Diuen alguns historiadors que un dia el rei Ferran VIé va sortir als seus jardins del palau de Madrid i es quedà quiet mirant l’horitzó amb una mà al front. Un secretari li va demanar què mirava i ell va contestar que provava de veure el castell-fortalesa que s’estava construint a Figueres. Va dir que amb els diners que li costava l’obra i els plànols que havia vist devia ser tan gran que es podria veure des de Madrid.\nFigueres, Alt E...\nEl castell de Sant Ferran de Figueres va suposar una gran despesa per la monarquia hispànica i es convertí en una de les fortaleses més grans d’Europa. El rei, després del Tractat dels Pirineus (1659), que havia fixat la frontera amb França al Pertús, va decidir construir aquest gran castell per aturar les possibles invasions del país veí. Els francesos ja havien construït el castell de Bellaguarda, en una muntanya propera al Pertús. Amb les invasions d’exèrcits francesos durant la Guerra Gran (1793-95) i la Guerra del Francès es va veure com la gran fortalesa de Figueres era fàcilment expugnable. La construcció del castell de Sant Ferran va suposar, a mitjans del s. XVIII, una gran empenta per fer créixer la població de Figueres. En les obres del castell hi participaren moltes famílies provinents de diferents llocs de la comarca que decidiren establir-se a la vila un cop finalitzades les obres.\nL’any 1718 Figueres tenia uns 1.862 habitants i l’any 1860 ja en tenia 10.082. El castell s’havia construït entre els anys 1753 i 1766. Des d’aleshores Figueres no va parar de créixer i es convertí en capital de la comarca, on hi acudien a intercanviar i vendre productes els pagesos dels pobles dels voltants en el mercat setmanal dels dijous. L’any 1875 el rei Alfons XII concedí a la vila de Figueres el títol de ciutat, amb els privilegis que això comportava.\nL’arribada del ferrocarril l’any 1877 va suposar també un impuls econòmic per la població.\nA principis del segle XX Figueres era ja una ciutat amb molts comerços, bones comunicacions, un institut de batxillerat, una rambla, un important mercat setmanal, diaris d’àmbit comarcal, impremtes, societats culturals...\nDesprés de la Guerra Civil (1936-39) la població seguí augmentant recollint famílies que deixaven els pobles per anar a treballar i viure a la ciutat. L’any 1900 tenia 10.714 habitants i l’any 1950 es comptaven 16.589 figuerencs. Després vingueren els anys en que onades d’emigrants procedents de diferents llocs de la península arribaren a l’Empordà per treballar en la construcció i els serveis que s’havien d’oferir als turistes que començaven a venir a aquesta part de la Costa Brava. Figueres acollí moltes famílies d’emigrants que ara ja han arrelat a la ciutat i els seus descendents són nascuts a Figueres.\nL’any 1991 ja hi havia 34.463 habitants. Figueres ha rebut sempre amb els braços oberts els nouvinguts i això l’ha convertit en una ciutat oberta, dinàmica, liberal, canviant, d’ideologia progressista, cosmopolita... La New York de les comarques de Girona... Molt diferent de Girona, més conservadora, apagada, tancada, amb l’ombra de la catedral planant damunt la ciutat fent-la submisa i obedient, lluny de la disbauxada Figueres i dels seus genis tocats per la tramuntana. Figueres té un encant diferent al de Girona, li manquen els seus palaus, convents, porxades fosques i l’ambient romàntic que s’hi respira en molts cantons... Girona és bohèmia, noble, vella, resclosida, freda i humida... Figueres és moderna, jove, burgesa, esbojarrada, genial, surrealista... Daliniana... La seva rambla és oberta, lluminosa, airejada, passejada... Plaça major de tot l’Empordà... A la Rambla de Figueres s’hi troben els figuerencs entre ells i amb gent de la comarca, en els antics cafès que l’envolten... S’hi xerra, hi neixen negocis i s’hi besen les parelles... La mainada que puja hi juga segura lluny dels cotxes i els avis s’asseuen als bancs i llegeixen el diari... Les vides hi passen amb preses, mirant-les indiferents els brancalluts plàtans de fullatge verd lluminós durant la primavera o daurat durant la tardor.\nEl gran monument blanc al fill il·lustre de Figueres Narcís Monturiol ennobleix la Rambla, fent-la més elegant, presumida... Resulta perfecte entre la verdor dels plàtans i el cel blau de l’Empordà. Figueres es troba en la zona de contacte de la plana al·luvial amb les darreres estribacions dels «aspres», les serres de formes arrodonides, que assenyalen l’inici dels repeus muntanyosos dels Pirineus. El barri antic de la població, on hi hagué el primer nucli urbà alt-medieval, ocupa una part del puig del Garrigal (de 39 m. d’alçada a la plaça de l’església). Als peus d’aquest promontori, vers el sud, s’escorre el torrent de Galligants que és un afluent per l’esquerra del Manol. El riu Manol, afluent de La Muga, es troba al límit sud-oriental del municipi.\nFigueres, durant l’antiguitat, possiblement era un hostal o grup d’hostals que donaven repòs als viatgers que passaven per la Via Augusta. S’han trobat restes d’aquesta calçada romana prop del mas i capella de Sant Pau de la Calçada.\nEl municipi de Figueres té una extensió de 18’87 km2 (l’any 1976 li fou unit el poble de Vilatenim). El terme presenta dos sectors diferenciats. A ponent, les terres dels «aspres», accidentades per la serra de la Garriga, amb turons com la «Muntanyeta» on s’hi construí el castell de Sant Ferran, i, a un nivell inferior, el serrat del Garrigal amb el nucli alt-medieval de la població. Vers migdia i llevant, i en part, vers el nord, el terreny és planer, drenat pel riu Manol. Els conreus que envolten Figueres (cereals, blat de moro, farratges) van desapareixent degut a l’expansió urbanística de la ciutat. Amb pocs anys la totalitat dels terrenys del terme estaran ocupats per construccions.\nEl primer esment de Figueres data de l’any 802 amb el nom de «villa Ficerias». Un altre document on s’esmenta Figueres és en l’acta d’ordenació de l’abat Teuderic del monestir de Sant Pere de Camprodon, del 27 de juny de l’any 962. En aquest text es fa constar que per fundar aquest monestir el bisbe de Girona Gotmar havia cedit el lloc, a petició del comte Guifre de Besalú. A canvi el bisbe havia rebut uns alous que el comte posseïa:... alodem proprios quos habebat idem Comes in pagano Bisuldunensi in Maniculo et in Figarias... Aquesta permuta havia estat feta l’any 943. El lloc de «Maniculo», citat en el text del 962, cal identificar-lo amb el riu Manol. L’any 1020, el comte de Besalú Bernat Tallaferro, llegà, en testament al monestir de Sant Pere de Besalú el mas de Tapioles «in parrochia sancti Petri de Figarias». Aquest és el primer esment conegut de l’església de Sant Pere de Figueres, quan devia ser una petita esglesiola romànica. El lloc de «Tapioles» cal relacionar-lo amb l’actual barri i carrer de Tapis, al nord-est del nucli urbà de la ciutat. Fa uns anys es trobaren per aquest sector restes arqueològiques d’època baix-romana. Figueres és un topònim d’origen llatí derivat de l’arbre «figuera». L’antic Tapioles pot tenir l’origen en l’existència de construccions de fang, de paret de tàpia. L’any 1116 el papa Pasqual II confirmà al monestir de Santa Maria de Vilabertran, la possessió de l’església de Sant Pere de Figueres, que havia estat cedida per Arnau de Llers i la seva muller Flandina.\nA l’Alta Edat Mitjana Figueres era un poble poc important situat a la frontera dels comtats de Besalú i Empúries.\nL’antiga calçada romana servia de límit dels dos comtats. El pas del comtat de Besalú, l’any 1111, a la casa comtal de Barcelona va ser molt favorable per Figueres. La seva situació, cruïlla de camins, al centre de la comarca empordanesa, entre el pla i la muntanya va fer que els monarques l’escollissin per convertir-la en vila reial i competir amb les velles capitals feudals de Peralada i Castelló d’Empúries.\nLa carta-pobla concedida a Figueres per Jaume I el 21 de juny de l’any 1267 convertia el lloc en vila. Els comtes de Barcelona compraren els drets feudals que tenien diversos senyors sobre els veïns de Figueres, quedant totalment alliberats de càrregues feudals. La carta-pobla concedia importants llibertats als que decidissin establir-se a Figueres, entre elles l’abolició dels «mals usos» pels quals lluitaren, segles a venir, els pagesos de remensa. Això comportà un augment de la població i l’inici de la celebració d’importants mercats cada dijous.\nPer aquells anys arribaren molts jueus que formaren un barri important. El call jueu de Figueres era situat a ponent de l’església, a tocar la muralla, en l’actual carrer Magre i en contorns. El rei Jaume II, el 15 de gener de l’any 1294, amplià notablement les llibertats de la primitiva carta-pobla. Figueres fou convertida llavors en cap d’una batllia reial que incloïa els pobles de Vilafant, Avinyonet, Vilanant, Cistella, Santa Llogaia d’Alguema, Lledó, Sant Pere dels Vilars, Oliveda, Biure, Taravaus, Darnius, Maçanet de Cabrenys, Tapis i Fontfreda. Al 1298 hi fou afegida la vila de Borrassà.\nEl regnat de Pere el Cerimoniós fou important per el desenvolupament de Figueres. El rei, el 1361, manà reconstruir i ampliar el seu recinte. Alfons IV, el 1419, concedí que la fira de Santa Creu, pel maig, es podia celebrar durant vuit dies abans i vuit dies després -»la fira de retorn»-- de la diada.\nL’any 1701, per culpa de la tramuntana, Figueres fou escenari de les noces del rei Felip V amb Maria Lluïsa de Savoia. Sembla ser que els dos monarques s’havien casat per poders a la ciutat de Torí. Maria Lluïsa de Savoia va iniciar tot seguit el seu viatge cap a Espanya per mar. Les galeres havien de transportar la reina des de Niça fins a Barcelona, on s’havien de celebrar les noces reials. A causa de la tramuntana es va haver de fer el viatge per terra. Felip V no pogué esperar que la seva esposa arribés a Barcelona i la va anar a cercar a la Jonquera. Poc després es casaven a l’església de Sant Pere.\nTot i haver patit innombrables destruccions durant les ocupacions dels exèrcits francesos al llarg dels segles XVII, XVIII i principis del XIX Figueres ha mantingut la seva importància.\nDurant les guerres Carlistes Figueres destacà com a centre de pensament republicà, federal i socialista. L’activitat d’un grup de federals empordanesos de Figueres introduïren moltes idees polítiques modernes al nostre país. Personatges com Abdó Terrades, Joan Tutau i Francesc Sunyer, junt a Narcís Monturiol, precursor de la navegació submarina, foren importants polítics republicans.\nFigueres no conserva monuments històrics importants. La població va començar a créixer urbanísticament durant la Baixa Edat Mitjana. Els carrers són estrets, llargs i rectilinis; s’entrecreuen en angles rectes formant quadrícules. És un urbanisme ben planificat, propi de les viles reials (semblant al de Palamós o Torroella de Montgrí).\nLes cases més velles de Figueres es troben al carrer de la Jonquera. La casa nº 2 posseeix una obertura gòtico-renaixentista amb motius decoratius en relleu (s.XVI). Algunes cases d’aquest carrer duen dates dels segles XVII i XVIII.\nLa Rambla, centre indiscutible de la ciutat, fou creat a mitjans dels s. XIX, cobrint l’antiga riera de Galligans.\nAlgunes cases del segle XIX anteriors al Modernisme estan decorades amb relleus de terra cuita. L’edifici més important d’aquesta època és l’Antic Teatre Municipal (1850) on hi ha instal·lat el Museu Dalí. Altres edificis importants del segle XIX són la coberta de la Plaça del Gra (1825) i la seu del Casino Menestral Figuerenc. Entre les edificacions Modernistes destaquen l’antic escorxador, la casa Cusí de la Rambla i la Clínica Catalunya. Les restes arqueològiques més antigues que s’han trobat al municipi de Figueres corresponen al veïnat de l’Aigueta (compartit amb el municipi de Cabanes). S’hi trobà l’anomenat «vas de l’Aigueta» a finals dels s. XIX. És ibèric, decorat amb pintura vermellosa i amb motius geomètrics, vegetals i una ala d’ocell (s. V-IV a.C.). Actualment es conserva al museu Arqueològic de Barcelona. Altres troballes del jaciment romà de l’Aigueta s’han extraviat o pertanyen a col·leccions privades.\nL’única resta d’època romana que es conserva, procedent de Figueres, és un pedestal amb una inscripció en llatí. Segons l’historiador Jeroni Pujades, aquesta pedra es trobava durant el s.XVI en l’antic cementiri parroquial al costat de l’església de Sant Pere. Actualment es conserva en el Museu de l’Empordà. La seva inscripció és com segueix: D.M./ M.VAL.LAVINO / BF.COS.M.VAL. / GEMINVS.FRA / TRI. OPTIMO. La traducció diu així: «Als deus dels difunts M. Valeri Geminus al seu excel·lent germà M. Valeri Lavino, beneficiari consular.\nL’església de Sant Pere de Figueres actual, posseeix una sola nau d’estil gòtic. La capçalera poligonal, el creuer amb cúpula i bona part del campanar han estat reconstruïts modernament, entre els anys 40 i 50, després de patir nombroses destruccions durant els bombardejos de la Guerra Civil (1936-39). Solament queden alguns fragments de murs del temple romànic (s.XII-XIII). L’any 1378 el rei Pere el Cerimoniós manà construir la nova església amb la nau i capelles laterals que presenta actualment. Les obertures de la façana principal són posteriors al s. XV, possiblement de la mateixa època de l’escut de la casa de Barcelona que sostenia un carreu (de l’any 1578). La porta és d’arc de mig punt, resseguit per un guardapols. Damunt seu hi ha una creu en relleu d’estil tardo-gòtic. Més amunt s’obre un gran rosetó per donar llum a l’interior de la nau. Els murs laterals de la nau són apuntalats per contraforts que presenten gàrgoles esculpides.\nAl mur meridional hi podem veure quatre finestrals d’arc apuntat que do nen a una plaça. En aquest costat s’hi construí un pòrtic de tres arcades apuntades durant la restauració moderna. La nau és coberta amb volta de creuaria. Les claus de volta presenten motius decoratius senzills. Les capelles laterals també presenten arcs apuntats i creuaria. El parament dels murs del segle XIV és de carreus de pedra calcària -d’Avinyonet- ben tallades i posats en fileres seguides.\nLa capçalera gòtica de l’església va ser substituïda a finals del segle XVIII per un creuer amb cúpula i un absis poligonal. Aquesta construcció fou la que quedà més malmesa durant els bombardejos de la darrera guerra i hagué de ser totalment reconstruïda imitant l’estil gòtic de la nau. Per fotografies anteriors a l’any 1936 sabem que el campanar de l’església tenia quatre arcades de forma apuntada i acabada amb terrassa (típic campanar gòtic català). El nou campanar, reconstruït després de la guerra, no imita gens l’antic, fet lamentable.\nDe les antigues muralles que envoltaven el nucli medieval de Figueres en queden pocs vestigis. Només la torre Gorgot (actual torre Galatea del Museu Dalí) presenta restes de fortificació, amb algunes espitlleres. Segons els estudiosos vora la porta de muralla del carrer Girona hi havia el palau reial alçat pels comtes de Barcelona. El seu cos principal hom creu que s’alçava on ara hi ha la casa Causa. En la façana es conserva l’única vestigi del palau que és un carreu esculpit que presenta l’escut reial i la inscripció: POSADA DEL SENYOR REY.\nL’antic convent de Sant Roc de l’any 1584 es trobava a la Muntanyeta, on durant el s. XVIII es bastí els castell de Sant Ferran. Degut a això es traslladà al carrer Rec Arnau del Barri de Tapis on subsistí fins l’any 1835. Actualment aquest antic convent serveix de magatzem municipal.\nLa capella de Sant Sebastià del carrer de la Jonquera es troba prop de l’absis de l’església parroquial. La façana principal presenta un gran escut en relleu amb la data 1604. Des d’aquesta capella sortia cada any la «Processó de la Tramuntana» que anava fins al santuari de Requesens demanant que la tramuntana bufés per purificar els aires (sobretot en temps d’epidèmies).\nEl convent de Santa Maria de Jesús, de franciscans, fou fundat el 1483. Del primitiu convent no en queda rastre i l’any 1827 aixecaren l’edifici que actualment és l’Institut de Batxillerat Ramon Muntaner del carrer Sant Pau.\nAl final del carrer Nou hi ha la creu del terme coneguda per Creu de la Mà. El capitell és l’únic element antic que s’ha conservat. L’obra és atribuïda a l’escultor Pere Oller (s. XV). El capitell original es conserva en el Museu de l’Empordà.\nDurant la segona meitat del s. XIX s’establiren a Figueres alguns convents de monges, algunes dedicades a l’educació. L’any 1885 fou fundat l’Asil Vilallonga. Aquest asil ocupà el mateix lloc on els monjos de Sant Pere de Rodes aixecaren la seva darrera casa (del 1805).\nL’antiga capella dels Dolors, situada al costat de l’església de Sant Pere fou destruïda l’any 1937. S’ha conservat la imatge de la Verge dels Dolors, obra notable de Ramon Amadeu (1745-1821).\nTambé ha desaparegut l’antic Hospital i l’església de Sant Baldiri, que estaven situats a l’inici del carrer Nou, on hi ha l’actual parc-jardí de la Font Lluminosa. La festa del «Maig de Sant Baldiri» es va celebrar fins ben entrat el segle XX. Consistia en plantar tres pins davant l’església que eren cremats després de Corpus. Segons els estudiosos podria ser una reminiscència d’un culte a la dees Cibeles cristianitzat.\nFigueres és una ciutat de museus; en té tres i molt importants.\nSens dubte el principal i més visitat és el Teatre-Museu Dalí, situat al costat de l’església de Sant Pere. Fou inaugurat l’any 1974 i ha anat ampliant les sales amb obres de Dalí fins als nostres dies. La façana i la torre dels plans de tres crostons i els ous de la teulada és la part de la ciutat més fotografiada pels visitants.\nL’any 1989 el pintor Salvador Dalí fou enterrat sota la cúpula de vidre del museu.\nEl Museu de l’Empordà fou inaugurat l’any 1971. Posseeix peces arqueològiques procedents de les ruïnes d’Empúries i altres pertanyents a la col·lecció privada de l’escultor de Port-Bou Frederic Marés (ceràmica, vidres grecs i romans...). Es destaquen capitells romànics, una ara i una columna de marbre del «mestre de Cabestany» del monestir de Sant Pere de Rodes. El segon pis presenta pintures provinents del Museu del Prado, i les col·leccions Moncanut, formades principalment per pintura contemporània catalana.\nEl museu del Joguet es troba a la Rambla i és una de les col·leccions de joguines antigues més importants del món.\nSant Pau de la Calçada és una ermita situada a dos kms. a migdia de Figueres. Es troba dins els terrenys del mas de «Sant Pau». El nom de «calçada» fa referència a l’antiga Via Augusta romana que passava per aquest indret. L’any 1820 n’aparegueren algunes restes. Segons la tradició oral l’apòstol Sant Pau havia desembarcat a Empúries i predicat per les terres empordaneses. L’ermita fou alçada per recordar l’estada de Sant Pau per aquesta contrada.\nEn un document de l’any 990 en esmentar els límits del Far, possessió de Sant Pere de Rodes, es precisa que a ponent afrontava amb l’alou de Sant Pau. L’any 1176 l’església de Sancti Pauli de Calciata passà al monestir de Santa Maria de Vilabertran. Durant l’edat mitjana Sant Pau de la Calçada era un petit veïnat que fou arrasat durant l’aiguat de l’any 1421. L’església actual (dels segles XV o XVI) fou reconstruïda després de la inundació i foren utilitzats els materials de l’antiga ermita romànica (s. XI). El tercer diumenge de febrer es celebra un popular aplec en el transcurs del qual es mengen les «flaones», unes pastes farcides de crema que es fan a les pastisseries de Figueres.\nVilatenim és un petit poble que fou agregat al municipi de Figueres l’any 1976. És emplaçat en una petita elevació de terreny de la plana al·luvial de la conca de la Muga. Es troba a uns 500 mts. de la riba esquerra del Manol i a 2’5 kms. a llevant de la ciutat de Figueres. La majoria dels habitants es dediquen a l’agricultura i la ramaderia. Alguns també treballen en els establiments comercials, indústries i tallers que s’han creat prop del poble en els darrers anys. Al segle X, el monestir de Sant Pere de Rodes tenia possessions a Vilatenim. Consta en un precepte del reu Lotari de l’any 982, a favor de l’esmentat cenobi. En una epístola del papa Joan XV, de l’any 990, a l’abat Eldesind de Sant Pere de Rodes, Vilatenim i el riu Manol figuren com a límits septentrionals de l’alou del Far. L’any 1149 l’església de Sant Joan de Vilatenim fou donada pel bisbe de Girona, Berenguer de Llers, al monestir de Santa Maria de Vilabertran. El topònim de Vilatenim significa «vil·la d’en Timinii». El poble té origen en una vil·la romana. S’han trobat restes de ceràmica romana pels voltants de l’església.\nL’església de Sant Joan és d’una nau amb absis semicircular, romànica dels segles XI-XII. Posseeix dues capelles laterals, a mena de creuer, del gòtic inicial. Destaquen unes mènsules que presenten unes testes humanes esculpides, una làpida gòtica de l’any 1294 prop del portal d’entrada i l’absis amb presència de decoració llombarda. Al sud-oest i a uns 200 mts. de l’església de Vilatenim, hi ha la Casa de Camps. És una gran masia senyorial amb portal adovellat i una gran finestra coronella gòtica. Posseeix capella privada, dedicada a Sant Antoni Abat (dels segles XVII-XVIII).\nVers l’extrem meridional del poble hi ha una masia amb un portal que presenta la data 1599. També hi ha una interessant finestra gòtico-renaixentista d’arc trilobulat.\nEls veïnat de Palol de Vilasacra és format per un conjunt de masies, a tocar el marge esquerre del riu Manol i dos kms. aigües avall de Vilatenim. Pertany a la parròquia de Vilasacra i havia estat possessió del monestir de Sant Pere de Rodes. Les masies són dels segles XVI, XVII i XVIII, molt reformades en els darrers anys.\nLa ciutat de Figueres ha donat personatges importants dins el món científic, polític, artístic i literari. Es destaquen:\n- Josep Masdevall i Terrades (princ. s.XVIII-1801) metge que tingué gran fama en la curació de febres a Europa i Amèrica.\n- Abdó Terrades i Puli (1812-1856), creador del primer partit republicà d’Espanya.\n- Marià Vilallonga i Gipudo (1813-1897). Fundador de l’Asil Vilallonga, juntament amb el seu germà Josep. Tots dos portaven un negoci de ferros.\n- Josep Ventura i Casas (Pep Ventura) (1817-1875), nascut accidentalment a Alcalà la Real (província de Jaén). Gran músic que innovà la sardana.\n- Narcís Fages i Roma (1813-1884). Fou fundador de la granja agrícola experimental de Fortianell, a Fortià. Va escriure obres sobre agricultura.\n- Anicet de Pagès i Puig (1843-1902). Prolífic poeta i escriptor.\n- Narcís Monturiol i Estarriol (1819-1885). Fou un gran republicà i va idear el submarí Ictíneo pensat per facilitar la pesca del corall al Cap de Creus.\n- Joan Tutau i Vergés (1829-1893). Fou ministre d’Hisenda durant la primera República Espanyola. Aconseguí per a Figueres el primer dipòsit de quadres procedents del Prado.\n- Carles Cusí i de Miquelet (1869-1933). Important empresari de l’electricitat i fundador de la sucursal del Banc d’Espanya a Figueres.\n- Josep Puig i Pujades (1883-1940). Polític republicà, impulsor de l’Empordà Federal, la gran publicació de l’esquerra republicana de Figueres.\n- Carles Fages de Climent (1902-1968). Important escriptor i poeta.\n- Alexandre Deulofeu i Torres (1903-1978). Farmacèutic, polític republicà i escriptor de llibres sobre el romànic a l’Empordà.\n- Salvador Dalí i Domènech (1904-1989). Important pintor surrealista reconegut arreu del món.\n- Maria dels Àngels Vayreda i Trullol (1913-1977). Poetessa i escriptora.\n... I altres genis que ens deixem i d’altres que estan pujant i els que vindran, tots tocats per la tramuntana, com Figueres... PALAU DEL VENT.\nBIOGRAFIES DE PERSONATGES FIGUERENCS QUE HAN FET HISTÒRIA.\nJOSEP MASDEVALL I TERRADES ( començament segle XVIII- 1801 ).\nVa estudiar a la Universitat de Cervera i més endavant va ampliar els seus estudis de Medicina a la Universitat de Montpeller. Es va especialitzar com a metge epidemiològic i va ocupar un lloc important d´àmbit estatal. Fou nomenat metge de cambra de Carles III i després de Carles IV. Fou president de la Regia Sociedad de Medicina y demás Ciencias. Va dedicar-se a l´estudi de l´opi, i va escriure l´obra "Opiata", un dels més grans tractats de la seva època sobre les propietats de l´opi. Va tenir gran fama en la curació de febres a Europa i Amèrica, on les seves obres van tenir una gran divulgació.\nFont: Pep Collelldemont a Les Guies del Punt Diari de Girona. Guia 23 "DE FIGUERES AL PIRINEU".Any 1993.\nABDÓ TERRADES I PULI ( 1812-1856 ).\nVa ser el creador del primer partit republicà de l´Estat Espanyol. De molt jove va escriure l´obra teatral "Lo Rey Micomicó", en la qual ridiculitzava la monarquia. Va viure un temps a Barcelona, on va publicar el periòdic "El Republicano". Fou elegit alcalde de Figueres quatre vegades, però no va arribar a prendre possessió del càrrec en negar-se jurar fidelitat a la constitució monàrquica. El 1841 va provocar una insurrecció al castell de Sant Ferran de Figueres i va haver de fugir a França. El 24 de juny de 1843 va proclamar la República a Figueres. Va morir desterrat a Medina Sidonia ( Cadis ).\nMARIÀ VILALLONGA I GIPULO ( 1813-1897 ).\nFundador de l´Asil Vilallonga, juntament amb el seu germà Josep. Tots dos portaven un negoci de ferros. En Josep se´n va anar a Euskadi, on va ser president de l´empresa Altos Hornos de Bilbao. Marià es va quedar solter tota la via i va comprar els terrenys de Figueres on hi havia el convent dels monjos de Sant Pere de Rodes, quan aquests van abandonar el cenobi de la muntanya, sobre els quals va edificar el que encara és Asil Vilallonga. Va deixar un llegat per al manteniment de l´Asil, el mateix que va fer el seu germà Josep. Marià Vilallonga va ser nomenat el 1890 fill predilecte de Figueres.\nFont: Pep Collelldemont a Les Guies del Punt Diari de Girona.Guia 23 "DE FIGUERES AL PIRINEU".Any 1993.\nJOSEP VENTURA I CASAS (PEP VENTURA) (1817-1875).\nEl seu pare era militar, fill de Roses. Pep Ventura va néixer lluny de Figueres. Ja de petit, però, es va traslladar a viure a Roses i Figueres. En Pep va tenir una infància molt trista i dura, fins que es va posar a treballar de sastre a casa d´en Joan Llandrich, que era cap de la cobla Figueres. Pep Ventura va demostrar un gran interès per la música i va aprendre solfeig del seu mateix amo. A Perpinyà va sentir a tocar la tenora i es va entusiasmar tant que va en va comprar una. No fou el creador de la sardana, però sí la persona que amb la seva tenora va renovar i llançar la sardana a la més gran popularitat. Les seves sardanes encara avui són valorades i estimades.\nNARCÍS FAGES I ROMA (1813-1884).\nMalgrat que era advocat, la seva gran afició, a la qual dedicà els moments més importants de la seva vida,fou l´agricultura. Va publicar la revista "La Granja" i va fundar la granja agrícola experimental de Fortianell, a Fortià, que tanta importància va tenir en el seu moment, encara que no es va saber valorar les moltes possibilitats que podia oferir al progrés agrari de casa nostra. Fou comissari regi d´Agricultura a Girona i va fundar la Societat Agrícola de l´Empordà. Entre d´altres obres va escriure "La filoxera y la zona de incomunicaciones, Higiene rural i El Pagès Bruixot".\nANICET DE PAGÈS I DE PUIG (1843-1902).\nNascut a Figueres, encara que la casa pairal de la família --recentment restaurada-- era a Vilatenim, on encara es conserva, va estudiar dret, però la seva afició era la poesia. Ja al 1869 va guanyar el primer premi als Jocs Florals i mes endavant es va traslladar a Madrid, on freqüentava les penyes literàries. Va ser sempre un bohemi ,fins al punt que el seu pare el va desheretar. Un amor frustat de la seva joventut va marcar tota la seva vida i la poesia. A Madrid va dirigir el "Diccionario de la Lengua Castellana", però ell mai va deixar la poesia catalana i fou nomenat mestre en gai saber.\nNARCÍS MONTURIOL I ESTARRIOL (1819-1885).\nVa estudiar lleis a la Universitat de Cervera, Barcelona i Madrid. Es va dedicar seriosament a la política, i va formar part d´un grup de figuerencs entusiasmats pel republicanisme. En veure a Cadaqués les dificultats que passaven els pescadors de corall, va començar a pensar en la possibilitat d´un vaixell que anés per sota de l´aigua. Així va crear l´Ictíneo, el primer submarí, que va funcionar en part. El segon Ictíneo er ja més perfeccionat. Se li van prometre molts ajuts oficials que mai no van arribar i finalment s´ho va haver de deixar córrer tot perquè van embargar els seus béns. Va ser director de la Fábrica de la Moneda i director de tres periòdics. A la Rambla de Figueres hi ha un monument a l´inventor del submarí.\nJOAN TUTAU I VERGÉS (1829-1893).\nDurant la seva joventut es va dedicar al comerç i ben aviat es va donar a conèixer per la seva capacitat dins el món de l´economia. En ser proclamada la primera República, fou elegit diputat a les Corts constituents. Pi i Maragall, que coneixia molt bé la seva competència financera, el va nomenar ministre d´Hisenda. En caure la República, es va dedicar a l´administració d´empreses comercials. Fou president de l´Ateneu Barcelonès i va aconseguir per a Figueres el primer dipòsit de quadres procedent del fons del Prado, que ha estat, per la seva vàlua, l´origen del Museu de l´Empordà.\nCARLES CUSÍ I DE MIQUELET (1869-1933).\nFou un home d´empresa. Va posar en marxa l´explotació d´un filó de sabonet a les muntanyes de la Vajol. Més endavant li fou concedida la sucursal del Banc d´Espanya a Figueres. Amb un altre figuerenc, en Pau Pagès, es van passar la vida fent-se la competència.Tots dos tenien mines a la Vajol, i ambdós van iniciar el negoci de l´electricitat, l´un, en Cusí, adquirint tots els salts que pogué del Fluvià, i en Pagès, els de la Muga. La competència no s´acabà aquí. En Cusí va construir una sala de cinema, l´Edison, mentre que en Pagès va construir el gran teatre i cinema El Jardí. La companyia elèctrica inicial d´en Carles Cusí es va convertir més endavant en la Hidroelèctrica de l´Empordà.\nFont: Pep Collelldemont a Les Guies del Punt Diari de Girona.Guia 23 "DE FIGUERES AL PIRINEU". Any 1993.\nJOSEP PUIG I PUJADES (1883-1940).\nRepresenta l´esperit de la ciutat postfederal fins a la Guerra Civil. "Catalunya al cor i la República al cervell" era una frase que pronunciava sovint i que el definia perfectament. De jove participà en el món cultural figuerenc fins que es va decidir per la política. Va fundar amb un grup de joves l´Aplec Nacionalista Republicà, que més endavant publicaria l´"Empordà Federal", la gran publicació de l´esquerra republicana a Figueres. Fou el promotor del monument a Monturiol de la Rambla figuerenca i va participar en la constitució de la Biblioteca de la Mancomunitat. Va publicar diverses obres i va participar activament en la recuperació de la figura d´en Pep Ventura. Fou regidor de l´Ajuntament de Figueres quan n´era batlle el republicà Marià Pujulà, i el 1933 fou nomenat comissari de la Generalitat a les comarques gironines, en substitució de Josep Irla. Va morir desterrat a Perpinyà.\nCARLES FAGES DE CLIMENT (1902-1968).\nLa hisenda familiar era a Castelló d´Empúries, on va passar la seva joventut. Més endavant va anar a estudiar Filosofia i Lletres a la Universitat de Barcelona. La seva afició va ser la poesia. Va néixer a Figueres, segons resa l´epitafi compost per ell mateix, i malgrat que vivia a Castelló o a la Selva de Mar, sempre es va sentir vinculat a la capital de l´Empordà, on anava gairebé cada dia i on va morir. És el prototipus de l´empordanès arrauxat, tocat de la tramuntana. Les seves poesies van del més pur sentimentalisme i espiritualisme fins a la crítica dura i mordaç.\nALEXANDRE DEULOFEU I TORRES (1903-1978).\nVa néixer a l´Armentera, però de petit es traslladà amb la seva família a Figueres, on havien obert una farmàcia. Va estudiar Farmàcia i Ciències a la Universitat i en tornar a Figueres fou professor de Ciències i Física i Química a l´institut. Interessat en la política, va participar a les acaballes de la dictadura de Primo de Rivera en la creació de la branca juvenil de la Federació Republicana Socialista de l´Empordà. Fou batlle de la ciutat el 1937 fins que s´incorporà al front. En acabar la guerra es va exiliar a França, on va fer de músic per guanyar-se la vida.\nFont:Pep Collelldemont a Les Guies del Punt Diari de Girona. Guia 23 "DE FIGUERES AL PIRINEU".Any 1993.\nRAMON REIG I COROMINAS (1903-1963).\nProfessor de Dibuix a l´Institut de Burgos i a Figueres. Va néixer casualment a Manila, però a l´edat d´un any ja era a Figueres. Fou una persona polifacètica, ja que, a més de pintor, era catedràtic, arquitecte, acadèmic de diverses corporacions, melòman empedreït i escriptor. Per damunt de tot, però, va destacar amb les seves aquarel.les. Als 15 anys ja va participar en una exposició col.lectiva a Figueres. L´any 1944 va obtenir el primer Premi Nacional d´Aquarel.la. A partir d´aquest moment l´èxit el va anar acompanyant. Les seves obres van ser seleccionades pel Ministeri d´Afers Estrangers per prendre part en una manifestació de l´aquarel.la espanyola a Londres. La crítica féu grans elogis de la seva obra.\nSALVADOR DALÍ I DOMÈNECH (1904-1989).\nTot i que va viure la major part de la seva vida a Portlligat (Cadaquès), Dalí va néixer a Figueres i també hi va morir, i va deixar a la capital de l´Empordà la gran obra de la seva vida, el Teatre-Museu. Durant la seva vida va viure a París, als Estats Units i va viatjar per tot el món. La seva fama era reconeguda arreu. El 1960 es va començar a parlar del projecte de convertir les ruïnes del Teatre Municipal en Museu Dalí. Fou inaugurat el 28 de setembre de 1974 i més endavant s´amplià amb la incorporació de la Torre Gorgot, batejada per Dalí com a Torre Galatea. Va estar a punt de morir en un incendi a la seva habitació de Púbol. Refet de les cremades, passà els darrers anys a la Torre Galatea. Fou enterrat al seu museu.\nMARIA DELS ÀNGELS VAYREDA I TRULLOL (1913-1977).\nPoetessa, rebé el títol de mestra en gai saber a Perpinyà. El 1971 va rebre el premi Fastenrath de novel.la per la seva obra "Encara no sé com sóc". Durant els anys de la postguerra civil va viure exiliada a Mèxic, on va escriure guions de cinema i va col.laborar en diverses publicacions. Entre els seus llibres podem destacar el poema "El testament d´Amèlia" i l´obra teatral "Entre boires".\nJOSEP PALLACH I CAROLÀ (1920-1977).\nNascut d´una família republicana, la seva vida es va moure sempre entre dues grans preocupacions, l´ensenyament i la política. Als 15 anys ja formava part de les Joventuts del Bloc Obrer i Camperol. Després de la guerra va col.laborar en la Resistència francesa. Va estudiar Filosofia i Lletres a la Universitat de Montpeller i es va doctorar en Psicologia Pedagògica a la Sorbona de París. El 1969 va tornar de l´exili i va treballar a l´Institut de Ciències de l´Educació de la Universitat Autònoma de Barcelona. El 1974 va participar en la creació del Reagrupament Socialista Democràtic de Catalunya, que va haver d´afrontar la creació de Convergència Socialista de Catalunya, liderada per Joan Raventós. Dos dies després de la celebració del III Congrés del PSC, moria d´un infart a Esclanyà, sense poder veure ni participar en les primeres eleccions democràtiques.\n--L´arquitectura medieval de l´Empordà.Vol.I-A (Alt Empordà ).Joan BADIA i HOMS.\n--Llibre de Figueres. Eduard RODEJA. Editat per Selecte.\n--Figueres. Josep Ma.BERNILS i MACH.\n--Les Guies del Punt Diari. De Figueres al Pirineu. Pep COLLELLDEMONT.\n3a Cursa de la Dona Vila de Figueres - I Part\n3a Cursa de la Dona Vila de Figueres - II Part\n3a Cursa de la Dona Vila de Figueres - III Part\nJordi Masquef participarà a la Cursa de la dona des de la fila zero\nMarta Felip: 'Figueres sempre es mobilitza per les causes justes'\nPrimers entrenaments de la 3a Cursa de la Dona Vila de Figueres\nPremis 8 de març Maria Rosa Ymbert\nLídia Albert: 'Tot això només és possible gràcies a la bona voluntat de la gent'\nSílvia Vallmajó: 'Molts grups de dones s’apunten a la Cursa per córrer-la plegades'\nEncarni del Castillo: 'M’agradaria que tothom senti que suma i forma part d’aquest projecte'\nLídia Albert: 'Enguany, amb la UEF, farem durar la cursa fins a la tarda'\nEntrenaments de la 3a Cursa de la Dona Vila de Figueres\nFigueres reconeix els esportistes destacats en la 'Nit de l'Esport'\n3a edició de Populària, Mostra d’entitats d’arrel tradicional\n26a Fira de Sant Josep - Fira del Brunyol de l'Empordà\nFesta de la poesía a la Sala Erato de Figueres\n50è Aniversari del Pubillatge a Figueres\nCavalcada de Reis a Figueres\n30ª Aniversari de la Casa Cultural Andalusa de Figueres


