer.\nEn Kamal viu a Barcelona des de fa quatre anys. És un culer empedreït i un fan de l'Abidal. Sempre que pot en vesteix la samarreta. Va venir de Ghana travessant el desert del Sàhara amagat al portaequipatge d'una furgoneta, fugint dels pirates del desert i dels cops de la policia magribina. Ghana, el Níger, Mali, Algèria i el Marroc fins a veure l'estret de Gibraltar, la porta de l'esperança. Després encara quedava la pastera, el fred terrible, la por de morir ofegat. Finalment, la costa espanyola, fins a arribar a Catalunya, on va entrar en contacte amb la realitat de l'emigrant. Ha fet dinou anys.\nAvui en Kamal s'obre pas a Barcelona fent feines de tota mena, treballant molt. És un noi seriós i formal, que ja parla en català i en castellà, a més d'anglès, àrab i wòlof. Dels seus cinc germans, quatre són fora del país. N'hi ha dos a l'Aràbia Saudita, un a Burkina Faso i ell és aquí, a Europa. Creu que és el més afortunat de tots. En Kamal ha aconseguit orientar la seva vida i ho fa mirant el futur amb confiança. Quatre anys en la vida d'un noi tan jove són molts anys i no són res, ja ho sabem. Malgrat tot, si pot, convencerà el seu germà petit perquè no vingui: "Em pensava que un cop passat el desert i el mar, això d'Europa seria oli en un llum. Em pensava que ja ho havia passat tot, i mira..." Malgrat tot, sap que no el convencerà pas.\nMentre Europa no comprengui que l'Àfrica viu entre el futur clos d'en Lamin i el futur obert d'en Kamal, no entendrà res de res. Mentre l'Àfrica no sigui sinònim de futur, no hi ha res a fer. Són ridícules i mentideres, per tant, les polítiques migratòries reactives, les que acontenten les consciències europees fartes dels que cerquen solucions fàcils per a problemes que els depassen. L'Àfrica s'emmiralla en Europa a través de la imatge que hi projectem amb figures com l'Abidal i la seva samarreta. L'Àfrica s'emmiralla en Europa a través dels hospitals en els quals l'Abidal se'n sortirà exactament de la mateixa malaltia per la qual en Lamin tan sols pot comptar la vida per setmanes.\nSí, és cert, cal parlar dels errors dels africans, de les dificultats que tenen per bastir societats civils més sòlides, administracions més transparents i amb sistemes judicials independents. Però l'Àfrica comença a fer autocrítica. L'escriptor moçambiquès Mia Couto en parla en una de les seves imprescindibles conferències, Os sete sapatos sujos , les set sabates brutes que sempre veiem en els peus dels altres i mai no veiem en els nostres.\nLlegides a poc a poc, veureu que són sabates brutes que aquí, a casa, mai no acabem de veure'ns del tot. La primera sabata: la culpa sempre és dels altres. La segona: la idea que l'èxit no neix de l'esforç. La tercera sabata: el prejudici que qui critica sempre és l'enemic. La quarta: la idea que canviar les paraules canvia la realitat. La cinquena: la vergonya de ser pobre i el culte a les aparences. La sisena: la passivitat davant de la injustícia. La setena sabata: la idea que per ser moderns ens hem de fixar en els altres. Ara sembla que les societats nord-africanes segueixen Couto i comencen a mirar-se com porten de brutes les seves sabates.\nL'Àfrica desperta i nosaltres hem d'estar a l'altura de la nostra responsabilitat. Les revolucions àrabs ens ofereixen per fi una imatge més complexa d'una societat que massa cops associem unidimensionalment a l'extremisme islamista o a la gravíssima corrupció que domina els estats postcolonials subsaharians. Nosaltres necessitem els nostres Couto, els que ens facin comprendre fins a quin punt el que passa als països subdesenvolupats ens interpel·la. Ens calen Coutos que no ens permetin girar el cap davant de la realitat. Ras i curt: en Lamin se n'hauria pogut sortir si hagués agafat el camí que li marcava la samarreta de l'Abidal, el dur camí de la pastera...\nI sabeu què passa? Que quan un sector de la humanitat viu entre la desesperança i la pastera, i l'altre entre l'autisme i la por, ho tenim molt fotut.


Montblanc consolida la seva aposta per la literatura amb una gran edició de la Vila del Llibre | Radio Montblanc\nMontblanc consolida la seva aposta per la literatura amb una gran edició de la Vila del Llibre\nHa estat la tercera i ha tingut una molt bona acceptació de públics i grans noms de la literatura catalana\nMontblanc consolida la seva aposta per la literatura amb la tercera edició de la Vila del Llibre, que aquest cap de setmana ha estat un èxit. Des de divendres i fins diumenge, el centre històric s'ha omplert de llibres i literatura, amb noms destacats de la literatura catalana. Enguany, a més, el temps ha acompanyat, fet que ha ajudat a poder desenvolupar tots els actes amb normalitat.\nPer la Vila del Llibre de Montblanc han passat Elisenda Roca, Eva Piquer, Rafel Nadal, Jordi Cabré, Coia Valls o Joan Margarit, entre d'altres. Han presentat a Montblanc les seves darreres novetats literàries, en diversos espais que s'han decorat per l'ocasió. La sala de plens de l'Ajuntament, per exemple, s'ha convertit durant el cap de setmana en una sala de tertúlia literària, on s'han presentat llibres com 'El pintor que cremava els seus quadres', sobre el montblanquí Maties Palau Ferré.\nLa Vila del Llibre també ha estat l'escenari d'un mercat d'editorials independents que han omplert de llibres la Plaça Major de Montblanc amb les darreres novetats, just un mes abans de la diada de Sant Jordi.\nTambé s'han presentat alguns llibres d'autors montblanquins, com el conte 'La Mariona i la capseta màgica', de Laia Pastor i Jordi Pinyol, que explica la història de la Mariona, que va néixer de manera prematura amb poc més de 700 grams de pes. Una altra novetat ha estat l'edició del mapa 'Passejant per Montblanc' editat per l'Ajuntament i l'Editorial Piolet, i elaborat amb la col·laboració de diversos autors. El mapa recull indrets del municipi i el seu entorn natural que es poden visitar, com ara masos, barraques de pedra seca o arbres monumentals, així com rutes i excursions per poder realitzar.\nEl director de la Vila del Llibre, Enric Bono, destaca que "a la primera edició proves el format, a la segona corregeixes i a la tercera consolides, i aquest és el cas de Montblanc. Crec que ho hem aconseguit i Montblanc és aquest cap de setmana la capital de la literatura a Catalunya".\nEnric Bono, director de la Vila del Llibre de MontblancEl teu navegador no soporta aquest element


