POLÍTICA - 22/01/2020 11:04 / ACN\nBèlgica ha preguntat a Espanya quin "seguiment" ha fet de les resolucions del Grup de Detencions Arbitràries vinculat a l'ONU en les seves qüestions preliminars a l'examen de drets humans que passarà l'Estat dimecres a Ginebra. Aquest organisme va demanar l'alliberament de diversos líders independentistes empresonats en considerar arbitrària la seva presó preventiva. D'altra banda, l'Iran ha preguntat a Espanya quines "mesures" ha adoptat l'Estat per "millorar la llibertat d'expressió i associació" arran del referèndum de l'1 d'octubre.\nFaçana de l'ONU FOTO:ACN\nÉs l'única pregunta prèvia a l'examen que explícitament menciona l'afer català.\nDe cara a la sessió de control a l'ONU, Alemanya es pregunta si el govern espanyol té intenció de reformar la llei d'amnistia per tal que crims comesos abans del 1976 puguin ser perseguits. Aquesta llei del 1977 ha sigut el principal obstacle per jutjar els crims del franquisme i delictes comesos durant la Guerra Civil.\nSuècia ha preguntat al govern de Pedro Sánchez com garantirà que la llei de seguretat ciutadana "no viola el dret a la llibertat d'expressió i de reunió, en especial pel que fa als periodistes i la societat civil" i què farà per combatre la violència sexual i de gènere.\nLa preocupació per la violència contra les dones a Espanya i per com preveu el nou govern fer-hi front també la comparteixen el Regne Unit i Bèlgica.\nExamen sobre drets humans\nEspanya s'enfronta dimecres a l'Examen Periòdic Universal, un mecanisme de les Nacions Unides que avalua la situació dels drets humans als estats. La seu del Consell de Drets Humans de l'ONU a Ginebra acollirà la sessió de control al matí, on una delegació del govern espanyol explicarà quines accions han fet en els darrers anys per millorar la situació dels drets humans.\nTot seguit, els representants dels països membre de l'ONU destacaran els punts forts i dèbils d'Espanya i faran les seves recomanacions. Si bé les ONGs han pogut presentar la seva opinió en la fase prèvia, no podran intervenir en el debat, reservat als estats.\nL'informe previ de l'ONU recull les preocupacions sobre la situació a Catalunya expressades els darrers anys per diversos organismes vinculats. Els governs, però, no tenen cap obligació de fer seves aquestes inquietuds en l'examen.


Convocatòria de mobilitat per a impartir docència STA Erasmus+ KA103 2017-18 — Departament de Matemàtiques — UPC. Universitat Politècnica de Catalunya\n≡ Convocatòria de mobilitat per a impartir docència STA Erasmus+ KA103 2017-18\nUs remetem adjunta la Convocatòria de mobilitat per a impartir docència STA Erasmus+ KA103 2017-18. Us informem que s'han produït alguns canvis en les condicions per tal d'adaptar-la a les noves instruccions del SEPIE.\n29/09/2017 10:00 a 13/10/2017 23:59\nUs remetem adjunta la Convocatòria de mobilitat per a impartir docència STA Erasmus+ KA103 2017-18 per tal de que en feu difusió entre el professorat vinculat al vostre Centre. Així mateix, en fem còpia als Directors/res de Centre i de Departament per al seu coneixement.\nA més del text de la convocatòria, us remetem la Sol.licitud de plaça (Annex I de la convocatòria) i el Teaching Mobility Agreement (Annex II), que s'haurà d'adjuntar a cada sol.licitud i que inclou, tant l'acceptació de la institució d'origen i de destinació, com el Pla de docència.\nEl termini de presentació de sol.licituds és el divendres 13 d'octubre. Posteriorment, cada Centre haurà d'enviar les sol.licituds i el full de priorització al Gabinet de Relacions Internacionals i Empresa abans de les 14:00 hores del 20 d'octubre a l'atenció de Toni Navajas toni.navajas@upc.edu.


Osteoporosis, alteracions vertebrals i pensaments suïcides: la realitat de la “reassignació sexual” en infants – L'Alternatiu\n07/12/2021 28/06/2022 eldarrerfar\nL’Hospital Universitari Karolinska, a Estocolm, ha cancel·lat la pràctica de tractaments hormonals de “reassignació sexual” sobre infants i adolescents. La decisió ve precedida de la detecció de greus efectes secundaris en pacients que havien estat sotmesos a processos clínics de canvi de sexe.\nMitjans suecs han recollit els elements més destacats de l’informe de revisió respecte d’aquesta tipologia d’operacions realitzades a nens i nenes que presenten l’anomenada “disfòria de gènere”. Les conclusions obtingudes han forçat el centre a aturar la prestació d’aquesta mena de teràpies, adduint la manca de consens entre els experts, la precària fonamentació científica i l’elevat risc d’aparició d’efectes adversos que les acompanya.\nSom davant de tractaments de xoc, potents bloquejadors de pubertat i administració salvatge d’hormones. Processos que requereixen inocular hormones, estrògens o testosterona, en la quantitat necessària per a contrarestar l’implacable efecte de la biologia. Una atroç lluita contra la natura que, només a Estocolm, ja ha provocat a tretze infants greus efectes secundaris i vàries lesions de rellevància.\nUn dels episodis personals que s’aporta és el d’un infant diagnosticat amb osteoporosis i alteració a les vèrtebres, després d’haver iniciat el tractament amb només onze anys. A les afeccions físiques cal afegir-ne els danys psíquics. La família explica que ja ha protagonitzat comportaments autolítics i que manifesta obertament tendències suïcides.\nEn altres casos, s’han reportat perjudicis hepàtics, pèrdua de densitat òssia i deteriorament en l’estat mental. Diversos pacients no havien presentat efectes secundaris fins a haver transcorregut alguns anys d’ençà de finalitzar el procés. Caldria, per tant, una revisió general en l’enfocament mèdic sobre aquest fenomen, també fora de Suècia, començant per a qüestionar-nos si un infant amb deu anys és prou madur per a acceptar un tractament tan arriscat i irreversible.\nUn nou estudi sobre 32 milions de francesos indica que el risc de miocarditis és fins a 44 vegades més gran després de rebre la vacuna d’ARNm\nPrevious Amb més del 90% de la població basca vacunada, Guipúscoa registra el seu rècord històric d’incidència acumulada\nNext El Ministeri de Salut japonès alerta sobre els efectes adversos de les vacunes


Venda de Afghan Kush x Yumbolt de World of Seeds\nAlchimia us presenta l'Afgan Kush x Yumbolt, resultat de l'encreuament entre una genètica pura de l'Afganistan i una Yumbolt, el que oferirà un híbrid d'efecte medicinal potent. Ara disponible a Alchimiaweb.\nLes dues genètiques, 100% Indica, que componen aquest híbrid provenen de l'Afganistan. La varietat de cànnabis Afghan Kush és originària d'una petita regió del nord a la serralada de l'Hindu Kush, mentre la Yumbolt, varietat també resultant de l'Afganistan, va ser conreada durant els anys 70 i es va aclimatar a les muntanyes de Humboldt, a Califòrnia.\nLa planta obtinguda d'aquest encreuament produirà flors que maduraran en 50 a 55 dies en interior i podrà ser collida des de les últimes setmanes de setembre o durant les primeres setmanes d'octubre en exterior. La planta no creixerà molt i tindrà una estructura baixa i mitjana. Aquesta varietat té una bona resistència a la floridura i a les plagues, la qual cosa permetrà conrear-a en zones amb condicions difícils.\nL'efecte d'aquest híbrid serà clarament medicinal, relaxant i sedatiu, perfecte per relaxar-se després d'un dia difícil i estressant, Afghan Kush x Yumbolt us ajudarà a superar les dificultats cotidianes de la vida, ideal per a persones que pateixin d'estrès. Els sabors i les olors despresos seran típics de les varietats Indica, amb matisos a espècies i a encens amb alguns tocs a pebre, que podrem apreciar durant el seu consum.\nGenètica: Línia Afghan Kush/Yumbolt\nFloració exterior: Últimes setmanes de setembre / Principis d'octubre\nProducció interior: 350-450gr\nProducció exterior: 900gr x Planta\nPropietats de Afghan Kush x Yumbolt\nLlavors Feminitzades Cannabis Medicinal Resistents a la humitat Efecte relaxant Genètica Afganesa\nOpinions de Afghan Kush x Yumbolt i preguntes\nVols donar la teva opinió sobre Afghan Kush x Yumbolt o preguntar sobre aquest producte?\nhttps://www.alchimiaweb.com/afghan-kush-x-yumbolt-product-5881.php 5881 Afghan Kush x Yumbolt https://www.alchimiaweb.com/images/s/afghan-kush-x-yumbolt_5881_1_.jpg https://www.alchimiaweb.com/images/s/afghan-kush-x-yumbolt_5881_1_.jpg InStock 18 18 0 0 /Bancos de semillas de marihuana/World of Seeds Semillas Feminizadas Semilllas de Marihuana Medicinal Resistentes a la humedad Efecto relajante Genética Afgana 2014-08-30T15:09:20Z 3 semillas


No és ignorància, és mala fe - Tornaveu\nNo és ignorància, és mala fe\nUna habitual del diari La Vanguardia i El País, l’escriptora Laura Freixas, adverteix en el seu bloc, en espanyol i en anglès, que aquells que vulguin fer una referència a les seves creacions literàries tinguin molta cura: “NOTA: Ruego, al presentarme, no calificarme de ‘escritora catalana’, pues induce a confusión, y no omitir mi fecha de nacimiento. Gracias”.\nFet aquest advertiment, per si hom arribés a pensar que l’autora nascuda a Barcelona i amb un cognom que, efectivament, podria donar lloc a ‘confusions’, té carta lliure per menystenir la cultura catalana i ridiculitzar aquells qui, malgrat haver nascut a Catalunya, encara no han assimilat els valors de l’Espanya clàssica, la que menysté qualsevol manifestació cultural que no giri entorn un toro o un equip de futbol. En una barreja de feminisme nostrat, progressisme i intel·lectualitat pròpia d’un sector del món literari espanyol, Laura Freixas plasma a La Vanguardia el seu rebuig cap a una tradició cultural catalana –bé, dels Països Catalans, que encara empipa més-, els castellers. I no ho fa pas per ignorància. És una dona cultivada en les lletres i la cultura -l’espanyola-, però en cap cas no pot ignorar que, per començar, els castellers són Patrimoni Immaterial de la Humanitat, com ho són altres manifestacions de la nostra cultura.\nEn concret, l’escriptora espanyola es mostra indignada perquè el president Artur Mas ha dut als Estats Units un grup de castellers per explicar que, com en la indústria, els esforços, el sacrifici i la col•laboració són claus per dur endavant un projecte –cultural, social, científic o industrial. “Què ha mostrat Mas per ensenyar a Massachusetts els èxits de la personalitat de Catalunya? Nosaltres -va aclarir- no som els de la festa, el malbaratament i els toros. No, no, nosaltres hem fet una aportació considerable al món. A Saber: uns nois molt macos que s’enfilen els uns sobre els altres sense caure. En efecte, la visita a Boston va culminar en el documental Enxaneta (en 3D, això sí)”.\nL’escriptora continua la seva burla i assegura que “qualsevol hauria cregut que els frescos de Taüll, el Park Güell o La plaça del diamant serien preferibles, i mentrestant, segueixen suplicant a no sé quin milionari que es digni a instal·lar a Catalunya Eurovegas, per la qual cosa estem disposats, sembla, a posar infraestructures, gran part del finançament, i a canviar lleis laborals, fiscals i sanitàries”. Desinformació a banda, l’escriptora nascuda a Barcelona sentencia: “el president Mas vol imitar el pitjor dels Estats Units: diu que aspira que siguem Massachusetts, però es desviu per instal•lar aquí Las Vegas. Això sí, entre el casino i el bordell, segur que no hi faltaran uns patriòtics castellers i una cobla tocant La Santa Espina”.\nLa seva reflexió ataca no només als castellers, sinó tota la cultura d’un país, una cultura que no s’entendria pas sense l’associacionisme cultural, cívic i social que tira endavant el dia a dia de la lluita per defensar el nostre patrimoni cultural dels atacs constants provinents de les espanyes.\nLaura Freixas fa molt bé de posar la seva nota al bloc, perquè efectivament, costa molt de trobar algú que vexi tant una cultura, encara que no la senti seva. I menys encara un escriptor, a qui, per força, se li pressuposa una certa cultura i coneixement mínim de la història d’arreu.\n22.\t 24 de juliol de 2012 10:15h\nFrancesc: La veritat és que sento molt que et passi això que expliques, segur que respon a la ignorància i la mala fe i mala llet que des de molts llocs s'ha atiat contra Cata...\nFrancesc: La veritat és que sento molt que et passi això que expliques, segur que respon a la ignorància i la mala fe i mala llet que des de molts llocs s'ha atiat contra Catalunya, i ho sento més pel fet que la teva actuació és la correcte: tenir com a pròpia la llengua del país on vius. Però tornant a la primera intervenció, pensa també que quan dius que l'altra llengua (espanyola, castellana) és la dels falangistes que van entrar per la Diagonal, si be és cert també ho és que de falangistes i "adeptos al Régimen" també n'hi havia per aquí i que van fer tant o més que els de fora per ensorrar el país, i encara n'hi ha. Pel demés, repeteixo que sento, per tu, que ja sigui en broma o seriosament et diguin "renegado"\n21.\t 20 de juliol de 2012 18:22h\n#20 Jordi, et faries creus si sabessis que la meva llengua materna és el castellà perquè vaig néixer a Extremadura fa seixanta-cinc anys, i des de en fa quaranta-un anys hi visc. La meva llengua ...\n#20 Jordi, et faries creus si sabessis que la meva llengua materna és el castellà perquè vaig néixer a Extremadura fa seixanta-cinc anys, i des de en fa quaranta-un anys hi visc. La meva llengua familiar actual, per descomptat, és el català des de en fa trenta-dos. Vostè no sap què se sent quan, en sabent el meu origen, et diuen "renegado" (més o menys de "bon rotllo") per parlar català de forma natural.\n20.\t 20 de juliol de 2012 11:55h\nN.18 Francesc. Tampoc és això, també és la llengua de Cervantes, de Machado, de García Lorca, i de tants altres, entre els quals es troben molts dels que van haver de venir a guanyar-se les garrofes. Per part de la família del meu pare són originaris de la província de Múrcia, i tant ell (asc) com jo o el meu fill hem estat i serem sempre independentistes i molt vinculats amb la cultura popular i tradicional catalana.\n19.\t 20 de juliol de 2012 11:50h\nN.9 PERE.- ja n'hi ha prou de fer burleta d'allò que no ens agrada ni entenem ni volem entendre. No cal que a tothom li agradin les sardanes, ni els castellers, ni el ball de bastons... Però tamp...\nN.9 PERE.- ja n'hi ha prou de fer burleta d'allò que no ens agrada ni entenem ni volem entendre. No cal que a tothom li agradin les sardanes, ni els castellers, ni el ball de bastons... Però tampoc cal ridiculitzr-ho oi? Això de "sardanetes"... per la teva informació sàpigues que els grans de la música catalana: Eduard Toldrà, Joan i Ricard Lamote de Grignon, Juli Garreta, Xavier Montsalvatge, Manuel Oltra, etc. també han escrit "sardanetes" Només es tracta der un ignorant o de no ser-ho.\nN. 16 CLEMENTE.- Para que me entiendas te lo diré en tu idioma para que me entiendas. Tienes razón, hay burros, burritos y burrazos, escoge elque más te cuadre.\n18.\t 18 de juliol de 2012 18:45h\n#16 Aquesta és una revista escrita en CATALÀ, que és la llengua PRÒPIA de Catalunya. La llengua que vostè empra és aliena a aquesta terra i a aquesta nació. És la llengua dels falangistes que van entrar per la Diagonal. No ho oblidi mai!!


