El plorar indegudament als quals han mort els causa pena, ja que els atrau cap a la terra.\nEl nostre pobre amic que ara comença a adonar-se que existeix una vida després de la mort, és portat al que podria cridar-se hospital, llar de descans o centre de recuperació. Allí, mitjançant diversos rajos les seues inhibicions mentals segueixen dispersant-se, el seu cos espiritual és alimentat i enfortit cobrant salut. Se li explica totes les coses ja que es troba més o menys en la mateixa situació que la d'un xiquet recent nascut excepte en que pot entendre tot el que se li diu i respondre, mentre que el bebè ha d'aprendre a parlar. Ací, rep una explicació sobre el que és la vida en el “altre costat”. Si vol polemitzar, no pot. Ningú ho farà amb ell. Al contrari, se li deixarà pensar sobre l'explicació que se li ha donat i quan l'accepte lliurement, l'explicació continuarà. Mai serà persuadit, mai forçat a gens, tindrà sempre el dret de triar. Si no vol creure romandrà en algun estat estàtic fins que òbriga la seua ment. Molts arriben a l'altra vida amb la convicció infrangible que la seua pròpia religió és l'única que existeix. Aquests desventurats es col·loquen en una situació bastant semblada a les anteriors perque els assistents de el “altre costat” saben perfectament bé que no poden ajudar-los si simplement amb la seua presència destrueix una creença de tota una vida. Suposem que una persona, catòlica fervent, creu en àngels i dimonis i tota aquesta pantomima. Quan arriba al “altre costat” veu certament les portes del cel i un ancià amb barba i amb un enorme registre en el qual creu que figuren tots els seus pecats. Tot es conforma de la manera que el pobre i innocent catòlic vol veure: Àngels amb lleugeres i tremoloses ales, gent asseguda sobre núvols tocant l'arpa i, de moment, es troba molt satisfet d'haver arribat al cel. Però, a poc a poc, cau en el compte que tot açò no sona a veritat, la gent no vola en el ritme exacte del batre de les ales, etcètera. El recent arribat s'adona que allò és una representació i comença a preguntar-se que és el que hi ha darrere d'ella, que és el que oculten les cortines i tota aquesta estructura, com són en realitat les coses i exactament quan comença a pensar en aqueix sentit comença a veure "esquerdes" en la façana de la casa celestial. S'aveïna llavors el moment en el qual ja no pot seguir creient en aquesta pantomima i clama per saber. Ràpidament els àngels amb les seues lleugeres ales s'esvaeixen, cauen els músics al costat de les seues arpes que estaven asseguts en un núvol, i els assistents, altament experimentats, mostren al nouvingut que acaba de despertar a la realitat que reemplaça a la il·lusió i que és summament més grata que el que havia sigut aquesta. És lamentable que tanta gent veja unes poques làmines en la Bíblia i les prenguen com a veritats irrefutables. Cal recordar que també s'empren dibuixants per a il·lustrar la Bíblia. No interessa de quina religió es tracte si els que la professen creuen incondicionalment en les seues llegendes o, diguem, fantasies. Ells creuran estar-les vivint quan abandonen la Terra i entren en el plànol astral. Quan el recent arribat puga adonar-se de la naturalesa del món en el qual està, llavors podrà seguir avant. Es dirigirà al saló de les memòries i allí, solament, ingressarà en una cambra i presenciarà la història de la seua vida: tot el que ha fet, tot el que ha tractat de fer i tot el que ha volgut fer. A més, cada cosa que li ha succeït, la qual cosa ha pensat durant la seua permanència en la Terra i ell, ningú més que ell, podrà jutjar si la seua vida ha sigut un èxit o un fracàs. Ell i ningú més que ell podrà decidir si "torna al col·legi" i comença el curs per a repetir-ho totalment amb l'esperança de superar-ho en eixa nova oportunitat. No hi haurà mare, ni pare ni millor amic que estiga al seu costat per a culpar a un altre del que haja fet malament. Ell estarà sol, completament sol, més sol encara del que va poder estar anteriorment en qualsevol lloc. I serà per a jutjar-se. Ni dimonis ni Satanàs li estaran esperant amb la cua enroscada i alè feroç; ningú va a clavar forquetes o tridents en les seues carns i, pel que fa a les flames, bo... ni ells usen eixes coses per a la calefacció central! La majoria dels qui passen aquesta prova ixen del saló de les memòries considerablement commoguts i notablement contents de l'ajuda i simpatia brindada pels assistents que esperen fora. Sobrevé després un període d'ajust, durant el qual el nou visitant pot reflexionar sobretot el que ha vist, sobre els errors comesos i decidir que és el que pensa fer. Açò no és qüestió de resoldre-ho en uns pocs minuts; han de considerar-se tots els aspectes de l'assumpte. Val la pena tornar i començar tot de nou? Seria potser millor romandre allí uns pocs segles esperant que es donaren condicions millors per a tornar? Però també pensa que no sap quines seran les millors condicions o quina probabilitat té de tornar. A aquesta altura de la seua meditació és convidat pels assistents que estudien cada punt amb ell i ho aconsellen sense exercir pressió alguna. En tot moment mantindrà la seua total llibertat d'elecció i de decisió i ningú influirà sobre el seu ànim sobre aquest tema. Si desitja tornar i assestar una mica l'infern de la Terra, serà la seua decisió i de ningú més. Molts recent arribats no saben que poden extraure tot el seu sustente i nutrició a través de l'aire, de les vibracions que els envolten. Recorden la seua vida terrenal i pensen en els aliments selectes que hagueren desitjat menjar i que no van poder obtenir. En canvi, ara, poden tenir el que vulguen, qualsevol tipus d'aliment que desitgen. Si desitgen fumar havans o cigarrets o pipes, també poden fer-ho.\nUna de les malediccions més grans de la vida (de la vida moderna) és l'actitud dels empresaris de les funeràries i dels seus treballadors – no cap dubte que actuen com ho fan per motivacions empresarials – intenten fingir que la persona recentment morta no està morta, sinó simular que està dormint. Aquests empresaris pinten les cares mortes, agiten el pèl mort, deixen el cos del mort simulant a una persona que està dormint. Sembla ser una conspiració universal en la vida actual per a encobrir la pena com si anara alguna cosa dolent, vergonyós el demostrar l'emoció davant d'una pèrdua. Sovint l'aflicció està renyida amb l'empipament cap a la persona morta pel fet d'haver mort. No obstant açò, en altres ocasions apareix una sensació de culpabilitat. Podríem haver fet una mica més per la persona morta? Hauríem pogut estalviar-li sofriment? Si una persona “cau en l'error” del ressentiment perque el seu ser estimat ha mort, en moltes ocasions senten la necessitat de cercar un culpable, o bé preguntar-se qüestions tals com; qué més hauria pogut fer? com ha pogut (la persona morta) anar-se de la meua vida? Els empresaris de les funeràries prenen mesures extremes fingint que la persona morta és un cos dormit. Falsifiquen valors, i, al meu entendre, està molt mal, de fet obligar que un cos adopte una actitud artificial - artificial per a la mort, que és - i fingir que ell o ella està dormint. Hem de tenir un nou concepte de la mort. Els grans homes com Winston Churchill no tènia por de plorar quan l'ocasió ho justificava. Winston Churchill; es deia que podia abocar llàgrimes d'emoció i llàgrimes de pena, i ell era millor home per fer-ho.\nAquestes coses passen, però no succeirien si hi haguera més comprensió de la naturalesa de la pena, no succeiria si per exemple, els veïns ajudaren deixant parlar a la persona afectada, en lloc de mantenir el silenci entre ells mateixos. Quantes vegades es diu “si haguera actuat de forma diferent ara estaria amb nosaltres”? Hi ha altres casos on la persona afligida es queixa del mort, llançant preguntes a l'aire com “Per qué et tènies que morir deixant-me sol?” Ara que va a ser del meu?”\nSovint hi ha casos on un marit perd a la seua esposa, per exemple mentre dóna llum. L'home, ara pare, té l'hostilitat cap al pobre bebè innocent ja que aparentment és la causa de la mort de la mare. Així que des del principi es troba un pare i un bebè destrossats per la pèrdua. Si almenys la gent aclarira solament els seus conceptes sobre aquests temes. Ara la pena, qué és? Sovint és sol egoisme. Sovint és l'oposició a qualsevol canvi. A la gent no li agrada un canvi que és permanent, per la qual cosa quan apareix la mort – que és un canvi permanent, es produeix ressentiment i hostilitat. En aquests casos el que s'ha de fer és: ajudar a la persona afligida animant-la al fet que parle, i si la persona plora tant millor. Al plorar les emocions ixen fora i per a res demostra falta de seny. Has de parlar-li suau i fermament a la persona, dient-li que no reprimisca les seues emocions, que si necessita plorar que plore, dient-li que - sí, han tingut una pèrdua terrible, però no es tracta d'un comiat definitiu, que quan arribe el moment es trobaran tots dos en un món millor, perque la vida contínua en un altre pla. I si eres bon psicòleg – els millors psicòlegs vénen de les llars i no de les oficines dels anomenats homes professionals – pot fer molt per a ajudar aquells que necessiten de la seua ajuda.\nDesitge esmentar ací que, mentre que les persones han de ser animades per a donar regna solta al seu dolor amb el propòsit de “traure-ho fora d'ell”, no ha de ser animat a persistir en el seu dolor, perquè tal acció no és més que el duel de la seua pròpia pèrdua i no un dolor genuí, es tracta d'una autocompassió i com tal no ha de ser encoratjada. Pot passar fins a 3 dies en la terra per a que tant el cordó de plata com el bol daurat es trenquen definitivament - açò és quan el cos astral s'allibera per complet del seu cos físic - El duel no ha de durar més de 3 dies, ja que en cas contrari crea retards sobre la persona que ha mort recentment. Tal aflicció provoca “ancores” no desitjades que retarden als difunts en el seu viatge astral. Llegeixi “Más allá del décimo” i “Una luz el la oscuridad". Entenc completament que açò pot ser molt dur per a alguns, especialment quan acabes de perdre a un ser estimat, però no t'estàs ajudant si contínues amb el teu dolor passat 3 dies de la defunció. Si vas estimar de debò a persona que s'ha anat; deixa ja de preocupar-te, doncs tornaràs a veure-ho una altra vegada en el món astral quan t'arribe el moment. Siga pacient. SEMPRE tornarà a veure a les persones que estimes!, de debò.


Lo Càntich -Revista de Literatura, Art i Cultura-: «L'espill és una lluna de vidre i de paper...» Francesc Arnau i Chinchilla Il·lustració: Joseph Mallord William Turner\n«L'espill és una lluna de vidre i de paper...»\nIl·lustració: Joseph Mallord William Turner\nL'espill és una lluna de vidre i de paper...\nPrefaci del poemari Noves llunes\n“Recuperant els versos, ara palpo\nque no vull que perdin el sentit.”\n“El llarg camí d’escriure”, Marc Freixas\nL'espill és una lluna de vidre i de paper,\nla meua lluna nova feta de velles llunes.\nEls poemes són les llunes del sol imaginari que habita a dintre meu,\nun sol que és com un déu que tot ho il·lumina.\nQuan parla tothom calla!\nI jo sóc el primer...\nHi ha llunes de colors, o sols en blanc i negre?\nHi ha llunes de fum i de boira, que omplen els forats del meu cervell,\nels forats del gruyère, com dic en aquell vers,\ni es fan i es desfan, com els castells a la plaça Major de la vila.\nHi ha llunes de dol, com les prunes quan són tendres i joves,\ntambé hi ha llunes de sang, les has de viure encara que no les vols,\ni les llunes dels espills, lluentes, brunzides, d'acer,\nsi creues a l'altra banda seràs en un altre món,\nmés pur, més eteri, fins i tot més colpidor,\nperò mai no podràs tornar a sentir la teua pell.\nNit de lluna plena, com diu la cançó,\nperò, potser hi ha llunes buides?\nLes meues de moment són ben plenes...\nAcí us les deixe, i espere que gaudiu de la seua llum.\nEtiquetas: Creació, Francesc Arnau i Chinchilla, Joseph Mallord William Turner, Lo Càntich, Número 26, Poesia\nBon motiu poètic sempre, la lluna.


