La Vall Fosca prepara la restauració de l'Hospital de Cartró, únic al món — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / La Vall Fosca prepara la restauració de l'Hospital de Cartró, únic al món\nLa Vall Fosca prepara la restauració de l'Hospital de Cartró, únic al món\nL'edifici prefabricat, pioner a l'Alt Pirineu, es va alçar al 1912 per a les obres de la central de Capdella i havia de ser efímer, però s'ha mantingut dempeus. El Museu Hidroelèctric ha acollit la primera reunió per convertir-lo en un exemple de construcció econòmica, funcional i sostenible\nEl Museu Hidroelèctric de Capdella ha acollit aquest dimarts la primera sessió plenària, formada per tècnics i administració, per posar fil a l'agulla en la restauració de l’Hospital de Cartró de la Vall Fosca, l’únic d'aquest tipus documentat al món. El procés es farà amb una metodologia transversal: s'hi preveu la participació de persones d’àmbits diversos, com ara arquitectes, restauradors, arqueòlegs i veïns de la vall.\nEn aquesta primera trobada s'ha acordat la creació de les comissions i la metodologia de treball que se seguirà. Hi van assistir el director del Museu Nacional de la Ciència i la Tècnica de Catalunya (MNACTEC), Jaume Perarnau, l’alcalde i regidors de la Torre de Capdella; representants del Consell Comarcal del Pallars Jussà, Idapa i Geoparc Orígens; el director de l’Ecomuseu de les Valls d'Àneu, Jordi Abella, el president de l’associació Pirineus.watt, Arcadi Castilló, i el consultor extern Joan Reguant, a més de representants del Museu Hidroelèctric de Capdella.\nL’edifici va ser construït com a hospital al 1912, per atendre els obrers i enginyers de les obres de la Central Hidroelèctrica de Capdella, la primera que es va crear a Catalunya i que va ser clau per a l'electrificació del país. L’Hospital de Cartró és obra de l’empresa alemanya Christoph&Unmack, que va ser un referent arreu del món en la construcció d’edificis prefabricats al començament del segle XX, molt abans que aquestes estructures es popularitzessin.\nConsta d’un entramat de fusta de 5 cm, on fan de paret uns panells prefabricats de cartró, d’1 metre x 2 cm de gruix. La teulada està feta amb els mateixos materials, fusta i cartró, coberta amb teules de fibrociment. L’hospital consta de dues ales, separades per la cuina i els serveis: una destinada a l’atenció de malalts i l’altra dedicada a cirurgia.\nPer tant, es tracta d’un edifici singular pels materials amb els que va estar construït. El més sorprenent és el fet que, contra tot pronòstic, s’ha mantingut dempeus més d’un segle, en un entorn dur a nivell meteorològic com és l'Alt Pirineu català i, concretament, la Vall Fosca. Per això, ara se'l vol restaurar. És una edificació lleugera prefabricada, modular, pensada per poder ser transportada en caixes i muntada in situ de manera senzilla seguint un manual d’instruccions. Els materials utilitzats, bàsicament la fusta i el cartró, a més d’algunes petites peces metàl·liques d’unió i fixació, garantia un preu econòmic i un transport fàcil pel seu baix pes i muntatge ràpid.\nCinc comissions de treball\nDesprés de la proposta de Jaume Perarnau, el plenari d’aquest dimarts ha servit per constituir les cinc comissions de treball: la plenària, la de participació ciutadana, la de recerca, la de conservació preventiva i restauració (urbanisme, arquitectura) i la de gestió patrimonial i econòmica. Aquestes comissions, que tenen una clara voluntat transversal, participativa, comunitària i singular, han de vetllar per una restauració sostenible i econòmica de l’Hospital de Cartró i conservar la seva idea original: un edifici econòmic funcional i ecològic. Paral·lelament, una quarantena de professionals aportaran la seva expertesa en diferents àmbits perquè esdevingui un projecte que conservi la singularitat de la construcció, tot i utilitzar les tècniques de rehabilitació actual.\nPrimera reunió, al Museu Hidroelèctric de Capdella, per preparar la restauració de l'Hospital de Cartró de la Vall Fosca\nEstat actual de l'Hospital de Cartró de la Vall Fosca, que ara serà restaurat (Foto: Museu Hidroelèctric)


Inauguració del curs acadèmic 2012-2013 a la... - Govern.cat\nquery_builder 28 setembre 2012 18:14\nInauguració del curs acadèmic 2012-2013 a la UPC\nEl delegat va assistir el 28 de setembre a l’acte d’inauguració del nou curs a la Universitat Politècnica de Catalunya, que ha tingut lloc a l’Auditori de l’edifici Vèrtex, a Barcelona. Hi han participat el secretari d’Universitats i Recerca de la Generalitat de Catalunya, Antoni Castellà; el president del Consell Social de la UPC, Joaquim Boixareu, i el rector de la UPC, Antoni Giró.\nJoaquim Boixareu, ha destacat les potencialitats de la UPC al servei de la societat, de les empreses, en definitiva, del país. També ha anunciat que a finals d’octubre les universitats catalanes acolliran la reunió dels consell socials de les universitats espanyoles per tractar sobre la governança universitària, i ha felicitat la Generalitat de Catalunya per la constitució d’una comissió que ha estat treballant sobre aquest tema.\nEn relació al nou sistema de taxes universitàries ha afirmat que calia fer un canvi per incrementar els ingressos a les universitats, però que és necessari també acompanyar-lo d’un sistema de beques molt potent, que garanteixi la igualtat d’oportunitats.\nEn el decurs de la sessió s’ha investit la professora Barbara Liskov, del Massachusetts Institute of Technology (MIT), com a doctora 'honoris causa' per la UPC.