Dinamització Comunitària, Platja d’Aro - Fundació SER.GI\nDinamització Comunitària, Platja d’Aro\nMunicipi > Platja d’Aro\nTècnics > Mònika Ortiz Garrido / Iolanda Suñé\nBeneficiaris > Ciutadania de Platja d’Aro\nDinamització dels projectes socials i comunitaris del municipi que possibiliten la cohesió social i la convivència intercultural i intergeneracional al municipi.\nEs parteix d’una espai de coordinació del programa d’Acollida i acompanyament des d’on es debaten, planifiquen i dissenyen accions de sensibilització (Cicles) projectes d’intervenció que responen a necessitats socials que es detecten des de la xarxa. Alguns exemples son el Projecte per eprsnes joves nouvingudes, el projecte “Parlem a l’escola”, entre d’altres.\nFormem part de la xarxa de dinamització comunitària que treballa des del model vincular – relacional del municipi.\nTambé s’assumeixen la realització dels informes d’estrangeria; és a dir, les visites domiciliaries per fer els informes d’adequació de l’habitatge per fer procés de reagrupació (INFO 01 i INFO 04) i les entrevistes per fer els informes d’integració per arrelament social i l’informe d’esforç d’integració (INFO 02 i INFO 03). Aquestes accions es fan incorporant una visió comunitària i en xarxa.