Pàgina inicial/Educadors, Notícies/Confonem Innovació Tecnològica amb Innovació Pedagògica?\nL’educació davant els reptes del segle XXI i el paper dels dispositius digitals en el context educatiu\nArreu del món, els sistemes educatius són qüestionats i es debat de quina manera cal reformar-los per adequar-los als desafiaments als quals els estudiants han de fer front avui mateix i en un futur. En aquest context de discussió sobre l’educació, les noves tecnologies són una de les preocupacions centrals, ja que poden no només enriquir-la, sinó fins i tot transformar-la completament, una transformació en què, de fet, ja som ben immersos. Però fins a quin punt els avenços tecnològics suposen una revolució pedagògica? Quines són les oportunitats i els reptes que plantegen en l’àmbit educatiu? Quin ha de ser exactament el seu paper i en quina mesura la seva implantació pot ser fructífera o problemàtica?\nLa dimensió social de l’educació\nSi educar consisteix a transmetre coneixements, actituds, valors o formes de cultura, està clar que les Tecnologies de la Informació i la Comunicació poden contribuir de forma notable a la tasca. Però l’educació és també un procés basat en la conducció especialitzada i la supervisió curosa de l’aprenentatge d’algú per permetre-li de desenrotllar-se de manera autònoma, desenvolupar les seves facultats físiques, morals i intel·lectuals i perfeccionar capacitats. I aquest vessant de la formació humana ha tingut sempre una indestriable naturalesa social.\nPer això, d’una banda, és essencial el paper dels docents, i, de l’altra, són també elements cabdals i indissociables de l’aprenentatge, l’intercanvi dialògic, la cooperació i la compartició d’experiències. La importància d’aquests factors els ha posat de manifest de nou i de forma indiscutible la pandèmia de la covid-19 quan, a causa de la restricció de l’activitat presencial, els centres educatius han estat clausurats i els estudiants han hagut de seguir les classes de forma remota. Tot i que la tecnologia ha fet possible la continuïtat de la tasca docent i ha pal·liat en certa mesura la situació, l’activitat a distància ha tingut repercussions tant educatives com emocionals.\nA més, s’ha fet evident la bretxa digital: si les diferències socioeconòmiques determinen la disponibilitat dels recursos que permeten l’accés a Internet, la Societat de la Informació no és a l’abast dels menys afavorits, que en queden segregats. Aquest veritable desafiament per a les administracions s’ha saldat amb uns resultats que potser han permès de trampejar la situació i sortir del pas, aparentment. Però el cert és que només el temps aclarirà fins a quin punt els mesos d’activitat estudiantil a distància han afectat els alumnes que han tingut dificultats per comptar amb ordinadors i altres equipaments. Convé destacar la iniciativa Famílies digitals del Departament d’Educació, concebuda per facilitar l’adquisició de la competència digital per part de les famílies i donar resposta des de l’acompanyament a les seves necessitats.\nTecnologia i Pedagogia\nInnovació Pedagògica i Innovació Tecnològica són dos conceptes que poden estar relacionats però que massa sovint es confonen o s’associen erròniament. La introducció de dispositius tecnològics en un entorn educatiu suposa la incorporació d’unes eines potents i versàtils però no suposa, per ella mateixa, “Innovació Pedagògica”.\nPer parlar d’Innovació Pedagògica cal fer referència a la recerca educativa. Es tracta d’un procés sistemàtic que consisteix en la recollida d’informació fiable i vàlida en un context educatiu i en la seva anàlisi i interpretació per tal d’ampliar el coneixement sobre els fenòmens que hi tenen lloc, explicar-los i comprendre’ls per solucionar els problemes que s’hi plantegen.\nÉs, doncs, de l’estudi d’un context educatiu determinat que ha de sorgir un diagnòstic que identifiqui els obstacles, les febleses i amenaces, així com les fortaleses i oportunitats. De tot plegat en pot acabar derivant una proposta de transformació que confronti les dificultats i persegueixi l’objectiu d’una millora educativa.\nPer tal que una innovació suposi un guany pedagògic cal conèixer bé l’àmbit d’implantació i detectar aspectes susceptibles de ser millorats per l’efecte d’un nou revulsiu. També és fonamental estudiar les aportacions intel·lectuals coetànies, així com les formulades amb anterioritat, sobre els problemes identificats. Igualment, convé identificar i conèixer les propostes de transformació reeixides que han estat aplicades a entorns similars i que poden convertir-se en possibles referents, un cop hagin estat efectuades les oportunes adaptacions per a una possible extrapolació.\nLa translació directa i precipitada les mesures i propostes metodològiques de transformacions pedagògiques d’èxit a un nou context educatiu no és, tampoc, Innovació Pedagògica. Per això és contraproduent i perillós parlar de “miracles educatius” o establir models. Per exemple, segons que apunta el suec Gabriel Heller-Sahlgren, director de recerca del Centre for Education Economicsde Londres, al seu llibre Real Finnish Lessons, l’adaptació abrupta i poc fonamentada per part del govern d’Escòcia de les mesures de reforma educativa endegades a Finlàndia, va causar la davallada dels resultats dels alumnes escocesos en els rànquings educatius internacionals. Tant el menysteniment del paper dels mètodes tradicionals d’ensenyament al país escandinau com l’escassa perspectiva a l’hora de ponderar l’efecte de la reforma educativa haurien afavorit una anàlisi parcial i esbiaixada d’una transformació pedagògica molt menys reeixida que no s’havia jutjat en un principi.\nEl paper de les noves tecnologies en l’educació\nInternet i les noves tecnologies han afavorit grans canvis en l’ensenyament-aprenentatge. Avui hi ha cursos massius en línia, lliçons magistrals de professors eminents accessibles per a tothom que tingui interès per descobrir-les, explicacions de tota mena de temes a la distància d’un sol clic des de qualsevol cercador… A la xarxa podem trobar continguts i recursos educatius inestimables.\nPodem considerar un veritable gir copernicà en l’àmbit educatiu aquesta accessibilitat i transmissibilitat del coneixement, perquè significa la multiplicació exponencial d’oportunitats d’aprenentatge i perquè pot canviar radicalment la relació entre estudiants i docents. Té menys sentit que mai —si és que en algun moment n’havia tingut— que en cada centre educatiu, cada professor de cada assignatura, al llarg de cada curs, cada any de la seva vida professional, repeteixi davant cada grup una mateixa lliçó.\nLa tecnologia posa al nostre abast una sèrie d’eines i recursos amb un gran potencial per a l’ensenyament-aprenentatge. Avui podem fer arribar grans continguts educatius a tots els alumnes, i aprofitar l’experiència i el coneixement dels mestres i professors per exercir com a guies, prestar suport especialitzat en l’aprenentatge i encaminar l’educació no només a la repetició i a la memorització d’uns mínims sinó a la comprensió, a la recerca i a la creativitat.\nEls ordinadors, les tauletes tàctils, les pissarres digitals o els canons de projecció poden ser grans eines i faciliten la tasca a les aules, però perquè s’esdevingui una veritable millora pedagògica són fonamentals l’estudi del context educatiu, la proposta de mesures i canvis metodològics adaptats i el paper proactiu dels docents.\ninternetseguraredactor2021-07-20T18:26:12+02:004 maig 2021|Tags: centres educatius, competència digital docent, educació, educació digital, educadors, innovació pedagògica|


Natura 100%: Ferrada del Tossal de Mirabet\nAquest dissabte hem quedat a Tremp per esmorzar i ajuntar-nos el grup que formarem aquesta sortida organitzada per Vias Ferratas del Rafa Montoliu, aquesta vegada serem 24 ferrateros il·lusionats i amb ganes de divertir-nos i passar plegats una bona experiència.\nEls he conegut a traves del meu amic Josep (Esgarrapacrestes), i junt amb l’Anna, els tres hem viatjat fins aquí plegats, esmorzant. També hem conegut gent que porta altres grups, això es molt habitual, tot un plegat d’integrants de diversos grups de barranquisme, senderisme, escalada, etc., cohesionats per un altre sortida, el cas es anar a la muntanya i passar-ho bé.\nAgafem el cotxe tots en fila india i desprès d’uns 51Kms., arribem a El Pont de Suert, creuem el riu Noguera Ribagorçana i seguim per la dreta vora el riu pel conegut Camí de l'Aigua.\nDavant nostre trobem un aparcament al costat d’un veïnat de cases noves a l’estil de l’alta muntanya, aquí ens posem els estris necessaris per la sortida, dissipador, arnés, alguna baga o cinta exprés, quick fix, descensor, corda, politja per la tirolìna i sobre tot casc i guants,aprofitem i fem la foto de rigor de tot el grup.\nNombre de Persones: 24\nTipus: Via Ferrada\nDesnivell de pujada: 200 metres\nDesnivell de baixada: 200 metres\nDistància: 470 metres\nTemps d'aproximació: 00:10\nEquipament de la via:\nEquipada amb grapes, nombrosos despenjats per ràpel, cua de porc per passar la corda en cas d’encordar, tirolina i cable de vida. Està en perfecte estat.\nDificultats a superar: Desploms, passos d'escalada, 2 ponts nepalesos i una Tirolina.\nObservacions: La via està a 15 minuts del centre del Pont de Suert caminant.\nI comencem a caminar pel camí de l’aigua i passem vora l'edifici de l'Escola de Muntanya, seguim avançant fins que trobem un pont peatonal sobre el riu, a la dreta, i un altre camí a l'esquerra on trobem un pal indicador senyalant la via ferrada. Trobarem marques grogues de pintura fins al principi de la via. Agafem e\nl camí de l'esquerra que comença a pujar vora una canonada d'aigua.\nFa un parell de giragonses per guanyar alçada i fer-nos més amable la forta pujada, al final la pista s'introdueix per un viarany a la dreta, atenció fites, que va planejant trobant marques grogues VF i punts grogs, fins que al final del sender trobem un altre placa amb explicacions i instruccions.\nHi ha 3 trams de via principals. Comencem a pujar pel costat del cable passamà i ja trobem les primeres clavilles.\nPrimer tram els ponts nepalesos\nEn el primer tram els dos ponts nepalesos s'encarreguen de posar emoció a l'assumpte, un de 10 metres i l’altre de 8 metres, un a sobre de l’altre, separats per unes 10 grapes.\nAquests ponts estan construïts amb 3 cables d’acer, un pels peus, un per les mans i l’altre pel dissipador, encara que són opcionals, jo per exemple no estava convençut i no els vaig fer i vaig continuar pujant en vertical fins el final del primer tram.\n(si opteu per passar els ponts nepalesos tornareu a la mateixa agulla que jo he seguit amunt), una petita agulla amb molt bones vistes al Pont de Suert.\nEl segon tram:\nSense ser complicat potser trobem els passos més aeris de la via, sempre amb bones preses, abans d’arribar al desplom trobem una via d’escapada a l’esquerra amb la marca E pintada de blau, seguim i arribem al cim d'un esperó.\nAquí encarem el tram més llarg i exigent que podriem dividir en varis subtrams, ara seguim pujant verticalment per la paret fins arribar al capdamunt d'una penya rocosa, lloc on trobem un lloc per descansar, aquí hi ha una nova via d'escapada.\nDesprés de donar temps per descansar i distanciar-nos, perquè degut al grup tant nombrós ens hem tingut que dividir en petits grups i nivells i com la progressió de la mateixa ferrada et demana que deixis com a mínim un tram entre parabols o cues de porc, de distancia (per no arresogar un altre persona que es trobi en el mateix tram de la persona que pugues caure), seguim ara per un tram bastant curt però aquí les grapes estan més separades.\nAquí s'ha d'improvisar alguns passos, ja un primer tram com si li faltessin dues grapes seguim per 4 grapes més i tornem a trobar un tram com si faltessin 5 grapes més, tenim que triar molt bé on posem els peus i escollir les preses per les mans, per tal d'anar pujant, son passos dels que es requereix una essència d’escalador, els creadors d’aquesta ferrada, l’han muntada molt bé i trobo que esta interessant predeterminar aquests passos, anant incrementant la dificultat a mida que la vas superant.\nAra seguim pujant per les grapes de la paret vertical , més amunt hi ha un flanqueix horitzontal cap a l'esquerra, on haurem de triar molt bé on posem els peus, és entretingut i molt divertit, tornem a pujar verticalment fins arribar a l'última pujada, la més difícil.\nEs tracta d'un tram desplomat d'uns 5 o 6 metres on la roca surt cap a fora i hem de suportar tot el pes del nostre cos. Hi ha moments que ens tenim que quedar penjats d'una sola mà ja que ens toca canviar el mosquetó, cosa que provoca que els braços es carreguin molt.\nLa clau d'aquest tram és pujar-lo el més de pressa possible per tal de que no perdem la força als braços. Superat aquest exigent tram, que la veritat vaig superar amb als ànims i els consells del Miquel, ja estem a dalt de tot, al final de la via ferrada, mentre gaudim de les vistes a la vall de Boí, al Pont de Suert i la Noguera Ribagorçana, i una panoràmica general del Pirineu encara ben nevat.\nOpcionalment podem agafar la via d'escapada cap a la dreta i començar a baixar fins al riu.\nL'altra possibilitat és passar a l'altre costat de roca per una tirolina gairabé horitzontal d'uns 25 metres de llargada que salva un precipici d'uns 30 metres, (politja de cable i guants obligatoris i depenent de la colla per anar recuperant la politja es necessaria una corda d’uns 40 metres.\nNosaltres ja que hi som, anem passant tots per la tirolina, el tram final s'ha de fer en lleugera pujada amb l'ajuda de les mans, els fills d’un matrimoni la passen varies vegades i nosaltres ens ho hem passat com ells, “com nens”.\nInclús jo que no les tenia totes i que quasi hem\ntiren, hem van anar convencent perquè m’acostés al cable i ja que hi era avall, m’ho vaig passar “pipa”.\nFinalment, i amb tots a l'altra banda, iniciem el descens. Trobem una fletxa groga a la dreta i comencem un llarg i vertical descens tot seguint les marques circulars de pintura groga, per la nostre esquerra veiem els Escapes de la ferrada.\nPer qüestions d’habilitat ens anem separant i la Aelina, queda sola i indecisa baixant pels trams més verticals, relliscosos i compromesos que ajudats amb el cable de vida anem superant a poc a poc i amb paciència, arribem de nou al camí de les Aigües i en un petit passeig arribem els cotxes.\nAquí hem torno a retrobar amb el Josep i l’Anna, ens traiem els estris i degut a l’hora (les 17:00 hores), ens acomiadem per anar a dinar alguna cosa al poble i canviar experiències i impressions i anar tirant cap a casa. Siauuuuuuu\nContacte: 973 690 830\nLlegint la teva descripció de la ferrada...puc garantir-te que la he tornat a viure!!! i en forces ocasions amb un somriure generós als meus llavis.....Fantàstic!! Felicitats Josep Maria!!\n8 d’abril de 2011 a les 8:59