“Al Parlament som víctimes d’un bloqueig sistèmic del debat polític per part de l’Estat i paralitzar el Parlament és bloquejar la democràcia”, afirma\nEl diputat de Junts pel Sí, Antoni Balasch, ha afirmat que actualment “estem davant un setge de l’Estat a les llibertats polítiques dels favorables al referèndum” i, en especial, de drets fonamentals com la llibertat d’expressió. Balasch ha donat diversos exemples com la judicialització de les iniciatives polítiques del Parlament: “Al Parlament som víctimes d’un bloqueig sistèmic del debat polític per part de l’Estat i paralitzar el Parlament és bloquejar la democràcia”. En aquest mateix sentit, ha alertat que “judicialitzar la Mesa del Parlament és un atac, una intimidació als representants del poble i un abús de poder”.\nEn una interpel·lació al Ple del Parlament, Balasch ha subratllat que aquesta “coerció i coacció” té com a objectiu “frenar l’impuls decidir del poble català”. “Patim un ofec econòmic, social, competencial que provoca una reacció del poble, que fa que reaccioni la política catalana i que fa, també, que l’Estat reaccioni contra la política catalana”. El diputat de Junts pel Sí ha criticat que aquesta reacció de l’Estat s’ha basat en “culpar, atacar, recentralitzar i utilitzar la justícia a favor dels propis interessos ideològics”.\nBalasch ha afirmat que l’Estat reacciona d’aquesta manera perquè “no té cap raó lògica per oposar-se a les demandes de Catalunya, no té cap raó lògica per evitar un referèndum”. “Hi ha qui opta per posar les urnes, i d'altres que opten per la dictadura del segle XXI”, ha afegit el diputat, per qui “nosaltres volem donar un cop de mà per donar la veu al poble i, mentrestant, l'Estat ofereix un cop de puny a les urnes, a la democràcia”.


Ja és prou injust que només la gent treballadora aporti diners al sistema de pensions, de règim general, seria com si la monarquia l’hagués de pagar el Rei (això no estaria malament) el militar l’exèrcit (això tampoc) o els malalts la sanitat (això és el que volen alguns). Però és que a més s’ha aprofundit en la descapitalització d’aquest sistema. Les retallades, els acomiadaments, les reformes laborals que han precaritzat les condicions laborals i reduït els salaris reals durant anys, han minvat els ingressos de la SS. No obstant el més greu ha estat el regal als empresaris en forma de «bonificacions» de les cotitzacions de la SS. És a dir, progressivament s’ha anat reduint la part del salari diferit de la gent treballadora (aquell que no reben a la nòmina perquè va directe a la caixa de la Seguretat Social) destinada a pagar les pensions. Per tant, el dèficit del sistema de pensions no ha estat generat perquè hi hagi molta gent pensionista, sinó perquè des dels successius governs de l’Estat, amb la inestimable ajuda de CiU s’han anat reduint les fons de finançament.\nAixí el 2015 l’ocupació va créixer el 3,2%, en canvi els ingressos de la Seguretat Social van pujar un 1%. En canvi el 2007, previ a les darreres (contra)reformes laborals i de pensions la mateixa pujada de l’ocupació, es va traduir en un 8,2% de pujada de la recaptació de la Seguretat Social.


El Poblenou creatiu obre les seves portes | Barcelona Cultura\nDissabte, 7 maig 2016\nEl Poblenou creatiu obre les seves portes\nEl Poblenou Open Day 2016 mostra tot l'art i la creativitat d'un barri en ebullició\nCap a un districte d'innovació artística i creativa, aquesta és la transformació que ha viscut els últims anys el Poblenou, un antic districte fabril que ara és un pol generador de cultura i creativitat. Per mostrar tota aquesta efervescència el Poblenou Open Day 2016 proposa més de 100 activitats al voltant de l’art, la creativitat, la gastronomia, les arts escèniques i la música, de la mà dels 85 espais del barri que entre les 12 i les 20 h obriran les seves portes a tot tipus de públic.\nSerà un ampli ventall de galeries d’art, centres de creació, estudis d’artistes, agències de publicitat, productores audiovisuals, showrooms, espais gastronòmics, botigues, cocteleries, hotels, restaurants i molts altres espais que se sumen a una jornada festiva amb activitats eminentment gratuïtes. Exemple d'això seran els museus de la Música i Can Framis, que faran descomptes, o el cas del Disseny Hub Barcelona, que tindrà entrada lliure.\nL'oferta expositiva es complementarà amb la gastronòmica, que comptarà amb un festival del cafè o una nova edició del mercat gastronòmic ambulant Van Van Market. Entre l'oferta musical i formativa destaca el Hotswing, en el qual s’impartiran classes obertes de swing. Per estar al corrent de l'enorme ventall d'activitats, consulteu l'enllaç de sota.\nData: 7 de maig.\nEspai: diferents espais del Poblenou.\nPreu: en funció de l'activitat.\nMés informació al web de Poblenou Urban District.\nData de publicació: Dimecres, 04 maig 2016