gener | 2018 | Institut Ridaura\nEls dies 31 de gener i 1 i 2 de febrer, a la biblioteca del centre, tindran lloc els exàmens de recuperació de matèries pendents de cursos anteriors d’ESO, segons el següent horari:\nDijous 1 febrer\nDivendres 2 febrer\nSortida” Ruta de l´exili “\nEl passat 19 de desembre, els alumnes de 4t ESO vam realitzar l’excursió més emotiva que, de moment, hem fet mai. Podríem dir que va ser una sortida diferent, especial, perquè realment ens va emocionar. Només d’arribar a la Maternitat d’Elna, la nostra guia, l’Assumpta Montellà, una gran experta en el tema, ens va explicar exhaustivament tot el seu treball de recerca per desvetllar tot allò que ningú encara havia tret a la llum: què va significar l’exili per a milers i milers de persones amb qui ella ha estat parlant durant anys. Concretament, què va passar amb les dones embarassades i els nens que fugien de la Guerra Civil Espanyola i arribaven als camps de concentració d’Argelers i Rivesaltes.\nL’Assumpta ens va explicar què va representar la Maternitat d’Elna i nosaltres vam poder veure amb els nostres ulls tots els espais de la casa, també ens va dur a la platja d’Argelers, ara buida, però encara freda, igual que aquell hivern del 1939 quan hi arribaren els milers de refugiats de tot Espanya.\nLa visita al Museu de l’Exili de la Jonquera també la considerem molt recomanable pels que no hi hàgiu estat mai. Actualment hi ha una exposició temporal sobre fotografies dels soldats de la “quinta del biberó” i la Batalla de l’Ebre que tampoc ens va deixar indiferents.\nTot plegat, una sortida que ens va fer pensar, reflexionar sobre la història dels nostres avis i besavis, però també ens va fer adonar que les guerres no s’han acabat i que a molts llocs del món, malauradament, encara hi ha conflictes bèl·lics.\nCampionat d’Europa de clubs de Korfbal\nDe l’11 al 13 de gener, Platja d’Aro acull el Campionat d’Europa de clubs de Korfbal al Pavello d’Esports del municipi. Hi participen els campions de lliga dels vuit millors clubs europeus: Portugal, Alemanya, Anglaterra, Holanda, Bèlgica, Hongria, República Txeca i Catalunya. El dijous, 11 de gener, els alumnes de 1r d’ESO van presenciar i animar el partit entre Bèlgica i Catalunya.\nUs recomanem que no us perdeu la final entre els dos millors equips europeus, que es disputarà el dissabte, 13 de gener, a les 18:30