“No hi ha voluntat política per treure l’avi del Valle de los Caídos\nL’escriptor Joan Pinyol explica la seva lluita a ‘Avi, et trauré d’aquí’\nJoan Pinyol (Capellades, 1966) va saber que el seu avi està enterrat al Valle de los Caídos per pur atzar. Va ser el 28 d’abril del 2008, mentre feia cua a la llibreria Dalmau de Piera. Aquest escriptor i professor de secundària va fullejar la revista Sàpiens i es va sentir encuriosit per un article sobre les fosses comunes a Catalunya. Encartat amb la revista hi havia un llibret on la historiadora Queralt Solé detallava els noms dels milers de morts que Franco va treure dels cementiris catalans (en la majoria de casos sense el permís ni el coneixement de les famílies) per omplir les criptes del seu mausoleu. Pinyol hi va descobrir el seu avi: Joan Colom Solé.\n“Em vaig quedar glaçat perquè sempre havia pensat que era a la fossa comuna del cementiri de Lleida”, diu Pinyol, que relata la seva història a Avi, et trauré d’aquí (Edicions Saldonar). Era allà on la família havia portat sempre les flors. A partir d’aquí va començar a estirar el fil per reconstruir els últims mesos de la vida del seu avi i entendre com havia acabat sent enterrat al costat del seu “botxí”. Pinyol porta onze anys lluitant per treure’l d’allà i enterrar-lo al costat de la seva àvia, a Capellades.\nL’avi de l’autor ni tan sols va entrar en combat. Després de recórrer arxius i d’haver repassat totes les cartes [conservades per la seva mare en un sobre que tenia la inscripció Cartes de la guerra ], Pinyol sap que el seu avi no va disparar ni una bala i que tan sols va estar mobilitzat cinc mesos: “Quan el van cridar a files ja era l’octubre del 1938, quan la guerra estava pràcticament perduda; tenia 40 anys i tres fills petits”, explica Pinyol. Joan Colom va fer tasques de vigilància a l’aeròdrom de la Garriga i després va anar a Sant Julià de Vilatorta (Osona). Quan els rebels van entrar a Vic, el febrer del 1939, el van fer presoner i el van portar al camp de concentració de la Seu Vella de Lleida, conegut també amb el nom d’El Castillo. “Les condicions infrahumanes que va viure al camp de concentració li van provocar la mort [segons els documents, la causa va ser la febre tifoide] el 5 de març del 1939”, explica Pinyol.\nLa mateixa nit que les autoritats van notificar la mort de Colom, la seva dona -l’àvia de Pinyol-, va demanar que li entreguessin el cos, però l’hi van denegar i li van dir que el seu marit seria enterrat en una fossa comuna a Lleida. “Ella va començar aquesta lluita -diu Pinyol-. Va morir el 1977 convençuda que el seu marit era al cementiri de Lleida”. Al llibre s’hi poden llegir alguns fragments de les cartes que va escriure l’avi de Pinyol, que enyorava moltíssim la família i patia per la dona i els fills: “Em sento tan sol, si sapiguessis les vegades que he maleït la guerra, i pensar que som l’un tant de l’altre, i que hi hagi cap cosa que ens hagi pogut separar”, escriu el 12 de desembre del 1938. Colom diu a la seva dona que té moltes ganes d’abraçar-la i que no se’n vol separar mai més. A Avi, et trauré d’aquí, Pinyol explica la seva lluita i la trasllada també als seus fills. “El llibre no vol ser un homenatge a l’avi, és la punta d’un iceberg. Hi ha milers de casos”, diu. Reconeix, però, que pocs s’han unit a la seva lluita.\nAl Valle de los Caídos hi ha 33.833 persones enterrades de forma anònima: “Moltes famílies no en volen saber res, s’ha imposat el silenci”, diu Pinyol, que va anar al Valle de los Caídos a veure la cripta on està enterrat el seu avi per primera vegada el 8 de setembre del 2010: “Hi vam anar amb altres famílies, amb els forenses i investigadors i un monjo, i va ser una sorpresa doblement desagradable”, explica.\nAl seu avi el van portar al Valle de los Caídos el 21 de juliol del 1965 i el van deixar a la capella esquerra, al primer pis, sobre la sagristia. El 1990 hi va haver una filtració d’aigua i van traslladar el mig miler de cossos d’aquella zona a la capella del Pilar: “En lloc de resoldre el problema, van actuar d’amagat; van heretar les males maneres del franquisme, van profanar la tomba -explica-. Hi havia llocs molt dantescos amb piràmides d’ossos, i altres llocs on les caixes estaven molt ben conservades, amb una tela on s’hi podia llegir el nom i el lloc d’origen -diu-. Està tot registrat. Sé el lloc exacte on és el meu avi; només és qüestió de fer les anàlisis d’ADN i el podrien identificar avui mateix, però no hi ha voluntat política per treure’l del Valle de los Caídos”, lamenta.