Les 5 claus per entendre la crisi de les oliveres de l'Ebre\nL'espoli arriba al Parlament: les 5 claus per entendre la crisi de les oliveres mil·lenàries de l'Ebre\nUna nova proposta de llei del PSC vol acabar amb l'espoli massiu d'aquesta espècie| No satisfà en absolut als agricultors\nUna de les oliveres monumentals que s'han inventariat a Alcanar, en una imatge d'arxiu | ACN\nEl Camp de Tarragona i les Terres de l'Ebre amaguen molts més vestigis de l'època romana dels que acostuma a anomenar quan en fa llista. Queden muralles, amfiteatres, aqüeductes, el Circ. Queden pedreres, vil·les senyorials, escultures i mosaics. Queden inscripcions, queda fins i tot la xarxa de clavegueram. En queden moltíssimes coses. I, entre totes elles, un patrimoni vivent, natural, que en molts casos també arriba als 2.000 anys. La demarcació de Tarragona, gràcies a les comarques ebrenques, és un dels grans 'magatzems naturals' d'oliveres mil·lenàries de tot l'Estat.\nArgument mediambiental i turístic de primera magnitud, aquestes oliveres es concentren especialment al triangle fronterer entre la cantonada sud de Catalunya, la cantonada nord del País Valencià i la cantonada est d'Aragó, en la coneguda com a 'regió de la Sènia', on hi ha registrades gairebé 5.000. Això regala a les Terres de l'Ebre el seu tradicional i emblemàtic paisatge d'oliveres i oliveres. La gran part d'elles es troben a la comarca del Montsià i, només al municipi d'Ulldecona (el punt de major concentració) es poden comptar més de 1.000 exemplars. Un patrimoni natural, però, que es troba des de fa uns anys en un punt de risc majúscul. Per què?\nDiversos manifestants amb pancartes i cartells contra l'espoli d'oliveres monumentals. | TarragonaDigital\nI. La venda massiva d'oliveres es converteix en un cas d'espoli a la terra\nEn els darrers anys, la comercialització i extracció d'aquestes oliveres ha estat habitual en no estar protegides per cap normativa legal catalana. Cada cop més propietaris i agricultors no poden fer front al manteniment d'aquests exemplars històrics en els seus terrenys, alhora que cada cop més intermediaris han vist un forat de mercat en auge on poder-les vendre com a producte de luxe. No és gens estrany veure grans grues arrencar centenars d'oliveres al Montsià. «Durant aquests últims anys ja s'han pres més de mil exemplars: si continua aquest ritme, en pocs anys ja no en quedarà ni un!», denunciava fa uns mesos l'advocat tarragoní Paco Zapater.\nII. Una recollida de signatures acaba en proposta de llei socialista\nEl mateix Zapater va engegar al març una exitosa recollida de més de 100.000 signatures per posar límits legals que obliguin a frenar l'espoli de les oliveres. A proposta del PSC, el Parlament va articular uns mesos després una proposta de llei per protegir-les on explicita la prohibició rotunda de «l'extracció, el trasplantament i la comercialització» de les oliveres mil·lenàries sota amenaça de multes de 500.000 euros. La proposta comptava, a grans trets, amb suport polític suficient per avançar. El problema obre una via de solució política.\nIII. El sindicat Unió de Pagesos encén les alertes: «Tindrà un efecte pervers i contraproduent»\nQuan comença a prendre forma la proposta del PSC, el sindicat agrícola Unió de Pagesos alça el to per demanar que s'aturin les rotatives. Detecten una sèrie de mancances al projecte legislatiu que acaba de néixer, que passen per dues grans branques. La primera és un efecte contrarellotge: l'arrencada es torna massiva i s'accentua abans que les sancions esdevinguin una realitat. I, d'altra banda, l'obligació de mantenir les oliveres comportarà unes despeses de manteniment extra que, si els agricultors no poden pagar, es traduiran en l'abandonament d'aquestes terres d'oliveres. El problema es complica.\nIV. Què volen els pagesos? Una llei voluntària i un ajut econòmic compensatori\nEl sindicat Unió de Pagesos afina les seves reivindicacions. Troben les multes «desproporcionades», denuncien «desconeixement del mercat agrícola» per part dels legisladors i reclamen un ajut econòmic addicional per fer front als sobrecostos de manteniment i els lucres cessants —els diners que deixarien de guanyar en cas de desfer-se de les oliveres—. Els sembla intolerable que la llei no prevegi cap contraprestació concreta per a la pagesia a canvi de l'obligació de mantenir les oliveres mil·lenàries. En Comú Podem, la CUP i el PSC fan seves aquestes reclamacions pageses i demana una moratòria per aturar amb urgència el repunt de l'espoli.\nV. El Parlament aprova la moratòria provisional: i ara, què?\nAquest dijous, 11 de juliol, el Parlament de Catalunya va aprovar aquesta proposta de moratòria amb els vots a favor d'aquests tres grups polítics i l'abstenció de tota la resta, per tal que el Govern l'efectuï —amb la seva abstenció, el Govern no s'hi ha oposat—. És a dir, un període de gràcia temporal fins a trobar una alternativa eficaç: retorn a la casella de sortida. La voluntat de solucionar el problema per la via política hi és, les reivindicacions pageses també. No hi ha calendaris ni terminis, i el Montsià cada cop té menys oliveres mil·lenàries. Després d'uns mesos de corbes, tot torna al punt d'inici.\nEl remei, doncs, ha estat pitjor que la malaltia i només ha aconseguit accentuar el greu espoli que ja es venia produint a les Terres de l'Ebre. La via de consens passa per reelaborar la proposta legislativa fins a obtenir els suports suficients per començar a caminar però, a cada dia que passa, el patrimoni vivent que suposen aquests arbres és més prim. La queixa de l'espoli ha entrat per la porta gran del Parlament, però la crisi de les oliveres mil·lenàries tarragonines segueix lluny de resoldre's.\nParlament de Catalunya Conselleria d'Agricultura, Ramaderia i Pesca agricultura


Mascaretes gratis a les farmàcies per a la gent gran i amb malalties prèvies - Poble Andorrà\nLes donacions a Andorran Banking, i per SMS al telefon 828 amb la paraula 'ajuda', ja superen els 100.000 euros\nin Breus, Societat\nEl ministre Eric Jover ha comunicat aquest vespre que ja s’han recaptat 106.294 euros a través al fons de solidaritat organitzat des del Govern per tal que la ciutadania i les empreses del país puguin col·laborar econòmicament per tal de pal·liar els efectes de la crisi sanitària relacionada amb la COVID-19. Així, segons ha agraït el ministre, ja s’han recollit 86.348 euros als números de compte facilitats per Andorran Banking. El portaveu del Govern també ha fet públic que mitjançant els SMS enviats al 828 amb la paraula ‘ajuda’, s’han assolit els 19.946 euros, els corresponents a 9.973 missatges. Jover ha agraït tots els donatius i ha fet una crida a seguir col·laborant.\nEl ministre Portaveu també ha explicat la publicació al BOPA de dos nous decrets en les properes hores. Un d’ells estipula la dispensació de mascaretes quirúrgiques per part de les farmàcies. Així, el ministeri de Salut repartirà mascaretes a aquests establiments, que seran els encarregats de repartir mascaretes a les persones d’edat avançada, col·lectius amb patologies prèvies i persones que han estat confirmats com a positius o sospitosos de COVID-19.\nPel que fa a les mascaretes fetes per voluntaris, Jover ha indicat que aquest divendres se n’han entregat 1.143, que sumades amb la resta fan que la xifra s’elevi fins a les 3.643. Aquest material, que elaboren voluntaris de totes les parròquies, el recullen els comuns i l’entreguen al Govern, que també és l’encarregat de distribuir-lo. En aquest cas però, es destina a les empreses que segueixen oferint servei (com ara supermercats, gasolineres, empreses de neteja) i a les associacions que així ho demanin. Qui necessiti material d’aquest tipus, pot posar-se en contacte amb l’adreça mascaretescasolanes@govern.ad.