Esdeveniments for 20 agost, 2017 | El Culturista\nAgenda del Sunday 20/08/2017\nQuan: Diumenges d'agost a les 11 i 12.30\nHola, culturistes! Ja heu anat a la platja aquest estiu? Si voleu combinar uns banys refrescants amb alguna activitat per gaudir tota la família, us recomanem que us deixeu caure pel Centre de la Platja.\nQuan: Diumenges d'agost d'11 a 12.30\nPreu: 5€. Cal inscripció prèvia


Finestra oberta: Després d'un accident\nSergi, ens alegrem que tot hagi quedat en un ensurt i tinguis prou ànim com per escriure-ho al bloc.\n9 de novembre de 2012 a les 23:51\nTeràpia de bloc...\n10 de novembre de 2012 a les 0:01\n10 de novembre de 2012 a les 9:13\nCelebro també que ho hagis pogut explicar i que tot hagi quedat en un ensurt. Tenim la capacitat d'aprendre de l'experiència. No es condueix igual després d'un accident, t'ho dic per mi. Ànims i endavant!\n10 de novembre de 2012 a les 9:14\nAra, sembla que ja torna anar bé i que puc escriure al blog....\nEspero que tot vagi bé. Has tingut el meu missatge. Us enviem una abraçada enorme des de catalunya Nord....\ndigueu alguna cosa aviat.


El Saló Boda es transforma en el Bridal Market Mataró - Mataró Comerç\nLa Unió de Botiguers de Mataró amb 25 anys d’experiència en el sector aposta per un canvi de concepte per adaptar-se als nous temps.\nEl 12 i 13 d’octubre el Museu Tèxtil de Can Marfà acollirà la nova fira nupcial, que comptarà també amb food trucks i música en directe.\nEl Saló Boda, la fira nupcial organitzada per la UBM, es modernitza i es transforma en el Bridal Market Mataró. El nou nom reflecteix com l’esdeveniment s’obre a nous àmbits del món dels casaments i les celebracions, fa una aposta per obrir-se a la ciutat i a la comarca i modernitza una de les fires monogràfiques més consolidades de Catalunya.\nUna de les principals novetats és el canvi de dates. A diferència del que havia passat fins ara, el Bridal Market Mataró se celebrarà el cap de setmana del 12 i 13 d’octubre i no pas al febrer, com s’havia fet fins l’edició passada. Un altre de les transformacions destacades és que l’esdeveniment es farà al Museu Tèxtil de Can Marfà, una ubicació que “dona a la ciutat de Mataró i Maresme més visibilitat al sector bridal”.\nEl Bridal Market Mataró és “una aposta pel dinamisme, per la proximitat entre expositors i visitants i vol oferir una experiència inoblidable a tots els visitants amb foodtrucks i música en directe”, tal i com detalla el President de la UBM, Jordi Novo.\nBridal Marketesdevenimentfira nupcial\nSel·lecció de fotografies realitzades per Albert Canalejo. El passat dijous 31 de gener, vam celebrar la…


J7 DH || CRÒNICA: VRAC QUESOS ENTREPINARES 34 - 21 U.E. SANTBOIANA\nUna magnífica primera part de la U.E. Santboiana és insuficient per sumar davant el VRAC.\nLa U.E. Santboiana arribava al Pepe Rojo amb el coneixement de la dificultat que suposa sempre jugar en aquest escenari. I així ha quedat demostrat. Els jugadors de Ricardo “Maño” Martinena han desplegat durant els primers 40 minuts de matx el millor rugby d’aquesta temporada.\nEl degà ha competit des del primer segon de joc. Tot i els primers deu minuts on els locals han exercit un domini de pilota clar però sense gran presència a zona de marca contrària, ha estat la U.E. Santboiana el primer equip en obrir el marcador. Al minut 13, Sergi Coma ha assajat amb una bona marca sota pals transformada posteriorment per Mason, que ha permès sumar els primers set punts dels visitants. El VRAC ha intentat respondre ràpidament i tres minuts més tard ha anotat un cop de càstig per reduir diferències. Semblava que l’equip dels formatges començava a carburar i ha estat al minut 18 amb un assaig transformat quan el conjunt local s’ha posat per davant.\nArribats a l’equador de la primera part, la U.E. Santboiana ha agafat de forma indiscutible les regnes del partit. En aquests vint minuts abans del descans, els jugadors de Sant Boi han executat a la perfecció les jugades de touche i maul prop de zona de marca. Ha estat precisament així com ha arribat l’assaig d’Afa Tauli transformat per Mason: magnífica resolució des de la línia de 22 que ens tornava a avançar a l’electrònic. Però aquí no s’acabaria el domini visitant; al minut 37, després d’una gran acció individual d’Afa Tauli, Marc Vilar ha pogut arrodonir aquests minuts d’or amb un bon assaig un altre cop transformat per Mason. 10 a 21 al marcador. Un resultat que feia goig per les aspiracions santboianes. Just abans del descans, però, Javi Orbaneja ha vist una targeta groga que quedaria pendent pels primers 9 minuts de la segona part.\nA la represa, el guió del partit ha canviat completament. La U.E. Santboiana, amb un home menys al camp, no ha entrat amb bon peu al terreny de joc i als dos minuts ha rebut un assaig i transformació. La situació ha estat encara més alarmant quan, escassos minuts després, al 48 de la segona, el VRAC ha tornat a assajar i transformar per posar-se per davant al marcador (24-21).\nEn aquest cas, la U.E. Santboiana ha trigat 10 minuts per tornar a agafar una concentració òptima de partit. El matx ha tornat a la tònica d’igualtat passada l’entrada del segon temps, tot i que al minut 58, VRAC ha executat un cop de càstig per marxar de sis punts al marcador. En un intent per intentar tancar el resultat, l’equip local ha aconseguit trobar un forat a la defensa santboiana per acabar anotant un assaig transformat que seria definitiu (34 a 21).\nEn els últims deu minuts de joc, el degà no ha abaixat els braços i ha intentat amb insistència aconseguir una última marca que el permetés emportar-se el bonus ofensiu i defensiu. Varis errors en el servei de touche i melés han acabat de condemnar als santboians, que han marxat de Pepe Rojo amb les mans buides.\nRegust d’impotència després d’acomiadar Valladolid amb 0 punts a la butxaca. L’equip avança en una bona direcció de joc però cal treballar amb urgència aquestes fases de desconnexió mental que ens allunyen de la victòria en dies com avui.\nText: Àlex Palomar / Fotografies: Juan Carlos Rodríguez