Empremta del Centre de Sarrià: de març 2011\nTERTÚLIA-SOPAR AMB SARA JAURRIETA\n18 sarrianencs es van trobar per a la tertúlia-sopar amb Sara Jaurrieta, regidora del districte de Sarrià-Sant Gervasi, A més de degustar les esplèndides especialitats que va preparar el Bar CP, en el seu curs Sara Jaurrieta va exposar la seva experiència dels quatre anys del mandat que s'acaba. Com a fites d'aquest període va destacar la remodelació i protecció del nucli històric de Sarrià i l'alt nivell de comunicació aconseguit amb els veïns i entitats. Així mateix va plantejar la necessitat de continuar la política de renovació del barri en la seva zona nord, del passeigs Reina Elisenda i Bonanova en amunt Per la seva banda, els assistents van plantejar qüestions sobre els serveis que encara manquen -biblioteca, remodelació del casal d'entitats- i sobre l'organització de la festa major.\n1.- A la falda de l’àvia / Pere Masats*\n2.- Gavina / J. Roca Delpech\n3.- Amiga Mapuche / M. Mercè Navarro\n4.- Amics de Martorell / Martirià Font\n5.- La barca blanca / Manel Saderra\n6.- Rosa de Sant Jordi / F. Martínez Comín\n7.- Torrassenca / Bartomeu Vallmajor\n8.- Sitges, la festa / Jordi Beumala\n9.- Gota d’aigua / Joan Calders\nSOPEM I PARLEM AMB LA SRA. SARA JAURRIETA, REGIDORA DEL DISTRICTE\nCONFERÈNCIES QUARESMALS: LA VIA DE LA BELLESA, CAMÍ PRIVILEGIAT DE LA FE. LA BELLESA DE LA CELEBRACIÓ DE LA FE\nDilluns 28, a les 20,00h, a la sala Pica d'Estats\nEXCURSIÓ DE SANT MIQUEL DEL FAI AL PUIG D'OLENA\nDesprés d'uns dies de pluja, anar a Sant Miquel del Fai era garantia de trobar els salts dels rius Rossinyol i Tenes ben plens. Vam sortir de Sarrià un grup de vint-i-nou persones en un dia assolellat i les expectatives no ens van decebre. El conjunt de l'antic monestir, els cingles i els salts d'aigua era espectacular i ens va oferir vistes de gran bellesa.\nLa pujada per corriols ens va portar per les masies de Can Cabanyals i Can Sans, on vam esmorzar. A dalt del cim vam trobar l'antic sanatori on va fer estada el poeta Màrius Torres des de 1935 fins la seva mort el 1944. En record seu vam llegir l'anomenat Cant espiritual i el poema Dolç àngel de la mort.\nJa de baixada vam passar per altres masies -La Rovireta i Can Torres- el pou de glaç de Les Ferreries i el molí de Llobateres.Seguint el curs del riu Tenes per un camí emboscat vam tornar a Sant Miquel del Fai on els cotxes encara ens esperaven. Us convidem a veure les imatges a l'apartat Fotografies del Centre i a gaudir de la propera excursió que farem al Corredor.\nL'EMPREMTA DEL CENTRE NÚM. 6 JA ÉS AQUÍ!\nVEREDICTE DEL PRIMER PREMI TEATRE DE SARRIÀ\nEl 19 de març, diada de Sant Josep, s'ha reunit el jurat del Primer Premi Teatre de Sarrià compost per Joan Seguí, Carles Sales, Núria Solina i Eduard Arujo, actors i actriu vinculats al món teatral professional i amateur, actuant com a secretària Maria Josep Sanchís. Després de la corresponent deliberació ha dictaminat el següent veredicte:\n- Primer premi atorgat al grup de teatre Quatre per Quatre, de Granollers, per l'obra Miracle a la casa negra.\n- Segon premi atorgat al grup de teatre Kòmix, de La Garriga, per l'obra Aijafadrim.\n- Accèsits atorgats al grup de teatre Cercle Catòlic de Gràcia, de Barcelona, per l'obra Ja en tinc 30! i al grup de teatre Blaugrana Scena, de Sant Feliu de Codines, per La meva Ismènia.\nAquest Primer Premi Teatre de Sarrià ha estat organitzat pel Centre Parroquial Sant Vicenç de Sarrià amb la col·laboració del Districte Sarrià - Sant Gervasi, responsable de la seva dotació econòmica i divulgació, i ha comptat amb la participació de trenta-cinc grups de teatre amateur. L'acte de lliurament del premi va tenir lloc dins la festa de la diada de Sant Josep, patró del Centre Parroquial, i va comptar amb la presència de Sara Jaurrieta, regidora, i Eduard Sanjosé, conseller de Cultura del Districte de Sarrià - Sant Gervasi.\nDes del Centre Parroquial agraïm l'esforç realitzat per les persones encarregades de l'organització i les que han col·laborat en les diferents etapes del seu desenvolupsment, els grups que s'han presentat, els membres del jurat i el Districte per la seva col·laboració. A tots ells, moltes gràcies i enhorabona per l'èxit de l'esdeveniment.\nLA FESTA DE SANT JOSEP 2011\nEns falten fotos de l'acte, però les que tenim les podeu veure a l'apartat Fotografies del Centre. Si teniu altres imatges i ens les voleu fer arribar, envieu-les a l'adreça del Centre!\nCONFERÈNCIES QUARESMALS: LA VIA DE LA BELLESA, CAMÍ PRIVILEGIAT DE LA FE\nDilluns 21, a les 20,00h, a la sala Pica d'Estats\nLa primera conferència serà sobre La bellesa de la Paraula, pel Dr. Jaume González Padrós\nTEATRE: LA BALADA DELS TRES INNOCENTS\nFESTA DE SANT JOSEP 2011\nLa gran festa del Centre. No us ho perdeu!\nDivendres 18, a les 21,30h, al Teatre de Sarrià\nLa representació de la darrera obra finalista del Primer Premi Teatre de Sarrià.\nMN. FREDERIC ENS HA DEIXAT\nCONCERT DEL GRUP THE BLACKBIRDS. NEGRO-SPIRITUALS A CAPELLA\nDiumenge 13 de març, a les 18,00h., al Teatre de Sarrià\nThe BlachBirds és un una formació vocal nascuda a Barcelona l'any 1994 integrada per Francesc Pagés, Jordi Boltes, Jordi Vallespí i Francisco Villas. El seu objectiu és donar a conèixer els negro-spirituals i transmetre la càrrega emotiva que fa que aquesta música tingui una força realment especial. Ens interpretaran:\n- Swing down chariot\n- Behold the bridgeroom cometh\n- Oh Peter, go ring-a dem bells\n- Living humble\n- Let's go down in Jordan\n- Give that old religion\n- Good night sweet heart\n1.- Per molts Sants, de Xavier Forcada\n2.- Colla Laietana, de Carles Santiago\n3.- La de Tordera, de Tomàs Sagué (compositor sarrianenc)\n4.- Petitona, de Montserrat Pujolar\n5.- Xamosa Montserrat, de Pau Sicart (compositor sarrianenc)\n6.- Refilets de l’avi, d'Artur Rimbau\n7.- El cant del batre, de Josep Vicens “avi Xaxu”\n8.- Tona de Lleveneres, de Joaquim Soms\n9.- Breda artesana, de Francesc Mas Ros\nTEATRE: JA EN TINC 30!\nDissabte 12, a les 21'30h, al Teatre de Sarrià\nUna de les quatre obres finalistes del Primer premi Teatre de Sarrià. Vine i opina sobre la seva qualitat!\nL'ORFEÓ INFANTIL AL CENTENARI DEL MERCAT\nDissabte 12 de març, a partir de les 12,00h del matí, al Mercat de Sarrià\nEls petits de l'Orfeó Sarrianenc conviden a tots els nens de Sarrià a celebrar el centenari del Mercat de Sarrià cantant i jugant.\nDirecció: Eulàlia Tarroja\nEL DOCUMENTAL DEL MES: UN JOVE FREUD A GAZA. FER DE PSICÒLRG A PALESTINA\nDivendres 11 i dimecress 23, a les 20,30h., al Teatre de Sarrià\nAyed és un psicòleg palestí de 28 anys que treballa al camp de refugiats de Jabaliya, a Gaza, on la població viu marcada per la guerra i el bloqueig exercit per Israel. La càmera el segueix mentre va de casa en casa amb la seva maleta, fent visites a domicili. Ayed fa teràpia al jove Inas, que té tendències suïcides; a Maysa, que va veure morir el seu promès; a Hanan, que viu en l’extrema pobresa, i a Abed, un suïcida que va sobreviure a un intent d’atemptat. En el marc d’una població traumatitzada i mancada de professionals especialitzats en la salut mental, Ayed és un psicòleg entregat que vol oferir als seus pacients una mica de llum i calor. Un documental tràgic i còmic alhora, filmat a Gaza entre el 2006 i el 2008, quan la regió estava completament apartada del món.\nPeÅ Holmquist (1947) és cineasta independent i professor de cinema documental al Dramatiska Institutet, l’Escola Nacional de Cinema de Suècia. Ha produït més de 50 documentals i té la seva pròpia productora, HB PeÅ Holmquist Film, des de 1973.\nSuzanne Khardalian (1956) és cineasta independent i periodista. Va estudiar periodisme a Beirut i París i va treballar com a periodista a París fins al 1988, quan començà a fer cinema. Té un màster en Llei Internacional i Diplomàcia.\nJunts han dirigit obres com Back to Ararat, sobre el genocidi armeni ocorregut durant la Primera Guerra Mundial, o Bullshit, sobre la figura de Vandana Shiva, física nuclear índia coneguda per la seva labor com a activista mediambiental.\nTERTÚLIA: COACHING. QUÈ I PER A QUÈ?\nDimecres 9, a les 20'30h, a la sala Tramuntana\nNeus M Oller, metge amb formació en coach ens introduirà en aquest modern tema.\nPodeu veure les imatges del concurs infantil de disfresses i de l'obra de l'entreacte Nines i ninots a l'apartat Fotografies del Centre.\nCONCERT DEL DUO PRZYBYL-SCHUBE\nDiumenge 6, a les 18'00h, al Teatre del Centre\nConcert per a viola i piano. Obres de Hindemith, Schumann i Clarke. Entrada 5€\nDiumenge 6, a les 11'30h, al Teatre del Centre\nLa companyia Viuenviu ens ofereix aquesta magnífica obra de Saint-Saëns que acosta petits i grans a la música clàssica, acompanyada de teatre. Molt recomanable per a la quitxalla.\nDissabte 5 a les 21'30h, al Teatre de Sarrià\nDissabte 5, a les 17h, inscripcions. L'acte comença a les 17'30h al Teatre de Sarrià.\nTEATRE: MIRACLE A LA CASA NEGRA\nDivendres 4, a les 21'30h, al Teatre de Sarrià\nEn una trobada familiar per parlar de l’herència de la casa, el pare està atrafegat per arreglar una canonada d’aigua, l’enèsima avaria d’una casa vella que constantment necessita atenció i que avança inexorablement cap a un estat ruïnós. El to, en alguns moments humorístic, contrasta amb el contingut dramàtic de l’argument que es desgrana al llarg de l’obra: unes relacions familiars marcades pels fets històrics i alhora dramàtics del seu país, Txèquia, que han condicionat la vida de la família i que els porten a desenterrar les seves ports i els silencis amagats durant anys perquè, igual que la casa surtin del seu estat ruïnós.\nL'autor de l'obra\nMilan Uhde va néixer el 28 de juliol de 1936 a Brno capital de Moravia. Es va graduar a la Facultat de Filosofia de l’Universitat de Masaryk txec i rus. Durant deu anys va treballar com a redactor de l’important revista literària de Brno, Host do domu (casa d’hostes), posteriorment prohibida pel seu to dissident. Del 1967 al 1971 va treballar coma professor extern de l’Acadèmia d’Arts Escèniques Janácek. El 1971 es va doctorar en Filosofia.\nEl 1968 Txecoslovàquia va ser ocupada per les forces soviètiques. Milan Uhde va continuar escrivint sota pseudònim, però el 1972, passa a ser un autor prohibit per la seva escriptura contestatària fins la “Revolució de Vellut” l’any 1989.\nDesprés de la caiguda del comunisme Milan Uhde es va dedicar a la política com altres escriptors i intel•lectuals silenciats, va arribar a ser Ministre de Cultura (1990), President del Consell Nacional Txec (1992) i President del Parlament Txec (1993-1996).\nActualment, dóna cursos de creació literària, també escriu teatre i televisió. És autor de nombrosos contes, obres de teatre, guions de ràdio, televisió i cinema.\nTé una extensa bibliografia teatral de les que destaquen: El rei Lavra (1964), Els testimonis (1965), El recaptador (1966), Jaque-mate, Vostra Majestat (1969), Assassinats a Vera Cruz (1970), El senyor de les flames (1977), per aquesta obra va rebre el premi Tom Stoppard, Venut i venuda (1987), Miracle a la casa negra (2004), és considerada la millor obra dramàtica txeca escrita després de la caiguda del comunisme.\nDivendres 4 a les 21,30h, al Teatre de Sarrià\nTeatre: Miracle a la casa negra, de Milan Uhde\nPel grup de teatre Quatre per quatre, de Granollers,\nfinalista del Primer Premi Teatre de Sarrià\nDissabte 5 a les 17,30h, al Teatre de Sarrià\nConcurs infantil de disfresses Carnestoltes 2011\nAmb cançons i teatre. Inscripcions a les 17,00h.\nDissabte 5 a les 21,30h, al Teatre de Sarrià\nAntologia de la Sarsuela, per la Companyia Lírica A.R.Co\nFragments cèlebres de sarsueles populars amb acompanyament de piano\nDiumenge 6 a les 11,30h, al Teatre de Sarrià\nConcert-teatre El carnaval dels animals, de Camille Saint-Saëns\nEspectacle infantil per la companyia ViuenViu. Organitza Concertante\nDiumenge 6 a les 18h, al Teatre de Sarrià\nConcert amb Madeleine Przybyl viola i Nadine Schube, piano\nDimecres 9 a les 20h30, a la sala Tramuntana\nTertúlia: Coaching. Què i per a què\nAmb la Dra. Neus M Oller, metge i amb formació en coach\nDivendres 11 a les 20h30, al Teatre de Sarrià\nEl Documental del mes: A young Freud in Gaza. Fer de psicòleg a Palestina\nPer PeÅ Holmquist i Suzanne Khardalian directors, Suècia (2008) VO en anglès i àrab subtitulada en català\nDissabte 12 a les 21,30h, al Teatre de Sarrià\nTeatre: Ja en tinc 30! de Jordi Silva\nPel grup de teatre Cercle Catòlic de Gràcia, de Barcelona,\nSardanes a la plaça de Sarrià.\nA les 11h. escola de sardanes per infants i joves i a les 12h. ballada popular amb la Cobla del Baix Llobregat.\nDiumenge 13 a les 18h, al Teatre de Sarrià\nConcert: Negro Spirituals a capella, amb The BlackBirds\nDivendres 18 a les 21h30, al Teatre de Sarrià\nTeatre: Aijafadrim, d'Àngel Alonso\nPel grup de teatre Kòmix, de La Garriga,\nDissabte 19 a les 17h, al Teatre de Sarrià\nFesta de Sant Josep, patró del Centre\nAmb la participació de totes les seccions\nDiumenge 20 a les 18h, al Teatre de Sarrià\nTeatre: La Balada dels Tres innocents de Pedro Mario Herrero\nPel Grup de Teatre de les Corts\nDiumenge 20, a les 9,00h, a la plaça de Sarrià\nExcursió de Sant Miquel del Fai al Puig d’Olena\nDilluns 21 a les 20h, a la sala Pica d'Estats\nConferència quaresmal: La bellesa de la paraula\nPel Dr. Jaume González Padrós\nDimecres 23 a les 20h30, al Teatre de Sarrià\nPer PeÅ Holmquist i Suzanne Khardalian, directors. Suècia (2008) VO en anglès i àrab subtitulada en català\nDissabte 26 a les 22h i diumenge 27 a les 18h, dissabte 2 d’abril a les 22h i diumenge 3 d’abril a les 18h, al Teatre de Sarrià\nDilluns 28 de març a les 20h a la sala Pica d'Estats\nConferència quaresmal: La bellesa de la celebració de la fe\nDimecres 30 a les 21h\nRegidora del Districte de Sarrià-Sant Gervasi.\nSOPEM I PARLEM AMB LA SRA. SARA JAURRIETA, REGIDOR...\nCONCERT DEL GRUP THE BLACKBIRDS. NEGRO-SPIRITUALS ...\nEL DOCUMENTAL DEL MES: UN JOVE FREUD A GAZA. FER D...


Pasta amb salsa de porros i ricotta - La pasta per als catalans\nHome Un blog reivindicatiu Pasta amb salsa de porros i ricotta\nLa meva amiga Irene em va portar aquesta pasta, les armoniche, i em va demanar si les podia cuinar i penjar la recepta al bloc. Doncs aquí la tens bella! I moltes gràcies per la confiança! I per les armoniche!!\nAmb aquesta salsa es poden combinar també fusilli, macarrons, tortiglioni, rigatoni, tagliatelle, orecchiette i farfalle. I com és una salsa delicada, està bé també per pasta fresca farcida.\n300/350 gr. de pasta (depèn de la gana)\n2 porros (si en trobeu de molt prims, millor i en aquest cas 4)\n150 gr. de ricotta\nTalleu els porros a rodanxes molt primes (només la part blanca) i coeu-los en una paella amb la mantega fins quan siguin tous. Si son primets no cal passar-los per el minipimer. Si son més gruixuts, tritureu-los i després aboqueu-los a la mateixa paella.\nCoeu la pasta en abundant aigua salada.\nEn un bol, barregeu la ricotta amb tres cullerades de aigua de cocció. Abans de escórrer la pasta, guardeu una mica de aigua de cocció que us pot servir si la salsa no és suficientment liquida. Aboqueu la pasta a la paella, afegiu-hi la ricotta barrejada i remeneu un minut a foc molt baix. Si resulta massa enganxosa, afegiu-hi una cullerada o dos de l’aigua de cocció que heu guardat.\nEmplateu i acabeu amb parmesà ratllat i una mica de pebre.\n20 novembre, 2011 at 15:44\nNyam, nyam, nyam! Mille grazie, Antonella! A veure com em surt…\n26 maig, 2013 at 14:24\nMolt bons. Hem afegit un poc d’oli d’oliva després de barrejar-ho tot.\n2 maig, 2014 at 12:53\nBoníssim! Hem fet una variant substituïnt la ricotta per un formatge de cabra fresc i la ració que havia de sobrar per l’endemà ha trigat 10 mintus en desaparèixer! Aquí tens el resultat:\nGràcies per donar-nos noves idees! 😉\n4 maig, 2014 at 18:38\nHe provat a deixar un comentari al teu blog, em dona error…\nDe totes maneres el teu plat fa molta bona pinta!\nL’he de probar jo també amb formatge de cabra.