Dia de la mare. Sentiment per la meua mare | La Finestra\nInici Enric Rey Dia de la mare. Sentiment per la meua mare\nEn el dia de la mare, un any més, recorde a la meua benvolguda mare amb aquest text ja publicat en altres anys, però necessari per a mi.\nAvui dia 6 de maig, és el dia de la mare. A tot cas, podria ser al revés, 364 dies de la mare i, un per a despistar. Sé que este dia està creat per al consum, però no està malament, també servix per a que, al menys, ens recordem un dia a l’any.\nVaig pensar en moltes mares. Sé que totes es mereixen…, anava dir un homenatge, un regal,… però no, estic convençut que no volen protocols; en els regals!, sempre s’alegren. El que realment necessiten és: ser enteses; estar considerades, tots els dies; rebre afecte, precís, tots els dies i ser respectades, també, tots els dies.\nVolia fer un article d’una mare. Em vaig preguntar! com jo puc donar-li tot el que necessita la mare d’una altra persona amb un article? que millor que la seua família li done eixos xicotets detalls, però de grans i importants valors!. Sabeu quan ens adonem de que no hem disfrutat de l’afecte de la nostra mare i ens sentim en deute? quan se n’han anat per sempre. Els que tingueu mare, no pergau el temps! disfruteu-la. Mare, només tenim una.\nVaig decidir recordar a la meua mare. Què pot dir un fill de la seua mare!. Complicat està que algun fill parle malament d’ella!. En estes pròximes lletres intentaré comptar un xicotet detall de com es va forjar el seu destí i el patiment d’una mare per un fill. No vull dir que el seu sacrifici no siga superable, vull dir que, una mare, pot donar de si, pels seus fills, fins a uns límits insospitats. També sé, que hi ha algunes mares, que més be, els podrien donar de menjar a part. Afortunadament, són pocs casos.\nLa meua mare va nàixer en el si d’una família, humil i d’escassos recursos, de la Ribera Alta, on va ser la major de quatre germanes i la tercera de set germans.\nEn les Valls, per eixa època, una família a la qual la cridaven «Les Burgueses», dos germanes: María i Elisa, van ser importants propietàries de terres de tarongers, per estos termes i, a Faura, tenien dos immobles com a propietat. U, en la plaça Almorig, enfront del Restaurant el Celler, on vivia l’encarregat de les terres i tenien els animals i ferramentes per al cultiu, l’altre, va ser la casa que utilitzaben per a viure quan venien de vacacions. Està situada en l’entrada a Faura, la que fa cantó a l’esquerra, per a anar a la plaça de l’església.\nUn dia, la senyora María, va arribar a Alberic, per a fer-li una visita a les seues terres de la Ribera. Pel carrer del poble va veure una xiqueta de 12 anys crida Rosarito, ja la coneixia, la va cridar i se’n va anar amb ella a la seua casa. Va parlar amb sa mare i li va preguntar; perquè la xiqueta està tan flaca?, -no vol menjar, Sra. Maria!. La senyora María li va dir: deixe que me la porte a ma casa de València i veurà com puja de pes. Sa mare li va dir que era molt xicoteta per a anar-se’n! llavors, la senyora María li diu: aleshores, deixe, que es vinga amb mi a la seua filla major, que té 20 anys! la mare li va contestar: no m’agrada molt la idea, però ho parlaré amb el meu marit. El seu marit, es cridava Pascual, treballava en les finques de la senyora María, per això ja coneixia la família Pascual – Natividat.\nEls estius, els passaven a Faura. Ma mare, es va fer amigues en el poble, la que més recorde Rosita Vidal, «La Modista», es van fer molt bones amigues, vivia en el cantó de davant.\nConéixer ja es conéixerien, en un poble menut qui no es conéix? i mès una xicona forastera. En aquella època el primer pas ho tenia de donar l’home i mon pare, ho va donar. Es van fer nóvios. Les calors de l’estiu els passaven a Faura i els freds de l’hivern, a València. A l’hivern, mon pare, anava a la capital, amb autobús! a veure ma mare. En els passejos, li comprava castanyes calentetes, per a menjar eh! de les altres, ni a Faura ni a València.\nBoda dels meus pares, amb la meua iaia Rosa, mare del meu pare; Rosa, germana del meu pare; darrere es veu una boina, es el meu iaio Pepe; davant meua mare, meu cosí José Ramón\nEs van casar en el poble de ma mare, el mes de gener de l’any 1956, va ser un dia que va fer molt de fred. De viatge de nóvios se’n van anar a Barcelona i, allí va nevar i, bén blanc que va quedar tot. Va ser l’any que es va inaugurar el camp de futbol del Barcelona, el Nou Camp. Com si se n’hagueren anat a l’altra part del món.\nA finals de novembre, del mateix any, va nàixer el seu fill, Enrique Rey Benavent, va ser ràpid, podeu comprovar que el temps va ser just, des de la boda fins al naixement, però tot quadra.\nHa sigut un dia on una dona sent en el seu interior unes sensacions tan especials de felicitat i de tendresa que tindre, entre els seus braços, a un ser tan xicotet, que ha estat, nou mesos, creixent dins d’ella, ha de ser com la culminació de la seua realització com a mare.\nDia de la Boda. No son els homens d’Al Capone son els amics del meu pare: Paco Gimeno, Antonio Redón, José Tapia, Paco Lluch, Juan Garcés «Fabero», Toni Clavell, Vicent Badia «El del sombrero» i els padrins\nSabem que a partir del dia que eres mare, la vida et canvia completament. Ella no va ser una excepció, li va canviar. A este canvi li cal afegir un altre canvi, el canvi de quan el fill naix malalt. Afortunadament, no ocorre molt, però sí més del que ens pensem.\nAls pocs dies, observa que els meus moviments no són normals. Vaig nàixer amb una espina bífida. Als tres mesos em van operar; als set mesos em van tornar a operar. Amb missatges dels metges que la meua vida podria ser curta. Van seguir amb les operacions, arribant a les deu.\nEn quinze dies va passar, de ser la mare més feliç del món, a ser la mare més feliç del món plena de sacrifici absolut pel seu fill. Va estar plena de fe, plena d’esperança i molta il·lusió que el seu fill tiraria endavant. Va resar molt, moltíssim. Segons ella, li van escoltar.\nTota la seua dedicació d’amor per al seu fill durant tota la seua vida, sempre el meu suport, va ser la seua missió més important per a ella. L’amor era incondicional\nCrec que mai he sabut agrair-li a ma mare tot el que va fer per mi. Sé que les nostres mares sempre són les millors. Jo, no podia tindre una altra mare millor.\nVaig nàixer entre els seus braços i ella, va morir entre els meus braços.\nArticle anteriorEL AYUNTAMIENTO REMEMORA A LOS ALCALDES DE QUARTELL\nArticle següentJunts per Faura activa un servei de missatgeria per Whatsapp per a rebre propostes i suggeriments veïnals