Cerca totes les ofertes d'hotels a Tourais Entrada:\nCasa Da Canada...Habitacions per nit per només Casa Do Povo...Habitacions per nit per només Cantinho da Estrela...Habitacions per nit per només Més zones a Seia\nMés de 1.150.000 propietats en tot el móns - cada dia n'afegim més Amb la confiança de més de 30.500.000 clients satisfets Garantia de preus més baixos 12 milions i més resenyes de clients d'Agoda Amb disponibilitat a més de 58.000 ciutats en tot el món Llocs històrics de Tourais Restaurants i cafeteries\nTourais és una base excelent per a explorar en profunditat les vistes de Seia. Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Tourais té molt a oferir: llocs famosos, bons restaurants i una gama d'entreteniment emocionant. Trobar una bona oferta és fàcil amb Agoda.com, oferint hotels barats a Tourais o qualsevol altra àrea a Seia. Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Per trobar les millors ofertes d'hotels a Tourais, simplement entri les seves dates de viatge a la pestanya de recerca.\nHotels destacats a Tourais, Seia\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Seia, Casa Da Canada és l'el·lecció...\nConvenientment situat a Seia, Casa Do Povo és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat...\nDissenyat tant per oci com per negoci, Cantinho da Estrela està situat idealment a Seia; una de les...\nHotels a Tourais: Cantinho da Estrela\nLlocs d'interès a Tourais: Ribeira d'Alva


Quan l’autocar està a punt de partir: és que falta algú, qui? El guia, però… de cop i volta, una trucada al telèfon d’en Joan Llinàs, per saber on es troba; ens confirma que ell, juntament amb el seu fill (Joan Llinàs junior), ja són al lloc des d’on hem de començar l’excursió, esperant que tots els altres arribem. Per tant, aclarida l’absència, ens posem en marxa cap a Manacor, on arrepleguem tres persones més i tirem cap a Andratx. El trajecte no acaba aquí, sinó que hem de seguir la carretera d’Estellencs fins arribar el restaurant del Grau.\nI ens posem en marxa, carretera amunt (uns 2 km, més o manco) fins arribar al encreuament, el qual puja al lloc on hem d’anar. Per entrar en gana no hi ha res millor que una bona pujadeta, fins arribar a la casa de sa Coma d’en Vidal, i per tant posem cames a punt i a pujar s’ha dit. Com de costum i després de caminar aproximadament 1 hora i mitja, més o manco, decidim berenar. Lo curiós és que avui ningú té pressa. Ja, panxa plena i en poques ganes de caminar, partim cap a s’Esclop, amb dos llongos, quatre passes ben llargues, i una bona pujada fins al cim. I allà, sorpresa, avui no hi ha boira i es pot veure perfectament el puig des Galatzó.\nLlavors, cresta, cresta, arribem al Moletó, on les vistes són encara més precioses. Es pot veure una miqueta la Dragonera, el port d’Andratx i, també, la badia de Palma, però, desafortunadament, malgrat la mica de boira que hi ha, no es pot veure l’illa de Cabrera.\nI, ara sí, ja arribem al cim tan esperat, o esperada, sa Cadira des Bisbe. Amb la panxa plena, després de dinar, i ja per acabar, pugem al darrer cim, el puig Batiat i cap a Capdellà ens dirigim. Caminant, caminant i cercant, cercant a la fi trobem el bus, així doncs, concloem l’excursió.\nEsper poder tenir el plaer i l’ocasió d’escriure una altra vegada una crònica semblant. Gràcies, fins aviat.\nJaume Grimalt Brunet\nFacebook els Trescadors\nAquest article s'ha catalogat com a Esports, Senderisme i s'ha etiquetat amb crònica, excursió, sa Cadira des Bisbe, Trescadors per Maria Mesquida representant Trescadors. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç.


Barrancs de Llegenda: La Llegenda\nBarrancs de Llegenda és el nom que donem a la cursa que transcorre pels barrancs que,des de temps immemorials,han viscut les llegendes nocturnes més inversemblants.\nEl Barranc de La Vall estava poblat abans que Montblanc fos posada en un mapa. Ja llavors, hi havia humans corrent i movent-se pels camins que dibuixen el paisatge que avui veiem. D’aquests pobladors en queden enterrats els ossos, que mai ningú ha volgut buscar per no despertar el seu esperit. Esperit que reivindica i defensa aquest indret, el Barranc de La Vall, com a casa seva... Pot ser que corrent de nit, per molt de pressa que es pugui anar, algun braç surti de les entranyes del barranc i ja sigui en forma d’arrel o de roca us vulgui fer parar de córrer.\nEl Barranc de la Pasquala sempre ha estat refugi de malfactors. Els lladres, en concret en Joan Serra s’hi va amagar. No en va, la cova més gran que hi ha s’anomena la Cova del Lladre. Però el pitjor de tots és una bèstia semblant a un drac. No el que va atemorir la vila a l’edat mitjana, un de molt pitjor. No és tan gros, però és molt més dolent. No es mou d’aquesta barrancada, esperant que passés qualsevol ésser viu prou gros, per saltar-li al damunt i empassar-se’l sense deixar rastre. Aquest mai ningú no l’ha matat, segueix ben viu. Només l’ha pogut veure el roquer del penitent. Mai cap humà ha pogut veure’l i tornar viu per poder explicar-ho. Surt en forma de rebrot d’alzina, de roca enmig del camí i després, quan té la víctima a terra, mostra el seu autèntic aspecte. És llavors quan actua damunt la seva presa.\nEl Barranc de Sant Joan és lloc de treballadors. Els marges, escales, construccions diverses que s’hi troben amaguen les restes d’aquells que les van aixecar. Pedres posades amb delicadesa, una a una. Amb tan geloses mans, que una vegada enterrats els seus constructors, són aquests els que les vigilen. Són allà perquè cap aiguat prengui les escales del Camí del Targa, ni els marges del Bosc del Gorrines, ni les parets de l’ermita... Els esperits no diferencien les pluges torrencials dels corredors nocturns que transiten pels senders... podria ser que sentíssiu l’alè dels constructors mentre intenteu arribar a bon port...\nPer tot plegat, des del Club Excursionista Montblanc vam pensar que podria ser bona idea mirar de superar tots aquests impediments sobrenaturals... En una cursa nocturna, pels tres barrancs on viuen tots aquests enemics les corredors de muntanya... és per això, que volem que els hi planteu cara i acabeu fent LLEGENDA!\nData: 30 de juny de 2018\nLloc: Plaça Sant Francesc de Montblanc\nSortida: A partir de les 18:30h\nVoluntaris Barrancs 2017


Holiday home Bækbyvej Ulfborg X Ulfborg Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Holiday home Bækbyvej Ulfborg X\nConvenientment situat a Ohuse, Holiday home Bækbyvej Ulfborg X és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Ohuse. Els clients de l'hotel poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, reproductor de DVD/CD a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Holiday home Bækbyvej Ulfborg X és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Ohuse.\nEspai comú 2 llits individuals, 4 llits dobles, 4 llits de llitera


Casal d'Entitats Mas Guinardó - Mapa Barcelona + Sostenible\nEl Casal d’Entitats Mas Guinardó és un equipament municipal de proximitat que fomenta la vida social i associativa del barri donant suport a les entitats i veïns i veïnes del barri i Districte d'Horta-Guinardó. La dinamització i la promoció social i cultural són les eines que permeten la difusió dels valors socials i de sostenibilitat entre les entitats i la ciutadania.\nAquest mas ha donat el nom al barri. És un indret amb molta història.Durant els segles XVII i XVIII va servir de talaia per dirigir els setges de Barcelona. El 1652 la rendició de la ciutat es va fer en aquest mas.El 1894 Salvador Riera comprà el Mas Guinardó i el 1896 feu el mateix amb el mas Viladomat, situat al final de la Rambla Volart, avui desaparegut. El 1897 s’aprova la urbanització de tot aquest territori.El 1906 es transformà en la seu de l’Associació de Propietaris i Veïns del Guinardó, que ha jugat fins ara una funció social.\nhttp://ajuntament.barcelona.cat/casalsdebarrihg/cemasguinardo/ Facebook Twitter Instagram