El cant d’estil. – és mediterrani\nEl cant d’estil naix a finals del segle XIX, com a evolució de formes i musiques anteriors de la tradició valenciana, i es consolida durant les primeries del segle XX com un gènere més definit, amb unes formes més “sofisticades”. S’adapta als usos i formes més moderns d’una societat urbana emergent.\nAmb la revolució industrial comença el declivi del model de societat rural. Este canvi radical del tipus de vida evidentment comença a destruir els mecanismes que constitueixen el teixit social de la cultura tradicional associada fins llavors al món rural.\nAixí és com entenem, entre altres coses, la progressiva transformació de la música popular en allò que denominem música folklòrica. La folklorització, definitivament suposa el naixement d’una conducta que reivindica els elements culturals de la societat rural, allò que s’està perdent, els enyora. Els romàntics fan de tots estos elements objectes de museu.\nPerò el món real encara resta viu i intenta adaptar-se a les noves circumstàncies. És en este context on es generen algunes de les manifestacions musicals urbanes.\nEl cant valencià d’estil s’emmarca dins d’estes coordenades. Este gènere de folklore nou va configurant-se en la zona central del territori valencià al mateix temps que van sorgint a a altres territoris musiques com el flamenc, el rembetiko, el fado…\nÉs la època del fonògraf, els discos de pedra, la ràdio. Els començaments de la industria discografica. Les antigues musiques tradicionals serveixen de punt de partida per a la creació i consolidació de nous generes territorials adaptats a les circumstancies del moment. Aquest també és el cas del cant valencià. Molts cantaors realitzen enregistraments i a les primeries del S.XX consoliden molt el gènere en gran part del territori Valencià. En alguns casos arriben a esdevenir autentiques estreles locals i en contades però recordades ocasions viatgen a oferir cantades a terres llunyanes, com Múrcia, Madrid. Tot sembla anar per el camí correcte, però un ràpid i inconscient proces\nde folklorització, manca de visió i voluntat evolutiva marquen junt a la personalitat valenciana les claus de la desfeta.\nEl franquisme accentua més encara el proces de folklorització, la societat esdevé cada vegada més impermeable i conservadora als canvis. La llengua patix una persecució clara i queda arraconada al reducte folklòric i amb el que el cant d’estil acaba per esdevenir això, un producte folklòric de “coros y danzas” de “regionalismo bien entendido”.Cal entendre que on més es pateix eixe procés de castellanització és en ciutats com la de València que és precisament el nucli on més força té l’estil. La nova societat franquista s’estanca i amb ella els símbols, les musiques, la literatura. Les falles son un exemple clar del mateix producte de museu que perd l’esperit més dinàmic, i ja no diguem crític.\nDes de la època de la renaixença que a valència va tindre molt poc abast i amb el fraquisme després la identitat valenciana s’ha congelat i folkloritzat tant que encara hui en dia patim les conseqüències. El blaverisme és una d’elles. I tot el que té a vore amb “lo valencià” es treu de l’armari en ocasions contades. Al cant li estava passant el mateix, el dia de la presentació de la falla, el dia de la verge, etc.\nA part, també cal fer menció especial a la desconnexió que durant molts anys van viure les generacions que van rellançar la identitat valenciana, els revolucionaris dels 70 i 80, de la nova cançó amb tot el mon del cant d’estil. Ja no era rebuda com aquella musica urbana de principis de segle, adaptada a uns nous tems. Ara era un producte que venia de la obscuritat de la caverna, amb un so antic, amb unes temàtiques pastorils, de glòries i jocs florals que provocaven rebuig per part de la noves generacions. Açò durà un temps, i gent com Al Tall han segut dels que més han treballat per la dignificació de tota la musica més tradicional, cantants com l’Ovidi Montllor ja inclogué algun vers, alguna tonada, però per al gran public consumidor de musica en la nostra llengua el cant valencià passà totalment desapercebut.\nAmb tot açò però és difícil d’endevinar com es possible que el cant d’estil haja arribat als nostres dies amb una continuïtat uniforme, amb eixa mala salut de ferro, i que a sobre ara estiga vivint ara un dels moments pot ser més prolífics i engrescadors. Amb vitalitat cada vegada més forta i amb un futur que molts esperem viu i normalitzat.\nTambé com no cal fer esment de la diferència de tracte que es fa dels diferents “folklores” de l’estat per part de l’estat. Es a dir, el flamenc, la copla, la jota aragonesa han gaudit d’un tracte privilegiat i allò valencià ha estat proscrit, pels espanyolistes primer però després també per tota una caterva de “modernets” i ciutadans del món que prefereixen escoltar musica suahiri del surinam meridional, cosa molt interessant per altra banda, que parar atenció en el seu entorn.\nEl cant d’estil es fonamenta en diferents vares (palos) que quasi amb total seguretat provenen d’evolucions d’antigues maneres de cantar, d’antigues formes. És un cant a l’aire, melismàtic i amb un nexe d’unió amb molts cants mediterranis. Com una evolució escolaritzada dels antics cants de batre i evidentment dels fandangos (entesos com fandangos del sud), s’incorpora en usos a l’antiga tradició de rondar: les albaes.\nLes albaes es perden en el temps i diríem que és una de les vares del cant d’estil però podríem considerar-les fora ja que només comparteixen la virtuositat vocal i la improvisació de la lletra, per supost també una part de la funcionalitat, però no formen part del mon dels fandangos.\nUna de les virtuts de l’estil és la de la improvisació tant en lletra com en melodia i les\nreferències a una antiga atemperació i modalitat que el cantaor practica sense importar que la base ritmico-harmonica siga totalment tonal i temperada.El cantaor ha de posseir excepcionals dots vocals per a dibuixar filigranes melismàtiques improvisades i normalment gaudix d’una gran potència.\n– Antigament el genere masculí tenia grans dificultats per arribar a la tessitura requerida per les melodies sense utilitzar el falset. Amb tot alguns privilegiats com el “Ceguet de Marxalenes” podien arribar a superar el Re4 sense despentinar-se. Amb els anys els musics van començar a adaptar-se a el registre del cantaor i això ha permés que molta gent bona artísticament però amb qualitats vocals diferents, puga dedicar-s’hi amb dignitat. Tot i això els valencians encara continuen preferint l’homenot que es capaç de cantar allà dalt i a pit, sense micròfon i amb la potència suficient per deixar bocabadats a tots i a totes.\nEn el passat com ocorria amb la resta d’instruments tradicionals, els alumnes que volien cantar eren tutelats per el mestre que els portava per les “guitarraes” per fer-los escoltar fins que algun dia els deixaven arrancar-se en alguna copleta. La figura de l’aprenent al que el mestre li ensenyava prou però no tot, en el temps es convertiria en un competidor. En el cant d’estil així com en molts instruments tradicionals encara passa allò del mestre que sempre li recorda a la gent que tal o l’altre és el seu deixeble però que quan agafa massa renom s’encarrega de desprestigiar per una especie de por a ser superat pel fill.\nHui en dia hi han escoles de cant, la forma d’ensenyar-se es prou diferent i evidentment els cantaors actuals mantenen prou diferencia amb els d’abans. Només cal anar a les gravacions antigues per adonar-se’n que la normalització i escolania actual està deixant- se pel camí alguns camins i usos melodico-expressius importants. La manca d’improvisació i el seguiment de l’estil del mestre son massa evidents en alguns casos. Però així i tot la feina que estan fent des de l’escoles de cant és importantíssima i ens assegura un futur que d’altra manera no tindríem ja que s’ha perdut l’us més tradicional i habitual d’abans quan molta gent de l’horta podia entonar amb certa dignitat un dels estils del cant valencià. Hui en dia pot ser hi han més cantaors “profesionalitzats” però la gran majoria de la població no sabria que és una valenciana.\n– El cant valencià té varis estils que parlen de diferents harmonies i melodies. El cantaor s’introdueix en la cançó de manera diferent depenent de l’estil i el versador li dicta una lletra improvisada que pot transcórrer per molts camins. Mentre el cantaor per mitja dels melismes també improvisa la melodia i allarga i adapta aquesta segons la lletra, la situació i voluntat d’ell mateixa.\n-L’u i les Riberenques serien directament fandangos del sud, emparentats amb els verdials, malaguenyes, rondenyes, murcianes, manxegues. De fet comparteixen no sols l’harmonia i la cadència afandangada o “andalussa” si no que l’obstinat melòdic el podem trobar en una festa de fandangos a Ciudad Real.\n-L’u i dos i L’u i dotze son més complicats d’encasellar. A part hi ha prou discussió sobre el tema, alguns directament ho veuen com un fandango evolucionat, però al no transitar per el mode de Mi altres li atorguen el nom de jota valenciana, per la semblança harmonica.\nJordi Reig així ho explica al seu llibre: La musica tradicional valenciana: una visió etnomusicològica.\n-Les Albaes com ja em dit estarien fora estilisticament però no funcionalment.\n– Figures del passat.\nSegons una cronologia de l’investigador Carles Pitarch podem parlar de molts noms, gràcies sobretot a les gravacions de discos de pedra i a algunes referències escrites.\n-A la primera generació (1873-1900):\nCarabina, Maravilla, Mascarilla, el Sardinero o el Sabateret, dels quals no han aparegut fins el moment registres sonors de les seues interpretacions,\n-Segona (1900): una figura famosíssima i decisiva per a l’evolució del cant: Evaristet (Evaristo Payà 1874-1951). Evaristo, a qui anomenaven el rei del cant valencià fou el pare del conegut cant requintat que va encunyar a base de potenciar els melismes (requints) de l’estil antic, ampliant així les possibilitats expressives del gènere. Des d’aquell moment, cant requintat s’ha usat en contraposició al que es vingué a denominar cant pla, la forma antiga de cantar, més senzilla i austera. Este barroquisme d’Evaristo anà guanyant terreny i progressivament anà evolucionant en eixa direcció per cantaors posteriors i dut a un extraordinari grau de virtuosisme i tensió emocional.\nUnes altres figures relevants ha tingut el món del cant per les seues aportacions a l’evolució del génere o per la personalitat del seu estil. Esmentaré entre altres el Xiquet de Benaguassil, el Xiquet de Pedralba, Ceguet de Marjalenes o la Xata de Godella, tots ells de la segona generació. De la tercera generació (anys 10 i 20) es destaquen el Xiquet de Bètera, la Blanqueta o el Xiquet de Paterna. En els anys de la postguerra qualla la quarta generació destacant el Xiquet de Mislata, Conxeta la del Mercat o el Pollastre. El Xiquet del Carme i Victorieta, de la cinquena generació i encara en actiu o Apa entre els més actuals destaquen com a hereus de tota la saviesa acumulada en la història del cant d’estil.\n– Actualitat i futur.\n– Evidentment el mon del cant d’estil no està exempt de polèmiques i si això li afegim el component tradicional i valencià la festa està servida.\nS’ha d’entendre que la societat valenciana ha maltractat i malbaratat les seus tradicions i costums , les ha arraconat, però després a l’hora de reivindicar-se o quan li ha vingut en gana les utilitza com a armes per a la batalla.\nEls valencians hem segut capaços de permetre 18 anys de mal-govern, de destruir els nostres paratges, de vendre’ns el camp dels avis sense ni immutar-nos però després també som capaços d’acabar violentament un dinar per que algú ha dit que tirar-li pebre a la paella o pilotetes de carn no es pot fer en una paella valenciana. Som capaços de barallar-se entre familiars per que un ha emparentat en una família de l’altra banda (societat musical) del poble. Som capaços de parlar en Castellà sempre i que quan algú ens diu: “molt a sovint”, retreur-li: “Això és Català”.\nEs a dir, al no haver una personalitat clara, unitària, com podria haver a Catalunya, el País Valencià funciona molt per zones, molt diferenciades avui en dia encara. La identitatvalenciana que des de fora ens venen o coneguem és la associada a les comarques on precisament es canta l’estil i on la paella no porta pebre. I açò per explicar que a l’igual que en l’exemple de la paella, la visió valenciana de les coses és molt reduccionista al temps que es viu i a la zona on s’habita. En el cant d’estil passa un poc el mateix, la gent no sempre es capaç de parlar amb subjectivitat i amb unes mires una mica més globals. Be , en realitat açò passa en l’anàlisi de totes les musiques des d’una perspectiva sentimental, nacional, orgullosa i folklòrica.\n– Els motius de discussió llavors sorgeixen prompte.\nPrimer de tot està el tema ideològic que s’ha viscut sempre com una batalla entre blaveros-dreta i calalanistes-esquerra. Aquesta batalla es viu des de els anys 70 en tots els sectots de la societat valenciana i el de “lo tradicional” és un dels més sensibles. EL cant valencià però ha viscut un proces semblant al de la dolçaina. En uns inicis de la batalla de València estava en propietat del sector més reaccionari però amb els anys digam que el sector catalanista ha guanyat la batalla. La de la dolçaina ja fa molts anys i la del cant d’estil en estos últims 10 anys on ja quasi totes les escoles de cantaors son propietat de “catalanistes”. Es dona el cas especial per exemple de Victorieta que tot i ser una personalitat associada al “regionalisme” de dretes té en els seus millors deixebles a catalanistes de mena. En este camp encara hi ha batalla però està clar qui la guanyarà ja que en definitiva els “catalanistes” son els autèntics valencianistes i els únics preocupats en promoure allò tradicional i valencià. La resta abandonen a la mínima i obeeixen la substitució lingüística i cultural amb els ulls tancats.\nAltra batalla més interna del mon de l’estil és, tret de les qüestions personals i d’enveges a part, la de l’estil i influències “adequades”. Així trobem cada vegada més a persones que reneguen de les aportacions estilístiques del flamenc o d’altres músiques que segons ells embruten i desdibuixen l’autenticitat dels melismes valencians. No van desencaminats però obliden que ja molts dels primers cantaors als anys vint sovintejaven el flamenc i l’alternaven amb el cant d’estil.\nTambé hi ha un sector critic a les noves musiques, d’intencionalitat artística que veuen directament de les formes i maneres del cant valencià per que segons ells tapen des de la “comercialitat” el cant més autèntic i tradicional. Tampoc s’equivoquen ja que encara no viu el cant valencià amb plena normalitat i no sempre es bo començar la casa per la teulada.\nPerò en definitiva, la musica és lliure i les tradicions son vives i no podem posarli portes al camp. Es evident que el risc existeix però venim d’una anormalitat continuada que fa que estiguem intentant assolir la normalitat des de molts fronts i estem construint la casa pels fonaments, el terrat i les habitacions tot al mateix moment.\n-La musica tradicional valenciana: una aproximació etnomusicològica (Jordi Reig)\n–Tesis Miguel Angel Berlanga: Los Fandangos del Sur, conceptualizacion. Estructuras sonoras, Contextots Culturales. Universidad de Granada. 1998.\nhttp://www.sibetrans.com/trans/a318/en-torno-al-cant-valencia-destil- investigaciones-y-proyectos. Carles Pitarch\n-El Cant Valencià d’estil :Vicent Torrent\n-Converses i entrevistes amb: Josemi Sanchez, Vicent Torrent, Jacint Hernandez, Josep Aparicio “Apa”, Pep Gimeno “Botifarra” i el “Xiquet del Carme”\nPublicado en Paper.Etiquetado Cant d'estil, Improvisation, Mediterranean, Music, València.\nPrevious Post La música clàssica àrab: perspectiva històrica i pràctica contemporània\nNext Post Les influences musicals exterior en la composició sardanista des del anys 2000