NOUS CONTENIDORS DE RECICLATGE AL MENJADOR | SomCEM\nCentre d’Estudis Montseny\nUN DIA AMB P-4\nPAF, 18 de Març de 2020\nVISITA DELS MOSSOS D’ESQUADRA A 1r D’ESO\nGakkoNoNews, 18 de Març de 2020\nPOBLET 2020, EL CdA DE 2n ESO\nCEMontsenyTimes, 11 de Març de 2020\nProjectes del CEM\nENTREVISTES SOBRE EL CONCURS DE ROBÒTICA “LEGO CUP”\nMPH, 5 de Març de 2020\nNOUS CONTENIDORS DE RECICLATGE AL MENJADOR\nGakkoNoNews, 26 de Febrer de 2020\nSom notícia al diari ARA\nPep Trelis, 20 de Febrer de 2020\nENTREVISTA AL VÍCTOR SÁNCHEZ\nI.mjb, 25 de Març de 2020\nDEL MONTSENY A ITÀLIA (2n BAT 2020)\nhashtagsominformatics, 11 de Març de 2020\nEn bon français\nTEATRES DE 1r D’ESO\nNewNews2, 26 de Febrer de 2020\nTEATRE DE 3r D’ESO\nCEMontsenyTimes, 19 de Febrer de 2020\nVISITA DE L’ESTUDIANT EN PRÀCTIQUES DEL MIT\nMPH, 19 de Febrer de 2020\nREPORTATGE SOBRE LA LECTURA ¡MUUU!\nGakkoNoNews, 25 de Març de 2020\nLa Rosa Anònima\nBiel Lopez, 4 de Maig de 2018\nTallers de la tarda de Carnaval\nOscar de la Vega, 23 de Febrer de 2018\nESPAI CHILL OUT A LA FESTA FINAL DE CURS!\nLaura Diaz, 14 de Juny de 2017\nTRADICIÓ CIENTÍFICA AL CEM\nCARNAVAL 2020 A PRIMÀRIA\nGakkoNoNews — 26 de Febrer de 2020\nBona tarda, som el dúo de periodistes “Gakko No News” composat pel Marc Larotta i la Lucia Peñaranda. Avui us parlarem del nou projecte sostenible de l’escola: els nous contenidors de reciclatge del menjador i la cantina. Per a informar-nos sobre aquest fet, hem entrevistat al Miquel García, que ens ha explicat el projecte.\nEl projecte CEM+S (escola més sostenible) es va iniciar fa anys amb l’objectiu de fer una transformació i convertir-nos en una escola sostenible i respectuosa amb el medi ambient.\nEls nous contenidors del menjador\nDesde fa un any, com a part del projecte CEM+S es va proposar fer un treball conjunt i intentar eliminar tot el tema plàstic i materials no necessari. Dins d’aquest projecte el que es va valorar va ser:\nEliminar tots els gots de plàstic i canviar-los per gots de fècula de blat; i els gots de plàstic de cafè per gots de cartró; els palets de plàstic per remenar per palets de fusta; canviar tovallons blancs per tovallons ecològics i compostables.\n2. Uns dels problemes que hi havia eren els iogurts, perquè l’envàs era de plàstic, era format individual i no era ecològic. Així que es va buscar un substitut per fer el seu iogurt propi.\n3. S’espera que en 3-4 anys tot el plàstic i material no sostenible deixi d’utilitzar-se definitivament en tota l’escola.\n4. De moment hi ha 2 contenidors orgànics i un de plàstic tant a la cantina com al menjador.\nFins aquí aquesta notícia, fins aviat, i esperem que vosaltres també sigueu sostenibles, ecològics i solidaris!\nNext post DIA DE LA PAU A SECUNDÀRIA\nPrevious post Som notícia al diari ARA\nAbout the Author GakkoNoNews\nSubscriu-te a aquesta web\nIntrodueix el teu correu electrònic per subscriure't i rebre notificacions cada vegada que publiquem noves noticies.\nUneix altres 275 subscriptors\nTèl 93 307 28 57\ni més Montseny\n© Copyright 2018 Centre d'Estudis Montseny\nAquest lloc web fa servir cookies operatives pròpies que tenen una pura finalitat funcional i cookies de tercers (tipus analytics) que permeten conèixer els teus hàbits de navegació per donar-te millors serveis d'informació. Si continues navegant, acceptes el seu ús. Pots canviar la configuració, desactivar-les o obtenir més informació.Accepto No Accepto Avís Legal


Contra l'ofensiva patriarcal i capitalista. Desobediència feminista!\nApostant pel feminisme com a alternativa i projecte polític de transformació i emancipació social. Un projecte que té per objectiu construir entre totes una societat lliure de tota relació jeràrquica i de dominació, on puguem decidir lliurement sobre els nostres cossos, les nostres vides i sexualitats.\nNo restarem callades ni passives, seguirem endavant amb l'autodefensa feminista!\n8 de març 2014: Manifestació 18.30h Pl. Universitat\nManifest de la Comisió Unitària 8 de març de 2014\nAquest 2014 comença amb una de les ofensives patriarcals més greus dels últims 30 anys: la contrareforma de la llei de l'avortament. Aquest projecte de llei representa un atac clarament patriarcal i fonamentalista contra les dones i la nostra lliure determinació sobre els nostres cossos i les nostres vides. Una reforma que pretén infantilitzar-nos, victimitzar-nos i, en definitiva, desautoritzar-nos com a subjectes decisoris, tot atorgant la potestat sobre els nostres cossos a l'Estat, l’Església, metges, psiquiatres, psicòlegs, pares i d'altres “experts”, que tornaran a tenir el poder de forçar-nos a ser mares, mentre que a dones solteres, lesbianes o bisexuals se'ls nega el dret de ser-ho vetant-los l’accés a la reproducció assistida en un clar exemple de discriminació i d'apologia d'un únic model familiar legítim: l'heterosexual. Però nosaltres desobeirem, lluitarem i continuarem avortant com hem fet al llarg de tota la història, així com també seguirem establint relacions sexoafectives lliures, entre nosaltres i en contra de la seva moral.\nEn un moment de retrocés històric en drets i llibertats en mans de les dretes espanyola i catalana que ens retorna clarament al franquisme (reforma del Codi Penal, privatització de la sanitat i l'educació públiques, persecució de les migrades i les treballadores sexuals, retallades en la llei de dependència, criminalització de qualsevol expressió de dissidència, etc.), les dones patim la part més dura d'aquesta ofensiva patriarcal i capitalista que ens vol segrestar a les nostres llars. Ens trobem davant d'una pèrdua dels drets laborals en el mercat de treball capitalista, una sobrecàrrega de tasques domèstiques i de cures que haurien d'estar garantides per l'Estat però que acabem exercint les dones sense cap reconeixement, retribució econòmica ni corresponsabilització per part dels homes, així com una precarització generalitzada dels temps i dels treballs. Enfront aquesta triple presència que patim les dones, des del feminisme seguirem en lluita contra el capitalisme i la seva aliança criminal amb el patriarcat. I seguirem identificant i denunciant els responsables d'aquest sotmetiment, sense oblidar que no només es troben entre la classe dirigent encarregada del disseny de les actuals polítiques escanyadones, sinó també entre els nostres suposats aliats que romanen immòbils i en silenci, per tal de no renunciar als beneficis que els atorga el sistema patriarcal.\nTot just hem començat l’any i ja hi ha onze dones assassinades per les seves parelles als Països Catalans i al conjunt de l'Estat espanyol. Les retallades i el desmantellament de plans d'igualtat i de prevenció de la violència de gènere, així com el reforçament actual de l'heteropatriarcat en tots els àmbits, no està fent més que legitimar i promocionar la violència masclista contra les dones. Estem fartes de sentir com els mitjans de comunicació, les institucions i certs professionals patologitzen els agressors en una societat que promou una masculinitat agressiva i una feminitat submisa i obedient: les agressions masclistes no són més que la reafirmació de la relació jeràrquica de poder existent dels homes vers les dones, sustentada sobre un sofisticat aparell de legitimació simbòlic destinat a perpetuar l’accés a la mà d'obra barata, si no gratuïta, de les dones. Si ens toquen una, ens toquen a totes! No restarem callades ni passives, seguirem endavant amb l'autodefensa feminista!\nDavant d'aquesta conjuntura, un cop més seguim apostant pel feminisme com a alternativa i projecte polític de transformació i emancipació social. Un projecte que té per objectiu construir entre totes una societat lliure de tota relació jeràrquica i de dominació, on puguem decidir lliurement sobre els nostres cossos, les nostres vides i sexualitats. On la vida sigui el centre de la societat i no els mercats. Seguirem lluitant per la repartició real dels temps, els treballs i la riquesa. Per una societat on cap persona sigui il·legal i els pobles i les persones puguem decidir lliurement el nostre futur. En definitiva, la revolució serà feminista o no serà.\nContra l'ofensiva patriarcal i capitalista, desobediència feminista!


ARA MATEIX: crònica d'un desastre\nEll no voldria que es sabés. Però hi ha coses que li vénen al cap, ara, als seus 50 i tants anys.\nVa començar a treballar amb el pare i d'ell en va aprendre l'ofici. Primer era un jovençà que pensava més en gresca i noies, però complia l'horari estricte, que no hi havia misericòrdia.\nAl cap dels anys, el negoci rutllava sol. A ell li agradava (i li agrada) el seu ofici. Tots els guanys anaven sempre a millorar l'obrador, pastadores, calderes noves, càmbres de fred millors...\nJa tenia dos fills i seguia pensant sempre primer com un "artesà de la carn" que no pas com un negociant. Mai en va saber, de fet, encara guarda llistats enormes de deutes en papers esgrogueits que mai es cobraran. Tot i les hores invertides, no posava preus als núvols.\nEl seu principi sempre ha sigut no fer per vendre res que no es menjaria ell.\nAra, és ell qui acumula deutes en papers que tampoc sap com pagarà. La gent ja no fa cua a la porta, i, dissabtes com ahir, es compten per una dotzena i poc més els clients que entren a la botiga.\nEls fidels s'han anat fent grans. Els més joves, justos com van, compren qualsevol cosa envasada al super més gran. Des que hi ha la carretera nova, el poble és mort.\nAra, ell és un d'aquells que l'altre dia sortia al diari. És la mare pensionista qui li ha de deixar diners.\nI mentrestant, hem de suportar miratges a la tele, propagandes de coses que poquíssims poden pagar, com si no passés res. I vinga a llençar diners i regarlar-los als bancs, que ens van al darrere. Merda puta.\nOjalá que la tormenta pase pronto querida Roser.\nDesde Buenos Aires va un inmenso abrazo.\nMés fort si, més clar no!\nCom ells no passan fam, ni saben què és això...\nMem si s'assabenten d'una punyetera vegada!!\nLa reforma de la carretera de Figueres a Verges plena de rotondes i jeroglifics ha deixat tots els pobles aïllats, és molt fàcil passar de llarg.\nEns hem tornat gilipolles fent cua en els caixers de les grans superfícies amb la safata de porexpan amb carn o peix ja tallat o amb la bossa d'amanida variada preparada per consumir. És un engany, aquests centres de distribució controlen tot el consum i arruïnen als seus proveïdors agrícoles i industrials ... i així ens va.\nBon dia Zel ... val més que te'n vagis a la platja que fa sol i la tens a prop :)\ntot plegat deixa un sentiment aclaparador de frustració, d'estafa vital\nem sap molt greu... :(\ni malgrat tot, mai no hem menjat una botifarra i unes llonganisses tan bones!\nen aquest poble mort hi ha una petita família que per l'octubre augmentarà... no se us acudeixi tancar, eh, Roser? que la meva néta ha de tastar les vostres delícies!\nUna abraçada ben forta des de Valence!\nUna abraçada molt forta. Sense gent com vosaltres el comerç és una m...\nno se pas on anirem....això s'ha d'aturar\nigual és una idea molt tonta però coneixes això del crowdfunding suposo...hi ha una llibreria de Barcelona a punt de tancar per la crisi i un grup de lectors i clients s'han associat en un projecte de crowdfunding per a recollir diners suficients per impedir el tancament...és una idea\nEls autònoms... els més desprotegits de tots...\nI si, al damunt, l'autònom té una dona sense feina (com el nostre cas) ja pots imaginar quin panorama :-(\nEspero, de tot cor, que us en pugeu sortir... Ànim, ànim, ànim!!