⏯ Els restauradors consideren "arbitrari i improvisat" limitar l'aforament a les terrasses al 50% | Lleida.com\nEl Gremi de Restauració de Barcelona ha criticat aquest dimarts la decisió de la Generalitat de limitar al 50% l'aforament a les terrasses i ha assegurat que es tracta d'una "mesura arbitrària i improvisada que no contribuirà a reduir els contagis". En un comunicat, els restauradors consideren que és un "retorn als moments més durs de la desescalada" quan les diferents restriccions d'aforament i mobilitat, entre d'altres, "impossibilitaven que els negocis tiressin endavant", segons el director del Gremi, Roger Pallarols. "Ens estan obligant a desobeir per sobreviure", ha afegit el director del Gremi, que avisa que les pèrdues es multiplicaran i els treballadors tornaran a l'ERTO.\nSegons recull el DOGC d'aquest dimarts, la restricció afecta alguns municipis de la Noguera i el Segrià, així com Barcelona i l'àrea metropolitana. A més, caldrà garantir també la distància de 2 metres entre taules o grups, amb un màxim de deu persones per taula, i disposar en llocs visibles de cartells que indiquin l'aforament interior i la capacitat d'ocupació màxima de les terrasses i la seva limitació al 50%.\nL'horari de tancament dels establiments és a la una de la matinada com a màxim, sense admetre nous clients a partir de la mitjanit


L'equilibri entre llum i penombra marca la qualitat ambiental d'un edifici\n260x366 La nova plaça de figueres Els arquitectes Rafael de Cáceres i Xavier de Cáceres han dissenyat un umbracle urbà que acull tot tipus de activitats. / RAFAEL DE CÁCERES La nova plaça de figueres Els arquitectes Rafael de Cáceres i Xavier de Cáceres han dissenyat un umbracle urbà que acull tot tipus de activitats. / RAFAEL DE CÁCERES\nL'arquitectura sempre ha tingut la llum com a material de treball. Però, potser perquè la historia oficial s'ha escrit des del nord d'Europa, l'ombra ha quedat a l'ombra, si em permeteu la reiteració. Un dels clàssic errors de l'anomenada arquitectura internacional , nascuda del llegat de la Bauhaus, ha estat no comptar amb les particularitat climàtiques i solars del Sud. Però no sempre és així. El GATCPAC i els seus arquitectes van donar mostres de saviesa d'ombra amb diversos projectes, des dels mòduls de vacances fins a La Ricarda d'Antoni Bonet i la Casa de la Marina de Coderch. En tots aquests projectes l'ús de l'ombra com a generadora d'espais, de confort, és evident.\nLa clau per a aquests edificis es crear espais intermedis entre dins i fora. Espais on corri l'aire però aixoplugats del sol. Si una casa d'estiu no té aquests espais, és una casa equivocada. Fins i tot Le Corbusier quan escull un lloc per al seu cabanon ho fa a l'ombra d'un garrofer centenari i al costat del xiringuito de dinars amb una esplèndida marquesina del que és annex. Així, l'aparent hermetisme del seu mòdul ascètic millora climàticament i crea un petit espai exterior, el just perquè l'arquitecte pogués treure la cadira a la millor ombra possible, la d'un arbre. Potser el garrofer va ser l'últim que va veure abans d'ofegar-se al mar just davant de la cabana, una última imatge d'ombra per a un arquitecte de la llum. De fet, un recurs clàssic és fer una extensió de la casa, com una marquesina, una pèrgola o simplement l'estructura d'un cobert, i posar-hi tela d'ombratge o tamarit.\nLa tela d'ombratge ha estat bàsica per poder cultivar l'horta sota el sol de l'estiu. Als camps de plàstic dels hivernacles de l'horta murciana els hi creix una pell interior fosca de ràfia negra per protegir els tomàquets, enciams, etc. de les altes temperatures. A la seva casa de Coutras (a 50 km de Bordeus), l'estudi d'arquitectes Lacaton & Vassal van demostrar que amb la combinació de la tecnologia d'hivernacles i umbracles agraris es podia fer un habitatge amb bones prestacions climàtiques i un cost molt reduït.\nDe fet, els umbracles acostumen a ser complements dels hivernacles, com el del Parc de la Ciutadella, dissenyat per Josep Fontseré el 1884. A sota, la penombra deixa viure plantes exòtiques d'entorns selvàtics reproduint una protecció solar que a la jungla donen la frondositat dels arbres. Són espais màgics, com explica Jordi Puntí en un article de l'any 2003: "Assegut entre palmeres tropicals i enormes bananers, els ulls s'acostumen a l'especial penombra de l'Umbracle i descobreixen mil formes i olors: els troncs que s'arquegen esperant el seu moment de llum, les fulles grans com orelles d'elefant, la brisa que passa per entre els barrots i mou les branques misteriosament. L'Umbracle sempre és fascinant, però, esclar, canvia segons l'estació de l'any. L'ombra de l'estiu, tigrada al matí i sensual al vespre, no té res a veure amb la llum lletosa que s'hi filtra un migdia d'hivern, que dóna a les plantes un aire d'experiment lunar". Josep Fontseré sabia fer ombra perquè també es l'autor del Born, que estava en plena reconstrucció.\nSeguint aquest camí de crear una ombra habitable, útil, on la vida creix, Rafael de Cáceres, que coneix a fons el Born, i Xavier de Cáceres Ainsa han generat un gran cobert a la plaça de Catalunya de Figueres. Al sostre hi han posat una coberta fotovoltaica i als laterals unes làmines de fusta fan la funció de para-sol. Protegir del sol i també de la pluja les activitats més diverses, deixant l'espai diàfan perquè pugui ser adaptable a tot el que la ciutat necessiti és un posicionament interessant, diria que inusual.\nSovint les places tenen un programa massa predefinit per l'arquitectura que les configura. Lluny de tancar programes d'usos, l'arquitectura només posa les condicions perquè l'activitat urbana pugui ocupar l'espai. Una estratègia similar a la que utilitzen Batlle i Roig al seu poliesportiu del Parc de la Ciutadella. Potser el plantejament és més radical a Figueres perquè també els requeriments de programa ho permeten.\nFormalment, podem trobar referents en l'arquitectura de la Glass House de Philip Johnson, però sobretot de la Ville de Saboye de Le Corbusier. És a dir, buidar la franja d'ús, la franja humana, amb la generació d'una gran finestra panoràmica i aixecant la façana sobre pilars. Deixant l'arquitectura al terra i a sota (a Figueres amb un pàrquing) i per sobre del caps, el cobert i la tecnologia solar.\nEl cobert actual substitueix un parell de marquesines anteriors, destinades al mercat setmanal que, probablement per una excessiva especialització, no havien aconseguit dinamitzar la plaça. Ara el cobert és una extensió de la ciutat en què el gruix de "l'arquitectura" elevada del terra deixa la superfície disponible a l'ús ciutadà. Alhora, la coberta és un hort solar de generoses dimensions (1.308 m de plaques) que generen energia i que, mitjançant dispositius, pot ser transvasada a les companyies elèctriques. El fet que la superfície susceptible de ser coberta gaudeixi d'una orientació longitudinal a sud, facilita la rendibilitat i eficàcia de la proposta amb capacitat per generar 123 MWh /any.\nL'activitat periòdica és de dos vegades a la setmana: mercat de fruites i de verdures. El cobert fa només un mes que funciona, sense ser inaugurat, per impediments electorals, i ja s'hi han fet concerts, fira del llibre, mítings, etc. El projecte de futur pretén incorporar-hi activitats: exposicions temporals a l'altell, cine i teatre a l'aire lliure, etc. L'equip municipal té l'agenda de propostes força atapeïda.