Hivern i esquí a Cerdanya\nLlicenciataris de Engel & Völkers Cerdanya / Blog / Hivern i esquí a Cerdanya\nGaudir de l'hivern a la Cerdanya\nS'acaba la tardor i ens endinsem ràpidament en la temporada d'hivern a la Cerdanya. Gràcies al fred i la neu s'activen els esports d'hivern com l'esquí,snowboard, raquetes de neu, trineus .... etc. Les primeres pistes d'esquí alpí a obrir són Masella i La Molina amb àmplia oferta de quilòmetres esquiables, cursos, lloguer de material, restaurants i bars. Les estacions d'esquí nòrdic com Guils Fontanera ofereixen circuit de raquetes de neu i fat bike!\nDes de Engel & Völkers Cerdanya com sempre els oferim una àmplia varietat d'immobles per gaudir de l'hivern i la neu a la calor de la seva pròpia llar! Comptem amb una interessant cartera de propietats a Cerdanya a la nostra web. No dubti en contactar-nos o visitar-nos a la nostra botiga a Puigcerdà i concertar la seva visita per trobar la seva !Llar Dolça Llar!


Molt difícil celebrar, qualsevol cosa en el mes d'agost, quan el món s'inunda o es crema en diferents geografies i fins tremola des del més profund de les seves entranyes. Festejar en el context de milers de damnificats i morts a Haití, infinitat de propietats que queden sense sostre per l'aigua o el foc, centenes de congèneres que no sobrepassen l'atac a la seva salut o les bales i punyalades, pot ser privilegi o sentiment de culpa segons l'estat del propi ànim.\nEncara que de diverses maneres, una cosa que sempre se celebra són els aniversaris o sigui una forma de gaudir la felicitat de la vida, el record dels 365 dies que acabes de completar  sense importar que la teva veritable commemoració hagi passat fa 3 o quatre mesos -en altres temps i per qüestions "d'honor" posposaven el registre oficial, si el nadó va ser engendrat abans de la data del matrimoni religiós- o que als 15 anys ja no tinguis virginitat.\nAmb el canvi dels costums, la formalitat del matrimoni, el créixer i multiplicar-se, l'amor encara que no sigui heterosexual, l'autorització de l'avortament -en els termes especificats per les lleis- i tantes altres formes de limitar la natalitat i augmentar les mitjanes de vida unit a la rutina dels que han estat alienats pel tenir en lloc del ser, o en l'altre extrem la desocupació, fan de la commemoració de l'aniversari cosa gairebé incomprensible i si se li afegeix la possibilitat de contagiar-se de malalties que semblen no tenir ni explicació ni remei, convidar a una festa de record de l'edat esdevé un tràngol difícil. Valdrà la pena gastar el que no tinc per complimentar a qui ve a donar-me una abraçada? Com sé si estan vacunats? Amb quina marca van ser immunitzats? I de l'altra band, què li porto? No tinc fons per comprar regals! I si em contagio... uff, definitivament tornar a l'antiga normalitat es mira gairebé impossible.\nEntre el confinament recomanat com a única via de no contagiar-se i els foscos interessos polítics -que si és guerra biològica per disminuir les majúscules xifres poblacionals; que si es tracta de canviar els sistema d'organització governamental; que si no arriben els fons per al pagament de pensions i tants milers de miserables etc.- amb tantes respostes com el que suposa o raona cadascuna els milions de caps en el món, imaginar que puc ser feliç per recordar que fa 500 anys, un grapat d'europeus, van arribar al que llavors s'anomenava Tenochtitlán per vèncer a un grup amb poder que per molt de temps havia esclavitzat, violat, matat arrencant cors o d'altres formes inimaginables, és una mica difícil de descriure. Qui va tenir més influència en aquest esdeveniment recordat la setmana passada, els espanyols o els tlaxcaltecas? Quant va costar? Es va poder haver dedicat aquest fons de festeig a programes de salut? Què guanyem com a país en injuriar a una altra nació? Per què els traficants de persones s'han assentat còmodament en una població de Tlaxcala?\nDes de 1945 les nacions organitzades -en l'ONU- van determinar diverses intencions i programes per mantenir la pau com controlar l'augment poblacional sense guerres internacionals? Què passarà ara que els americans, anglesos, francesos i diversos representants de diverses nacions fugen de l'Afganistan on els talibans -suposadament vençuts fa 20 anys- tornen al poder?\nAquesta generació de nens salvats de morir abans dels 5 anys pels diversos programes d'UNICEF i les dones que pressionen per accedir a una feina en igualtat de condicions salarials i els adults que van sobrepassar les expectatives de vida posterior al final de la segona guerra mundial i que avui acumulen milions d'experiències valuoses als seus 70 anys, han de morir de covid-19? Per què se'ls arrabassa la felicitat d'enaltir un any més de vida?\nEls que ja som al cinquè graó cap al vuitè pis, hem de reconèixer l'essència materialista de la majoria de les activitats. Sabem que segueixen morint de fam, no només els menors de 5 anys sinó molts adults que omplen la seva necessitat física, amb refrescos o antulls no nutritius i en l'àmbit de la salut, a l'haver arribat al límit de guanys per la venda d'anticonceptius, avui els negociants de la salut, es mouen cap a diverses formes de suspensió de l'embaràs o inseminació artificial. Són les vacunes realment un corrent de prevenció de malalties? Quants "expedients X" no coneixem sobre el càncer, VIH, ebola i tantes malalties virals que estan delmant a la població?\nNo és casualitat que el tema de les pensions, es converteixi en enfrontament el mateix a França que a Nicaragua, tampoc ho és la conducta permissiva per l'agressivitat de policies per igual en els estats Units d'Amèrica que a Perú o qualsevol altra nació asiàtica o africana i per descomptat aixeca sospites què polítics que en discursos parlen de l'auto determinació dels pobles en els fets estiguin disposats a iniciar litigis -encara que sigui privats- en temes -per exemple les armes- que abonen a les promeses del president d'un altre país.\nPerò amb tot i aquest fosc panorama, jo et recomano que no suspenguis la teva festa, per falta de diners o perquè algú et diu que tens prohibit fer reunions. Cuida't! Rep com recentment ho vaig fer, en diverses hores als teus amics  . Gaudeix dels matins, la fruita, les xocolates que algú et va compartir; ensenya'ls als que et van visitar la conducta de gent jove -fills, néts, nebots- propis i dels que t'estimen i envolten que amb tot i la propaganda malèvola, segueixen estimant la vida, respectant a què fa servir la seva experiència per enaltir l'altre i recordar que la vida és una experiència més valuosa que les ambicions de molts que pensen que al reduir numèricament la població tindran millors oportunitats que els que encara respectem i estimem el proïsme, perquè així és com es concreta l'amor diví.\n A Corea, compten des del moment de la concepció, de tal manera que avui tindría gairabé 76.\n El passat dissabte, més d'una centena d'èssers humans de totes les edats em van fer feliç en el record dels meus tres quarts se segle a aquest planeta, deixant-me gaudir d'unes roses, girasols, pans i el gust d'entrepans elaborats a mà per la meva amiga durants diverses hores a la seva cuina.