Raimat enceta la verema amb perspectives de qualitat «excel·lents» | NacióLleida\nRaimat enceta la verema amb perspectives de qualitat «excel·lents»\nEl celler lleidatà manté la seva aposta per la sostenibilitat ambiental i per la viticultura ecològica\nper NacióDigital, 8 d'agost de 2019 a les 09:43 |\nUn treballador collint raïm a les vinyes del celler de Raimat. | ACN\nEl celler de Raimat, del Grup Raventós Codorníu, ha donat el tret de sortida aquesta nit a la campanya de verema 2019 a Europa amb la seva tradicional recol·lecció manual nocturna, amb què s'afavoreix una millor preservació dels aromes i gustos del raïm. El celler de la DO Costers del Segre preveu enguany una collita d'"excepcional qualitat" i un 5% més de producció que l'any passat. Raimat segueix consolidant-se com un dels principals cellers en posseir una de les majors superfícies certificades com a ecològica a tot el món, amb unes 600 hectàrees. Així mateix, manté el seu compromís per la sostenibilitat ambiental, amb la implementació de noves mesures com ara la incorporació de vehicles elèctrics per al seguiment de la vinya.\nRaimat ha iniciat la verema amb la seva ja tradicional recol·lecció manual i nocturna. Només d'aquesta manera, l'equip de viticultura del celler lleidatà selecciona el raïm, cep a cep, per tal d'obtenir expressions diferencials pel que fa a gustos i aromes. Una minuciosa selecció manual que busca assegurar uns vins "equilibrats, intensos i únics en essència". Així mateix, gràcies a les baixes temperatures de la recol·lecció nocturna, s'afavoreix a preservar els aromes i evitar fermentacions no desitjades, segons ha explicat el director tècnic de Raimat, Joan Esteve.\nEnguany el celler preveu una collita "excepcional per la seva qualitat" i pel que fa a producció serà una campanya "dins la mitjana normal de Raimat". Esteve calcula que se situarà en uns sis milions de quilos, un 5% superior a l'any passat el qual va ser "una mica més just del normal", segons recorda el director tècnic del celler.\nMalgrat les dues setmanes de calor intensa de final de juny i mitjans de juliol, la resta de la meteorologia ha estat "molt favorable", amb "un ambient sec, càlid i nits fresques, característiques d'aquest clima", segons Esteve. El celler espera obtenir raïms i vins blancs afruitats i frescos que permetran obtenir uns vins "molt equilibrats", segons ha expressat Carles Escolar, enòleg de Raimat. Pel que fa a les varietats negres encara és aviat, ja que queden més de dos mesos per a la seva verema, segons ha assenyalat el director tècnic del celler lleidatà.\nRaimat ha iniciat aquest dimecres a la nit la verema amb la recol·lecció de la varietat chardonnay, destinada a l'elaboració de cava, que arribarà al mercat aproximadament en un any i mig. La recol·lecció prosseguirà amb la verema de ceps destinats a l'elaboració de vins blancs que s'allargarà fins a mitjans del mes de setembre i que es donarà per finalitzada amb la recol·lecció del raïm negre a l'octubre.\nAposta per la viticultura sostenible i la sostenibilitat\nRaimat és líder europeu en viticultura sostenible, després de més d'un segle de treballs d'adaptació del sòl, al clima i al treball de la vinya. A banda d'elaborar vins 100% ecològics, aquest celler centenari es preocupa perquè, a més, s'aconsegueixin de la forma més sostenible possible. Esteva ha remarcat que "aquest és un procés lent, però que dona els seus fruits a mesura que s'assoleixen fites: més biodiversitat, més riquesa, millor equilibri i finalment millor qualitat".\nDes de la seva creació al 1914, el celler és pioner en la implementació de sistemes de viticultura sostenible com ara l'aplicació de mètodes naturals per combatre plagues, buscant la millora de l'ecosistema de la vinya, que es tradueix en una major biodiversitat. També aposta per l'ús d'energies 100% renovables, amb la incorporació de vehicles elèctrics per fer el seguiment de la vinya i amb un projecte d'autogeneració energètica amb una planta de combustió pròpia de biomassa.\nL'estalvi d'aigua de reg i la reducció d'emissions de CO2, són altres dels compromisos amb què treballa Raimat. Així mateix, el celler lleidatà compta amb una sèrie de projectes de recuperació de fauna autòctona i ja s'han identificat més d'una trentena d'aus diferents que viuen o estan de pas per la zona.\nL'any 2011 Raimat va ser el primer a adherir-se al programa voluntari de reducció d'emissions de l'Oficina Catalana de Canvi Climàtic. Aquell mateix any, va ser un dels tres cellers pilot de la iniciativa mundial Wineries for Climate Protection. Participant activament en projectes europeus de la iniciativa Life des del 2012, el celler també compta des de fa un parell d'anys amb una Associació de Defensa Vegetal, creada amb l'objectiu de millorar el monitoratge i seguiment de plagues. A més, té en marxa diferents projectes com ara la iniciativa europea VISCA (Vineyards Integrated Smart Climate Application) per a la mitigació dels efectes del canvi climàtic i altres relacionats amb viticultura de precisió, com és el GOPHYTOVID, destinat al control de malalties de forma més sostenible.\nEl resultat d'aquesta filosofia d'innovació respectuosa amb l'entorn ha fet que els vins de Raimat siguin referents i reconeguts mundialment per la seva qualitat amb diferents distincions i reconeixements.\nCultura, verema, Lleida, vi, vinya, Grup Raventós Codorníu, Raimat, celler


Apartments SNS Syktyvkar Rússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nApartments SNSApartamentKommunisticheskaya, 77/2, Syktyvkar, Syktyvkar, Rússia, 167000 - Veure al mapaExcepcional9,4Basada en 7 comentarisApartments SNSVeure més fotosVeure més fotosVeure més fotosVista exteriorVeure més fotosVeure més fotosExcel·lent ubicació 9,7Veure el mapaVeure totes les 23 fotos9,7UbicacióParticularitats que li encantaranbalcó/terrassa\nOpcions d'habitacióMés fotos i detallsApartament d'Una Habitació (One-Bedroom Apartment)...40 m2banyera1 llit dobleFixa les dates per veure preusMés fotos i detallsApartament d'Una Habitació (One-Bedroom Apartment)...40 m2banyera1 llit doble i 1 sofà llitFixa les dates per veure preus\nSobre l'allotjamentDescripcióDissenyat tant per oci com per negoci, Apartments SNS està situat idealment a Syktyvkar; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Apartments SNS ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Transport hotel/aeroport, habitació familiar, ascensor, servei de llançadora són només algunes de les comoditats que fan que Apartments SNS sigui diferent dels altres hotels de la ciutat. L'ambient de Apartments SNS es reflexa en cada habitació. calefacció, balcó/terrassa, insonorització, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Apartments SNS és una selecció idònia per a la vostra estada a Syktyvkar.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaparell de televisióempolles d'aigua de cortesiarentadoraarticles de tocadorestris de cuinaservei de planxabalcó/terrassaforn microonesTV satèl•lit/cablebanyerainsonorització calefacciónevera Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantPlease note that the property cannot be rented as a party venue.


Estètica dental - Clínica Martín Dental\nL’objectiu de l’estètica dental és donar un aspecte natural a les dents perquè els nostres pacients tinguin un somriure bonic i atractiu. Consisteix en l’aplicació de diferents materials com resines, ceràmiques o en la seva forma conservadora carilles de porcellana. Per a això fem un examen exhaustiu i considerem tots els aspectes de l’estètica facial per tornar l’harmonia al seu somriure.\nAcostuma a ser un tractament combinat amb el laboratori dental i per tant requereix més d’una sessió per a les diferents proves per tal de millor resultat estètic. Cada cas es desenvoluparà de forma personalitzada ja que el nivell de complexitat pot ser diferent.\nÉs molt costós?\nDependrà de les dents involucrats i del material que s’utilitzi per al tractament. Malgrat tot, és més econòmic i confortable mantenir les teves propies dents que extreure-ñes i buscar-ne un substitut.


La primera medalla olímpica catalana: Santi Amat inicia el camí el 1932 | NacióDigital\nLa primera medalla olímpica catalana: Santi Amat inicia el camí el 1932\nEl regatista barceloní va fer història en penjar-se un bronze a Los Angeles | Va ser el primer gran triomf, en la seva tercera participació en uns Jocs, d'una de les disciplines esportives més brillants de l’olimpisme català\nper Jordi Saborit, 31 de juliol de 2016 a les 17:45 |\nSanti Amat a Los Àngeles 1932 | Ned33/CC\nSanti Amat, un 12 d’agost de 1932 a les aigües de l’oceà Pacífic, va fer història als Jocs Olímpics de Los Angeles. El regatista barceloní, després de les seves participacions a París (1924) i Amsterdam (1928), va aconseguir la primera medalla olímpica catalana en esport individual de vela a la modalitat de monopatí o snowbird, que substituïa a la Dinghy amb un únic tripulant a bord. Amat, aleshores de 45 anys, va completar una gran actuació i es va penjar el bronze, l'únic metall obtingut per a la delegació espanyola en els Jocs americans.\nAmat (Barcelona 1887-1982) va mostrar, ben aviat, un interès pel món de la vela i, amb tan sols setze anys, ja es va fer soci del Club Marítim Barcelona. El seu objectiu no era cap altre que participar en uns Jocs Olímpics. De mica en mica, amb moltes hores d’entrenament i preparació, el regatista barceloní va anar perfeccionant les seves habilitats sobre el vaixell i amb 37 anys va arribar la seva hora.\nParís 1924 va ser l’estrena olímpica d’Amat en dues modalitats: Dinghy i Sis Metres. En la primera, el català es va quedar, amb la mel als llavis, i es va haver de conformar amb una meritòria quarta posició empatat a punts amb el finlandès Dittmar mentre que en l’altre, acompanyat d’Artur Mas Bové i Pere Pi Castelló, va quedar un pèl més enrere i va finalitzar en el vuitè lloc. A Amsterdam 1928 hi va passar, de puntetes, i la catorzena posició a les eliminatòries no va ser suficient perquè es classifiqués per a la fase final.\nEl seu gran moment va arribar a Los Angeles 1932. Cinc representants espanyols més acompanyaven a Amat a la ciutat californiana. Tots participaven en el tir olímpic. Ell era l’únic regatista. “El president del COE, el Comte de Güell, em va demanar per favor que hi anés. A la meva època no hi havia ningú que hi volgués anar”, va explicar, en declaracions a Història de l’esport català: la vela de 1978 realitzat per TVE, Amat, que va competir amb el seu Hispània. “Era un vaixell originari d’aquí. Tenia l’eslora fixa, la màniga i el calat eren voluntaris. La superfície de vela estava fixa situada entre el floc i la major a 15 metres”, va descriure el barceloní.\nLa competició també tenia les seves particularitats. Els vaixells es sortejaven abans de començar cada regata. “A cada prova canviàvem de vaixell, però la vela sempre era la mateixa amb el distintiu de la nació”, comentava Amat. D’aquesta manera es donava més importància a la qualitat i a la capacitat dels regatistes que a la tipologia dels vaixells.\nL’inici de la prova va ser esplèndid. Després de vuit regates disputades, Amat era segon a la classificació general de la prova, a només dos punts del líder, l’holandès Mass. El català havia aconseguit una primera posició, dos segons, dos quarts, dos cinquens i un vuitè. Una petita davallada de rendiment a les tres últimes regates, amb un desè, un vuitè i un setè, el va fer perdre un lloc i va acabar a la tercera posició. El francès Lebrun es va emportar l’or i l’holandès Massa, la plata.\nUna de les disciplines esportives més exitoses\nAmat va obrir el camí en una de les disciplines esportives més exitoses de l’olimpisme català: la vela. Ell va col·locar la primera pedra i és, en gran mesura, el responsable de les bones actuacions posteriors dels navegants de casa nostra. La plata de Pere Millet a Mont-real 1976, l’or de Miquel Noguer a Moscou 1980 o l’or de Josep Maria Van der Ploog i la plata de Natàlia Via Dufresne a Barcelona 1992 en són només algunes mostres.\nLa primera catalana finalista als Jocs: Maria Pau Corominas obre una escletxa\nJocs Olímpics Rio 2016, Els imperdibles, Esports, Brasil, Jocs Olímpics, Jocs Olímpics 2016, Rio de Janeiro, vela, Santi Amat\nPer XXX el 1 d'agost de 2016 a les 02:35\nUmmm Hispania..... jejejeje