Butlletins electrònics de la biblioteca - Ajuntament de Cabrera de Mar\nPortada > Ajuntament - Seu electrònica > Serveis > BIBLIOTECA > Butlletins electrònics de la biblioteca\nElaborem butlletins per informar-te regularment de les activitats més destacades, les novetats o els avantatges culturals de què disposes amb el carnet de les biblioteques. També comptes amb butlletins temàtics sobre novel·la, cinema, música, còmics i temàtica infantil, amb curiositats, novetats, recomanacions dels bibliotecaris o seleccions dels millors webs o app de cada tema.\nHas de validar-te a "El meu compte" del Catàleg Aladí i anar al botó "Mod. info personal", on has d'activar l'opció de rebre informació de la biblioteca. Comprova que el correu electrònic que hi consta sigui correcte, modifica'l si convé. Un cop marquis l'opció de rebre informació, el procés s'activarà en un màxim de 15 dies, a partir dels quals podràs triar les teves preferències de subscripció, clicant el botó "Subscripció a butlletins". Veuràs les biblioteques que a hores d'ara elaboren aquests butlletins, així com els butlletins temàtics que fem. (Si al llistat no veus la biblioteca que t'interessa, consulta-la per saber si elabora butlletins i com t'hi pots subscriure.) Recorda que has de guardar les preferències abans de tancar la sessió.\nPúblic adult i infantil.


Així podràs jubilar-te i cobrar la pensió completa | Ser on siguis\nAixí podràs jubilar-te i cobrar la pensió completa\nL’edat, els anys cotitzats i la diferència entre autònoms i assalariats són els pilars sobre els quals es calcula l’acomiadament de la vida laboral. Conèixer quan és el moment perfecte per retirar-se permet obtenir el 100% de la pensió\nDesprés de dedicar tota una vida a la feina, arriba finalment el moment de descansar i gaudir de la jubilació, una etapa en què es compta amb una recompensa als anys cotitzats: la pensió. No obstant això, hi pot haver un moment d’incertesa a l’hora de saber de quant serà aquest coixí i com es cobra de manera completa. Descobreix quina serà la teva pensió de jubilació aquí.\nLa pensió de jubilació de la Seguretat Social és una prestació econòmica que consisteix en una pensió vitalícia, única i imprescriptible que es concedeix al treballador quan, a causa de l’edat, cessa a la feina. Per percebre-la, és necessari estar afiliat a aquest organisme públic, complir amb l’edat mínima de retir i haver cotitzat un mínim de 15 anys.\nExisteixen dos tipus de pensions, les contributives i les no contributives. Les primeres són les percebudes pel gruix de la població i la seva quantia es determina en funció de les aportacions que hagi realitzat el treballador durant la seva vida laboral; mentre que les no contributives són aquelles que es reconeixen a ciutadans en ‘necessitat protegible’ que no hagin cotitzat mai o que no hagin complert amb el mínim necessari.\nA Espanya, per jubilar-se i cobrar la pensió contributiva de la Seguretat Social cal afiliar-s’hi i haver-hi cotitzat un mínim de 15 anys o, el que és el mateix, 5.475 dies. Cal tenir en compte que almenys dos d’aquests anys cotitzats han d’estar compresos en els 15 anys anteriors a que es produeixi la jubilació. Si no es compleix aquesta condició, es perd el dret a la pensió.\nA quina edat hauria de jubilar-me?\nL’edat mínima de jubilació és de 67 anys el 2027, però per a casos anteriors, el sistema es calcula a partir dels 65 anys i se li suma un mes cada any des de 2013 fins a 2018; moment en el qual es sumen dos mesos per any fins a 2027. És a dir, si el 2019 una persona té 65 anys, podrà jubilar-se quan compleixi 65 i vuit mesos.\nUn altre supòsit que es contempla és permetre la jubilació als treballadors que tinguin 65 anys i una cotització de 38 anys i 6 mesos.\n"L’edat mínima de jubilació el 2027 serà de 67 anys"\nPerò, quan hauries de jubilar-te per cobrar el 100% de la pensió? Depèn de les circumstàncies de cada treballador, tot i que la cotització mínima dona dret a percebre el 50% de la base reguladora de la pensió, és a dir, la meitat del total. Per la qual cosa, per cobrar-la en la seva totalitat, quants més anys es cotitzen, més se’n sumaran, fins a arribar als 35 anys i mig. Entre 2020 i 2022, el període s’amplia als 36 anys de cotitzacions, sumant mig any més entre 2023 i 2026 fins a arribar a l‘any 2027, moment en què es requeriran 37 anys.\nCom que aquestes dades són una mica abstractes, per calcular l’edat exacta el millor és utilitzar un simulador online com el que té el ministeri de Treball, Migracions i Seguretat Social. A més, també comptes amb eines que et permeten saber a quina edat has de jubilar-te si comences a estalviar des d’avui mateix, per planificar el teu descans des d’ara.\nI si sóc autònom?\nEn el cas dels autònoms, hi ha certes diferències amb la resta de treballadors a l’hora de cobrar la seva pensió.\nPer norma general, la quantitat que perceben durant la seva jubilació sol ser bastant menor que el seu nivell d’ingressos quan estava en actiu, és a dir, no cobren el 100%. Això es deu a que, durant els seus anys de cotització, els autònoms declaren ingressos inferiors als que realment reben.\nLa Seguretat Social permet que aquests treballadors cotitzin per imports (i segons uns màxims i mínims), per la qual cosa redueixen la seva factura mensual, declarant per sota del que realment guanyen. De fet, el Ministeri de Treball, Migracions i Seguretat Social reflecteix que, el 2017, la pensió mitjana dels autònoms estava en 709,42 euros, és a dir, gairebé 500 euros per sota de la d’un assalariat.\n"Els autònoms perceben una quantitat menor que la resta d’assalariats"\nAbans de realitzar aquests càlculs com a autònoms, és important pensar en les conseqüències que hi hauran durant la jubilació, ja que la pensió sol ser l’única font d’ingressos de la qual es gaudeix en aquesta etapa. Si es declaren menys ingressos durant la vida laboral, la pensió que percebrà l’autònom serà inferior del que podria ser si es cotitza exactament el que es guanya. Una solució eficaç pot passar per cotitzar més durant els 15 o 20 anys anteriors a l’edat de jubilació.\nL’abril d’aquest any, la pensió mitjana dels autònoms està en els 886 euros repartits en 14 pagues a l’any. Si durant la seva vida laboral l’autònom percebia 1.500 euros al mes, aquesta diferència s’expressa en una pèrdua de 114 euros mensuals.\nUna altre opció és la prejubilació, que pot realitzar-se de manera voluntària a partir dels 63 anys i sempre comptant amb els requisits que s’han aclarit prèviament.\nFotografia de Sandis Helvigs a Unsplash\nPlanificar la jubilació Jubilació TOTS ELS TEMES\nL’auge del cohousing sènior\nJa fa vuit anys que es van començar a aixecar les instal·lacions de Trabensol, la pri\nRendibilitzar el teu habitatge en jubilar-te: nua propietat\nEls espanyols prefereixen comprar que llogar. Segons l’Institut Nacional d’Estadí\nI si no em vull jubilar?\nLa jubilació és, en general, una etapa força desitjada, que obre un escenari i