L'Espluga de Francolí avança en la reparació dels desperfectes dels aiguats\nLa llera del riu va quedar molt malmesa | Ajuntament de l'Espluga de Francolí\nL'Espluga de Francolí avança en la reparació dels desperfectes causats pels aiguats\nCal tindre en compte que una part important de vehicles i material de la Brigada Municipal també van ser enduts pel riu i aquest fet dificulta algunes de les tasques\nRedacció divendres, 10 de gener 2020 - 17:45h\nL’Ajuntament de l’Espluga de Francolí avança en els treballs de la llera del riu, entre el pont de la Font Baixa i el Portal de la Font Major. En aquest sentit, s'està adequant l'espai de domini públic del riu i s'està netejant, gràcies a una inversió de l'Agència Catalana de l’Aigua.\nPel que fa als treballs del tram del vial i mur de contenció entre els dos ponts, també han començat i aquestes tasques les està gestionant i finançant la Diputació de Tarragona. Degut a aquesta actuació, el consistori adverteix que és possible que hi hagi afectacions puntuals en el trànsit de vehicles en aquesta zona.\nEn relació amb els treballs de restitució de la zona del pont de la Font Baixa i el vial que porta fins al Casal, els està finançant i duent a terme el departament de Territori de la Generalitat de Catalunya. De moment s'han restituït les baranes i voreres del pont i properament es treballarà per reacondicionar les baranes de la vorera del vial que porta fins al Casal.\nLicitació de les obres dels col·lectors d'aigües residuals\nEl Consell Comarcal de la Conca de Barberà ja ha licitat les obres per restituir els col·lectors d'aigües residuals malmesos. També es treballa amb els projectes executius de les obres i valorant els pros i els contres de les quatre opcions de traçat del tram del col·lector entre el pont de la Palanca i la depuradora. Actualment s'està treballant en la neteja interna dels col·lectors dels trams que no ha pres la riuada però que sí que ha malmès. Fins que no hagin finalitzat les obres als col·lectors l'Espluga seguirà abocant les aigües residuals al riu.\nEn aquest tram del pont ja s'ha restituït la barana i la vorera | Ajuntament de l'Espluga de Francolí\n🎦El Cinema Foment, la petita sala que sobreviu a la Conca de Barberà\n👉Sarral ja té nou regidor després de la renúncia de Clara Serra\nConsell Comarcal de la Conca de Barberà L'Espluga de Francolí Diputació de Tarragona Generalitat de Catalunya Agència Catalana de l'Aigua obres medi ambient Aiguats del 2019


Els dos dies a Chiangrai els hem aprofitat per a relaxar-se i per a visitar llocs peculiars.\nVam arribar a migdia en un bus molt còmode i vam agafar un tuc tuc per arribar a l'hotel. Alli vam fer el check in, vam reservar el trasllat a l'aeroport i vam anar al mercat local a comprar fruita, aigua i altres coses. També vam comprar menjar per a Poppy. Vam tornar i ens vam banyar en la piscina abans de dinar.\nPer la vesprada, una vegada ja asentats, descansats i més relaxats vam anar al centre. Primer vam vore un espectacle de llums que fan al rellotge. Sincerament...s'encenia de colors i sonava música. Un poc cutrecillo...\nAl costat està el mercat nocturn. Paradetes de tendes de roba, souvenirs... i una zona amb molts llocs per a menjar i taules comunes. Ens vam demanar un peix i un padthai i vam sopar. Com sempre, Poppy cap a dins el peix i cap a dins el Padthai (si pica un poc, ella cap a dins, si no pica, cap a dins...)\nDe cami de tornada vam parar a un tuc tuc i vam aparaular amb ell que ens portara a dos temples que es caracteritzen per ser completament diferents. Vam quedar amb ell a les 10 en la porta de l'hotel. Vam tornar, ens vam gitar i a dormir.\nAhir a les 9:50 ja estava el conductor en la porta. Primerament ens va portar al Wat Rong Khun o temple blanc. Un temple que encara es troba en construcció i que s'allunya de tot el que hem vist. Modern i un poc sinistre en alguns llocs. Tot fet en color blanc i amb calaveres, mans que pareixen demanar ajuda, superherois... per dins podem veure en les pintures a Kungfu Panda, Hello Kitty, Michael Jackson, Pokemon i altres personatges... molt diferent!!\nEns ferem un batut i tornarem al tuc tuc. Ens va portar a la segona parada. El Wat Rong Suea Ten o temple blau.\nAquest temple és també molt diferent als tradicionals. Predomina el color blau sobre la resta i té un buda blanc nacarat enorme dins. Poppy va entrar dins saludant a Buda com porta fent desde que estem aqui i la xica que cuida del temple es va voler fer fotos amb ella.\nAcabada la visita dels temples que teniem programats vam tornar a pegar-se un banyet i a dinar. Una bona siesta i de vesprada a caminar altra vegada.\nVam arribar a un mercat de dia amb moltes paradetes i no vaig poder resistir-me i hem vaig comprar un peix que feia molt bona olor! El peix venia embolicat en una fulla de palmera de dubtosa procedència però vaig poder triar jo quin volia i el xic el va passar per les brases per a calfar-lo. He de dir que hem va saber a glòria. Era com caballa. Espectacular. La Poppy també està d'acord!\nSeguirem caminant i vam arribar al mercat de la vesprada anterior. Pau volia fer-se un massatge i Poppy i jo vam entrar a una cafeteria a esperar-lo. Una cafeteria amb un montó de gats que campaven per alli mentre nosaltres ens menjavem una tarta i un batut. Poppy va flipar amb els gats i solament feia que saludar-los ejejeje\nQuan Pau va acabar vam passar pel mercat per a sopar però al final vam acabar en un lloc de barbacoa. Demanavem plats de carn, peix o verdures crues i ens ho torravem nosaltres. Molt bo tot! Verduretes, gambes i pollastre. Un gran sopar!\nTornarem a dormir i hui marxem en un vol a Bangkok i d'allí agafem un tren nocturn i un ferry fins. Koh Tao! Besos!!!!