De Can Mario a Sant Magí (19/08/2013) | El fet casteller vist pel TETE\n« Màrtirs 2013, ens hem fet grans i l’hem fet encara més gran (3/08/2013)\nUn El Catllar per no oblidar (24/08/2013) »\nL’esmorzar és lleuger com marca el protocol: rabo de toro, mandonguilles, seques amb llonganissa, …. acompanyat de vi i cava, i amb pastís de postre. Com ja és tradició en aquest lloc i amb la meva persona, el meu plat és l’últim i en arribar i m’he d’afanyar en recuperar el temps perdut.\nUn cop fet el més important del dia ara és el torn de l’actuació castellera, una actuació que té un encant especial per plaça on es celebra, la de les Cols, amb la catedral de Tarragona de fons, i en un espai on sols es pot fer castells en un lloc i per aquest motiu les colles es van desplaçant.\nUn cop les colles han entrat a plaça, cada una amb un recorregut diferent, comença l’actuació i ho fa la Colla Castellera de Sant Pere i Sant Pau amb el 5 de 7. El castell el treballen amb certa comoditat, dels millors cinc que els he vist en els darrers anys.\nTot seguit és el torn dels Xiquets de Tarragona i comencen amb el 3 de 9 amb folre. Després de desmuntar un primer peu, al segon el castell puja amunt i ho fa amb unes mides realment molt bones i el castell el descarreguen de forma molt còmode, sent el primer de l’any i amb un tronc un pèl més lleuger que altres anys.\nAra li toca a la Jove de Tarragona i també tria el 3 de 9 amb folre per a comença la diada. El castell el descarreguen sense que perilli en cap moment, però no els hi queda del tot clavat, però ja en porten un bon nombre aquest castell.\nPer acabar la primera ronda és el torn dels Xiquets del Serrallo i ataquen d’entrada l’objectiu de la diada, el 7 de 7 El castell el tanquen a la primera i ocupo la posició de tercer lateral. Des de la pinya les sensacions són bones i el castell es carrega, i a la descarregada es treballa però amb comoditat i enmig dels habituals crits, Un cop descarregat el castell l’alegria és inmensa ja que és el primer descarregat per la colla, i després d’haver queda en intent les dues ocasions anteriors en que l’havien portat a plaça.\nAnem a fer les primeres cerveses de la diada i comento la jugada amb castellers d’altres colles que em vaig trobar i amb periodistes, i també parlem de la temporada dels Castellers de Barcelona.\nComença la segona ronda amb el 2 de 7 dels de Sant Pere i Sant Pau, i em sorprenen gratament amb un castell que descarreguen amb molta tècnica i facilitat.\nEls Xiquets tiren amunt al segon peu el 4 de 9 amb folre, i des d’un primer moment es veu massa tancat per baix i puja mogudet però amb l’entrada de dosos es para una mica però la canalla no ho veu clar i tira avall, i el castell queda en intent desmuntat.\nÉs el torn de la Jove i porten a plaça el primer 9 de 8 de la temporada, un castell realment espectacular i que descarreguen amb molta facilitat, el primer que es veu en aquesta plaça.\nI sense adonar-nos és el torn ja dels Xiquets del Serrallo i ho fan amb el 5 de 7, castell que ja havien descarregat en una ocasió aquest any per Sant Pere. En aquesta ocasió tanco el castell, i el castell puja al primer peu i amb la sensació de que va mogudet i molt lent i poc abans de carregar el castell es trenca. De seguida es veu que hi han alguns lesionats que són atesos.\nLa diada s’atura per uns instants per a poder atendre als lesionats, i es va allargant ja que no hi han ambulàncies. Quan l’espera s’allarga en excés, es decideix donar per acabada la diada.\nUna autèntica llàstima que a dia d’avui s’hagi de suspendre una diada castellera de màxims com aquesta, i en un lloc com Tarragona que s’autoanomena la capital dels castells. Encara no està clar el que va passar realment ja que les diferents versions són contradictòries però està clar que no pot passar de nou.\nUn cop suspesa l’actuació ens dirigim a la Plaça de la Font per a dinar plàcidament i comentar la jugada, i tot seguit deixem la ciutat de Tarragona. Ja es veurà si puc tornar per Santa Tecla, però sent enmig de la Mercè no serà gens fàcil.\nPer acabar vull fer una valoració ràpida de cada colla. Sant Pere i Sant Pau han millorat molt el seu nivell tècnic en els darrers anys i és molt important per a ells consolidar tota la gamma alta de castells de set com estan fent aquest any, i amb aquest treball els castells de vuit estan més a prop.\nEls Xiquets han crescut en els darrers anys nivell tècnic i a nivell quantitatiu i hi han castells com el 3 de 9 amb folre, que sembla que per a ells els hi sàpiga a poc o com a mínim que el seu assoliment sigui més esperat que altres anys. Em vaig quedar amb les ganes de veure si eren capaços de fer el 4 de 9 amb folre per primer cop per Sant Magí.\nLa Jove va demostrar el seu gran potencial, tant a nivell tècnic com humà, sent actualment una de les millors colles del món casteller amb un ampli ventall de castells. Ens vam quedar amb les ganes de veure si s’atrevirien amb el 5 de 9 amb folre o acabarien amb el 4 de 9 amb folre.\nPel que fa als Xiquets del Serrallo van demostrar molta valentia i ganes afrontant el 7 de 7 a la primera ronda i es va veure que l’elecció va ser totalment encertada. Llàstima la caiguda del 5 de 7, i no sols pels lesionats que va originar, sinó també que no hi ha manera de que la colla tingui una festa complerta.\nAmb tot això crec que aquest any les colles de Tarragona donaran molt a comentar.\nFins l’any que ve, Sant Magí!!


Disseny identitat corporativa marca agrupada · FREYA Grup | Waitala\nPrevAnteriorDisseny joc gestió de les emocions · OKA Game\nSiguienteDisseny campanya gràfica · “Contes des de la presó” de Ara LlibresNext\nDisseny de la identitat corporativa: naming, logotip, manual d’identitat, tríptic i portada web d’aquesta marca agrupada composta per les marques Camper Diem, Vantrip i Central del Caravaning. Abans de començar vam realitzar una recollida d’opinions de totes les persones integrants, que vam posar en comú i vam aclarim en una sessió de co-creació que va servir per definir el briefing del projecte. El nom s’inspira en l’exploradora Freya Stark, poc coneguda entre altres coses probablement pel seu gènere. El logotip representa el triangle compost per les tres empreses, i a més ens recorda un paisatge abstracte de muntanya, com els molts que poden gaudir-se viatjant amb camper.\nCampanya gràfica, Disseny web, Identitat corporativa


El 1856 l'Ajuntament de Badalona va acordar la construcció d'un nou edifici per a la seva seu a la plaça Nova, a la capçalera del carrer de Mar. L'alcalde Josep Viñas i Cuadres va encarregar l'obra a l'arquitecte Francisco de Paula del Villar. El projecte és d'estil eclèctic i neoromànic, tanmateix no inèdit, perquè Villar va copiar bona part del projecte original d'una altra casa consistorial. La de quina localitat? - El Joc de Badalona\nEl 1856 l'Ajuntament de...\nEl 1856 l'Ajuntament de Badalona va acordar la construcció d'un nou edifici per a la seva seu a la plaça Nova, a la capçalera del carrer de Mar. L'alcalde Josep Viñas i Cuadres va encarregar l'obra a l'arquitecte Francisco de Paula del Villar. El projecte és d'estil eclèctic i neoromànic, tanmateix no inèdit, perquè Villar va copiar bona part del projecte original d'una altra casa consistorial. La de quina localitat?\n31.6% respostes correctes\nAl llibre Badalona com a excusa. 12 opinions sobre patrimoni, arquitectura i ciutat, de Pere Casajoana (2015) es tracta la qüestió de la casa consistorial entre les pàgines 153 a la 200, explicant algunes obres d'Elies Rogent i Amat comparant-la de les de Francisco del Villar y Lozano. Al text consta que la Casa de la Vila de Badalona és una còpia gairebé exacta del projecte que Rogent va presentar per a la de Sant Cugat del Vallès. No és l'únic que ho afirma, sinó que Pedro Navascués l'any 1998 també va firmar que era una còpia de l'altre a L'arquitectura catalana entre 1808 y 1888, pàgina 269. Val a dir que el projecte de Sant Cugat es quedà en això, un projecte, i no s'arribà a realitzar, ho explica un article de Joan Tortosa a la revista Gausac (1995). Aquesta nova versió desbancà la teoria tradicional, que explica, entre d'altres, Josep Maria Cuyàs, que afirmava que la de Badalona havia estat influència del de Santa Clara, a Cuba, on l'alcalde Viñas hi tenia propietats. Us en deixem la comparativa! La de dalt és el projecte original de la casa consistorial de Sant Cugat, i la de baix la façana de la de Badalona.


[Lleida] El Casal l'Ocell Negre critica el caràcter mercantilitzant de la Festa Major - Indymedia Barcelona\n[Lleida] El Casal l'Ocell Negre critica el caràcter mercantilitzant de la Festa Major\nper Casal Independentista d'Agitació Cultural l'Ocell Negre\nAdreça: c. Sant Carles, 8 (Lleida)\t 06 mai 2011\nEn una carta pública titulada "Unes festes cada vegada menys populars" el Casal Independentista d'Agitació Cultural de Lleida expressa el seu malestar pel protagonisme de les grans empreses de l'oci de la ciutat a les revetlles de Festa Major i reinvindica el caràcter popular, participatiu i integrador de les festes, amb lideratge de la societat civil i totes les entitats culturals de la ciutat\nEl Casal destaca que "enguany, l’empresa privada, amb el beneplàcit de l’Ajuntament, ha clavat les urpes dins la Festa. Les grans empreses privades de la nit lleidatana han passat a ocupar un espai dins la revetlla de la Festa Major" i es pregunta "Amb quins criteris artístics programen aquestes macroempreses de la “farra” que només es mouen per finalitats econòmiques? És lícit que els empresaris facin la competència a les entitats culturals de la ciutat i encara més el cap de setmana de la Festa Major?"\nCarta: Unes festes cada vegada menys populars\nAquest dijous comença una nova Festa Major. Durant aquests dies tractarem de divertir-nos i passar-nos-ho bé. Sortirem al carrer, participarem i entendrem que, per uns dies, Lleida és festa. La plaça de La Paeria estarà plena de castellers i, en el seguici, podrem veure diferents agrupacions, danses i figures representatives de la cultura popular, com ara: els bastoners, els cavallets, els gegants, els capgrossos, la moixiganga, Lo Marraco, els sardanistes i els Diables, entre molts d'altres. Hi haurà també les revetlles dels Camps Elisis, els Moros i Cristians i espectacles per tothom...\nL'ambient festiu descrit és, doncs, el model de festes populars que recolza, i amb què creu, el Casal l'Ocell Negre; perquè, durant aquests dies, les entitats culturals puguin mostrar-se i treballar per a la ciutat. No obstant això, els membres de l'Ocell Negre no entenem perquè les empreses privades, any rere any, tenen més presència a la festa.\nEnguany, l’empresa privada, amb el beneplàcit de l’Ajuntament, ha clavat les urpes dins la Festa. Les grans empreses privades de la nit lleidatana han passat a ocupar un espai dins la revetlla de la Festa Major. No només competeixen directament amb les entitats culturals – se'ls ha concedit un espai a la barra–, sinó que, durant un cap de setmana en què no tenen gaire públic als seus locals, també podran lucrar-se. I, a més a més, se'ls ha atorgat el privilegi de programar continguts dins aquest espai de la festa, al mateix nivell que la resta d’escenaris de la nit. Amb quins criteris artístics programen aquestes macroempreses de la “farra” que només es mouen per finalitats econòmiques? És lícit que els empresaris facin la competència a les entitats culturals de la ciutat i encara més el cap de setmana de la Festa Major?\nLa festa ha de ser participativa i integradora. I ha d’estar liderada per la societat civil i totes les entitats culturals de la ciutat que treballen dia a dia de forma desinteressada per una cultura viva i activa. Creiem necessari crear entre tots una festa, tal com en altres ciutats, de la qual ens en puguem sentir orgullosos, en què els més petits vulguin ser més grans per a poder ser aquells bastoners que desfilen en el seguici, porten el gegant o, senzillament, duen el mocador al coll.\nNo contemplis aquestes hores que ara vénen. Surt al carrer i participa! Una nova manera de viure la festa, alegre i combativa depèn de tots!\nCasal Independentista d'Agitació Cultural l'Ocell Negre