Programación de 3/24 - Programación de Televisión\nProgramación de 3/24\nNotícies 3/24 Programas / Informativo\nRepàs de les darreres notícies d\_'actualitat catalana, espanyola i internacional. També s\_'ofereixen els principals ítems de la informació esportiva i la previsió meteorològica per a les properes hores, a més de l\_'estat del trànsit.\nRoda de premsa posterior a la reunió del Consell Executiu de la Generalitat Programas / Informativos\nRoda de premsa posterior a la reunió del Consell Executiu de la Generalitat.\nTelenotícies migdia Programas / Informativo\nInformatiu diari que inclou els esdeveniments més destacats de l\_'actualitat, recollits pels serveis informatius de TVC, amb el suport de les cròniques i les connexions amb els corresponsals i enviats especials arreu del món.\nNotícies 3/24 (en aranès) Programas / Informativos\nTelenotícies vespre Programas / Informativo\nInformatiu diari que recull els esdeveniments més destacats en l\_'àmbit català, estatal i internacional. De dilluns a divendres, Toni Cruanyes és l\_'encarregat de presentar les notícies de la jornada.\nMés 324 Programas / Noticias\nEspai de debat presentat per en Xavier Graset en què es confronten idees i punts de vista sobre els temes d\_'interès i l\_'actualitat. Catalunya, en particular, i el món, en general, estan vivint moments de gran transformació


Calendari final de curs 2019-20 | Institut Sant Ramon\nEls curs escolar 2019-2020 de 1r, 2n, 3r i 4t d’ESO, i 1r de Batxillerat acabarà el dia 19 de juny. Fins el 19 de juny els alumnes haureu de continuar entregant les tasques setmanals, com hem fet fins ara. Recordeu que amb les feines del 3r trimestre podeu millorar la nota de curs!\nAquells que teniu assignatures suspeses del 1r trimestre haureu de recuperar-les durant la setmanes del 4 al 15 de maig.\nAquells que teniu assignatures suspeses del 2n trimestre haureu de recuperar-les durant la setmanes del 18 de maig al 5 de juny.\nCada professor es posarà en contacte, de manera individual, amb aquells de vosaltres que heu de recuperar la matèria suspesa i us dirà en què consistirà la recuperació: entrega de tasques i/o prova en línia.\nEls alumnes que hagueu de recuperar una assignatura, durant les setmanes de recuperacions, no haureu de fer exercicis del 3r trimestre d’aquella assignatura que heu de recuperar.\nSi alumne/a, malgrat les recuperacions trimestrals, no aprova una o més assignatures haurà de fer les recuperacions finals.\nA partir del dia 10 de juny els tutors es posaran en contacte amb vosaltres i amb les vostres famílies si heu d’anar a una recuperació final.\nLes recuperacions finals d’ESO es faran els dies 18 i 19 de juny, tal com marcava el calendari d’inici de curs.\nRecuperacions finals de 1r de Batxillerat\nEls alumnes de 1r de Batxillerat faran les recuperacions finals al 2 i 3 de setembre, tal com marca el Departament d’Educació\nEl lliurament del butlletí de notes finals a les famílies serà el 26, 29 i 30 de juny.\nVideoconferència de presentació del Batxillerat


Rajoy exigeix lleialtat a CiU a canvi del seu suport\nEls populars reclamen al conseller Mas-Colell que no qüestioni la llei d'estabilitat pressupostària\nEl PP vol que totes les comunitats, començant per Catalunya, acceptin sense protestar els criteris d'estabilitat pressupostària. Els populars avisen CiU que si ha aprovat els pressupostos és gràcies al seu aval.\nJOAN RUSIÑOL MADRID. 21/03/2012 00:00\n260x366 El portaveu parlamentari del PP al Congrés, Alfonso Alonso, ahir a la cambra baixa. / CHEMA MOYA / EFE El portaveu parlamentari del PP al Congrés, Alfonso Alonso, ahir a la cambra baixa. / CHEMA MOYA / EFE\nEls populars van decidir ahir ensenyar les dents al govern d'Artur Mas. Quan falten pocs dies per a una vaga general, que Europa mirarà amb atenció, l'executiu de Rajoy reforça els missatges públics de contundència en l'austeritat i en el control de les finances públiques. En aquesta gesticulació política cap a Brussel·les, les comunitats autònomes són una peça essencial. Ja fa dies que el president espanyol repeteix que ell és el representant de totes les administracions públiques espanyoles davant les institucions comunitàries i, per tant, se sent amb autoritat per marcar el pas.\nPer això els populars no es van mossegar la llengua a l'hora de respondre a les crítiques del conseller d'Economia, Andreu Mas-Colell, sobre la possibilitat que la llei d'estabilitat pressupostària pugui "desmuntar l'autogovern català".\nL'encarregat de respondre-li va ser el portaveu parlamentari al Congrés, Alfonso Alonso. Tot i que va dir que no volia "polèmiques", va avisar el Govern que és el PP qui l'ajuda a "tirar endavant i gestionar una situació d'extrema gravetat". Per allunyar fantasmes harmonitzadors, va assegurar que el seu partit "respecta tant la Generalitat" que fins i tot li està donant suport perquè pugui aprovar els pressupostos. Un avís amb totes les de la llei.\nAlonso no es va quedar aquí. Va passar a l'ofensiva per exigir lleialtat a l'hora de quadrar els comptes públics, sense fer menció a les retallades que ja està fent Catalunya. Li va recordar que l'obligació d'equilibrar els números ve d'Europa i que compromet a tothom: Estat i comunitats. "La pregunta és si el conseller hauria firmat el tractat d'estabilitat pressupostària. Jo crec que sí. Per tant, hi estem tots obligats perquè anem en el mateix vaixell", va afirmar el portaveu.\nNo tot el PP, però, comparteix el discurs de ple respecte a les competències actuals de les autonomies. El conseller de Sanitat de Madrid, Javier Fernández-Lasquetty, home vinculat a la FAES, es va mostrar partidari que les competències d'Educació i Justícia tornin a l'Estat. "Crec en Espanya com a nació, no sóc partidari de la centrifugació", va dir a Telemadrid. La Comunitat de Madrid haurà de fer més retallades després que hagi admès una caiguda de 1.000 milions en els ingressos previstos del 2011, segons va avançar ahir el diari Expansión. En el paquet de mesures per quadrar els números, el copagament continua centrant el debat públic, pocs dies abans de les eleccions andaluses i asturianes. El PSOE exigeix a Mariano Rajoy que "desautoritzi" el seu partit a Catalunya per haver donat suport a aquest tipus de mesures als pressupostos d'Artur Mas.


El final de les classes marca el nou horari dels Ferrocarrils - Diari de Sabadell\nEl final de les classes marca el nou horari dels Ferrocarrils\nEls trens passaran cada 12 i 15 minuts fins al 31 d'agost\nA partir d'aquest dilluns 2 de juliol i fins al 31 d'agost FGC adapta els horaris dels trens de les línies S2 i S6 al període no lectiu, un cop han acabat les escoles. Els horaris actualitzats es poden consultar al web de l'empresa pública, fent clic aquí.\nCada any quan acaben els cursos escolars, Ferrocarrils detecta que baixa la demanda i redueix la freqüència de pas dels trens. Els dies laborables, a primera hora del matí, de 7 a 9h, els trens passaran cada 12 minuts, mentre que fins a les 13h la freqüència serà de 15 minuts. Des d'aleshores i fins a les 21:50h, els trens tornaran a sortir cada 12 minuts. A partir de les 22h, els trens aniran reduint progressivament la freqüència dels 20 als 30 minuts com és habitual.\nFins al 10 de setembre -inclòs- el tram de la línia S2 dels FGC entre Can Feu - Gràcia i Sant Quirze s'ha de fer amb un autobús substitutori per les obres del soterrament a Sabadell. Tanmateix, per unes obres a la Universitat Autònoma, del 13 d'agost al 2 de setembre el servei amb autobús es farà des de Can Feu - Gràcia fins a Bellaterra. En tot aquest temps la línia funcionarà amb normalitat entre Can Feu - Gràcia i Sabadell Parc del Nord, amb uns horaris que es poden consultar en aquest enllaç.