El Cap de Zona de Mataró-Urbanes ha tornat a fer de les seves. No content amb el comentari, més que desafortunat, sobre lidioneïtat de contractar dones perquè aquestes es quedaven embarassades i agafaven la baixa, ara, en una reunió de delegats i delegades es despenja amb un altre comentari digne dun jutjat de guàrdia.\nEns referim a la crida que ha fet als delegats (això si, amb el cinisme de dir-los que ho deia però com si no ho digués) perquè facin arribar als seus empleats el suggeriment de que han danar a treballar a les tardes i de forma gratuïta. Senyor Cap de Zona de Mataró, vagi en compte, perquè per aquest camí no va bé.\nLi recordem que les hores extres, fora de les anomenades estructurals, no són legals, i volem recordar-li que ningú està obligat a fer més hores que les que marca el Conveni, i amb aquest tema li serem molt bel·ligerants.\nSi vol esclaus treballant a les seves ordres vagi-sen a una república bananera, perquè aquí vostè està de més. Invitació que fem extensiva a tots aquells caps, que com vostè, es creuen amb dret de cuixa.


El Servei de Pediatria de l’Hospital Universitari Arnau de Vilanova disposa de dos cotxes elèctrics per als infants ingressats – REVISTA ONLINE MAGAZINE LLEIDA DIARIO DIARI MAGAZINE DIGITAL REVISTA DIGITAL MAGICSEO POSICIONAMENT SEO POSICIONAMIENTO ENTREVISTAS FAMOSOS ARTICULOS REVISTA ONLINE TENDENCIAS\nEl Servei de Pediatria de l’Hospital Universitari Arnau de Vilanova disposa de dos cotxes elèctrics per als infants ingressats\nS’utilitzaran en els desplaçaments per fer proves o entrar a quiròfan amb l’objectiu de millorar l’experiència dels infants durant la seva estada a l’Hospital. Són fruit d’una donació de l’empresa BMW Unicars Ponent. L’Hospital Universitari Arnau de Vilanova ha presentat\nS’utilitzaran en els desplaçaments per fer proves o entrar a quiròfan amb l’objectiu de millorar l’experiència dels infants durant la seva estada a l’Hospital.\nSón fruit d’una donació de l’empresa BMW Unicars Ponent.\nL’Hospital Universitari Arnau de Vilanova ha presentat avui dos cotxes elèctrics per als infants ingressats al Servei de Pediatria. Són fruit d’una donació de l’empresa lleidatana BMW Unicars Ponent i els serviran per desplaçar-se a fer les proves dins l’Hospital o entrar a quiròfan d’una manera més divertida i relaxada. El seu objectiu és millorar l’experiència dels infants, que poden sentir-se intimidats dins l’entorn sanitari. Es tracta d’una iniciativa innovadora que, poc a poc, es va introduint en els serveis de pediatria de diversos hospitals.\nLes investigacions i l’experiència dels professionals sanitaris assenyalen que un pacient feliç i positiu afronta la prova o la intervenció d’una manera més relaxada. Així, a través dels cotxes, els infants reduiran la por, l’angoixa i l’estrès, cosa que els fomentarà la interacció i augmentarà la seva tolerància a l’assistència sanitària.\nL’acte de donació dels dos cotxes elèctrics ha tingut lloc aquest matí al Servei de Pediatria de l’Arnau de Vilanova i ha comptat amb la presència de Ramon Sentís, gerent territorial de l’ICS a Lleida, Alt Pirineu i Aran i de Gestió de Serveis Sanitaris; d’Eduard Solé, cap del Servei de Pediatria, i de Jordi Aige, gerent de BMW Unicars Ponent.\nEl Servei de Pediatria de l’Hospital Universitari Arnau de Vilanova disposa de 16 habitacions d’hospitalització on es poden atendre fins a 30 infants ingressats. El Servei compta amb ciberaula, sala de jocs i aula hospitalària. L’any 2018, el Servei de Pediatria va gestionar 1.177 altes hospitalàries i l’estada mitjana va ser de 3,47 dies.\nLleida, 2 d’octubre de 2019


Els veïns de la Roca reclamen millores - Canal Taronja Osona i Moianès\nIniciNotíciesGeneralEls veïns de la Roca reclamen millores\nEls veïns de la Roca reclamen millores\nUn grup de veïns de La Roca de Taradell es queixa que les infraestructures de la urbanització on viuen són deficients. Acusen el consistori de no invertir prou en la zona i se senten “ciutadans de segona”. Cables penjant i enllumenat per colgar, clavegueram que s’embussa quan plou molt o sots al mig de la via pública són algunes de les demandes que han portat l’associació de veïns a exigir al consistori una planificació que marqui un calendari per executar les millores.\nEl president de l’Associació de Veïns de la urbanització, Josep Presseguer, parla d’algunes de les mancances que té el veïnat i destaca també les intervencions que s’haurien de fer de manera més immediata.\nEl president de l’Associació de Veïns assenyala que hi ha veïns que s’estan plantejant presentar-se a les eleccions per defensar els seus drets dins l’ajuntament.\nL’alcalde de Taradell, Lluís Verdaguer, diu que les millores de la urbanització s’han d’afrontar per fases i a poc a poc. L’alcalde també diu que es destinarà una partida econòmica important en accions per millorar alguns asfaltats i que les obres estaran enllestides abans de l’estiu.\nL’Ajuntament de Taradell es va comprometre a executar obra per un valor inicial d’uns 90.000 euros que estarà enllestida abans que comenci l’estiu. Sigui com sigui, alguns dels veïns prefereixen prémer l’accelerador.\nD’altra banda, fa uns mesos, una desena de cases de la urbanització La Roca de Taradell van patir un seguit de furts que van alertar els veïns. De seguida, es van anar organitzant a través d’un grup de WhatsApp per aconseguir la instal·lació de càmeres de vigilància. Finalment, i amb el vistiplau de l’Ajuntament que és qui en farà la gestió, de cara a l’estiu es preveu col·locar les càmeres que s’hauran de pagar els veïns de la seva butxaca.\nNou vídeo viral de Canal Taronja\nUn Mercat del Ram gris i de dol\nSant Hipòlit cancel·la la Festa Major\nLes xifres de la COVID a Vic\nLlum LED contra la COVID-19\nEl Festival Marcos Redondo torna a Viladrau\nModa independent a Vic\nEnric Millo, persona “non grata” a Vic\nInfo Taronja 21-11-19\nLa ciutat de Vic augmenta les línies de transport urbà\nMés de 225 persones caminen contra el càncer\nRetirada de diners com a protesta\nUn osonenc ferit amb una arma de foc\nAnem per feina – Moià (25-10-17)\nL’Ajuntament de Vic se suma al zero\nFoc i Saviesa – Dolors Pascual\nJordi Pons, homenatjat al Festival de Cinema de Muntanya\nDe tot i + (programa 136) – 16 gener\nSegona Trobada Comunitària a Vic\nEN IMATGES – Tonis Sta Eugènia de Berga 2020