Paisatges de Catalunya: El congost de Fraguerau, Serra del Montsant, Tarragona\nEl congost de Fraguerau es troba situat dins el terme municipal d'Ulldemolins al peu de les cingleres de la serra del Montsant.\nEl recorregut resegueix la vall del riu Montsant, camí de Margalef, també anomenada "Vall del Silenci", que separa el massis del Montsant de la serra de la Llena.\nEl camí passa encaixonat entre les parets de roca sedimentària, que mica en mica es van tancat fins formar quasi un mur a l'entrada del congost. La vegetació és espesa i les cingleres de roca donen al paratge una bellesa singular.\nL'erosió del riu Montsant al baixar encaixonat entre el rocam ha creat llocs com les Cadolles Fondes, tolls d'aigua entre les roques que li confereixen un gran encant.\nEntrada a la vall del riu Montsant\nVegetació de bosc mediterràni\nLes formacions rocoses tenen nom, com els Tres Jurats, a l'esquerra de la fotografia\nLes cingleres de roca son omnipresents en tot el recorregut\nA mida que ens acostem al congost podem observar con les cingleres s'ens acosten i tota la vall es va tancant.\nTambé ens permet observar la gran erosió que sofreix la roca degut al agents meteorològics.\nLes Cadolles Fondes compten amb la presència de la llúdriga, mamífer de la familia dels mustèlids.\nEntrada al congost per un pont tibetà\nEl dia que vaig fer el recorregut, el pont es trobaba en bastant mal estat, degut a la caiguda d'un arbre sobre el cables que aguantan l'entramat de fusta. El pas del pont era un xic perillos degut a la simplicitat de la passera.\nL'ermita de Sant Bartomeu\nAl final del congost al costat d'unes baumes aprofitades per habitar, es troba l'ermita de Sant Bartomeu que va esser fundada per Guerau Miquel, eremita del Montsant, aproximadament l'any 1160, i que dona nom al congost.\nCinglera descomposada que queda sobre mateix de l'ermita\nPanoràmica del congost\nDetall de les formacions rocoses del congost\nEdificacions aprofitant les baumes del congost\nCàmera: Olympus C760UZ\nPublicat per Jordi Lluis Pi a diumenge, de gener 16, 2011\nEtiquetes de comentaris: Montsant, Priorat\nFa un parell d'anys vam fer aquesta excursió amb la meva dona. Vaig trobar el lloc fascinant i realment el pas del pont penjat va ser delicat, especialment al passar ella que tenia una certa por, allò es balancejava força i jo havia de subjectar els cables per evitar que trontollés massa... Va ser divertit, però un pel delicat i perillós. Vam arribar fins a l'ermita. L'indret és realment espectacular.\nDe retorn, però fins a trobar el cotxe que l'havíem deixat força lluny vam patir molt calor fins a l'extrem d'agafar gairebé un cop de calor. Però malgrat això en guardo un bell record.\nUna excursió molt recomanable\ndilluns, 17 de gener, 2011\nDons sí. El lloc és molt ferèstec i d'una bellesa molt singular. El pont segons en van informar el tenien que cambiar. No sé si ja ho han fet.\nAmb lo de la calor tens raó. De fet en aquelles terres o fà molt fred o molta calor.\ndimarts, 18 de gener, 2011\nMateu ha dit...\nMolt chulo el teu blog, i les fotos increibles. Felicitats!!\ndimecres, 02 de febrer, 2011\nGràcies Mateu pel teu comentari. Jo també vaig seguint el teu bloc, en el qual puc gaudir de paisatges que no conec.\ndivendres, 04 de febrer, 2011\nEl congost de Fraguerau, Serra del Montsant, Tarra...\nAlt Urgell (1) Alta Garrotxa (2) Alta Ribagorça (1) Andorra (2) Artiga de Lin (1) Baix Empordà (1) Baixa Ribagorça (1) Berguedà (5) Boscos (4) Catalunya (5) Cerdanya (8) Collsacabra (1) Dia Internacional de les Muntanyes (1) Els Ports (1) Engorgs (1) Estanys de la Pera (1) Exposicions (2) Fageda (2) Fageda d'en Jordà (1) Garrotxa (1) Llacs (2) Maranges (1) Montsant (1) Montsec (1) Montseny (7) Montserrat (Bages) (1) Noguera (1) Osona (3) Paisatge (7) Pallars Jussà (3) Pirineu (6) Pla de la Calma (1) Port del Comte (1) Premis (1) Prepirineu (3) Priorat (3) Puigllançada (1) Puigsacalm (1) Rieres (1) Ripollés (6) Ripollès (2) Salt d'aigua (2) Serra del Cadi (1) Solsonés (2) Tardor (1) Tavertet (1) Terra Alta (1) Tossa d'Alp (1) Vall d'Aran (2) Vallés Occidental (1) Walter Bonatti (1)\nEl Congost de Fra Guerau\nAltres àlbums de fotografies a:\nI tambè a:\nTambé al Fotoatlas de La Vanguardia.com


Entrevistem a Teck Rose Band - Sonosfera - Viasona\nViasona té indexats 4.005 grups, 9.743 àlbums i 73.806 cançons\nEntrevistem a Teck Rose Band\n6 de desembre 2017. 23:24h\nTeck Rose Band és una banda de folk rock amb arrels de tradició americana. Un conjunt de cançons pròpies cantades amb anglès que van del folk més melòdic al rock psicodèlic.Experimenta un directe molt enèrgic ple de riffs i jams musicals. 1. Com us vau iniciar en el món de la música i quina es o era la teva motivació?Em vaig introduir als 15 anys comprant la primera guitarra. Sempre m’ha motivat la música sobretot el rock americà, vaig començar amb Beatles, Chuck Berry ....2. Com es crear el projecte “Teck Rose Band”? D’on surt aquest nom? Qui formeu aquest grup i quins grups havíeu tingut anteriorment? Com ha anat evolucionant al llarg del temps?Jo que soc en Roger vaig crear el grup el 2014, bàsicament el projecte era perquè des de el 16 anys tenia 50 temes mes o menys creats per mi i em vaig decidir a posar- los en solfa amb una banda. La veritat és que el nom va sortir perquè em va agradar.Roger Mas veu i guitarra rítmica. Grups anteriors : Bufa tu que jo no pucDavid Espuña bateria. Grups anteriors: Bufa tu, Clau de cinc, Stocks, Feeling clubRamon Trias Baix. Grups anteriors : Feeling club, Els Màgics Miquel Grifell Guitarra solista i veu. Grups actual : The Rusties, Randellires.Al començament érem jo i en David amb guitarra acústica i cajon, després es va afegir en Ramon al baix, més tard en Jordi, un guitarra solist; després va ser quan jo vaig