El Trepat es consolida com la gran varietat de raïm de la Conca de Barberà 15 anys després que el celler Carles Andreu embotellés el primer vi negre\n15 anys de Trepat negre, de la Conca a Nova York\nEL PRIMER TREPAT NEGRE ES VA ELABORAR EL 2004\n15 anys del primer trepat negre, símbol de la Conca\nEl Trepat és la varietat tradicional que identifica la Conca de Barberà. És un raïm negre, que dóna vins amb poc color i poc grau. Els trepats negres solen ser sedosos, especiats, amb un regust de fruita, lilàs i pebre. El 2019 la majoria dels 30 cellers adscrits a la DO Conca de Barberà, i dos més que estan situats a la comarca, elaboren monovarietals de Trepat negre. El juny del 2004 no se’n feia ni un. Zero. Aquesta és la història de com els vins de Trepat negre, amb només 15 anys, han aconseguit ser l’estendard de la DO Conca de Barberà a tot el món.\nEl Trepat és una varietat difícil. Ho diuen els que l’han plantat, l’han cultivat i l’han vinificat. És un raïm menut i lilós, que dóna vins amb poc color i poc grau. Els llibres d’enologia sempre l’havien identificat com una varietat òptima per fer vins rosats. Així havia sigut des de sempre. A l’any 1996, el Trepat viu una segona vida, quan és acceptat pel Consell Regulador del Cava com a varietat per fer caves rosats. Abans desenes de pagesos de la Conca havien arrencat els ceps de Trepat, cansats dels resultats. En el seu lloc hi van plantar les anomenades “varietats millorants”, moltes procedents de França, com el Cabernet Sauvignon o el Merlot. Aquests ceps sí que donaven vins negres de color fosc i grau elevat, on el Trepat hi podia tenir un cupatge anecdòtic. Són els negres que dictaven els cànons i demandava el mercat. Fins el 2004.\nUna mostra de la varietat Trepat, extreta de la Viquipèdia\nAvui fa 15 anys el celler Carles Andreu, a Pira, va voler embotellar un vi negre. Tenien Ull de llebre, Merlot, Cabernet, una mica de Garnatxa i Trepat. Podia servir el Trepat per fer negres? En aquell moment ningú no ho sabia, perquè no s’havia intentat. Hi havia altres llocs del món en què s’elaboraven negres amb poc color, com el Nebbiolo, al Piamont italià. Però era una visió dels vins negres que en aquell moment, el 2004, no estava de moda. “Una mica per intuïció, per gosadia, o per desconeixement”- diu Carles Andreu- “vam començar a provar-ho.\nEl trepat: una varietat històrica a la Conca\nAbans d’explicar-vos com va ser aquella aventura convindria situar el Trepat en la història de la Conca. És un raïm molt típic de la comarca, per bé que no es pot establir si és autòcton. Se sap que abans de la fil·loxera hi havia Trepat a tot Catalunya, especialment al Priorat o la zona de Lleida. El pas d’aquest insecte va obligar a replantar totes les vinyes, però el Trepat només es va conservar a la Conca de Barberà. Per què?\nCarles Andreu, al seu celler de Pira\nHi ha experts que ho atribueixen al clima. A la Conca, amb hiverns extrems i estius tòrrids, algunes primaveres es gelen les vinyes. En aquests casos, si el cep ja ha brotat, es perdrà bona part de la collita. Excepte en el cas del Trepat, que pot rebrotar, recuperant en alguns casos fins a la meitat de la verema. Per tant, després de la fil·loxera, el Trepat només sobreviu a la Conca, l’habitatge que l’ha mantingut viu fins avui, on es concentren la immensa majoria de ceps d’aquesta varietat a tot el món. Però fins el 2004 no hi havia ni un sol vi negre al planeta fet amb Trepat.\nLa verema del 2004, en què tot va començar a canviar\nL’estiu de fa 15 anys, el celler Carles Andreu va intentar-ho. El treball va començar a la vinya. Volien baixar el rendiment dels ceps per intentar compensar el poc color i el poc grau. Van començar fent una poda en verd, que es feia a d’altres llocs del món, però no a la Conca. “Al mes d’agost vam començar a fer caure raïm a terra”, recorda Carles Andreu. “Els pagesos ens deien ‘què collons esteu fent?’”.\nL’estiu del 2004 la majoria de ceps de Trepat de la Conca de Barberà eren propietat de les Cooperatives, com la de Solivella o Sarral, que havien heretat les vinyes més velles. Els cellers relativament joves, com Josep Foraster, a Montblanc, no tenien ni un cep de Trepat. L’avi de l’actual propietari, Ricard Sebastià, les havia arrencat cansat dels resultats. “És que en aquell moment no estava de moda”, explica Sebastià. Avui en dia el Trepat de Josep Foraster és un dels “20 vins memorables per 20 dòlars” destacat pel crític de vins del New York Times Eric Asimov.\nEl New York Times destaca el Trepat\nL’estiu del 2004 ningú no sabia si es podia fer un vi negre de Trepat. A Carles Andreu, un cop collit el raïm, anaven a cegues. Amb què es podien guiar? No hi havia referents. Sabien que els sortiria un vi de color apagat i amb poc alcohol. “Buscàvem que tingués subtilesa, que fos sedós”, uns referents que en aquell moment no s’atribuïen als negres. “És aquí és on vam veure que hi havia un camí a recórrer”.\nRicard Foraster amb una samarreta que reivindica el Trepat\nPerò cultivar el Trepat no és fàcil. “A la vinya s’ha de veremar tard -explica Ricard Foraster- Necessita que hi hagi molt d’aire perquè els gotims no s’agrupin massa i s’acabin podrint”. La Conca és segurament un dels llocs que s’acaba la verema més tard de Catalunya i la darrera varietat a veremar és el Trepat. A més, està el tema comercial. El Trepat no era un raïm que agradés comercialment. Josep Álvarez, de Clos Montblanc, recorda que quan van començar el seu projecte, a Barberà de la Conca, van haver de plantar varietats franceses, perquè amb el Macabeu, la Parellada i el Trepat, “no hauríem pogut viure”. Actualment a Clos Montblanc tenen una producció de Trepat molt limitada, unes 3.500 ampolles del seu Únic Trepat.\n"Fer un trepat negre és impossible"\nLa primera anyada de Trepat negre va ser estranyíssima. Ho recorda Carles Andreu. “Dos anys després de treure la primera ampolla de Trepat negre ve al nostre celler un veí i la seva filla. Era un home de 90 anys, que havia plantat i cultivat Trepat tota la vida. Jo li dic: ‘Joan, vine, que tastaràs un vi negre de Trepat’. I la seva contesta em va dir: ‘Carles, és impossible’.\nLes vinyes i el celler de Clos Montblanc\nDurant els primers quatre o cinc anys no va ser fàcil. “Va ser com una travessa del desert”, recorda Carles Andreu. Algunes persones hi van creure des del primer moment. Cinc anys després dos cellers, Josep Foraster i Molí dels Capellans, van treure monovarietals de Trepat negre. Ricard Sebastià va haver de tornar a plantar els ceps que el seu avi havia arrencat. El Trepat no només sobrevivia, sinó que creixia.\nEl triomf del mercat exterior\nEl 2009 Josep Foraster van treure al mercat un negre de Trepat. “La majoria va anar cap a l’exportació, sobretot a Nova York”, explica Foraster. Uns distribuïdors americans, T. Edward Wines & Spirits, el va tastar abans d’embotellar-lo i es va quedar un terç de la primera anyada. Abans que el vi arribés al mercat americà li van fer una altra comanda encara més gran. “Va ser una aposta arriscadíssima- recorda Foraster- La majoria de les primeres 10.000 ampolles es van vendre a Nova York.\nArticle d'Eric Asimov al diari The New York Times, parlant del Trepat (a l'esquerra)\nDos anys després, el crític de vins del New York Times el va descriure com “un estrany negre elaborat 100% amb trepat, cultivat a Catalunya, a la regió de la Conca de Barberà, al nord-est d’Espanya. Normalment el trepat serveix per elaborar rosats i caves. Per si sol és pàl·lid, fresc, lleuger i amb aromes de cirera, amb un toc de xocolata amarga, resulta deliciós quan es serveix lleugerament fred”. Acabava Eric Asimov dient “de vinyes de més de 50 anys”. Però si l’avi de Ricard Foraster les havia arrencat! Eren terres llogades del celler. No ha sigut fàcil mantenir el Trepat. Ningú els ha regalat res.\n"Estem orgullosos de la decisió"\n“Avui estem orgullosos d’haver pres la decisió -assegura Carles Andreu- però moltes vegades prenem decisions i ens equivoquem. En aquesta no ens vam equivocar. També hi ha moltes vegades que no l’encertem”. Ricard Foraster creu que “encara hi ha molta feina a fer pel Trepat, ens cal explicar-ho a molta gent i que s’entengui”. Josep Álvarez, de Clos Montblanc, aplaudeix que des del Consell Regulador s’hagi apostat per aquesta varietat i creu que s’ha de valorar “que tenim una varietat que no la pots trobar enlloc més del món”. “La gent que som inquiets, que som tossuts, havíem de provar-ho”, raona Carles Andreu.\nUn dels darrers trepats a aparèixer al mercat, el 12@ del celler Carles Andreu\nL’èxit del Trepat també és una suma d’inquietuds. Elaborar-lo, saber-lo vendre al món i fer-lo créixer. Aquest atreviment defineix els vins negres de la Conca de Barberà. El Viver de Celleristes, únic a Catalunya, també dóna una idea de l’embranzida que hi ha a la comarca. Aquesta setmana es celebra la desena edició de la Festa del Trepat, una trobada que ha popularitzat el terme ‘trepatejar’. Vist en perspectiva, avui la majoria de cellers de la Conca fan trepats negres, a més d’excel·lents rosats. Sigui quin sigui el futur del Trepat -que avui ocupa més o menys la meitat de l’extensió vinícola de la comarca- estan lligats un amb l’altre. Trepat i Conca. Conca i Trepat. Com uns siamesos antics que els rebesavis haurien imaginat si haguessin sigut prou atrevits, prou bojos o prou trencadors. “Fèiem vins negres- sentencia Carles Andreu- però ens faltava la identitat”


Riberaonline: Jornada PATT: Les dones de l’Ebre tenen la paraula\nJornada PATT: Les dones de l’Ebre tenen la paraula\nEl director territorial d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació, Ferran Grau; la coordinadora de l'Institut Català de les Dones, Carme Valls, i el vicepresident del COPATE – àrea de Reserva de la Biosfera, Enric Adell, presenten demà dijous, 30 de novembre, la jornada PATT: Les dones de l'Ebre tenen la paraula.\nLa jornada, que s'iniciarà a les 09.30h a la sala Terres de l'Ebre de la seu de la Generalitat de les Terres de l'Ebre (pl. Gerard Vergés, 21, de Tortosa), pretén visualitzar el paper de les dones de les Terres de l'Ebre dins l'entorn de la Reserva de la Biosfera, amb l'objectiu de crear un espai d'intercanvi d'experiències entre dones de diferents perfils i sectors.\nEn aquest sentit s'han programat xerrades sobre el Programa de dones del mon rural i marítim; de lideratge femení; d'igualtat de gènere i una taula rodona sobre projectes i activitats empresarials de dones de les Terres de l'Ebre


RETALLABLES DE LA CATALUNYA CENTRAL\nSetge i resistència de Cardona 1711/14 làmina1, làmina2, làmina3, làmina4, full1, full2.\nAra fa 300 anys, al 1714, Cardona va resistir les tropes borbòniques fins una setmana desprès de l'ocupació de Barcelona. La fortalesa va ser inexpugnable als setges a que va ser sotmesa. Aquest retallable vol ser un homenatge a tots aquells que van defensar Catalunya fins el darrer moment.\nRetallable de la casa de la Culla Dossier, la Culla 1, la Culla 2, La Culla 3\nLa casa de la Culla situada en un punt avançat de la ciutat, a tocar del cami ral és una construcció documentada ja en el segle XIII, una casa fortalesa amb torre de guaita i mur de protecció. El 1982 fou adquirida per l'Ajuntament i adaptada com a Casa de la Natura al 1986, actualment és la seu del Camp d'Aprenentatge del Bages. El retallable es va dissenyar a l'any 1983.\nRetallable la Seu de Manresa Dossier, La Seu 1, La Seu 2, La Seu 3, La Seu 4, Transp 5\nLa Seu és l'edifici gòtic del segle XIV més emblemàtic de Manresa. L'any 1984 vaig dissenyar el retallable amb la vista de la nau central. L'any 2004 es va fer una segona edició revisada a càrrec de Publicitat i Comunicació del Bages. Ara es pot aconseguir a l'Oficina de Turisme de Manresa.\nRetallable de la Casa Lluvià Dossier, Lluvià 1, Lluvià 2, Lluvià 3, Transparència 4\nLa Casa Lluvià és un edifici modernista projectat per l'arquitecte Ignasi Oms i Ponsa el 1908. A l'any 1960 va deixar de ser habitatge i fou centre de primària fins l'any 1974. La reacció popular va fer moure a l'Ajuntament i amb la compra evitava l'enderrocament. El 1989 el va cedir al Col·legi d'Arquitectes de Catalunya. El retallable es va presentar un cop restaurat l'edifici a l'any 1990.\nRetallable de la Santa Cova Dossier, Cova 1, Cova 2, Cova 3, Transparència 4\nL'església de la Santa Cova de Manresa d'estil renaixentista barroc és va construïr a partir del 1660 en l'indret on va viure Sant Ignasi els anys 1522 i 1523. La nova casa d'Exercicis es va edificar substituint la del 1678 a l'any 1896 en un estil neoclàssic. El retallable és fet a l'any 1991.\nRetallable Panoràmica Manresa Dossier, Panoràmica 1, Panoràmica 2, Panoràmica 3\nLa vista de la ciutat de Manresa que més clarament la distingeix és la panoràmica que des de Santa Clara s'obre a la vall del riu Cardener, amb la Seu alçant-se sobre el Puigcardener, la Cova i la Casa d'Exercicis, el Pont Vell... El retallable es va publicar al Regió 7 l'any 1997.\nRetallable Mas Escorial "El Man-so" Manso 1, Manso 2, Manso 3, dossier\nEdifici de Vic, bressol de la congregació de les GG. Carmelites de la Caritat Vedruna.\nRetallable del campanar de Navarcles Campanar\nAmb motiu dels 300 anys de la construcció del campanar de Navarcles es va editar l'any 1997 aquest retallable que pot utilitzar-se com a posa llapis.\nRetallable "Horreo" Dossier, Horreo 1, Horreo 2\nEn base al treball d'un Crèdit de Sintesi de segon d'ESO per terres del Nord d'Espanya es va elaborar el retallable d'un "horreo", un graner característic de les zones rurals afectades per frequents pluges.\nRetallable TAJ MAHAL Dossier, Taj Mahal 1, Taj Mahal 2\nUn treball emmarcat amb el Crèdit de Sintesi per alumnes de primer d'ESO centrat en la descoberta del país de l'India. És un retallable en forma de diorama del Taj Mahal el mundialment conegut mausoleu d'Agra.\nJoc Volta Ciclista al Bages Dossier, Taula de joc, Mapa del Bages\nEs tracta d'un joc de taula que permet coneixer i treballar temes referents a la comarca del Bages. Es pot realitzar com a un joc connector que permet identificar els pobles de la comarca. Es va editar l'any 1987