Parlem amb la igualadina Laura Mas Berenguer, jugadora del F.C.Barcelona i de les seleccions espanyola i catalana\nDilluns, 25 febrer 2019. 03:00. Toni Cortès Minguet.\nFa quatre dies, intercanviava cromos dels seus ídols de la lliga, com el Xavi i l’Iniesta, amb els seus companys d’escola i ara emula ser Messi o Suarez a la Play Station. Quedem amb la Laura al camp de gespa de Les Comes, on va començar a jugar a futbol amb el C.F.Igualada abans de fer el gran salt al F.C.Barcelona, on ha esclatat com un dels grans talents i valors emergents del futbol femení català. Parlem amb ella sobre els seus inicis, jugant a pilota amb els nens, sobre la seva experiència al Barça, sobre els seus somnis i sobre la seva gran passió: el futbol.\nRecordes quan vas començar a jugar amb la pilota?\nDes de ben petita que sempre m’ha agradat jugar a futbol, al pati de casa amb els amics, a l’escola amb els companys, també al càmping quan anàvem de vacances. A l’escola, al Ramon Castelltort, també jugava a futbol a polisportiu.\nHi havia nenes que també hi jugessin?\nNo, sempre havia de jugar amb nens, no hi havia nenes que jugessin a futbol al pati de l’escola.\nI com ho veien això els teus companys?\nAl principi els era una mica estrany, però després, quan ja portava un temps jugant amb ells, ja ho van veure normal.\nA part de jugar-hi, també t’agradava mirar-lo per la tele i seguir-lo com a espectadora? De quin equip eres?\nSí,a part de jugar també el seguia com a espectadora. De petita que ja era molt del Barça\nQuins eren els teus ídols?\nSempre m’han agradat molt el Xavi i l’Iniesta i ara el Messi i el Suarez.\nDesprés de jugar al pati de l’escola arriba el moment de fer el primer pas per jugar com a federada. Quan entres al CF Igualada?\nPortava temps volent jugar a futbol i va ser quan feia quart, amb nou anys, que em van apuntar a l’Igualada, on vaig estar tres anys.\nConeixies altres noies que hi jugessin? Què et recomanaven?\nSí, em van aconsellar que m’apuntés a l’Igualada, i vaig venir.\nEn quin equip vas començar a jugar?\nVaig començar a la categoria aleví, amb un equip femení, però a mitja temporada em van passar a entrenar amb l’equip de nens. Era l’única nena de l’equip.\nCom ho vas viure? I els teus companys d’equip?\nAl principi sí que els nens es preguntaven què hi feia una nena entrenant amb ells, però amb el temps, com al pati de l’escola, ja va ser tot molt normal. Jo anava a la meva… No vaig tenir cap problema ni cap dificultat per ser una nena.\nAmb quins equips vas jugar els dos anys següents?\nAquells dos anys vaig jugar amb molts equips!!! Primer vaig jugar amb l’equip masculí i vaig començar a ajudar els equips aleví i infantil femenins, i també vaig anar a jugar un torneig amb les cadets. L’any següent vaig jugar amb l’infantil.\nI un dia arriba una trucada… del Barça!\nEm van trucar per anar a fer una prova, era un entrenament. Al cap d’un mes em van tornar a cridar per anar a un altre entrenament. Quan va acabar, ja em van dir que volien parlar amb la meva mare…\nEm va costar molt creure-m’ho, però vaig estar super contenta. Jugar al Barça era un somni que tenia des de petita i que es va fer realitat.\nVa costar convèncer els pares?\nNo! Gens! No ho vam discutir gens, ni un segon.\nCom compagines els entrenaments amb els estudis?\nAra, de moment, com que no sóc gran, no em costa compaginar-ho amb els estudis. Ho porto molt bé. Estem molt organitzats. Entrenem tres cops per setmana i m’acompanya la meva mare cada dia a entrenar a Barcelona.\nD’on són les teves companyes d’quip?\nLes meves companyes són de diferents llocs de Catalunya\nEl Barça té fama de ser molt exigent, cuidant molts aspectes, com el menjar…\nSí, cada vegada més, amb el menjar i amb petits aspectes que no semblen importants però que sumen.\nM’agrada molt l’Alex Morgan, dels Estats Units i la Lieke Martens, del Barça\nHabitualment jugues de davantera, però ets una jugadora polivalent, oi?\nLa temporada passada vaig jugar de davantera i també d’extrem i d’interior. Aquesta temporada jugo sobretot de davantera, tot i que també he jugat algun partit d’interior i també m’agrada. Com a davantera no entro molt en joc, però quan jugo sóc de fer un futbol fàcil, sense complicacions, jugant al primer toc.\nQuines recomanacions fan els teus entrenadors?\nHem de treballar molt cada dia, que no tot és talent, també es necessiten altres aspectes. Hem de ser molt constants..\nI les teves amistats com viuen això de tenir una amiga al Barça?\nAra ja s’hi han acostumat, perquè ja hi porto tres anys. Aquest any, però, amb les convocatòries amb la selecció espanyola, també estan molt contents i m’animen molt.\nQuin és, ara, el teu somni?\nSomio arribar al primer equip del Barça i seguir anant amb la selecció espanyola.\nCom valores l’experiència d’haver estat convocada amb les seleccions catalana i espanyola?\nTambé era un propòsit que tenia i s’ha fet realitat aquesta temporada.\nÉs difícil, per a una jove, tocar de peus a terra?\nJo sempre toco de peus a terra perquè sóc molt conscient que avui estic aquí però demà potser no hi seré. He de treballar molt el dia a dia i seguir endavant. Pas a pas.\nFa unes dies es va jugar un partit de futbol femení a San Mamés, amb l’assistència de més de 40.000 espectadors. El futbol femení està creixent? Encara li falta acceptació?\nS’ha avançat bastant últimament. Fa uns anys, ningú hagués imaginat que s’arribaria a aquesta xifra d’espectadors en un partit femení.\nPerò encara hi ha molt camí per recórrer, encara hi ha molta desigualtat amb el masculí, de tracte als mitjans, de sous, etc.\nSí, molt! Encara falta molt per fer. Hi ha molta diferència, tot i que mica en mica el futbol femení va creixent.\nQuin consell donaries a les nenes que juguen a pilota al càmping i al pati de l’escola?\nQue si els agrada jugar a futbol, que lluitin perquè tenen molt per davant i que si s’ho proposen i treballen poden arribar-hi, com jo.\n19 de setembre 2019.19:26h\nlaura seras la mijor del mon


El Barça s’endú el clàssic més difícil d’explicar de la història (Àlex Gozalbo)\nEl Barça s’endú el clàssic més difícil d’explicar de la història\nL’equip blaugrana malbarata una renda de 25 punts, però es recupera i tomba el Madrid (72-65)\n3 min. Barcelona 18/03/2016 00:00\n651x366 Justin Doellman, aler pivot del Barça, superant Jaycee Carroll i Felipe Reyes durant una penetració. / JOSEP LAGO / AFP Justin Doellman, aler pivot del Barça, superant Jaycee Carroll i Felipe Reyes durant una penetració. / JOSEP LAGO / AFP\nAbonat a les experiències extremes, el Barça Lassa es va endur ahir el clàssic més difícil d’explicar de la història (72-65). L’equip blaugrana va malbaratar un avantatge de 25 punts, però quan perdia per 6 punts de diferència es va recuperar i va acabar tombant el Reial Madrid en una altra nit per al record. Tomás Satoransky i Stratos Perperoglou es van multiplicar per aconseguir una victòria que va exigir un esforç titànic. El triomf local permet que el conjunt culer avanci el Reial Madrid en la classificació del Top 16 de l’Eurolliga.\nEl Barça va començar com un tro, però les lesions van minvar les seves forces i la concentració, el seu avantatge. Xavi Pascual va tenir les baixes de Joan Carles Navarro (elongació al bíceps femoral de la cama dreta), Àlex Abrines i Shane Lawal. A més, Pau Ribas es va donar un cop al turmell esquerre i es va perdre tota la segona meitat. Tot i això, el conjunt local es va sobreposar a un panorama dantesc i va sobreviure contra un etern rival amb ganes de fer sang en un partit no apte per a espectadors amb problemes cardíacs.\nEl primer quart del Reial Madrid va ser nefast. L’equip blanc va trobar bones posicions de tir, però va fallar 16 dels 18 llançaments que va intentar i tan sols va poder anotar 4 punts en 10 minuts, la seva pitjor anotació durant un període de tota la història a l’Eurolliga. Animat per un actiu Tomás Satoransky, una bona defensa i encert des de la línia de 6,75 metres, el Barça Lassa va caricaturitzar el vigent campió d’Europa i va construir-se un avantatge de 25 punts (31-6).\nJuan Carlos Sánchez, director de la secció blanca, ho va veure tan malament que va abandonar la llotja durant uns minuts. La diferència, però, va arribar tan aviat que va desconcentrar el Barça Lassa i el Reial Madrid va aprofitar la destensió local per tancar el segon període amb un parcial d’11-22 que va ajustar el marcador (40-28). Quan el Madrid va endurir la seva defensa, Stratos Perperoglou va ser l’encarregat de sostenir l’anotació del Barça Lassa.\nEl Reial Madrid va aconseguir capgirar el marcador i obtenir una renda de sis punts (52-58). Quan més magra pintava la cosa, Tomás Satoransky va ressuscitar la moral dels culers amb un triple i una esmaixada. La resta va ser una exhibició de cor dels locals i de mala gestió dels visitants, que van fer regals tàctics incomprensibles, com ara no enviar més vegades Joey Dorsey a la línia de tirs lliures.\nPiqué ho celebra amb Periscope\nEls aficionats locals, 7.142 espectadors entre els quals hi havia els futbolistes Gerard Piqué (que va acabar improvisant un Periscope des del parquet), Marc Bartra, Sergi Roberto i Jordi Masip, van celebrar el triomf amb la convicció que la classificació per als quarts de final no es pot escapar.\n“Hem fet els 17 millors minuts de la temporada, amb un control absolut del joc. Els jugadors han fet un esforç mental extraordinari. Han tirat de cor perquè ens enduguéssim la victòria. Hem sabut patir i aconseguir una victòria heroica”, opinava Xavi Pascual, entrenador d’un Barça Lassa que s’ha endut els últims tres clàssics. “ Ha sigut un partit boig”, va reconèixer Tomás Satoransky, el gran heroi de la nit. “El Barça ens ha passat per sobre en el primer període”, va dir Pablo Laso, tècnic del Madrid.


Càritas - San Feliu de Llobregat | Migrants i refugiats amb drets\n← S'inaugura la Llar les Margarides a Sant Sadurní d'Anoia\nContinua el drama dels refugiats →\nMigrants i refugiats amb drets\n30. agost 2018 francesc.arnaez Noticies (0)\nDavant les devolucions de refugiats i migrants al Marroc, són diverses les veus que s'alcen reclamant els drets i la dignitat d'aquestes persones publicant el següent manifest\nEl passat 22 d'agost, a través de la tanca de Ceuta, van accedir a territori espanyol 116 persones migrants i refugiades. El Ministeri de l'Interior confirma que l'endemà aquestes persones haurien estat retornades al Marroc mitjançant l'aplicació de l'Acord entre el Regne d'Espanya i el Regne del Marroc relatiu a la circulació de persones, el trànsit i la readmissió d'estrangers entrats il·legalment, signat a Madrid el 13 de febrer de 1992. Aquest Acord, fins al moment, no havia estat aplicat sinó de forma molt incidental i marginal per a la devolució de persones interceptades en alguns dels illots de sobirania espanyola propers a les ciutats autònomes de Ceuta i Melilla.\nLes entitats sotasignants ens veiem en l'obligació de criticar durament aquesta forma de procedir per les següents raons:\nL'Acord de Readmissió de 1992 no suposa cap base jurídica diferent de l'establerta en la legislació d'estrangeria per acordar el retorn de qualsevol persona que es trobi sota la potestat de les autoritats migratòries espanyoles. És un mer instrument jurídic per possibilitar l'execució d'una prèvia decisió de retorn al Marroc adoptada per les autoritats espanyoles. Per tant, qualsevol persona que sigui lliurada a les autoritats del Marroc en aplicació d'aquest Acord ha d'haver-ho estat després de la tramitació d'algun dels procediments previstos en la legislació d'estrangeria (en aquest cas, el procediment de devolució) en què han hagut d'observar totes les garanties previstes legalment. Entre aquestes garanties s'inclouen els drets d'assistència lletrada, d'intèrpret i a sotmetre la decisió a revisió judicial. En el marc d'aquest procediment, a més, han hagut de poder identificar-se situacions d'especial vulnerabilitat susceptibles de tutela i impeditives de l'execució de la decisió de retorn com són la minoria d'edat, potencials sol·licitants de protecció internacional o víctimes de tràfic d'éssers humans. La inusitada celeritat amb què s'han desenvolupat aquests procediments permet qüestionar que aquestes garanties s'hagin satisfet materialment i, en conseqüència, la legalitat del procediment.\nL'Acord de Readmissió estableix, al seu torn, un detallat procediment per a l'execució de la decisió de lliurament que implica obligacions recíproques per a les autoritats d'Espanya i el Marroc. Com a obligacions formals s'estableixen (i) la necessitat d'una sol·licitud formal en què es facin constar totes les dades disponibles relatives a la identitat, a la documentació personal eventualment posseïda per l'estranger i a les condicions de la seva entrada il·legal al territori de l'Estat requeridor , així com qualsevol altra informació de què es disposi sobre el mateix; i l'acceptació que ha de quedar documentada mitjançant l'expedició per les autoritats del Marroc d'un certificat o de qualsevol altre document en el qual es fa constar la identitat i, si escau, la documentació posseïda per l'estranger en qüestió. Novament, la celeritat amb què s'han desenvolupat aquests procediments i l'experiència de la general absència de documentació personal d'aquestes persones permet també qüestionar que aquestes obligacions s'hagin emplenat materialment i, en conseqüència, la legalitat del procediment.\nL'Acord de Readmissió també estableix una específica garantia material que condiciona qualsevol entrega a les autoritats del Marroc, com és que Espanya s'asseguri que "els estrangers readmesos són enviats al més aviat possible al seu Estat d'origen o a l'Estat on comencessin el seu viatge "(art. 5). Difícilment Marroc està en disposició de poder donar compliment a aquesta exigència ni Espanya podria fer front al seu compromís assumit internacionalment que pugui assegurar-se que aquestes persones són retornades als seus països d'origen. Res sembla apuntar a que el Marroc i Espanya pugui garantir que aquestes persones no queden encallades en territori marroquí, on els seus drets són sistemàticament vulnerats.\nSón nombroses i reiterades les denúncies d'organitzacions socials i internacionals sobre el tracte rebut pels migrants al Marroc. Específicament, el Comitè Europeu per a la prevenció de la tortura en el seu Informe al Govern espanyol sobre la visita que va fer aquest Comitè a Espanya el 2014 [CPT / inf (2015) 19] va afirmar en el seu apartat 54 que "tenint en compte el risc de maltractaments infligits pels membres de les forces auxiliars marroquines als migrants irregulars, retornats al Marroc, la CPT recomana que les autoritats espanyoles s'assegurin que cap persona és lliurada a ells ". Per tant, sent constatable aquesta circumstància per un òrgan del Consell d'Europa, també cal afirmar que el lliurament d'aquestes persones suposa una vulneració del principi de no devolució reconegut en el dret internacional, europeu i nacional.\nAmb aquesta mesura, l'actual Govern desvela quin és realment la seva política migratòria. No només ha mantingut la petició de reenviament a la Gran Sala del Tribunal Europeu de Drets Humans enfront de la Sentència que considerava contrària al Conveni Europeu de Drets Humans les devolucions en calent, fent seus els arguments de l'anterior govern i contradient les seves crítiques a la figura dels rebuigs en frontera. Ara, buscant una alternativa pretesament jurídica a aquest tipus d'actuacions, intenta implantar una mena de "devolucions en calent en diferit" en què materialment es manté la vulneració de drets fonamentals que sempre han caracteritzat a aquestes actuaciones.\nLas entitats sotasignants, representatives de molt amplis i diversos sectors de la societat civil, denunciem la fugida cap endavant que representen aquestes devolucions en calent en diferit no només per no respectar les garanties legals exigibles, sinó també perquè suposa un pas més en la política d'externalització de controls que tants costos té en termes de drets humans -a més de les contraprestacions econòmiques i polítiques al Marroc que el Govern hauria desvetllar-. Una política migratòria, en definitiva, que compromet la dignitat moral de la nostra societat i els principis humanistes en què hauria assentar-se, empenyent-nos per la pendent de la barbarie. Exigim que el Ministeri de l'Interior faci públic:\nEl nombre d'advocats d'ofici i d'intèrprets que han actuat.\nNombre de funcionaris policials que han actuat com a secretaris i instructors dels diversos procediments;\nActivitats desenvolupades per aconseguir la identificació de les persones i mitjans a través dels quals s'ha produït aquesta identificació.\nActivitats adreçades a identificar l'existència de situacions d'especial vulnerabilitat (menors d'edat, sol·licitants de protecció internacional i de víctimes de tràfic d'éssers humans) i resultat de les mateixes.\nLlistat de nacionalitats de les persones retornades.\nGaranties aportades pel Marroc que no seran sotmesos a maltractaments.\nAixí mateix, sol·licitem als diferents grups polítics que, en la seva tasca de control de la tasca de govern, exigeixin l'esmentada informació. Finalmente exigim una política de control de fronteres basada en el respecte als Drets Humans, una profunda modificació de la llei de estrangeria que garanteixi vies legals per a la migració regular, l'aprovació del reglament de la llei d'asil que garanteixi l'accés al procediment d'asil a consolats, i que es posi fi als acords d'externalització de fronteres amb tercers països que no garanteixen els Drets humans ni la protecció de les persones en moviment.\nMadrid, 24 d'agost del 2018.\nEtiquetes : migrants amb drets, refugiats, Compartint el viatge, Migrants, dignitat, drets de les persones, drets humans\nDavant les devolucions de refugiats i migrants al Marroc, són diverses les veus que s'alcen reclaman...\nCàritas destina 1,3 milions d'euros a finançar un pla d'acció amb migrants i refugiats a Espanya\nDurant 2018 es donarà suport amb fons propis 35 projectes a tot el país\nLes entitats d'església que treballen amb refugiats i migrants demanen al president Rajoy que freni la deriva causada pel tancament de fronteres\nCàritas, CONFER, el Sector Social de la Companyia de Jesús i Justícia i Pau reclamen al president de...