Pastoràlia – George Saunders (catalán) | ePubGratis\nPastoràlia – George Saunders (catalán)\n27 febrero, 2017 George Saunders Catalán, Otros, Relato\nA «Pastoràlia» tot allò que passa en la vida real està capgirat i exagerat per oferir-nos una asimètrica versió de la societat moderna nord-americana. Aquests relats de George Saunders estan ambientats en escenaris molt peculiars com ara un parc temàtic d’on els treballadors no poden sortir ni opinar, un seminari d’autoajuda per fer fora de la teva vida personatges no desitjats, o bé un negoci per oferir noves vides humanes. Amb una gran habilitat per combinar humor i realisme, l’autor crea un univers que és alhora increïblement original i molt familiar.\nGeorge Saunders ens ofereix un món d’un futur molt proper on allò que més li interessa és retratar les persones que viuen alienades de la modernitat i descriu la manera com utilitzen les seves fantasies per viure, ser feliços i emmascarar la seva debilitat. Ens retrata una societat americana que pot arribar a ser patètica i ridícula, i parodia d’una manera divertida, i de vegades cruel, els seus defectes, la seva grandiositat i el seu tarannà optimista i triomfador.


Per bé que sembli impossible, diuen les veus més informades que ja tornem a estar en campanya electoral. Sí, “ja”, un adverbi que sona a mofa en aquestes contrades on el recompte final de vots dóna immediatament el tret de sortida a una altra eterna precampanya en vistes als següents comicis, que sempre són al tombar la cantonada.\nI així vivim, amb els sentits adormits per una lletania de declaracions i contradeclaracions, anestesiats per les desqualificacions partidistes i els missatges calculats per no cedir ni un pam, ni un somriure, al rival, convidats de pedra a un barreig de monòlegs sords i captius, propaganda pura transvestida de política: rodes de premsa sense preguntes (?), mítings sense públic (??), mitjans de comunicació servint la informació (???) precuinada pels partits...\nI ara la campanya, màxima expressió de tanta asèpsia i buidor, que rebla el clau amb el malbaratament en parafernàlies i paraments a la recerca dels indecisos de tota mena. Sobta, en plena era de televisions i internet, el dispendi en cartells enfilats en arbres i fanals. Avorreix la posada en escena artificiosa i desmesurada d’aquests mítings de consum exclusiu per acòlits i fidels, banys de masses per encàrrec i poca cosa més. Cansa la tranquil·litat amb que els candidats contradiuen discursos i gestos pretèrits suposant (o donant per fet) un electorat sense memòria, babau o directament imbècil. I apareix el dubte (esperança necessària i possiblement fal·laç) que potser només mereixin confiança aquells qui no pretenen amagar res darrera tanta bandera i tant d’eslògan i tanta foto retocada.\nCada vespre, el petit de casa s’afanya a empescar-se qualsevol excusa per no fer via cap al llit. Aquest cop, romanceja davant la tele, atret per l’espectacle de banderes i colors i sorolls i xarangues d’un míting qualsevol. ‘Però si això ja ho van fer ahir!’, s’exclama des de la seva desperta i clarivident innocència. ‘Doncs sí, fill, la veritat és que sí...’.


Pot la ciutadania ajudar a millorar les prediccions de risc d’epidèmies? I quan parlem de malalties infeccioses transmeses per mosquits? La col·laboració entre ciència i ciutadania, per identificar espècies invasores mitjançant les noves tecnologies, és ja un fet a Europa. Aquesta nova manera de fer ciència ens ofereix moltes noves oportunitats, i també nous reptes, tant pel que fa a la millora de la salut ambiental, com la millora de la salut pública.\nLa ciència ciutadana vol revolucionar les investigacions en epidemiologia i millorar la capacitat que tenim per predir el risc de malalties infeccioses transmeses per mosquits invasors. Però, podem millorar els models i les prediccions epidemiològiques actuals amb metodologies de ciència ciutadana?\nCom podem saber si les dades recollides per la ciutadania tenen la qualitat necessària? I com podem resoldre els biaixos de mostreig que poden tenir? Més enllà de l’àmbit de la recerca, son suficientment útils i fiables aquestes dades, com per ajudar al control i a la gestió diària del problema que suposen aquests mosquits invasors capaços de transmetre malalties infeccioses?\nAquestes i altres qüestions són les que s’han debatut a les jornades de treball realitzades la setmana passada al CEAB. Amb l’objectiu d’identificar i debatre aquests reptes, 30 investigadors i investigadores d’arreu d’Europa i de l’estat, van fer èmfasi en el desenvolupament dels mapes de riscos i dels mapes de previsió dels brots epidemiològics, tant a escala regional com Europea.\nLa incorporació de dades ciutadanes en els models predictius, com a mínim en el cas dels mosquits invasors, comporta establir nous protocols d’obtenció i processament. A més, de poder combinar la vigilància tradicional que s’ha fet fins ara, amb les xarxes massives d’informadors que ens envien informació a través d’Internet i dels telèfons mòbils, des de tots els racons del continent.\nÉs a dir, que hem d’adaptar-nos i canviar una mica la forma que tenim d’utilitzar les dades, però val la pena fer-ho. Perquè la ciència ciutadana ens obre un ventall sense precedents d’idees innovadores, que revoluciona aquest camp multidisciplinar de la ciència. Fins ara, les investigacions científiques estaven limitades pel temps que tenim per recollir mostres i els diners que ens costa obtenir-les. Però aquesta limitació desapareix amb la ciència ciutadana, ja que amb ella, podem reduir al mínim el temps d’obtenció de les dades i els seus costos, i a més, podem ampliar les zones d’abast quasi fins a l’infinit.\nDe fet, aquesta combinació ja està començant a donar resultats ben interessants. Sense anar més lluny, el dimarts 26 de març es va posar en marxa la Picat, una nova plataforma integral que analitzarà i predirà els casos autòctons de dengue, el zika i el chikunguya a Catalunya.\nDesenvolupada per l’Agència de Salut Pública de Catalunya i un grup de recerca, Picat combina la participació ciutadana de la plataforma Mosquito Alert, de la qual us hem parlat en diverses ocasions, i informacions del clima i dels viatgers. El millor de la plataforma, és que la suma de tota aquesta informació predictiva es posa a disposició dels professionals sanitaris, per a la detecció i el control a escala municipal dels possibles brots autòctons d’aquestes malalties infeccioses.\nAmb totes aquestes dades, la plataforma generarà diversos resultats, entre ells els mapes de riscos, que ens permetran fer un seguiment al detall. En Frederic Bartumeus, l’investigador del CEAB que lidera l’equip de Mosquito Alert, serà un dels experts i expertes que estudiaran també les dades de la plataforma, inclosa la informació de les picades de mosquit, per seguir avançant en la mateixa direcció.\nGràcies a aquestes plataformes innovadores s’està passant dels anàlisis de risc estàtics actuals, als dinàmics. Així, la Salud Pública podrà utilitzar els recursos obtinguts per a minimitzar el risc de contraure aquestes malalties, per exemple, informant a les parelles que estiguin planejant quedar-se embarassades, doncs amb l’embaràs és quan contraure-les té conseqüències més greus.\nPrograma emès el 29 de març i el 5 d’abril del 2019\nEscolta el programa d’avui\nArticle anteriorUna plataforma amb participació del CEAB predirà riscos de dengue, Zika i chikungunya autòctons