Si, si, ja sabem que no fa pas tant que us vam escriure per tornar-vos a torturar amb un altre mail, pero es que per nosaltres ha passat una eternitat. I es que aquests ultims dies de viatge han estat d’allo mes salvatges, en tots els sentits, ben al contrari del que ens havia ofert Africa fins llavors.\nNo ho esperavem pas, pero creuar de Kenya a Etiopia ha estat impressionant i durissim. La Kenya moderna i turistica s’acaba a Isiolo, a tant sols cinc hores de la megacapital. A partir d’aqui, espabila’t, desapareixen busos i matatus hi has de negociar amb camioners i contrabandistes perque et vulguin carregar deu o dotze hores per trajecte sobre les barres de ferro del sostre del remolc en terres de bandits. Alla d’alt penjat, aguantant-te com pots, amb desenes de persones mes, hem travessat les zones desertiques del nord. Es un lloc verge i aillat, a disfrutar des d’aquesta posicio privilegiada, amb el vent i el Sol a la cara fen-te sentir la forca i la llibertat pura encara existent a la Terra. Veus passar pel teu costat elefants, zebres, monos, girafes o camells, envoltats d’un paissatge tant aviat savanic sec com lunar amb craters gegantins pertot.\nPer no parlar de la gent, els tribals! Si fins ara Africa ens havia retornat al segle XXI, ara ens llancava de sobte desenes de segles enrera. Si no els haguessim vistos alla, deixats de la ma de Deu, no ens ho creuriem.\nI es que som molt esceptics amb el tema tribal, segurament massa, perque en molt casos per mantenir aquesta gent com a reclam turistic, mes que pel seu propi be, governs de tot el mon els tanquen en un parc (amb entrada sucosa esclar) i els otorguen unes pagues perque no canviin. Aixo sovint acaba amb societats tribals mandroses i alcoholiques, ha passat a llocs tant llunyants com al Qhebec amb els Inuits o amb els Masai que trobavem borratxos perduts als bars de Kenya.\nAixo que hem vist ara no es pas el mateix. Alla estaven els Rendiles i altres de noms que no recordem, semidespullats, amb incontables collarets, bracalets, “piercings” exagetrats, les orelles a tocar l’hombro i machet o escopeta en ma. Inclus alguns amb arc i fletxes! Ens sentiem dins un documental, els nens ens ploraven o s’escapaven de nosaltres, i als adults si els feies la foto de rigor et tiraven la pedrada de rigor… Aixo al nord de Kenya, qui ens ho havia de dir!\nVam arrivar encara flipant a Marsabit, aillat i sorrenc, ens agrada i ens hi quedem. Son “reparador” i atre cop a trapichear pel proxim camio a la frontera, on finalment arrivem de nit amb l’esquena ja partida. El poble frontener esta dividit entre els dos paisos, per sort, o mala sort vam decidir dormir al canto kenyata. L’endema Etiopia ens preparaba una rebuda inesborrable.\nNo portavem ni mig kilometre caminant pel Moyale etiop, que veiem baixar una tromba de gent corrent i cridant, molta, potser cincents o mes. Sentim trets, portes i finestres es tanquen de cop, la gent es llanca a casa o a les botigues. Comencem a corre cap a una d’elles on una dona encara no s’ha decidit a passar el pestell i espia el carrer, ens deixa entrar. Mes trets. Sheila, apartat de la porta i posa’t darrera la paret!!! Al cap d’una estona ja podem sortir, un home ens diu que tranquils nois, avui hi ha lluites entre tribus ribals, “tribal clashes”, no van pels civils pero seria milllor que marxessiu del poble si podeu.\nCaminem a pas lleuger cap a l’estacio de bus, pero abans d’arribar-hi, mes trets, la gentada torna a correr. Mini no miris enrera, em sembla que… tira cap aqui!!! Pero no ho podem evitar i ens girem tots dos morts de curiositat. La Sheila ja els havia entrellucat de lluny pero no volia que fos veritat, dos camions carregats de gent sobre el sostre, amb armilla militar, escopetes i metralletes apuntant. Si si, lo que has vist a la tele de Somalia i demes, tal qual.\nEns criden des de l’estacio de bus, com si fos els gran refugi, pero nomes es un descampat delimitat per una paret fins al genoll i una porta de reixa metalica. Entreu aqui i no sortiu diuen!, pero en el fons no som dins d’enlloc…\nHi ha nomes un autobus que quan pugui sortira a Yabelo, a quatre hores. Irracionalment el Mini encara te temps per discutir-se amb el conductor del bus i pandilla perque ens volen fer pagar un extra per les motxilles. Molt vell aquest! El bus carregat per dins i per fora de sacs i equipatge de tothom que evidentment no paga res. Sorpresa, els sants Etiops que esperavem son mes xungos que ningu, ens criden, ens insultem, ens amenacen, quasi arrivem a les mans, ningu ens ajuda, i al final, mes trets. Tornem tots a la realitat en que ens trobem i despres de claudicar perque ens hi vulguin, pujem al bus. Passa l’estona i ecara estem dins el bus, hi ha hagut mes trets i corredisses. No ens agrada estar alla tancats, quants cops hem sentit viatjant coses que han passat amb els passatgers d’un bus… Mes encara, a Torbit, a pocs kilometres d’alli pero Kenya, ens van informar de la massacre de mes d’un centenar de persones que en tan sols un mati de furia van perpretrar uns tribals etiops. Va ser l’any passat, en una entrada fortiva al poble, i als ulls d’aquella gent encara ho podies llegir tot.\nFinalment fotem el camp.\nDescobrim el sud d’Etiopia per la finestra, pobrissim, cases, millor construccions minimes de fang, troncs i palla, rodones, amb nens despullats, dones encorvades carregant les garrafes, animals a les canyes, desert i sequera. Quan hi ha un poble aquest esta ple de gent, molta gent a banda i banda de la carretera, i cabres, vaques, carros de rucs, mes nens, teteries centenaries, un mercat, tot antiquissim. Veiem caure el Sol per la finestra i tenim sentiments contraposats, com sempre, ens destrossa el que veiem, i per altre banda sentim com feia temps que no, que hem arribat en un lloc especial. Ens fa allo a la panxa, ens tornem a sentir viatgers.\nI no era per menys, les tribus del sud d’Etiopia, les pacifiques, son un espectacle alliconador de vida natural i tradicional, possiblement inigualable enlloc al mon. Aqui tenim Mursis, els del plat al llavi, tots els coneixeu, Hamers quasi conills pero amb plomes al cap, les dones amb pells i rastes, Bannas pintats de blanc o Turmis amb els piercings gegants a la cara. Tots ells pentinats i arreglats tant fashion que costa de creure. De fet aqui ja hem comencat a veure els primer jeeps carregats de blancs amunt i avall, anant-los a tocar els collons als pobles. Alla si, suposem, algo de teatre hi ha, pero els que hem vist a centenars en els mercats, en camins i pobles comprant i venent cabres, gallines o gra, somrien-te i agafan-te francament o passant de tu amb la mateixa naturalitat, aixo es real, cru, tal qual, i es un privilegi tan sols sigui poder-te passejar entre ells.\nEl etiope de a pie, vaia tela… Llastima de no poder titular el mail com ho hagues fet el malaurat Rubianes, ja ens agradaria, pero de moment de somriures etiops ben pocs. Generalitzem, ho sabem, pero no hi ha altre manera d’explicar-nos. Quan una gran majoria de gent a Uganda i Kenya es porta encantadorament amb nosaltres i poques persones o cap ens ha putejat, i en canvi aqui la gran majoria de la gent ens ha tractat a cosses i ben poques persones han estat argradables, que hem de dir!\nJa hem dit que esperavem una gent maquissima, no sabem per que, potser el fet que la meitat de la poblacio fos musulmana ja ens inpirava confianca. Doncs aqui ni aquests. Nomes recordem un pais on ens havien tractat igual, i es Vietnam. El modus operandi es el mateix, o et passo per sobre o rebento. Es a dir, o et puc timar d’una manera o altre o prefereixo no saber res de tu. Diferent totalment a la majoria d’altres llocs on hem estat, on evidentment et proven de timar, pero si els pilles, riem tots i ell accepta que ha perdut. Aqui t’ho diuen a la cara sense pestanyejar, el bitllet de bus val el doble o el triple per tu perque ets blanc, o acceptes o baixa del bus, o acceptes o fora del bar, o acceptes o fora de la pensio. Ens hem passat molts dies anant a dormir amb un cabreix monumental per no acceptar el joc, i amb mandra de llevar-se per pensar: amb quantes persones m’haure de discutir avui? En ocasions ens han fotut fora del bus i hem quedat tirats a mig cami, lo qual no ens ha servit de res tampoc peque aqui fer dit no s’enten si no pagues bastant, o hem hagut d’acabar marxant d’un poble perque ja no ens quedaven llocs on menjar despres de liar-la a tots els restaurants...\nI no nomes es quan hi ha calers pel mig que les relacions s’entervoleixien, perque podriem acceptar el joc ja que el pais es barat i molt, 30 birr (1,5 euros) l’habitacio per dos, etc. Es que igualment son una de les societats mes antipatiques que hem conegut, nomes et parlen per interessos, si si com a molts llocs, pero aqui sense cap gracia, fent-se el xulo o el xungo en tots els casos. Es una pena perque nosaltres sempre hem dit que viatgem per coneixer la gent, societats i cultura mes que paissatges o llocs historics. Aqui la gent de moment no ens ha aportat res, excepte els mes vells (que costen de veure en un pais amb una esperanca de vida baixissima) i els tribals que per altre banda ens han semblat els mes «civilitzats» de tots. I la pobresa no seria el problema tampoc, en paisos igual o encara mes pobres hem tingut feines perque ens deixessin pagar! o per refusar invitacions a casa tot i no tenir res per oferir-te, aqui encara esperem un sol somriure de gratis.\nDe totes maneres tampoc n’hi ha per tant! Etiopia ens esta aportant moltes altres coses, i a mes sembla que com mes al nord anem, mes agradable es va tornant la gent, malgrat que al mateix ritme que es va perdent l’encant del sud.\nJa hem dit que hem tornat a sentir l’escencia del viatge, ja sigui per la poderosa entrada que vam tenir, com per les nules comoditats amb que has despavilar-te, quasi mai llum, lo qual t’otorga uns cels estrellats increibles, quasi mai aigua, no recordem haver anat mai tant guarros com aqui, la roba se’ns aguanta dreta! Letrines comunitaries indescriptibles, busos d’anar dret per viatges d’hores i hores, tots i cadascun dels qual s’ha espatllat en cami, etc... Els paissatges son grans, tot es gran, arbres gegantins a qualsevol lloc, pero sobretot el cel. No entenem el cel africa, es mes gran que enlloc, sembla que tinguis els nubols a tocar dels dits, i es com estar dins una cupula pero amb l’horitzo infinit.\nI per guapos ells i elles, els etiops, una societat de guaperes, sembla la barreja perfecte entre l’africa negre i l’africa arab.\nEns ho trampejem com podem doncs, amb lo que ens agrada el pais i lo poc la gent, pero no volem fotre portasso com vam fer a Vietnam, aqui per contra sembla que hi ha parts del pais que valen molt la pena.\nVale, pot semblar que parlem dels paisos com si fosin cromos, pero no, mai hem sigut dels que els agrada coleccionar paisos, al contrari, intentem adentrar-nos-hi i entendre-ls des de l’arrel estrujant al maxim el temps que ens hi deixen estar. Aixo es el que hem estat fent durant anys, aixi es normal que sovint estiguem comparant el que hem vist o visut en un lloc i altre.\nPerque es interessant Etiopia? Entre altres perque es l’unic pais d’Africa que no ha estat mai colonitzat, lo qual fa que sigui un mon apart de la resta del continent. Aqui tot es diferent, el seu propi calendari de 13 mesos, una escriptura ben extranya i intrigant, el seu propi horari +-6 hores (res a veure amb el GMT), el seu menjar diferent a tots els altres paisos africans, fora plats i coberts i endavant la Injera, l’omnipresent «crep» que fa de pa i de plat i que gracies a deu esta feta de Tef, un cereal que nomes es troba a Etiopia i que no porta gluten!!! menys mal perque practicament no hem menjat res mes. I el cafe! Aqui el van descobrir i es nota, a vegades el preparen inclus comencant per coure el gra in situ. Tant de temps sense cafeina! el primer dia quasi tenim de lligar el Mini de tants que se’n va fotre.\n83 llengues i 200 dialectes ! pero nomes el 38% de gent alfabetitzada, 50% de nens escolaritzats i 12% a secundaria, perque segons ens diuen, si tots els nens de fins a 16 anys anessin a cole, la meitat de la poblacio estaria a les aules, lo qual un pais de sequeres i ambrunes tristement encara no es pot permetre...\nSom a Addis Ababa, un capital d’allo mes depriment i gris on hem vingut per visats, aqui les diferencies socials ja son esgarrifoses. Si tot rutlla com cal marxem dema a Harar, una petita ciutat amb aires orientals, diferent dins un pais diferent.\nUna abracada ben forta a tots, i felicitats pel bodorrio Bernadi i Sara!\nFotos a http://llunynet.blogspot.com. Doncs aixo des d’Etiopia sembla que sera impossible, per aixo hem adjuntat les fotos al mail. Uf masses! ja ho sabem, pero la family ho agraeix…\nEtiquetas: Àsia - Àfrica 2009, Etiòpia, Kenya


La fira Paper Antic enceta el programa 'Guíxols s'enfira' 2016\nSant Feliu de Guíxols ha iniciat un any més la temporada de fires. El 'Guíxols s'enfira' ofereix durant les últimes setmanes d'agost i tot el mes de setembre una desena de fires temàtiques per a tots els gustos i totes les edats.\nLa Fira Paper Antic, que fa onze anys que se celebra a la població, ha estat l'encarregada d'encetar aquest seguit d'activitats programades en un moment en què encara hi ha visitants i turistes al poble però que s'allarga fins a finals de setembre quan el turisme ja ha baixat. Aquesta és una manera de dir, des de l'Ajuntament, que Sant Feliu de Guíxols no només organitza activitats durant l'època d'estiu, quan més persones hi ha al municipi, sinó que també celebra esdeveniments al llarg de l'any.\nLa Fira Paper Antic és una mostra de col·leccionisme per aquelles aficionats als còmics antics, novel·les, revistes, postals, mapes o monedes i, fins i tot, plaques de cava. Una gran oferta d'articles amb anys de solera que s'han convertit en objectes únics i petites relíquies que molts aprofiten per afegir a la seva col·lecció o per recordar vells temps.\nA banda de la fira Paper Antic que s'ha allargat tot el cap de setmana, els Jardins Juli Garreta de Sant Feliu han acollit aquest diumenge la Fira Iecsalis, un mercat d'antiguitats i brocanters.