agafar la guitarra elèctrica i més tard es va incorpora en Miquel per en Jordi.3. Quins mitjans, col.laboradors heu tingut per gravar la vostra música? Teniu pensat gravar disc?Fem les nostres gravacions al nostre local, tenim una bona taula de só. Si la veritat es que volem fer un disc però mai arriba el dia.... ja arribarà.4. Com us he promocionat com a grup?Només amb Instagram i facebook5. Com us veieu dintre del panorama de la música catalana? Com veieu el panorama musical a Olot i comarca?Intentem trobar el nostre forat dins la musica catalana, ara tenim algun tema amb català però la majoria son amb anglès. Costa molt, crec que la gent no ha escolat gaire aquest estil de música.Aquí a Olot van sortint grups, però falten locals per tocar en directe.6. Com definiríeu la vostra música?Nosaltres fem rock folk psicodèlic, podríem ser un grup jamband.7. Com us plantegeu els propers concerts? On us podrem veure? Els concerts van sortint... ara estem plantejant un concert al bar musical L’Alternativa de la Bisbal. De totes maneres estaria bé tenia algun mamagament que es busques bolos.8. Quin ha sigut el vostre millor concert com a músics i espectador? Com a músics va ser a Olot per les festes del Tura d’aquets any va ser un concert brodat !Com espectador Furthur al Madison Square Garden.9. Quines són les vostres influencies musicals? La meva és la música psicodèlica californiana dels 70 i tota la musical jamband nortamericana actual El grup que més m’agrada Grateful Dead.Altres bandes : Phish. Widespread pamic, String Chesse Incident....10. Quina es la teva última descoberta musical emergent?A USA una banda que es diu JRAD.I a Catalunya es Xarim Aresté11. Un lloc on us agradaria tocar?Festival Estrenes de Girona12. Que aconsellaries a un grup emergent que comença ara amb el seu projecte musical?Que toqui molt i busqui directes és on s’aprèn i sobretot que disfruitin.13. Què és el que us apassiona de la música?Ens apassiona poder assajar, sobretot temes popis que escric a casa i després porto al local Entre tots construïm temes que van agafant cos. També ens agrada fer jams i sobretot disfrutar de la musica.\n29.427 entrades totals


Laïcitat i democràcia - Reial Acadèmia Europea de Doctors\nGen 16, 2019 | Uncategorized @ca\nManuel Valls, ex primer ministre de França, defensa a l’Acadèmia una Catalunya allunyada del discurs únic i el culte identitari\nManuel Valls, ex primer ministre de França; Santiago Castellà, acadèmic de número i membre de la Junta de Govern de la Reial Acadèmia Europea de Doctors-Barcelona 1914 (RAED), i Joan Francesc Pont, també acadèmic numerari i membre de la Junta de Govern de la RAED, van protagonitzar el passat 10 de gener el debat convocat per la Reial Acadèmia i per la Unió de Francesos a l’Estranger “Laïcité-laïcitat. Dos camins diferents a França i a Espanya amb valors comuns”. La sessió, que es va desenvolupar al Saló d’Actes de Foment del Treball Nacional en presència d’unes 250 persones -l’aforament màxim de la sala-, va estar encapçalada per Alfredo Rocafort, president de la RAED, i moderada per l’economista i polític francès Richard Onses, acadèmic corresponent electe de la RAED.\nValls va defensar el concepte de la laïcitat més enllà de la religió i com a pilar de la democràcia. “El poder polític ha de mantenir-se neutral en tots aquells àmbits que per definició no poden ser universals, com les confessions religioses, les ideologies polítiques o les identitats ètniques o culturals. Cap culte particular ha de tenir privilegis institucionals, ja siguin econòmics, jurídics, administratius o simbòlics, sobre els altres”.\nFuturible com a candidat a l’Alcaldia de Barcelona, Valls no va eludir la situació política catalana per il·lustrar la seva reflexió. “El que intento explicar ho veiem a la presa de partit de la Generalitat a favor d’una manera de ser català que és només d’uns quants catalans, a favor d’una identitat catalana que no identifica a tots els catalans. Ho veiem a la politització de les institucions, dels mitjans de comunicació i del sistema educatiu, posats al servei del credo que professa només una part de la ciutadania. Ho veiem en la invasió de l’espai públic, que és de tots, amb la simbologia particular d’alguns. Ho veiem en l’homogeneïtzació del teixit dependent de l’erari i en aquests editorials conjunts, que són el símbol perfecte del que no és pluralisme, del que no és llibertat de consciència, del que no és laïcitat”, va afirmar.\nPont, per la seva banda, va coincidir en que el principi de laïcitat no és només un element d’inspiració de l’ordenament jurídic, sinó que és també el motor de l’emancipació dels ciutadans per exercir la seva llibertat de consciència. “Laïcitat és l’arquitectura espiritual d’una societat oberta i per tant no és la negació de l’interès per la recerca de la transcendència sinó al contrari, el respecte per la lliure indagació sobre els grans problemes que han preocupat sempre a l’ésser humà. Espanya va fer els deures amb la Constitució, però li queda encara un llarg camí per recórrer per convertir la laïcitat en un principi veritablement vigent”, va considerar.\nCastellà va argumentar que a les actuals societats heterogènies i multiculturals, les normes de convivència no poden sinó basar-se en el principi d’una laïcitat que va més enllà de la religió, “el que té a veure és amb construir un espai públic que sigui plural, obert, tolerant, que permeti que cadascú concorri amb els seus propis valors i amb la seva pròpia cosmovisió sense interferir en els altres i al mateix temps construint un espai on tothom pugui sentir-se bé”, va explicar.\nPer a Rocafort, aquest reeixit debat incideix en la vocació de servei de la Reial Acadèmia. “El dia en què la Reial Acadèmia Europea de Doctors organitza un debat sobre el principi de la laïcitat està ratificant que la seva vocació acadèmica centenària és la d’afavorir el pluralisme ideològic, la capacitat d’investigació, el diàleg entre les idees i concepcions diferents i sobretot el dret inalienable de l’ésser humà a dubtar sobre les lleres per les quals es construeix un itinerari de convivència en llibertat i d’espontània recerca de la felicitat”, va assenyalar.\nPreviousEl Ramón y Cajal més humà\nNextEl Brèxit com a traïció\nAntonio Gens rep el premi de la Universitat Politècnica de Catalunya a la qualitat en la docència\nUna comptabilitat de costos a la carta\nCiència i excel·lència de la mà de la RAED