Receptes de refrigeri salat que són millors que els aliments processats - Cultura | Juliol 2020\nReceptes de refrigeri salat que són millors que els aliments processats\nEl berenar és un hobby preferit per a molts, però molts consumidors confien en els productes envasats a la botiga per arreglar-los. Aquests refrigeris sovint vénen plens de conservants, ni us molestem ni en intentar pronunciar alguns d'aquests ingredients. En lloc de submergir la mà en una bossa de Doritos a la nit, prova de fer els teus refrigeris salats casolans perquè sàpigues exactament el que menges. Gràcies a les receptes de refrigeris accessibles que es troben al web, no hi ha cap motiu per pagar els menjars massa barats i de qualitat. Simplement, feu-los a casa i comenceu amb aquestes set receptes.\n1. Hòsties Cheddar\nFormatge cheddar ratllat | Font: iStock\nSi teniu una dent de formatge més que una dolça, proveu les vostres ganes amb aquestes neules casolanes de Eat Live Run. Ingredients saludables i pronunciables s’uneixen per crear aquestes neules i la recepta dóna 3 dotzenes, cosa que significa que tindreu berenars durant dies.\n1 mantega enganxada, fosa\n½ tassa de formatge cheddar afinat ratllat\nInstruccions: escalfeu el forn a 350 graus Fahrenheit. Batre la mantega fosa i els ous fins que quedi cremós. Afegiu el formatge i barregeu fins que es combini. Afegiu la pols de cocció, la sal, el pebre blanc, el pebre de caiena, l’all en pols i la farina i barregeu-ho bé.\nRotlleu la massa per una superfície enfarinada fins que tingui una mica de menys de ¼ polzades de gruix. Retalleu petits cercles amb talladors de galetes i poseu-los sobre una safata de full folrada de paper pergamí. Coure al forn durant 20 minuts, o fins que estigui daurat.\n2. Xips Pita casolans\nPatates fregides cruixents | Font: iStock\nLes patates fregides i l’hummus són un refrigeri preferit per a molts, però les fitxes de pita comprades a la botiga poden convertir un refrigeri relativament saludable en un que no sigui nutritiu. Moltes patates fregides envasades contenen sodi i calories i és per això que és millor seguir la ruta casolana. Us sorprendrà que trobareu la facilitat de fer xips de pita i aquesta recepta de Chowhound us en detalla. Trucant només quatre ingredients, no hi ha cap raó que no pugueu fer aquest berenar casolà aquesta nit.\n¼ culleradeta de ras i el condiment que escolliu\n3 pites, tallades en 8 falques cadascuna\nInstruccions: Escalfeu el forn a 400 graus Fahrenheit i poseu un bastidor al centre.\nCombina la sal i ras el hanout en un bol petit; deixar de banda. Col·loqueu les falques de pita en una sola capa sobre un forn. Raspalleu les talls amb la meitat de l’oli d’oliva i salpebreu amb la meitat de la barreja de sal. Voleu les falques i repetiu-les amb la barreja d’oli i sal que queda. Enfornar fins que les patates fregides estiguin daurades i cruixents, uns 12 a 15 minuts. Traieu-lo del forn i transferiu-les immediatament a les planxes fins que es refredi completament. Guardeu-lo en un recipient hermètic fins a 5 dies.\n3. Xips de patata dolça al forn\nXips de patata dolça | Font: iStock\nUna altra manera d’agradar el vostre berenar amb anhel sense sentir-vos culpable és agafant el vostre pinyol favorit i fent-lo saludable. Preneu patates fregides, per exemple. En lloc de dependre de les patates fregides de patata blanca processades per solucionar-ho, feu xips de patata dolça al forn a casa i aneu sense l'excés de calories, conservants i ingredients poc pronunciables. Aquestes patates fregides de Martha Stewart estan formades només per quatre ingredients (oli d'oliva, moniatos, sal marina i el suc d'una llima), i realment no podrien ser més fàcils de fer. Només has de coure les patates fregides al forn durant 25 minuts o menys i acomiadar-se dels aperitius comprats a la botiga.\n2 patates dolces mitjanes, fregides i tallades a una llesca de ⅛ polzada\n½ culleradeta de sal gruixuda, preferiblement sal marina\n1 calç, tallat a falques, per servir\nInstruccions: Preescalfeu el forn a 400 graus Fahrenheit, amb els bastidors a la posició central i inferior. Dividiu les patates dolces entre 2 làmines de cocció arrebossades. Regeu-les amb oli, escorreu-les i repartiu-les en una sola capa sobre fulls. Enfornar, batent una vegada, fins que els centres siguin suaus i que les vores siguin cruixents, de 22 a 25 minuts. Salpebreu i serviu-ho amb tascons de calç.\n4. Xips freds\nPatates fregides casolanes | Font: iStock\nLes patates fregides de Kale són una altra forma alternativa de gaudir de les xips sense gaudir d’una caiguda de sal més tard del dia i, mentre que alguns consumidors es mostren escèptics amb el berenar verd, qualsevol pot estar convençut del que prové d’aquesta recepta de Steamy Kitchen. La combinació de fulles de fulla verda, oli d’oliva i sal marina demostren que produeixen una coincidència feta al cel salat quan es couen al forn durant només 12 a 20 minuts, i per sort per a tots els que mengen la quantitat que hi ha. menjar una paella sencera sense sentir el mínim de culpa.\nEs van treure 4 graons gegants de kale, triturats en trossos de mida picada i tiges dures\nCol·loqueu les fulles de kale en una filadora d’amanides i gireu tota l’aigua fora de la kale. Utilitzeu una tovallola per buidar qualsevol aigua extra a les fulles. Col·loqueu la colada al forn.\nEscorreu oli d’oliva per sobre de les fulles de la kale i feu servir les mans per triturar i recobrir les fulles. Es cou al forn durant 12 a 20 minuts fins que les fulles quedin cruixents. No deixeu que les fulles es tornin marrons. Retireu-ho del forn, salpebreu-ho i serviu-ho.\n5. Picades suaus de Pretzel\nMassa de pretzel rodant | Font: iStock\nO bé, si us sentiu ambiciós i teniu l’ànim de fer un aperitiu salat més indulgent, proveu aquesta recepta per a les picades de Pretzel Suau casolanes de la cocció addicional de Sally. Els pretzels suaus són els preferits per a molts, i ara no cal que confieu en la versió gelada per gaudir-ne a casa. Simplement, seguiu les instruccions de Sally per cuinar les pretzels en només 30 minuts i comproveu per si mateix la satisfacció que pot resultar aquest aperitiu casolà saludable.\n1½ tasses d’aigua tèbia\n1 paquet de llevat sec sec o instantani\n1 cullerada de sucre marró clar envasat\n1 cullerada de mantega sense sal, prèviament fosa\n3,75 a 4,25 tasses de farina universal, més coses per amassar la superfície\nSal marina gruixuda per a ruixar\nInstruccions: Dissoleu el llevat en aigua tèbia. Remeneu-ho amb una cullera fins que estigui bastant barrejat, aproximadament un minut. Es poden conservar alguns rams de llevat. Afegiu-hi sal, sucre i mantega fosa; remenar fins combinar força. Afegir lentament 3 tasses de farina, 1 tassa alhora. Barregeu amb una cullera de fusta fins que la massa quedi espessa. Afegiu ¾ una copa de farina més fins que la massa no quedi enganxosa.\nDoneu la massa a una superfície lleugerament enfarinada. Amassem la massa durant uns 3 minuts i donem forma a una bola. Col·loqueu-lo en un recipient gran de barreja que s’hagi recobert lleugerament amb esprai antiadherent. Tapeu i deixeu que la massa reposi en una zona càlida uns 10 minuts.\nPreescalfeu el forn a 425 graus Fahrenheit. Línia dues grans làmines de coure amb paper pergamí o estores de silicona. Deixar de banda.\nAmb un ganivet afilat, tallem la bola de massa en 6 seccions. Enrotlleu la massa en sis cordes de 20 polzades de llargada. Tallem la corda en trossos d’1,5 polzades per fer picades.\nBulliu 9 tasses d’aigua amb el bicarbonat. Assegureu-vos que bulli ràpidament. Deixeu caure 8 a 10 picades de pretzel a l'aigua i deixeu-ho reposar 20 segons. Retireu-la amb una espàtula i poseu-la a la planxa per preparar. Assegureu-vos que les picades no us toquin.\nPinzellem l’ou batut sobre cada picada de pretzel. Espolseu-ho amb sal marina. Coure els lots durant 15 minuts cadascun, o fins que estiguin daurats. Traieu-lo del forn i serviu-ho amb salsa de formatge o mostassa de mel.\n6. Crackers de sèsam parmesà\nFormatge parmesà ratllat | Font: iStock\nA continuació: galetes de sèsam parmesà de Taste of Home. El formatge i les llavors són una cervesa feta al cel de les galetes, i aquestes picades cruixents de bondat casolana segurament guareixen la teva dent. Si no creieu que podeu dominar l'art dels crackers casolans, penseu-ho de nou, ja que aquesta fórmula de Taste of Home us ajudarà a coure 4 dotzenes de galetes que us faran sentir bé per berenar.\n⅓ tassa de llavors de sèsam\n⅓ tassa de formatge parmesà triturat\n⅔ tassa més 2 cullerades d’aigua tèbia, dividides\nInstruccions: en un bol petit, combinar els primers sis ingredients. Afegiu gradualment ⅔ tassa d’aigua i oli, batent-los amb una forquilla fins que la massa formi una bola. Gireu sobre una superfície lleugerament enfarinada; amassar de 8 a 10 vegades.\nDividiu la massa per la meitat. Enrotlleu cada bola directament sobre una fulla de forn recoberta d’esprai de cuina per un rectangle de 12 per 9 polzades. Perpreu la massa amb una forquilla.\nBatre junts la clara d'ou i l'aigua restant; raspallar sobre la massa. Combina ingredients de topping; salpebreu per sobre.\nPuntueu la massa a cada paella en 24 trossos. Enfornar a 400 graus Fahrenheit durant 15 a 18 minuts o fins que estiguin daurats. Tallar immediatament les línies anotades; refredar en cassoles als bastidors de filferro. Guardeu-lo en un recipient hermètic.\n7. Galletes de formatge amb mantega de cacauet\nGerra de mantega de cacauet | Font: iStock\nFinalment, hem afegit una mica de mantega de cacauet a la barreja. Introduïu: galetes de formatge de mantega de cacauet de Minimalist Baker. Els crackers casolans acaben d’esperar. Com que no podeu equivocar-vos amb la mantega de cacauet i quan hi hagi mantega de cacauet i formatge, realment no hi podreu resistir. Afortunadament per a nosaltres, aquests crackers de formatge amb mantega de cacauet són més saludables que els seus homòlegs comprats a la botiga i, ja que són casolans, ja sabeu exactament quins són els ingredients que hi incorporen. A més, hem esmentat que són veganes i sense gluten? Feliç berenar!\n¼ tassa de llevat nutricional\n½ tassa més 2 cullerades de farina sense gluten\n½ tassa de farina de civada sense gluten\nSea tsp sal marina\n3,5 cullerades soperes d’oli d’oliva o mantega vegana\n2 a 4 cullerades d'aigua freda\n⅓ copa de cacauet o mantega d'ametlla salada naturalment\n1 a 2 cullerades edulcorants\nInstruccions: Preescalfeu el forn a 350 graus Fahrenheit i lligueu una làmina de forn amb paper pergamí. Afegiu ingredients secs a un processador d’aliments o a la tassa de barreja i processeu-ho o batu-ho bé per combinar-ho bé. A continuació, afegiu-hi oliva i / o mantega i feu un pols / utilitzeu un tallador o una forquilla fins que s’enfosqui.\nAfegiu aigua freda 1 cullerada al mateix temps, polsant / remenant fins que formi una massa fluixa. Traieu-ne el processador o el bol de barreja i formeu-lo en una bola solta amb les mans.\nTransferiu-la a una superfície neta i lleugerament enfarinada i polseu-ne la part superior amb farina. Disposeu un embolcall de plàstic o paper de cera i feu un rotlle de polzada de polzades de polze amb un passador. Utilitzeu un ganivet, un tallador de pizza o una forma de tallador de galetes petita per tallar la massa a quadrats. Ocupa unes 40 places. Opcional: punteu els centres amb una pinça o una paleta de forquilla.\nCoure al forn a 350 graus Fahrenheit durant 15 a 20 minuts o fins que estigui moix i lleugerament daurat. Traieu-lo del forn i deixeu-ho refredar completament. Mentrestant, bateu juntament la mantega i el dolçor de cacauet i deixeu-ho de banda.\nUn cop refredat, utilitzeu un ganivet de mantega per repartir una petita quantitat) sobre un cracker i remeneu-lo amb un cracker de mida o forma similar. Servir immediatament.\n7 estils regionals de gossos calents i on els podeu provar\nCuina per obtenir tall: 5 receptes de patata dolça saboroses i nutritives\nHome Food: 5 entrepans saludables que us aportaran energia


Màxima expectació i mesures de seguretat\n28 setembre 2020 06:30\nPer raons d'ordre públic Matas, la seva dona, el seu cunyat i l'expresident de Gesa entraran per la porta de darrere\nClara Giner | 23 març 2010\nAl fons la sala on avui Jaume Matas declararà com a imputat durant moltes hores.\nAvui es presumeix un dia intens i complex a l'Avinguda Alemanya. Es preveu que l'expresident Matas arribi als jutjats poc abans de les nou del matí. A la mateixa hora també s'hi espera la seva dona, Maite Areal; el seu cunyat i exgerent del Partit Popular, Fernando Areal, i el seu amic i expresident de Gesa-Endesa Bartomeu Reus. L'expectació mediàtica supera l'aparició, la setmana passada, de Maria Antònia Munar. Les mesures de seguretat s'han incrementat.\nCal recordar que Munar patí una espècie d'emboscada mediàtica dimecres, quan anà a declarar. La manca de policies a les portes del jutjat facilità que càmeres i fotògrafs es llançassin a la imatge tot just quan sortia del cotxe del seu marit. Els segons que trigà a arribar a l'edifici foren complicats. En aquest sentit, i a la vista d'un nou col·lapse de mitjans, s'ha volgut evitar aquesta situació. També s'hi espera un increment d'efectius policials. De moment, i per raons de seguretat, els imputats accediran a peu a l'edifici per la porta del jutjat de guàrdia, a la part de darrere dels jutjats.\nEls mitjans s'hi hauran de presentar una hora abans per tal de mostrar l'acreditació i podran captar les imatges en uns espais determinats en aquesta zona, i també al replà de la segona planta, perquè les declaracions es duran a terme al Jutjat d'Instrucció núm. 3, ubicat en aquest pis. Com en altres ocasions, també s'hi espera la presència esporàdica de persones anònimes que protestin contra la corrupció, malgrat que l'hora no hi acompanyi. Es preveu, igualment, que els funcionaris creuin els dits perquè no hi hagi problemes tècnis o informàtics que dificultin la jornada. El jutge ha accedit a gravar les declaracions, cosa que alleugerirà la sessió, malgrat moments de tensió informativa. Les travesses sobre si l'expresident vindrà o no vindrà han quedat substituïdes per la de quin serà el total de la fiança. Matas no només va ser president del Govern balear, sinó també ministre de Medi Ambient de l'era Aznar. El cas Palma Arena era el paradigma de "presumpta corrupció" a les Balears fins que aparegueren Maquillatge i Voltor.