Margarida i Pere: Memorial German Jover Pitarch\nDissabte vam anar a Cambrils, convocats des del fòrum de btttarragona.com, per recordar el nostre amic German que va morir al damunt de la bicicleta el passat 21 de febrer, i aquesta és la crònica que en va sortir\nA vegades una cosa que no hauria d'haver passat es transforma en una cosa bonica gràcies a l'esforç d'uns quants que saben treure de tots nosaltres el millor que portem. Això és el que va passar el dissabte, en la Primera Pedalada de l'Amistat, Memorial German Jover Pitarch\nAquestes són algunes de les moltes fotos que vam fer la Margarida i jo. Com que érem molts, potser en penjaré massa; espero m'ho sabeu disculpar. I si n'hi ha de semblants a les pujades pel Mario, Pep i Tonet, també.\nPujant cap al Parc Samà\nJa som gairebé a Montroig\nJa es veu l'ermita\nMés amics. Aquest s'ha aprimat tant que gairebé no el coneixia\nAquest s'ha arrodonit una miqueta, i això que encara no havia passat per l'avituallament... i pel dinar. Moltes gràcies, família!.\nMentre anem pujant, la Teresa, la Dolors i la Margarida comencen a preparar les taules de l'avituallament\nQuan arriben els primers ciclistes, ja està tot a punt. Ja els tenim aquí\nLa pujada a l'ermita és forta però curta, afortunadament\nPoker de btttarragonins, alguns a punt de desenfundar. S'havia de vigilar bé el menjar\nDos més. Surten com bolets a la tardor després de la pluja\nAquest és nou; no el conec de res. Em van dir que només havia vingut per la llimonada\nMe'n deixava quatre més\nCom sempre, l'avituallament va ser de primera: coca de ceba, coca del iogur, pa amb pernil, síndria... i molta amabilitat\nAquesta noia va pujar (i baixar) com els àngels\nL'ermita des de l'explanada\nEn Sisco Planxis, com que s'enyorava de les caminades al Montblanc, em va fer de guia i em va portar a dalt de l'ermita\nDes d'allà dalt es veu tota la plana\nTambé la muntanya\nA l'altra banda i ha unes petites formigues de colors\nLes marques de l'aigua ens parlen del passat\nFins i tot hi ha un restaurant\nLa mare de Déu de la Roca\nEn Sisco m'explica que hi ha dues fonts, de cisterna\nJa tornem a ser a sota de l'ermita\nA l'altra banda tenim el mirador\nDetalls de la família\nAgafem els nostres ferros -i algun plàstic- i comencem a baixar\nPetita aturada per ajuntar-nos. Comença a fer calor i busquem l'ombra\nEn Tonet té un ensurt amb el quadre, però segueix fins a Cambrils. Espero t'ho hagin arreglat, Tonet\nJa hem passat pel Parc Samà\nUs ho deia: baixa rapidíssima\nI el pare està content, com no podia ser d'altra manera\nUna altra avaria: un canvi trencat. Sort que teníem dos bons cirurgians, en Lefox i en Sisco\nL'infermer Pep va col·laborar una mica\nJa som a Cambrils, on ens esperen amb neules de xocolata i aigua fresca i bon humor fins al final\nI en German, que s'ho mira content des del cel\nPublicat per Margarida i Pere a 23:06\nEtiquetes de comentaris: BTT, BTT en família, Btttarragona\nMntserrat ha dit...\nHola, sóc nova aquí (bé, m'he passat abans pels garrofers)!\nMolt emotiva, l'excursió en memòria del vostre amic, sóu un equip molt maco.\nLes fotos, magnífiques, com sempre, encara que avui hi ha menys paissatges, que és el que més m'agrada veure (Ja saps que la bicicleta jo la tinc de decoració al porxo de casa).\nTinc un dubte amb la Mare de Déu de la Roca, és negra com la meva o és que el lloc era massa fosc?\n30 d’agost de 2009 a les 11:47\nMontserrat: sóc la Margarida, que també estic passejant-me per aquí! No és negra, però quan la vaig veure vaig dir "Aquesta també és moreneta!". Recorda que la "teva" no era negra en un origen, sinó que amb el fum de les espelmes s'ha anat enfosquint. Suposo que a aquesta li ha passat el mateix.\n30 d’agost de 2009 a les 19:20


Al caminar per la vida, en major o menor manera, tots podem descobrir que hi ha persones que sense pudor enganyen o menteixen de diverses maneres. Algunes davant altres quan t'has retirat; de vegades ens fan víctimes d'una gran mentida i altres semblen usar comptagotes, de manera que no sempre notem, com deia aquell parent, "que ens estan veient la cara". Intenta imaginar escenaris com els que resumeixo a manera d'exemple a) El prendre de l'arbre del coneixement de bé i de mal tot i que se'ls va advertir com seria la sanció si incomplien la regla b) El bullying que ens fan a partir de la difusió d'una confidència que vam fer a qui pensàvem era el nostre millor amic c) La divulgació d'imatges íntimes que va prendre just aquell a qui se li va atorgar la confiança per fotografiar-lo d) El mal tracte -físic o emocional- d'algú que suposàvem ens estimava o si més no hauria d'estar agraït... i totes les que el meu estimat lector vostè pugui afegir a aquesta petita llista. Quina seria la justificació per a les inesperades conductes que mai haguessis esperat d'aquella persona? Es tracta d'enveja, odi, ambició, por, absència d'honorabilitat?\nHi va haver sorpresa de part de la mare de Fàtima, davant la possibilitat de qui va ser perpetradora de la mort de la seva filla "ella no pot ser, és la meva amiga" i novament pregunto: Quantes vegades hem patit de malestar i tristesa per l'acció crítica i fins difamació, de la germana a la qual sempre vas recolzar i vas protegir? D'on ve l'allunyament de nebots cosins i quanta gent a la qual hagin influenciat un o diversos dels parents als que sempre cobijaste? Com descrius l'absència de lleialtat d'aquell col·laborador, a el qual li vas donar un espai de treball, el vas capacitar i fins i tot vas tractar amb paciència tot esperant la seva superació? No importa de quina mida i en quines circumstàncies es donin les mancances de fidelitat hi ha un element comú en tots aquests exemples i és la traïció. Fallar en un compromís adquirit, jutjar-nos en sentit invers al que suposadament corresponia pel que els vam donar, la traïció en paraules comuns no és altra cosa que una mala passada sobretot si l'autor d'aquesta conducta és algú en qui dipositem tota la nostra confiança.\nPotser l'àmbit de major notorietat d'una conducta traïdora és el de la relació emotiva entre parelles però això també passa per un grapat de monedes -Judas, qualsevol policia de trànsit i fins a un subordinat que es presta a rebre suborn per a ell o el seu superior- per l'ànsia de poder -tot i que això impliqui vessament de sang com va sentenciar Emiliano Zapata o per la hipocresia de deixar a rei, president o general sumir-se en els seus errors, ja que tot i saber de la seva covardia es col·loquen en el camí d'aquesta vilesa. Mario Vargas Llosa ha lamentat viure en una època plena d'aquesta impostura "època en què l'honorabilitat és l'excepció i la traïció la norma"; però són cèlebres els assenyalaments que al respecte han fet des dels temps de l'imperi romà passant per Alfonso X el savi i per descomptat Maquiavel , molts pensadors que igual asseguren que "Per fidel que un vulgui ser, mai deixa de trair la singularitat de l'altre a qui es dirigeix "-Jacques Derrida- o l'historiador César Cantú que considera ja una traïció consumada qui s'atreveixi a pensar-la. Fins i tot en l'àmbit cultural gents com Facundo Cabral han sentenciat que "Trair un amic és un acte tan immoral, que la persona que comet tal malifeta no hauria d'aixecar la vista de terra mai" i plau a propòsit de feminisme és bo recordar a Eva Perón va assegurar que "Amb les cendres dels traïdors construirem la Pàtria dels humils". Hi ha traïdors en els casos de Rosario Robles, Lozoya, els Duarte i tants altres ex polítics a la presó?\nLa traïció és tan greu que en l'àmbit jurídic es converteix en agreujant i si mirem a la política és el delicte pel qual pot jutgés un president i potser analitzant a aquesta tremenda i lamentable conducta humana puguem entendre el terrible destí que ens condueix als pitjors escenaris que haguéssim imaginat perquè donant la raó a William Burroughs. "Un home no pot tenir pitjor destí que estar envoltat d'ànimes traïdores". Quants estan defraudant la ciutadania de Mèxic en el poder legislatiu? Què podem fer si els jutjadors ens tracten amb vilesa aplicant en excés el marge de discrecionalitat per trair a persones de la tercera edat, dones soles i propietaris legítims, afavorint a qui vol desposseir dels seus béns?\nDifícil és protegir d'un entorn ple de gent que no és de fiar. Solucionem el tema només amb canviar, amics, o renovar la nostra plantilla laboral? Com ens escudem d'aquestes persones? Hem de tancar tot el que hem fet i amagar en una cova? Emocionalment la traïció produeix una absència similar a la mort, per això la víctima -individual o col·lectiva- se submergeix en un procés de dol complicat que no fa fàcil curar les ferides encara que en el desenvolupament humà després de el dolor és possible aprendre experiències de valor incalculable per a la resta de la vida. Podem desbaratar el nus de l'estómac, la desil·lusió i la tristesa que vénen moltes vegades en el paquet de la ràbia, si canalitzem tot això parlant amb algú de confiança -amic, terapeuta, conseller espiritual- per no caure en la inestabilitat com la que veiem en grups disposats a acabar amb conquestes importants com ho és l'autonomia universitària. Tant de bo que els "pumes" que ja vam viure l'assetjament dels traïdors en altres èpoques, ens reunim per ajudar els que se senten traïts a valorar les coses bones que ens ha donat la UNAM i Mèxic. La bandera que avui celebrem no ha de ser vandalizada per mes enuig que vam crear el justifica; els que se senten traïts haguessin de tractar-se així mateixos amb compassió i si no poden fer-ho sols, tant de bo puguem ser part d'aquest procés de restauració amb els nostres fills, alumnes, veïns, companys acadèmics per evitar el triomf dels traïdors.\n El que vol ser tirà i no mata Brutus i el que vol establir un Estat lliure i no mata els fills de Brut, només per breu temps conservarà la seva obra.