El geni de la segona edat d'or de la cuina\nGuanyador de tres estrelles Michelin\nFerran Adrià (3 estrelles Michelin) ha estat proclamat el primer cuiner del món. Mig any al seu restaurant El Bulli (Cala Montjoi, Roses, Costa Brava) i mig al seu taller de Barcelona, sense oblidar el temps dedicat a viatjar, en fan un personatge de projecció universal. I, més enllà de primacies, ningú no discuteix el seu talent, la seva creativitat i el seu poder de revolucionar la cuina. I ara més que mai, sobretot a partir d’unes famoses divuit pàgines que li va dedicar el suplement dominical del New York Times. En aquesta entrevista, el cuiner català ens parla, de manera alhora relaxada però implicada, d’alimentació i tecnologia, del ‘fast food’ i del ‘good food’, de cuina tradicional i de cuina moderna.\nEn primer lloc, ens hem de referir a les famoses divuit pàgines que li va dedicar el suplement del New York Times, tenint en compte que aquest diari mai havia dedicat tanta atenció a un cuiner i, encara menys, a un cuiner d’aquí…\nHa estat molt positiu, i ens amplia les possibilitats de futur… És evident que hi ha un abans i un després, en la meva vida després d’això. De primer, un no sap el que li passa. Però ha comportat coses més positives que negatives, és clar. Serà la meva…\nL’entrevista s’interromp per la pregunta d’un dels cuiners del seu equip, que, just davant nostre, investiga noves i revolucionàries propostes culinàries, justament aquest tipus de propostes que han donat a Ferran Adrià un prestigi mundial, com, segurament, mai cap altre cuiner havia tingut. Perquè no solament ha creat nous plats –que és la funció que tradicionalment atorguem als cuiners-autor–, sinó que s’ha preocupat, a través del seu famós “laboratori” o taller de cuina –que és l’espai privilegiat on fem l’entrevista– de fer innovacions que han revolucionat la cuina del món de soca-rel: les escumes, els fums i perfums, les deconstruccions. Ferran Adrià tasta el resultat d’un experiment, i hi fa els seus comentaris.\nCuinar i investigar\nAixò que veus ara per primer cop, és una revolució. Agafem un aliment i el congelem, amb nitrogen líquid, a 190 graus sota zero. Vull introduir aquest camp per a la nove carta. Tornant a l’article del New York Times, tot això és important per a nosaltres i és important per a la meva cuina i per a la cuina catalana -totes les cuines catalanes-. La gent vindrà més, coneixerà la nostra cuina tradicional, els nostres productes. Som, certament, un dels promers països que tinguin productes, cuina tradicional i cuina contemporània. Hi ha països que tenen les dues primeres coses, però els manca la tercera. Això és important per tal que la gent del carrer s’impliqui més en la gastronomia; que no ho vegi com una cosa elitista, sinó que és la punta de’una piràmide que es diu “alimentació” i que, no ho oblidem, mou el 25% del producte interior brut. Tot i que fem una cuina d’investigació, a poc a poc arribarà a més estrats, va caient. Crec que, per fer un país modern, cal una cuina d’investigació, però també cuidar que no es perdi la cuina tradicional, que forma part de la nostra història i la nostra cultura. Les dues sín igualment importants. Crec que aquest boom de la gastronomia catalana a nivell mundial hi ajudarà.\nLa segona Edat d’Or de la cuina catalana\nDe fet, durant els segles XIV i XV, ja hi va haver una projecció internacional de la gastronomia dels països de llengua catalana, per exemple amb Mestre Robert, que feia de cuiner a la cort de Nàpols. Creu que podem enllaçar amb aquest passat il·lustre, i que, per tant, podem parlar d’una segona edat d’or de la nostra cuina?\nCrec que sí… Mancava projecció, i ja la tenim. Ens hi hem posat. A veure: som un país culturalment important, no un país de 80 anys… Gastronòmicament i culturalment hem estat importants. A més, tenim unes condicions climàtiques fantàstiques per tenir bons productes, cosa que és molt important. Hi ha països que no tenen condicions. A més, som un país que ens agrada menjar. Què mancava? Ara som un país amb unes condicions socioeconòmiques que estan bé –sempre voldríem estar millor, és clar–. I aquí apareix el tema lúdic: l’alimentació es transforma en un tema lúdic. Tot i que hi ha diferents nivells, és clar. Anar a una botiga a comprar una ampolla de vi per quatre euros, o saber que hi ha una cosa que es diu denominacions d’origen i començar a preocupar-te’n… La majoria de catalans ja podem menjar, però volem anar més enllà. Ja no mengem perquè tenim gana, sinó, moltes vegades, per plaer. Ja no importa preguntar-nos què tenim per menjar. Hi havia bastants números perquè tot això pogués passar.\nEls cuiners del laboratori, de nou inquireixen la seva opinió sobre el resultat d’un experiment acabat de realitzar amb nitrogen líquid. En aquest cas la primera matèria utilitzada ha estat polpa de taronja. Tenim el privilegi de poder degustar, per primer cop, el resultat d’un experiment –en aquest cas, certament, del tot plausible– que, sens dubte, es reflectirà en la pròxima carta del restaurant El Bulli, que comporta que, per als quatre mesos que està obert, s’hagi de renovar tota la carta amb unes 140 propostes. Parlar de laboratori dels sabors, doncs, no és debades.\nMenjar fora de casa, cada cop més difícil\nCom veu la situació de l’alimentació actualment?\nHo veig de manera més positiva que negativa. Crec que la gent menja ara millor que abans; fins i tot molts productes són millors. O, dit d’una altra forma, hi ha més gent que té accés a una millor alimentació i a un nivell més alt de cuina.\nNo creu que hi ha uns nivells d’excel·lència no precisament a l’abast de tothom?\nMolta gent que abans no hagués vingut a un restaurant com el meu, ara ho fa. Amb tot, hi ha, certament, una cuina elitista… Podem calcular que només un 25% de la població, no obstant això, hi pot tenir accés, és a dir que és la punta d’una piràmide. Hem demostrat que hi ha un públic amb un nivell socioeconòmic alt que entén la cuina com una cosa lúdica, però també hem ampliat la base de gent a qui li agrada menjar bé. La cuina no és una cosa d’especialistes, ni són millors ells que la gent del carrer. A més, ara ens trobem amb noves necessitats: particularment, la quantitat de gent que ha de menjar fora de casa.\nI, no obstant això, ha mostrat la seva preocupació per la cuina casolana.