Nom: EL CASTELLOT DE MARCOVAU\nActual Habitatge Casal fortificat\nNúm. Registre / Catàleg: 1313-I\nL'anomenat Castellot de Marcovau es troba al vessant nord del turó que ocupa el petit nucli de Marcovau. Es tracta d'un gran casal de planta quadrada d'aproximadament 12 m de costat i que consta de dues plantes i golfes. Afronta amb el carrer Major al nord, la plaça del castell a l'oest, amb una casa que s'hi adossa al sud i amb un pati i el carrer de Sant Joan a l'est. La teulada és a doble vessant amb el carener en sentit nord-sud i ràfec disposat en dos nivells de teula i maó. La teulada de teules ha estat substituïda per una coberta de planxes de zinc.\nLa meitat inferior de la façana est, actualment mig amagada per una mena de porxo de pilars de ciment i coberta metàl·lica, està feta amb aparell de pedra sorrenca desbastada de diverses mides lligada amb morter de calç. A partir del primer pis està feta amb maçoneria de morter encofrada. En aquest primer pis hi ha, a part d'una finestra quadrada a l'esquerra, dos balcons rectangulars amb plataformes de pedra motllurada en la part central. Al nivell corresponent a les golfes només hi ha una petita finestreta quadrada a la banda esquerra.\nLa façana de ponent està feta majoritàriament amb aparell irregular de pedra desbastada lligada amb morter de calç, excepte la zona superior dreta que està refeta o reparada amb maó. Conté dues portes a l'alçada de la planta baixa, la de la dreta com a accés principal a l'habitatge i la central, més ampla, com a accés a un garatge. Totes dues són senzillament rectangulars i en els marcs es nota que han estat refetes. A la primera planta s'obre un balcó sobre la porta del garatge i una finestra a cada banda. La de la banda esquerra consistia originalment en un balcó al qual es va construir un ampit amb maó. No hi ha cap mena d'ornament.\nLa imponent presència d'aquest casal, que es creu que va assumir la funció defensiva quan el castell fou enderrocat, propicià que fos anomenat 'castellot'. Actualment la seva funció és de masia, destinada en part a l'habitatge i en part a l'explotació agropecuària. L'anomenat Castellot de Marcovau es troba al vessant nord del turó que ocupa el petit nucli de Marcovau. Es tracta d'un gran casal de planta quadrada d'aproximadament 12 m de costat i que consta de dues plantes i golfes. Afronta amb el carrer Major al nord, la plaça del castell a l'oest, amb una casa que s'hi adossa al sud i amb un pati i el carrer de Sant Joan a l'est. La teulada és a doble vessant amb el carener en sentit nord-sud i ràfec disposat en dos nivells de teula i maó. La teulada de teules ha estat substituïda per una coberta de planxes de zinc.\nLa meitat inferior de la façana es...\nS. XX Canvi de teulada


Es realitzarà un examen escrit, la qualificació del qual suposarà el 30% de la nota final. S'haurà d'obtindre una nota mínima de 5 sobre 10 en l'examen per a aprovar l'assignatura. En cas de no assistir a l'examen, en les actes apareixerà la marca de "no presentat", independentment de la resta de components de l'avaluació.\nAl llarg del curs es realitzaran una sèrie de treballs i exercicis que suposaran el 20% de la qualificació final de l'assignatura. És necessari obtindre una qualificació global de 6 sobre 10 en el conjunt d'aquests treballs perquè es tinguen en compte en la nota final. D'una altra manera, aquesta part comptarà com 0. Esta part es podrà recuperar amb una prova especifica en qualsevol de les dues convocatòries.\nEl treball desenvolupat en les pràctiques suposarà un 50% de la nota final. En el cas d'obtenir una qualificació de global de 6 sobre 10 en el conjunt de les pràctiques serà tinguda en compte directament a la nota final. En el cas d'obtenir entre 2 i 6, la nota de pràctiques serà 2 (10% de la nota final), en cas de ser inferior a 2, la nota de pràctiques serà 0. Les pràctiques d'aquesta assignatura es desenvolupen en un laboratori amb un material molt específic. Per a la segona convocatòria d'haver obtingut un zero en les pràctiques, es podrà recuperar un 10% de la nota final (un 20% de la nota de pràctiques), realitzant una pràctica especial amb diverses entregues durant el segon semestre.\nLa nota final per considerar aprovada l'assignatura és de 5 sobre 10.


Petites gotes fredes tremolant. Roger Casero Gumbau. Girona: Què estudiar?\nDe petit somiava ser moltes coses, em sembla que la majoria relacionades amb l'esport, coses que eren inabastables i que la vida, sense crueltat però sí de forma clara, van deixar en somnis. De jove, ja a l'institut, algunes cruïlles em situaven, com a molta altra gent, en l'obligació d'anar traçant el meu propi camí, ja no només cap a un possible somni, sinó en la decisió de què podia ser de gram, i què no: a vegades en la decisió pesa més el que es tria, en d'altres el que es descarta.\nDues coses pensava, que no somiava, que podria ser quan sigués gran: mestre i periodista; mestre o periodista. És clar que en cap d'aquestes dues professions m'hi acabava de veure, i no van arrelar prou dins meu com per desitjar estudiar magisteri, o periodisme. Era un altre el meu impuls, era una altra la pulsió que em movia, i no vaig veure la llum fins a 2n o 3r de BUP quan en una xerrada a l'institut dos educadors socials em van marcar un camí; l'enyorat Marià Casadevall i Ramon de la Cueva ens van parlar sobre l'educació social a cinc o sis estudiants i aleshores ho vaig veure clar, ho vaig tenir clar. La resta és història, i avui tampoc és dia d'explicar-la...\nLa revelació, cas que hi sigui, no sempre arriba i aquesta és una pregunta a la que els i les joves tard o d'hora han d'afrontar; i el que jo vaig viure com a jove, ho he viscut i visc encara com a pare, i a vegades aquest és un paper més difícil de fer: com afrontar la seva decisió?\nAvui, acabada l'etapa obligatòria, són moltes les opcions que els i les joves tenen per a seguir els seus estudis, opcions que no es resolen només superant la primera cruïlla: batxiller o cicles formatius? Les opcions són tantes que moltes vegades les famílies, els pares i mares que acompanyem els nostres fills i filles en la seva decisió, acompanyem a cegues, sense conèixer prou les opcions, els itineraris, les sortides ni els propis estudis.\nTenint clar que la decisió és sempre dels nostres fills i filles, és evident si la poden prendre havent sospesat pros i contres, anhels i temors, no només amb els seus amics i amigues, també amb la seva família, els pares i mares no ens podem permetre el luxe de ser il·lustres ignorants.\nÉs per això que xerrades d'orientació com la que organitzem des de l'AMPA Xifra, adreçada a les famílies i no als i les joves, són de gran ajuda, perquè els pares i mares naturalment no tenim l'obligació de conèixer fil per randa totes les opcions que ofereix l'educació post obligatòria, però sí la responsabilitat d'informar-nos-en quan els nostres fills i filles es troben en alguna d'aquestes cruïlles.\nI no és només qüestió de conèixer mínimament les opcions, sobretot també de saber acompanyar, de trobar aquell punt mig, aquell equilibri tan difícil de calibrar que suposa acompanyar sense prendre decisions per elles i ells, ni deixar-los soles i sols davant la decisió.\nQuè estudiar? La resposta és seva, nosaltres simplement hem de saber estar al seu costat, en la decisió que finalment prenguin, acceptant que, com nosaltres, sempre hi ha el risc que s'equivoquin. Jo en la meva decisió d'estudiar Educació Social, em sembla, no em vaig equivocar...\nPublicat per Roger Casero Gumbau a 8.12.21\nEtiquetes: 2021, ampa, ampa xifra, educació, educació social, institut narcís xifra, personal anecdotari


Comença el nou curs de "L'Escola Balla" - Consell Comarcal de la Cerdanya\nInici E Cultura E Comença el nou curs de “L’Escola Balla”\nEl projecte “L’ESCOLA BALLA” s’ha posat de nou en marxa per aquest curs escolar 2021/2022, gràcies a la col·laboració i treball conjunt entre el Consell Esportiu de la Cerdanya i l’Àrea de Cultura del Consell Comarcal de la Cerdanya amb el suport econòmic de l’Àrea de Cultura, Noves Tecnologies, Esports i Educació de la Diputació de Girona i de l’Institut d’Estudis Ilerdencs de la Diputació de Lleida.\nL’Escola Balla és dur a terme en tallers adaptats a l’horari escolar i completament integrats dins del grup bombolla que representa l’aula.\nEl GRAN treball de la dansa tradicional\nLa formació dels nens i nenes en les danses tradicionals i del Pirineu suposa un treball corporal tan individual com en parella o grup, creant un conjunt harmònic a partir de la individualitat.\nLa dansa permet aprendre a escoltar, escoltar el silenci, escoltar-se un mateix, escoltar a l’altre i escoltar al grup des del respecte i l’observació; implica ser capaç de percebre la pulsació de la música i d’associar-hi un moviment.\nLa dansa, com cap altre art, permet utilitzar l’espai com a mitjà de creació, de desenvolupament del nen i la nena i de la comunicació sensitiva, poder expressar-se a partir del moviment, descobrir el cos i prendre consciència del control de cadascuna de les seves parts.\nEl projecte “L’Escola Balla” és la recuperació de músiques i balls, el coneixement de les arrels de les relacions socials de les comunitats, així com un apropament a la seva música i els seus instruments. Les diferents danses ofereixen als nens i nenes descobrir, no només com es ballen, sinó la formació coreogràfica pròpia de cadascuna d’elles i el perquè, el qui i on. Un patrimoni ric i immaterial a conservar gràcies al seu coneixement.\nVolem agrair la inestimable tasca de la professora de dansa, Sílvia Cassu, i la col·laboració dels centres educatius de la nostra comarca en la programació del desenvolupament del projecte.


Ahir va començar una nova era política - Editorial - VilaWeb\nAhir es va solemnitzar al parlament l’inici d’una nova era política al Principat. D'una banda, per allò que es va votar i, d'una altra, perquè les circumstàncies de la votació insinuen i prefiguren el bloc de partits que impulsarà la vida política d'aquests mesos vinents, fins a la independència. I he de dir que la realitat supera allò que jo mateix esperava.\nTradicionalment, des de la resistència antifranquista, Catalunya ha dibuixat un sistema de partits polítics atípic. Un sistema que marginava sistemàticament el Partit Popular –perquè era l’hereu del règim franquista i el màxim exponent del nacionalisme espanyol– i que, en canvi, era capaç d'establir geometries diverses entre els altres grups.\nEntre CiU, PSC, ERC i PSUC-ICV EUiA, les relacions podien ser més o menys cordials i més o menys tenses, segons l’hora, però sempre des del respecte de considerar-se ‘partits de tradició democràtica’, d'acord amb aquell eufemisme anti-PP que tant popularitzà Josep-Lluís Carod-Rovira. Des del respecte i des de la convicció compartida que hi ha dies, pocs però greus, en què cal anar tot junts.\nI ahir, aprovant-se el document més important de la història del parlament, per sorpresa també es va obrir la porta a reconstruir un espai central sobiranista encara més gran que no semblava haver-se obert. Ho dic per la rebel·lió de cinc diputats del PSC, que ha originat un terratrèmol polític de conseqüències incalculables.\nAhir va passar que Pere Navarro va abandonar la centralitat i va caure als braços del PP, d’aquell mateix PP que ningú com el partit dels socialistes no havia provat d'anatemitzar durant tants anys. I quan t’has passat campanya rere campanya amenaçant la població que si no et voten vindrà el PP, després es fa incomprensible que sigues tu que te n'hi vages. Especialment, si adoptes el seu discurs i t’allunyes del propi. Si en comptes de defensar el PSC com a partit nacional el vols deixar convertit en una anecdòtica filial provinciana.\nContra això, els rebels del PSC han tingut un camí fàcil. Perquè ara només han d’enarborar la bandera de la centralitat i la concòrdia cívica per a fer-se un lloc en l’arc parlamentari. Potser no ho faran amb les sigles del PSC, però des d’ahir ja sabem que apareixerà alguna cosa en aquell espai, que serà l’hereva del PSC que tots hem conegut, per més que les sigles se les quede això que ja solament és un satèl·lit del PP.\nI –supose que ells no ho saben encara– això inevitablement els portarà a l’independentisme. Com ha portat ja la resta de partits cap a l’independentisme, més o menys explícit i més o menys efusiu, però independentisme al cap i a la fi. Només és qüestió de temps.\nPodem esperar, doncs, que aquests mesos vinents, que són els mesos decisius, en l’espai central de la política catalana es consolidarà una gran coalició dels partits democràtics amb un programa gens ambigu de construcció de la nova república catalana i amb una capacitat de mobilització ciutadana i política sense parangó. I això és una garantia gairebé infalible de victòria. Perquè els països, ens ho ensenya la història, es fan independents quan ho reclama la centralitat del país, unida, plural, diversa i decidida. I és això que passa ja ací.\nFeu-vos la idea que ahir l’Assemblea de Catalunya va tornar, i que va tornar per a fer la feina que no va saber rematar durant la transició...\nPodem esperar, doncs, que aquests mesos vinents, que són els mesos decisius, en l’espai central de la política catalana es consolidarà una gran coalició dels partits democràtics amb un programa gens ambigu de construcció de la nova república catalana