Visito la primera concentració del 2020 del Massi-Tactic UCI Women’s Team\n18 de gener de 2020 By Gerard Figueras Deixa un comentari\nHe visitat aquest matí la primera concentració que el Massi-Tactic UCI Women’s Team fa a La Bruguera de Púbol, a la Pera (Baix Empordà). Les gironines afrontaran la segona temporada de la seva història a la màxima categoria del ciclisme en ruta a nivell mundial, que organitza la Unió Ciclista Internacional (UCI), i continuaran sent l’únic conjunt català que hi participa. L’ha acompanyat Miquel Noguer, president de la Diputació de Girona. Les empordaneses preparen la segona temporada a la categoria UCI, que iniciaran el 9 de febrer a València.\nAquest cap de setmana el primer equip femení del Club Ciclista Baix Ter (Torroella de Montgrí, Girona) està fent la primera concentració a terres baixempordaneses, més concretament a La Bruguera de Púbol, a la casa rural Halo Cycling Project. Jo i en Noguer hem estat rebuts pel president del CC Baix Ter, Sergi Güell, i pel team manager, Àngel González, i han animat el Massi-Tactic a tenir una bona temporada.\nHe explicat que, des de la Generalitat, “teníem clar que havíem de sumar-nos i apostar per aquest projecte, liderat per un club que porta el ciclisme a dins i s’ho creu. Catalunya és, històricament, un país amb molta tradició ciclista, i tot i passar per uns anys complicats econòmicament a poc a poc tot va ressorgint. El 2020 és una bona oportunitat perquè l’esport femení exploti positivament”.\nMiquel Noguer, per la seva banda, ha subratllat que des de la Diputació de Girona “intentem potenciar i ajudar a que es puguin desenvolupar projectes com aquest. Estem al servei dels clubs de la demarcació. Donem tot el suport perquè el club i les noies puguin desenvolupar un esport com el ciclisme”. Noemí Ferré, corredora del Massi-Tactic, ha “agraït” en nom de l’equip “l’oportunitat al club i a institucions per donar suport a aquest projecte. És molt important per nosaltres tenir l’estructura necessària per evolucionar. Treballarem per deixar el nom de Torroella, Girona i de Catalunya ben alt”.\nHem estat acompanyats per Jordi Masquef, diputat d’Esports de la Diputació de Girona, i Josep Pujols, representant territorial de l’Esport a Girona. Ahir, el Massi-Tactic va presentar en públic la nova temporada a la seu de la Diputació de Girona, on també hi van ser Pep Pujols; Genís Pigem, regidor d’Esports de l’Ajuntament de Torroella de Montgrí, i Joaquim Vilaplana, president de la Federació Catalana de Ciclisme.\nCorredores estrangeres i de Girona per primer cop\nEl curs començarà el 9 de febrer a Volta a la Comunitat Valenciana i el Massi-Tactic ho farà amb un equip de 15 corredores força renovat. Del curs anterior segueixen cinc ciclistes, en puja una del filial i s’han incorporat nou noies, entre les quals cinc estrangeres i dues de Girona.\nAquest 2020 el Massi-Tactic agafarà un caràcter internacional i per primer cop comptarà amb corredores estrangeres -procedents de Canadà, Paraguai, Polònia, Regne Unit i França- i també de la demarcació de Girona. L’objectiu és que el projecte creixi després de superar amb èxit l’any inicial, on en vuit mesos de competició va participar en curses per carretera de la UCI WorldTour, el primer nivell; del Calendari UCI Femení, el següent esglaó, i de la Copa d’Espanya i la Copa Catalana. Els tècnics Manel Gonzalo i Àngel González, que segueixen, disposaran de Gabrielle Pilote-Fortin (Canadà) -un dels reforços més destacats-, Agua Marina Espinola (Paraguai), Lauren Creamer (Regne Unit), Karolina Perekitko (Polònia) i Chloë Turblin (França). En l’àmbit estatal, s’hi afegiran Isabel Martin, de Valladolid, i Nerea Nuño, de Gijón, mentre que les germanes Mireia i Ariadna Trias, de Mont-ras, seran les representants gironines de l’equip. D’altra banda, la barcelonina Patri Ortega, del filial, el Catema.cat, farà el salt definitiu al primer equip, que ha renovat Belén López, Tere Ripoll, Mireia Benito, Marina Isan i Noemí Ferré (corredores de Cadis, València, Tarragona, Lleida i Barcelona). En canvi, són baixa Sofía Barriguete, Nekane Gómez, Elisabet Escursell, Elisabet Llabrés, Cristina Aznar i Sandra Moral.\nLa temporada començarà el 9 de febrer a la Volta a la Comunitat Valenciana i acabarà al setembre després d’una trentena de proves. El calendari provisional de l’equip inclou, com l’any passat, participacions a la UCI WorldTour, el Calendari UCI Femení, curses internacionals, la Copa d’Espanya i la Copa Catalana, amb sortides per tot l’Estat espanyol i desplaçaments previstos a la Xina, República Txeca, Bèlgica, Itàlia i França. La temporada passada, el Massi-Tactic va sumar els primers punts a la categoria UCI després de participar en proves de la UCI World Tour com el Tour of Chongming Island a la Xina, la Madrid Challenge by La Vuelta i la Emakumeen Euskal Bira (Biscaia). A més, va prendre part en altres proves internacionals com el Lotto Belgium Tour (Bèlgica) i el Giro delle Marche in Rosa (Itàlia). D’entre els èxits, a més de la presència internacional per primer cop, van destacar el tercer lloc de Mireia Benito al Campionat d’Espanya, els podis a la Copa d’Espanya -cinquè lloc de la classificació general- i el títol de la Copa Catalana, entre altres.


Concert PARIS 30' PROJECT - JAZZ NIGHT - El Molino Barcelona\nEl molino avui\n« Concert DIVADAMS – JAZZ NIGHT\nConcert THE BLACK SNAKES – THE BLUES CLUB »\nEl París dels anys 30 va viure una efervescència jazzística com mai potser no s’havia vist a Europa. La capital de França era el punt de trobada entre els grans jazzmen americans que provaven sort al Vell Continent i els músics europeus, fascinats per la nova música que arribava dels Estats Units. Entre aquests darrers, els europeus, destacava, indiscutiblement, per sobre de tots els altres, el genial guitarrista Django Reinhardt, el qual, juntament amb el violinista Stéphane Grappelli, va formar el llegendari quintet del Hot Club de França, origen del que avui s’anomena Jazz Manouche o Gipsy Swing.\nEn aquells anys anteriors al drama bèl·lic, es diu que el barri de Montmartre podia comparar-se al Harlem de New York pel nombre de boîtes de jazz que s’hi acumulaven, per la quantitat i qualitat dels músics que hi actuaven i per l’ambient festiu que es vivia pels carrers del popular barri parisenc.\nDurant aquells anys, a Paris, molts jazzmen americans (Coleman Hawkins, Benny Carter, Bill Coleman, Big Boy Goodie, Dicky Wells, Eddie South, Rex Stewart, Barney Bigard, etc.) varen enregistrar un bon nombre de discos, en la immensa majoria dels quals aquest músics demanaven ser acompanyats per Django Reinhardt, al qual admiraven sense restriccions i amb total entusiasme.\nQue en resta d’aquella efervescència parisenca dels anys 30’? N’ha quedat el testimoni de tots aquells enregistraments qualificats d’històrics i avui font d’inspiració per a molts músics actuals. És en aquest context on hem de situar el conjunt anomenat Paris 30’ Project.\nEn aquest grup, el nostre representant del Gipsy Swing amb més reconeixement internacional, el guitarrista mallorquí Biel Ballester, al front del seu trio, es troba amb dos dels músics catalans de més renom, el clarinetista Oriol Romaní i el trompeta, líder de La Locomotora Negra, Ricard Gili, per fer reviure amb total autenticitat i frescor, la música, la creativitat i l’ambient exultant d’aquell jazz que alegrava les nits i matinades del París dels anys 30’.\nDimarts 24 de gener a les 21:30\nPROPERS CONCERTS CICLE “JAZZ NIGHT”:\n– LAURA SIMÓ – 7 de febrer\n– MARC MARTÍN TRIO – 21 de febrer\nBiel Ballester, Django Reinhardt, jazz, Jazz Night, Oriol Romaní, Ricard Gili


Oracions Subordinades Adjectives by aalmodis 67170 views\nTipus d'oracions 3r by Sílvia Montals 22598 views\nLes oracions subordinades adverbials by Fàtima 36682 views\noració subordinada adverbial by Elena Gimenez 54167 views\nComplement de règim verbal by Dolors Taulats 29229 views\nDesarrollo morfológico y sintáctico... by Noemi Hidalgo 131917 views\n1. LES ORACIONS SUBORDINADES SUBSTANTIVES\n2.

ÍNDEX

1.Les oracions subordinades substantives completives

2. Les oracions subordinades substantives interrogatives

3. Les oracions subordinades substantives d’infinitiu

4. Les oracions subordinades substantives de relatiu

\n3.

Les oracions subordinades depenen de l’oració principal i, doncs, entre l’oració principal i l’oració subordinada (clàusula inserida) s’estableix una relació de desigualtat (jerarquia) sintàctica.

Es classifiquen en:

• substantives , que desenvolupen la majoria de funcions que els sintagmes nominals fan en l’oració simple.

• adjective s, que ocupen la posició d’un sintagma adjectival i, per tant, desenvolupen la funció pròpia de l’adjectiu, la de complement de nom (CN).

• adverbials , que ocupen la posició de l’adverbi i, doncs, fan les funcions pròpies de l’adverbi (CC de lloc, de temps...).

▪ Classes d’oracions subordinades substantives

1. Oracions subordinades substantives completives

Les oracions subordinades substantives completives s’introdueixen amb la conjunció que , la qual fa la funció de subordinar la clàusula (oració inserida) a l’oració principal.

▫ Funcions :

.Subjecte de l’oració principal

L’oració subordinada substantiva s’identifica substituint-la per un SN.

Exemple: M’agrada que treballis . -> M’agrada el treball .

subjecte subjecte

\n4.

.Complement directe de l’oració principal

Exemple: Li va dir * que volia anar al cinema .

CD (* Pot substituir-se pel pronom ho .)

.Atribut del verb de l’oració principal

L’oració subordinada substantiva s’introdueix amb un verb copulatiu ( ser /estar/ semblar ). Es pot substituir pel pronom ho .

Exemple: En Pep sembla que treballa molt .

atribut

.Complement de règim del verb de l’oració principal

L’oració subordinada substantiva s’identifica substituint-la per un sintagma preposicional equivalent. I també es pot substituir pels pronoms en / hi segons quina sigui la preposició regida pel verb.

Exemples: M’adono que encara no ha arribat . / En Joan s’ha acostumat que li facin la f eina .

↓ CRV ↓ CRV

M’adono del seu retard . S’ha acostumat a l’ajuda .

CRV ↓ CRV

↓

Me n’adono. S’hi ha acostumat .

\n5.

.Complement d’un nom de l’oració principal

L’oració subordinada substantiva s’identifica substituint-la per una estructura sintàctica equivalent (SPrep). Es pot substituir pel pronom feble en si la preposició regida és de , en posició postverbal.

Exemple: Tinc la impressió que aprovaré l’examen de matemàtiques .

CN

.Complement d’un adjectiu de l’oració principal

L’oració subordinada substantiva s’identifica substituint-la per una estructura sintàctica equivalent (SPrep).

Exemple: Està segur que guanyaran el partit .

CAdj

2. Oracions subordinades substantives interrogatives

Les oracions subordinades substantives interrogatives poden ser introduïdes per pronoms ( qui / què ), determinants ( quin / quina ...) o adverbis ( quan / on / com ) que tenen una funció dins de l’oració. I aquestes oracions exerceixen la funció de subjecte o de complement directe del verb de l’oració principal.

Exemples: Li va preguntar * qui (*subjecte) assistiria a la festa . / No sap * què (*CD) vol .

CD CD

Vol saber * quins (*determinant) convidats assistiran a la festa .

CD

\n6.

3. Oracions subordinades substantives d’infinitiu

Les oracions subordinades substantives d’infinitiu no van introduïdes per cap nexe. L’infinitiu és el nucli del predicat de l’oració subordinada.

▫ Funcions:

.Subjecte de l’oració principal

Exemple: No m’agrada treballar el cap de setmana .

subjecte

.Complement directe de l’oració principal

Exemple: L’Anna desitja tornar a sortir amb ell .

CD

.Atribut del verb de l’oració principal

Exemple: La intenció del seu amic és ajudar-lo sempre.

atribut

.Complement de règim del verb de l’oració principal

Exemple: Es penedeix de sortir poc els dissabtes.

CRV

.Complement d’un nom de l’oració principal

Exemple: Té por de suspendre l’examen de llengua anglesa.

CN

.Complement d’un adjectiu de l’oració principal

Exemple: Està content de poder treballar.

\n7.

4. Les oracions subordinades substantives de relatiu

Les oracions subordinades substantives de relatiu van introduïdes per un pronom relatiu ( qui / que ), però aquest pronom no té un antecedent explícit, a diferència del que passa amb les oracions subordinades adjectives.

Les oracions subordinades substantives de relatiu tenen les formes següents:

. Referit a persones:

(Prep)+ qui

(Det)+ qui

(Prep)+( tot / tothom )+(Det)+ qui

. Referit a coses:

(Prep)+ això / allò / el + que

(Prep)+( tot )+ això / allò / el + que

▫ Funcions:

(Poden fer les mateixes funcions sintàctiques que les oracions subordinades substantives completives i d’infinitiu.)