Aposta per la mobilitat no contaminant a Mataró | Diari Maresme\nPer Redacció , a Mataró, Portada 16 de Mai de 2018\nEl TecnoCampus Mataró-Maresme i la cooperativa mataronina Som Mobilitat han arribat a un acord per fer arribar la mobilitat elèctrica a la comunitat d’empreses i treballadors del parc tecnològic maresmenc. A través de l’acord subscrit s’ubicaran dos cotxes elèctrics – model Renault Zoe – a l’aparcament del TecnoCampus, on es disposa de dos punts de recàrrega. A més, aquests dos vehicles s’incorporaran a la flota que la cooperativa té repartida per la capital del Maresme.\nL’acord entre les dues entitats contempla l’inicia d’una prova pilot que comportarà que els treballadors de la Fundació TecnoCampus usin aquests vehicles, en lloc dels vehicles particulars, per a desplaçaments de feina. Pel que fa a les 120 empreses del parc tecnològic, properament s’iniciarà una campanya perquè es facin socis del servei i facilitin als seus treballadors, a un preu molt competitiu, la mobilitat eléctrica.\nFonts del TecnoCampus han anunciat també que aquest acord representa una aposta per la mobilitat no contaminant i una acció de suport a una nova empresa basada en el coneixement i la innovació com és Som Mobilitat, que a més té un model cooperatiu. En aquest sentit, les mateixes fonts han recordat que el parc tecnològic mataroní compta amb una de les primers càtedres d’economia social de tot l’Estat, i té en marxa un postgrau sobre gestió de cooperatives on s’estudien casos com el de Som Mobilitat, inspirades en els principis de l’economia del bé comú.


pensions - CGTCatalunya.cat\ndimecres 28 d'octubre de 2020 , per S Comunicació CGT Catalunya\nEl sistema públic de pensions, basat en tres principis essencials: universalitat de les pensions, suficiència de recursos del sistema a través dels impostos, ben directes i indirectes i el principi d’equitat garantit a través d’un sistema de repartiment i solidari, perquè tothom aportació en funció dels seus guanys i tothom rebi una pensió que garanteixi un mitjà de vida digne, ha estat un objectiu de (...)\nAquesta setmana, Christine Lagarde, directora gerent del Fons Monetari Internacional (FMI), ha visitat l’estat espanyol per inspeccionar les finances i per deixar les coses clares. Per una banda, s’ha mostrat satisfeta de les reformes econòmiques i laborals impulsades per l’anterior govern. Per l’altra, ha declarat que això de vincular les pensions amb la taxa d’inflació, l’índex de preus al consum (...)\ndiumenge 11 de febrer de 2018 , per Coordinació del Catalunya\nL’obsessió per acabar amb el sistema públic de pensions no és nova ni obeeix a l’actual conjuntura de l’anomenat fons de reserva. L’assetjament comença ja durant l’últim govern socialista de Felipe González i no ha cessat fins al moment; amb independència que els experts diguin que l’economia va bé, que es crea ocupació o tot el contrari. La necessitat de retallar les pensions sembla un requisit prioritari (...)\ndivendres 26 de gener de 2018 , per Coordinació del Catalunya\nQuè ha passat amb la guardiola de les pensions? No és absurd afirmar que no hi ha diners per a les pensions públiques i oferir desgravaments a les contribucions a les pensions privades? La guardiola de les pensions s’ha buidat. I aprofitant l’ocasió, tornen una vegada més sobre el tema de la crisi de les pensions i, com no, sobre la recomanació que es facin pensions privades. Han observat que (...)\ndimecres 13 de desembre de 2017 , per Coordinació del Catalunya\nENS VOLEN ROBAR LES PENSIONS PÚBLIQUES Les diferents lleis de reforma del sistema de Seguretat Social quant a Pensions, més enllà de garantir la consolidació del nostre sistema públic, universal i solidari, han suposat una dinamitació del mateix. La Llei 27/2011 de Zapatero, pactada entre gairebé totes les forces polítiques i els sindicats del règim, més la Llei 23/2013 del PP que regula el factor (...)\ndimarts 25 d'abril de 2017 , per Coordinació del Catalunya\nConferència-xerrada en defensa de les pensions públiques el dijous 27 d’abril a les 11h a la Casa del mar, c/Albareda 1, Barcelona Intervindran: Desiderio Martín (Salut Laboral Comitè Confederal CGT) i Miren Etxezarreta (Seminari Economia Crítica Taifa) Les nostres pensions no es venen ni es negocien. Organitzem la resposta! Per una qüestió d’aforament seria interessant que aquelles que tingueu (...)\ndivendres 17 de març de 2017 , per S Comunicació CGT Catalunya\nAny rera any veiem com els diferents governs legislen i aproven lleis que ens retallen drets. Que permeten als empresaris disposar encara més de les nostres vides, dictant-nos en funció dels seus interessos com han de ser les nostres condicions laborals i, quan no els servim, llençar-nos a la cuneta. Any rera any veiem com la patronal, esperonada pel servilisme de governs, imposa de manera més (...)\ndilluns 27 de febrer de 2017 , per S Comunicació CGT Catalunya\nUna nova agressió contra els interessos de la gran majoria de la població s’està preparant. Com qui cuina un plat a foc lent, des de fa mesos els mitjans de comunicació (que depenen de grans empreses) i el govern central estan filtrant, dia rere dia, informacions sobre la insostenibilitat de l’actual sistema de pensions. Ens diuen que hi ha un dèficit de 16.000 milions d’€ a la Seguretat Social, que (...)\ndimarts 21 de febrer de 2017 , per Coordinació del Catalunya\nConcentració a Reus el 23 de febrer en defensa d’unes pensions públiques i dignes\nConcentració a Reus el dijous 23 de febrer en defensa d’unes pensions públiques i dignes Els sindicats CGT, COS i CoBas convoquem concentració a nivell del Camp de Tarragona el dijous 23 de febrer a Reus a les 19h davant la seu del PP (Raval Santa Anna 43) contra la nova reforma de les pensions que està preparant el govern espanyol, que suposarà un nou allargament de la vida laboral, una (...)