Conversem amb Quim Felip, regidor del PDeCAT de Figueres, que des del passat mes de juliol també és diputat a la Diputació de Girona.\n- Com s’ha dut a terme el relleu en el càrrec?\nEl relleu, ja com sabeu, s’ha produït a causa del nomenament de la Marta Felip, l’alcaldessa, com a Secretària General d’Empresa i Coneixement. Així, just després que ella anunciés que deixaria les seves tasques a la Diputació, es va proposar que jo fos la persona escollida per ocupar el seu lloc.\n- Personalment, com valores aquesta oportunitat?\nSense cap mena de dubte és una oportunitat que valoro molt positivament. Sobretot per poder continuar treballant per a la ciutat des de la Diputació i, d’aquesta forma, poder col·laborar i ajudar als ajuntaments gironins com a Diputat de Programes Europeus.\n- Vas prendre possessió el mes de juliol. Com han estat aquests gairebé 3 primers mesos?\nHa estat un primer trimestre productiu, bàsicament amb la intenció de conèixer l’àrea. Tanmateix, des del Consell Comarcal i des de l’àrea de Turisme ja ens encarregàvem dels Plans de Foment Territorial del Turisme, Feder, Poctefa (període 2014-2020), cosa que ha fet que la meva adaptació al nou càrrec de Diputat Provincial hagi estat més àgil.\n- Veus factible compaginar el nou càrrec amb l’ajuntament figuerenc?\nSí, i tant, ho veig factible, positiu i productiu. De fet, haver presentat la meva renúncia a la vicepresidència del Consell Comarcal, Adrinoc i Arca implica això: poder-me dedicar paral·lelament a l’Ajuntament. Des de la Diputació, vull ajudar, gestionar i aportar tot el possible en benefici dels nostres municipis i la seva gent.


directe ! a La República. N. 4126. Dijous, 13 d'agost de 2020 02:18 h\nDissabte, 12.5.2007. 05:00 h\nCònsul del Front Polisario a Catalunya\nEmboirik Ahmed és el delegat del Front Polisario a Catalunya. El Front Polisari, o Polisario, és la forma abreviada de Frente Popular de Liberación de Saguía el Hamra i Río de Oro, i forma un moviment polític i militar de l'antiga colònia espanyola del Sàhara Occidental. El Polisario va néixer el maig de 1973, quan un grup d'estudiants el van fundar per aconseguir la independència del seu territori, primer de la colonització espanyola i després de l'annexió il·legal marroquina. El febrer de 1976 el Polisario proclamà la República Àrab Saharauí Democràtica (RASD) des del seu govern a l'exili, a Tinduf (Algèria). Llegir-ne més\nDissabte, 5.5.2007. 05:00 h\nTraductor de Google i membre de SoftCatalà\n"Si Google és la marca de moda és perquè la gent n'està contenta"\nQuico Llach és tècnic de logística a una multinacional alemanya del sector de l'automòbil, blocaire ocasional, membre de SoftCatalà i escriptor esporàdic de la Viquipèdia. Llach també és un amant de la informàtica, les llengües en general i del català en particular, de manera que les traduccions de programari dins i fora de SoftCatalà li permeten vincular totes dues coses. Tot i així, se'l coneix sobretot per l'any i mig llarg durant el qual va treballar com a traductor per a la empresa californiana Google. Llegir-ne més\nDivendres, 27.4.2007. 14:45 h\nCandidat de l'Scottish National Party\n"Donarem a la gent d’Escòcia l’oportunitat de decidir sobre la nostra independència"\nAlex Salmond sap que Escòcia se la juga en les eleccions parlamentàries del 3 maig. El seu partit, l'Scottish National Party (SNP), té clar que ells són l'aire fresc que necessita Escòcia després de gairebé vuit anys de desencís amb els Laboristes i els Liberal Demòcrates. Així, doncs, els objectius de l'SNP són la independència i l’èxit d’Escòcia, i la raó fonamental és que "Escòcia és una nació i les nacions es governen millor i funcionen millor quan es governen elles mateixes". Llegir-ne més\nDiumenge, 22.4.2007. 05:00 h\n'L'oportunitat històrica de desenvolupar un procés de solucions segueix més a prop que mai'\nPernando Barrena ha estat entrevistat en exclusiva per directe!cat. El dirigent de l'esquerra abertzale creu que, entre altres coses, els partits centralistes fa mesos que posen obstacles al procés i anteposen els seus interessos als del poble. Barrena afirma que el procés és una oportunitat històrica i que segueix més a prop que mai. Per al dirigent , el fet que una part de la societat no pugui presentar-se o no pugui triar la seva opció política és una vulneració inacceptable dels drets fonamentals. Llegir-ne més


punt7 Events for Wednesday, November 28th 2018 »\nEvents for Wednesday, November 28th 2018\nAquí t’escoltem! Activitat gratuïtes per a joves d’entre 12 i 20 anys\n8 octubre, 2018 @ 08:00 - 31 desembre, 2018 @ 17:00\nUs fem arribar les activitats trimestrals gratuïtes dels Punts Aquí t’escoltem (ATE) del districte d’Horta Guinardó per a joves de 12 a 20 anys. Només cal que els joves es posin en contacte amb el responsable de l’ATE, per telèfon o per mail, i formalitzin la inscripció al taller o tallers que més els agradi. Per a més informació us deixem les dades del servei al districte d’Horta Guinardó: “Aquí t’escoltem!” Horta-Guinardó — A l’Espai Jove Boca Nord, de dilluns a dijous de 16 a 20h Tallers i activitats grupals: bocanord_aquitescoltem@bcn.cat / Whatsapp 696 943 354 Atenció individual i confidencial: consulta_aquitescoltem@bcn.cat / Whatsapp 659 794 415 A banda, hi ha altres tallers a la resta de districtes per si és del vostre interès! El servei “Aquí t’escoltem!” treballa de manera complementària amb el Centre per a Famílies amb Adolescents, un espai adreçat a pares, mares o tutors i a adolescents, que ofereix recursos per enfortir les seves habilitats personals, cognitives i comunicatives.\nVols fer esport al Carmel (Projecte impulsat pels APC’s del Carmel)\n16 octubre, 2018 @ 08:00 - 31 desembre, 2018 @ 17:00\nVols fer esport al Carmel? És un projecte esportiu i educatiu que es realitzarà a l’espai públic del Carmel , i pretén treballar amb el col·lectiu juvenil hàbits de vida saludables. Amb l’objectiu de generar espais de socialització, favorables als vincle amb els i les joves, amb la comunitat i el territori, a través de la pràctica i el coneixement de l’esport. Quins destinataris es busquen? Joves d’entres 16 i 25 anys, veïns del barri del Carmel o per aquells que facin d’aquest barri el seu espai de relació. Tindràn prioritat d’inscripció aquells joves amb característiques socioeconòmiques més vulnerables o situacions personals que, a través d’aquest projecte, pugui ser un procés empancipador.\nVoluntariat internacional: experiències de joves i fira d’entitats (#DeBCNalMÓN)\n24 octubre, 2018 @ 08:00 - 29 novembre, 2018 @ 17:00\nT’has plantejat algun cop fer un voluntariat a l’estranger? Saps quantes modalitats hi ha, o coneixes els requisits i els terminis per inscriure’t-hi? Aquesta activitat et permetrà tenir una visió global sobre les modalitats que hi ha per fer voluntariat internacional: camps de treball o de solidaritat, voluntariat de llarga i curta durada emmarcats en diferents programes, brigades internacionals, estades solidàries… El proper 29 de novembre, de 18 a 21h, al Casal de Joves Girapells (C/Teodoro Llorente, 20) podràs escoltar a joves voluntaris/àries explicar les seves diferents experiències, i també tindràs un espai on parlar directament amb aquests/es joves i amb entitats que gestionen voluntariats; analitza i descobreix quina és l’oportunitat que s’adequa més al teu perfil! La trobada comptarà amb la presència de: — Entitats que promouen voluntariats: La Víbria Intercultural, Fundació Catalunya Voluntària, Associació Mundus, SCI, SETEM, COCAT, Proide… — Joves que han realitzat un voluntariat o una estada solidària — Amb la dinamització del grup teatral Nòmades Si vols venir, inscriu-te aquí! T’esperem!\nJornada contra la violència masclista “37 històries”\n19 novembre, 2018 @ 08:00 - 30 novembre, 2018 @ 17:00\nEl proper divendres 30 de novembre al Casal de Joves Girapells tindreu l’oportunitat de veure el documental sobre el projecte “37 històries”. Les noies de 4rt d’ESO de les Dominiques ens vindran a presentar aquest projecte i ens explicaran la seva experiència de formar una assemblea feminista al seu centre educatiu. Finalment contarem amb la companyia de Marina Tomàs per acabar la jornada amb una mica de música!! Us hi esperem a totes i tots!!!! 37 Històries El passat 8 de març estava convocada una vaga que va donar lloc a la manifestació feminista més massiva que es recorda en molt de temps. Per a moltes dones va ser un punt d’inflexió que marcaria una nova manera d’entendre el seu rol i les relacions envers els altres. Les alumnes de 4t d’ESO de l’escola Dominiques de l’Ensenyament de Barcelona no en van ser una excepció. Després del 8M van fer una trobada i van començar a compartir experiències de les seves vides les quals les havien fet sentir incòmodes o agredides com a dones. Tenir un espai ,on poder expressar-se sense por, les va unir molt i van decidir que volien canviar el seu entorn més immediat: l’aula. D’aquesta manera va començar un procés de treball, sempre liderat per les noies, amb la finalitat de buscar l’empatia dels seus companys i suprimir les desigualtats de gènere a les aules. Després de diverses activitats (tallers en espais no mixtes, rodes d’empatia, reflexions col·lectives) va arribar el dia en el que elles van llegir, davant dels seus companys i anònimament, 37 històries d’agressions patides durant la seva vida. Van fer el seu particular ” #cuéntalo ” abans que esdevingués viral. Això va provocar un canvi molt positiu tant per elles (que estan molt més empoderades i unides) com per ells. Ara les noies, organitzades en assemblea, han decidit que volen narrar la seva experiència. I el format per fer-ho és aquest documental (subtitulat al castellà) que esperen que pugui servir d’ajuda a la comunitat educativa, i especialment, a les noies de la seva edat que es trobin en una situació similar i que vulguin provocar un canvi. Veniu?\nTaller d’autodefensa al Carmel pel proper mes de gener (PIAD Horta Guinardó)\n20 novembre, 2018 @ 08:00 - 18 gener, 2019 @ 17:00\nDes del PIAD d’Horta Guinardó (Punt d’Informació i Atenció a la Dona) obren inscipcions per un taller d’autodefensa feminista per a dones que començarà el 18 de gener: Amb aquest taller es pretén potenciar la seguretat física i emocional, a través del augment de la pressa de consciencia de l’espai, de la postura i de la comunicació verbal i no verbal, com a eines de les dones. Aquí teniu un vídeo per animar-vos a participar: Vídeo Taller Autodefensa: https://www.youtube.com/watch?v=WzFvv8SGtaA&t=7s Si esteu interessades en assistir cal que us adreceu al PIAD organitzador del Taller (contacte indicat al cartell adjunt) per tal de reservar la plaça i concertar una entrevista prèvia per formalitzar la inscripció al taller. El taller és gratuït i les places són limitades!!!\n3/12: Incorporem la perspectiva de gènere a l’entitat: passem de les accions al paper (CRAJ BCN)\n22 novembre, 2018 @ 08:00 - 3 desembre, 2018 @ 17:00\nPresentem una nova càpsula formativa on farem un repàs dels conceptes bàsics en matèria d’igualtat de gènere i ens aproximarem a les eines i estratègies que tenim a l’abast des de les entitats juvenils per incorporar mesures d’igualtat en el sí de la nostra organització (tant en el funcionament intern com en les activitats i projectes que impulsem). A més, durant la formació hi haurà un espai per fer intercanvi de bones pràctiques i, per últim, també parlarem dels criteris d’igualtat de gènere a les subvencions convocades per l’Ajuntament de Barcelona. Així doncs, podeu aprofitar aquest espai per plantejar els vostres dubtes sobre com incorporar criteris d’igualtat a les vostres accions o en el plantejament dels vostres projectes! La formació tindrà lloc el dilluns 3 de desembre de 18h a 21h al Punt 7 – Punt InfoJOVE Horta-Guinardó (Carrer d’Horta, 71) (Metro: L5 Horta) i anirà a càrrec d’una tècnica del Departament de Transversalitat de Gènere de l’Ajuntament de Barcelona. Com sempre, la formació és gratuïta però les places són limitades i cal inscriure’s prèviament a través del següent enllaç: Inscripció a la càpsula ‘Incorporem la Perspectiva de Gènere a l’Entitat’. Un cop realitzada la inscripció, rebreu un correu electrònic informant-vos de si teniu plaça. Recordeu que des del CRAJ prioritzem les places per a les persones que participen en entitats i col·lectius juvenils de Barcelona. Si necessiteu servei d’interpretació de signes i/o lectoescriptura cal que ho feu constar al formulari. Si voleu obtenir més informació sobre la formació o les inscripcions, consulteu-nos a través del correu electrònic craj@crajbcn.cat o truqueu-nos al 93 265 52 17. Recordeu que també podeu anar fent un cop d’ull als materials sobre perspectiva de gènere i finançament públic que hi ha disponibles a la nostra web: Convocatòria de Subvencions 2018 Re-generem-nos En boles!