.Subjecte de l’oració principal

Exemple: M’interessa allò que escriu el meu company.

subjecte

.Complement directe del verb de l’oració principal

Exemple: No saps el que m’ha passat.

CD

\n8.

.Atribut del verb de l’oració principal

Exemple: En Lluís és qui coordina les reunions d’equip doc ent.

atribut

.Complement indirecte del verb de l’oració principal

Exemple: Van deixar les claus a qui oferia més confiança.

CI

.Complement de règim del verb de l’oració principal

Exemple: No se centra en allò que li convé .

CRV

. Complement d’un nom de l’oració principal

Exemple: El plantejament del que s’ha de fer en aquesta situació és correcte.

CN

.Complement d’un adjectiu de l’oració principal

Exemple: Vivia satisfet de tot el que aprenia a l’empresa .

CAdj


Concert d’orgue i Cant: Marta MATHÉU i Miquel GONZÁLEZ |\nConcert d’orgue i Cant: Marta MATHÉU i Miquel GONZÁLEZ\naaov / dissabte, 9 Novembre, 2013\nEl divendres 15 de setembre a l’església parroquial del S.S. Salvador del Vendrell a les 9 del vespre concert amb l’organista Miquel González i amb la soprano Marta Mathéu\nNeix a Tarragona. Ingressa al Conservatori Professional de la seva ciutat natal on cursa les especialitats de piano, cant i orgue, on obté les qualificacions màximes. Cursa el Grau Superior de Cant amb la catedràtica A. L. Chova al Conservatori Superior de Música de València, on obté Matrícula d’Honor.\nHa rebut consells de Montserrat Caballé, Helena Obratzova, Ana María Sánchez, Enedina Lloris, Isabel Penagos, Carmen Bustamante, Robert Expert, Miguel Zanetti i Wolfram Rieger.\nHa cantat en importants sales de concerts tant nacionals com internacionals sota la batuta de directors com J. Casas, J. Vila, F. Ciofini, F. Biondi, Marzio Conti, G.Voronkov, M. Papadopoulos, A. Leaper, M. Valdivieso, V. Pablo Pérez, A. Ros Marbà, M. Corboz, E. Oue, Sir N. Marriner, I. Bolton, i també en formacions de cambra i amb solistes com Roger Vignoles, Albert Guinovart, Hiro Hurosaki, Francisco Poyato, Mac McClure, Trio Jess, Trio Arriaga, entre d’altres.\nHa esta guardonada en concursos i festivals d’àmbit internacional diversos, destacant el segon premi del Concurs Permanent de Joves Intèrprets de JJMM d’Espanya (2005), el primer premi del X Certamen per a Veus Joves Manuel Ausensi (2007), el premi del públic en el VII Concurs de Cant Montserrat Caballé (2007) i el segon premi, el Premi Mozart, el premi al millor cantant espanyol i el premi del públic en la categoria femenina del XLV Concurs Internacional de Cant Francesc Viñas, celebrat a Barcelona (2008). Ha rebut també el Diploma al Mèrit Cultural de la Ciutat de Tarragona (2011) per la seva trajectòria artística internacional.\nGràcies a la versatilitat de la seva veu, té a l’abast obres que abracen des del barroc fins a la música contemporània, que li han permès d’estrenar òperes de J. Rodríguez-Picó, A. García Abril o A. Gaos. Atreta també per la vessant d’actriu ha participat en diferents espectacles teatrals sota la direcció d’O. Grau i F. Madico, entre d’altres.\nEn el camp operístic va debutar en escena l’any 2008 dins el Festival Mozart amb Le nozze di Figaro, amb direcció musical de Víctor Pablo Pérez i escenografia de G. Strehler. Des d’aleshores ha interpretat, entre d’altres: Don Giovanni (Donna Anna) i La clemenza di Tito (Servilia) de W. A. Mozart, Babel 46 (Berta) de X. Montsalvatge, Das Rheingold (Woglinde) i Götterdämmerung (3a Norna i Gutrune) de R. Wagner i Jenufa (Die Richterin) de L. Janacék.\nTé al mercat diversos CD del segell Klassicat (Pour une larme i Amor de dona). També ha enregistrat per a RTVE, TV3, Catalunya Música i RNE.\nMIQUEL GONZÁLEZ, organista\nNascut a Badalona l’any 1967. Inicia els seus estudis musicals des de molt jove, diplomant-se com a professor superior d’orgue, clavicèmbal i llenguatge musical.\nEstudia la carrera d’orgue amb el catedràtic Josep Maria Mas Bonet, obtenint Matrícula d’Honor Fi de Carrera i Premi d’Honor al grau Superior (1988). Complementa els seus coneixements d’orgue amb el mestratge de Montserrat Torrent (1990-1997) en cursos de postgrau al Conservatori Superior Municipal de Música de Barcelona, al Conservatori Professional de Badalona i en el Consejo Superior de Investigaciones Científicas (a la seva seu de Barcelona), perfeccionant la seva formació amb nombrosos cursos d’orgue i clavicèmbal arreu d’Europa. A més a més estudia els cursos superiors de clavicèmbal amb M. Lluïsa Cortada.\nL’any 1988 aconsegueix el Primer Premi d’Orgue del Concurs Nacional de Joventuts Musicals d’Espanya a l’orgue de la Catedral de Girona; i l’any 1991 és guardonat amb el premi Ruiz-Morales a una de les millors interpretacions del curs universitari “Música en Compostela”.\nÉs seleccionat per a participar als concursos de Nüremberg-Alemanya (1995) i Chartres-França (1996).\nVa col·laborar des de l’any 1997 fins al 2001 com a organista-acompanyant dels concerts de l’Escolania i de la Capella de Música de l’Abadia de Montserrat.\nEfectua diversos enregistraments discogràfics pels segells Discos Abadia de Montserrat-DAM (d’orgue sol i amb la Escolania de Montserrat), Tritó Edicions i amb la Institución Fernando el Católico de la Diputació Provincial de Saragossa per a la difusió de la música catalana i espanyola, remarcant especialment el dedicat a la presentació del nou orgue construït recentment al Monestir de Montserrat.\nÉs autor del llibre Els Orgues de les comarques de Lleida i del Principat d’Andorra (Ed. Pagès Editors) sobre el patrimoni organístic actual i històric de les terres lleidatanes i Andorra.\nActualment és professor d’orgue del Conservatori Professional i Municipal de Música de Lleida; organista de la Parròquia Major de Santa Anna de Barcelona i de l’església de Santa Maria de Badalona; i treballa en la elaboració de la seva tesi doctoral (a l’UAB) sobre la evolució de l’orgue a Catalunya durant el s.XVIII.\nVidit Sum (de l’Stabat Mater)\nTrio in C **\nCantata BWV 1. Ària “Ompliu-vos de la divina flama celestial”\nPraeludium et Fuga in f BWV 534 **\nCantata BWV 202. Ària “Phöbus eilt mit schnellen Pfeiden”\nÀria “Oh! Had I Jubal’s lyre” (de l’oratori Joshua)\nÀria “Rejoice greatly” (de l’oratori d’El Messies)\nÀria “Ombra mai fu” (de l’oratori Xerxes)\nOfertori en Re (del primer Llibre d’Orgue) **\nANTONI CATALÀ (1891-1978)\nÀNGEL RODAMILANS (1876-1973)\n** Obres per a orgue sol\ndissabte, 9 Novembre, 2013 in Uncategorized.\nLes dives barroques amb Mireia Latorre, soprano, Peter Krivda, viola de gamba i Monia Melcova, orgue\n← Concert en commemoració del 40è aniversari de la mort de Pau Casals: L’Ensemble Meridien\nLes corals de Calafell graven part d’un CD a l’orgue del Vendrell →


La 6a Fira de la Llet de Vilobí d’Onyar vol potenciar l’espai de degustació de productes làctics - Tribuna Selvatana - Diari comarcal de La Selva - Actualitat, notícies, opinió...\nTradicions // Salitja // Sant Dalmai // Vilobí\nFotografia: Paasejada inaugural per la fira amb un vedell durant l´edició passada. / Tribuna Selvatana\nLa 6a Fira de la Llet de Vilobí d’Onyar vol potenciar l’espai de degustació de productes làctics\nTindrà lloc els dies 21 i 22 d’octubre, i comptarà amb concursos de munyir a mà i de menjar flams, una exhibició de super-enduro o un maridatge de vi iformatges com a plats forts.\nAquest cap de setmana del 21 i 22 d’octubre Vilobí d’Onyar celebrarà la 6a Fira de la Llet, emmarcada en la tradicional festivitat de Sant Galderic, que arriba a la 30a edició. La Fira, que en les darreres edicions ha comptat amb més de 15.000 visitants, es va consolidant com a l’esdeveniment de referència del sector. Enguany es vol potenciar encara més el Lletòrum, un espai de degustació de productes làctics de vaca posat en marxa en l’edició passada i que acollirà demostracions de cuina, xerrades sobre el consum de làctics i presentació de nous productes. En aquesta ocasió estarà ubicat dins el pavelló municipal.\nSi bé les activitats per al públic general es faran durant el cap de setmana, demà dijous 19 al matí tindrà lloc, com a preludi, la Jornada Tècnica Agroramadera adreçada a professionals del sector, amb ponències sobre els costos de la producció farratgera, la mamitis postpart o el projecte de decret de venda de llet crua. Clourà la jornada el lliurament del VI Reconeixement al mèrit a la Promoció del sector Lleter, que enguany s’atorga a Cristóbal Colón, gerent i ànima de La Fageda, per la seva tasca en favor del sector i de les persones més necessitades. Aquest lliurament anirà a càrrec de la directora general d’Agricultura i Ramaderia, Teresa Masjuan, i de la directora dels Serveis Territorials a Girona del Departament d’Agricultura, Ramaderia i Pesca, Elisenda Guillaumes.\nActivitats durant tot el cap de setmana\nJa el dissabte arrencaran les activitats per a tots els públics amb l’obertura de la fira de productes d’artesania i derivats làctics i una caminada popular tot visitant els masos del municipi. També de bon matí tindrà lloc el 3r concurs de paletes i una exhibició de petanca local. Seguiran una demostració de perruqueria bovina així com un dels plats forts de la programació, que com cada any serà el concurs de munyir a mà i l’exhibició de munyir amb cantina, que es farà a l’espai Bestiòrum, recinte on s’hi podran veure tot tipus d’animals de granja.\nLa inauguració oficial de la Fira està prevista per les 12 h amb la presència del president del Consell Comarcal, Salvador Balliu, així com de representants municipals de poblacions de l’entorn, i es farà la presentació del nou capgròs de la colla gegantera de Vilobí d’Onyar. Les activitats continuaran a la tarda amb una exhibició de motos super-enduro, una simultània d’escacs, una xerrada sobre els beneficis del consum de làctics a càrrec de la nutricionista Fabiola Juárez, de la Fundació Alícia, i un maridatge de vi amb formatges a càrrec de Ramon Roset, membre del jurat dels principals concursos de formatges del país. A la nit la programació de la jornada finalitzarà amb la representació de l’obra “Embolic a Fornells pell”, a càrrec de Somcomsom, al Teatre Can Sagrera.\nEl diumenge les activitats començaran ben d’hora amb una concentració i una ruta de tractors d’època per diferents camins del municipi, que finalitzarà a les 12h amb una desfilada i la tradicional benedicció de maquinària agrícola. Altres activitats del matí seran la recuperada marxa popular en BTT, l’Ofici solemne en honor a sant Galderic, noves demostracions de perruqueria bovina i de munyir a mà i amb cantina, així com un concurs de flams. De cara a la tarda tindrà lloc un espectacle infantil que inclourà una xocolatada i la 3a edició del concurs de menjar flams. Enguany també es comptarà amb una xerrada sobre els grans mites de la llet, a càrrec de Sergi Calsamiglia, catedràtic de producció animal de la UAB i membre del Centre d’Experts Nacional de l’European Milk Board. Una nova exhibició de munyir i un gran concert amb la Jove Orquestra de la Selva clouran les activitats de la 6a Fira de la Llet.\nD’altra banda, durant tot el cap de setmana, a banda de la fira d’artesans, es vendrà llet pasteuritzada “Fira de la Llet Vilobí d’Onyar”, hi haurà servei de bar al Lletòrum, es podrà passejar amb ponis, pujar al trenet que apropa fins a una de les granges del municipi i es podran visitar exposicions de tota mena, entre les quals una de commemorativa dels 30 anys de la Festa de Sant Galderic. També hi haurà un concurs d’Instagram al qual s’hi podrà participar utilitzant l’etiqueta #FiradelaLlet.\nLa Fira serà també una ocasió especial per descobrir l’excel·lent cuina de Vilobí d’Onyar. En aquesta ocasió, sis restaurants del municipi oferiran durant el cap de setmana un menú especial amb motiu de la fira, amb la llet i els seus derivats com a productes estrella. L’àpat comptarà, a més, amb un al·licient solidari, ja que del preu total, 1 € serà destinat a Onyar Solidari, entitat que distribueix aliments a les famílies més necessitades.\nTota la informació de la Fira es troba disponible al web www.firadelallet.cat