\nEn efecte, sempre he fet propostes en aquest sentit. A casa, actualment, es pot cuinar bé tècnicament, quasi com al restaurant. Però no sempre ha estat així. És clar, millor truita de patates que la de la meva mare, no n’hi ha. Però, per què? Perquè és una qüestió d’infantesa, de record; ara, si ets objectiu i fas una anàlisi més correcta, et preguntaràs, de nou, quin nivell? Les cuines casolanes no estan malament, són el que són.\nI com queda la qüestió del fast-food?\nD’entrada, sobre el fast-food, canvia la percepció de la gent, segons si és de poble o de ciutat. Jo sóc d’un poble que estava en una ciutat, i em sembla que ho pots entendre. Repeteixo que, en aquest tema, la gent de ciutat i la gent de poble té una percepció totalment diferent. M’agradaria que tot el menjar fos molt bo. Però sobre aquesta qüestió, jo sóc pragmàtic. D’entrada, molta gent no pot anar a menjar a casa. I la major part de la població no té accés a un àpat que valgui uns certs diners. La qüestió és què es pot donar per 3 o 4 euros, partint de la base que hi ha molta gent que no pot pagar més per un àpat. El gran debat és si hi pot haver un fast-food de qualitat. No tothom pot anar amb un Mercedes! El que té un Fiat Uno ja li sembla un Mercedes increïble. Partint d’aquesta base, jo mateix he treballat en aquest tema; l’anomeno fast-good, és a dir, ràpid i bo. És possible fer una hamburguesa excel·lent, de 7 o 8 euros, però faré una hamburguesa de filet, o d’entrecot. Però s’ha de veure qui pot pagar això. Igualment a com hi ha truites de patates bones i truites de patates dolentes; és cert que costa de trobar-ne una que sigui bona, però és possible. Jo tinc 41 anys: i recordo, cap als setanta, els entrepans que em feia la meva mare. Igualment, es poden fer entrepans immenjables, amb aquest pa que es troba en molts llocs de Barcelona, que, comprat al matí, a la vesprada ja sembla goma; el pernil era corrent, perquè ningú sabia què era l’ibèric, almenys a casa meva. Era del país i es posava a la nevera. Es feia pa amb tomàquet per estovar millor el pa, i me l’embolicaven amb paper, i aquest era l’entrepà que m’emportava quan anava a jugar a futbol. Aquesta és la realitat. És clar, tu em diràs: “Jo al poble menjava una llonganissa…”. Com diu Juan Mari Arzak, el caseriu ha de poder vendre els ous, per poder viure, i aquí els productes de la masia no eren els mateixos que els urbans. A partir d’aquí, què podem fer? Hi ha, és clar, entrepans excel·lents, i un pa amb tomàquet bo i un altre de dolent, per exemple, de pernil ibèric, i hi ha algun establiment que l’ofereix a un preu raonable. En aquest famós establiment la diferència entre un entrepà de pernil del país i pernil ibèric és, aproximadament, d’un euro i mig, potser d’un euro. Per un euro, que no és res, et planteges el tema de la teva qualitat de vida i la teva salut. També ens hem de mentalitzar que menjar bé forma part de la salut. La gent, en canvi, s’ho gasta en més o menys pantalons. Nosaltres podem ajudar a mentalitzar la gent que es pot menjar bé. Escolti’m, a casa, per exemple, també es pot menjar bé, millor i més barat que al restaurant, on pagues el servei i altres qüestions. Pots menjar verdura fresca, peix, d’una forma decent.\nEl que potser passa és que hi ha gent que ja no sap cuinar…\nCertament, i a resoldre això hi ajudeu els qui escriviu llibres. Però, a més, s’ha de distingir entre la cuina de guisats, de llarg temps, i la cuina de curt temps, la nova cuina a casa. Cal reinventar la nova cuina catalana a casa. Quan tens molt temps, guisats –la cuina dels dissabtes i diumenges–. No faràs un fricandó un dia de feina, en què arribes a casa a les 7 o a les 8, però sí un dissabte o un diumenge… El cuines, et relaxes, el guardes –perquè estarà millor– i, si vols, te’n vas. Només cal que disposis d’unes dues horetes. Però algú em pot dir: jo no tinc temps, aquest paio està guillat. Què li podem dir? doncs, escolti, que es faci una truita de carxofes; és una recepta barata i molt bona. O com s’han de fregir uns molls. Tot això m’ho estic plantejant. Saber les trenta coses que cal saber per cuinar: fer un ou ferrat, una truita, saber bullir pasta, bullir verdura… Unes trenta coses que puguis trobar a l’ordinador. És més, aquestes trenta receptes bàsiques s’haurien d’ensenyar a la universitat, al costat d’altres matèries… Si són cinc anys de carrera, dedicar-li 40 hores cada any, 200 hores en tota la carrera, no és res. Però aquest és un canvi que fa a la teva vida, de menjar bé a menjar regular. A casa pots fer uns simples espàrrecs a la planxa amb oli d’oliva, acompanyant-los d’una salsa romesco de pot –ja que n’hi ha de bones. També cal ser pràctic.\nEnfront de la cuina d’autor, quin paper reservem a la cuina tradicional?\nUna sense l’altra no poden existir. No hi ha d’haver una guerra entre les dues. És un tema que no ha de ser polèmic; no s’ha de convertir en una guerra entre modernitat i tradició. Són necessàries les dues. Es fan barbaritats en els dos camps. Tots tenim el record de la nostra truita de patates, del nostre fricandó… A mi em costa, per exemple, trobar grans truites de patates. Surts al carrer i tampoc és fàcil de trobar el millor pa amb tomàquet que es pugui fer a tots els llocs. Dintre d’aquesta polèmica, cal entendre que al qui no li agradi la cuina tradicional, que no en mengi, i al qui no li agradi la cuina d’avantguarda, que faci el mateix. No hi veig cap problema. S’ha ampliat el marge de llibertat.\nAra Ferran Adrià s’aixeca un moment per anar a controlar, directament, el nou experiment del seu equip. Com dèiem, sembla més aviat que estem en un laboratori que no pas en una cuina –o , si més no, en una cuina convencional–. Al mateix temps, visites d’arreu s’esperen per a ésser atesos. Sortosament, l’espai on estem és el de l’ampli entresol d’un antic casal noble de la part vella de Barcelona, sense problemes d’espai ni d’interferències. Els nouvinguts, a més, poden acomodar-se en una lluminosa sala d’espera animada per un gran televisor d’última generació on es projecten, de manera constant, algunes de les realitzacions del cuiner. L’ambient és molt agradable, amb una síntesi ben trobada entre allò antic i allò modern –i, cosa d’agrair, especialment a Barcelona, tan donada a aquests excessos–, sense cap sobrecàrrega de disseny. De fet hom té la impressió que, efectivament, és un lloc de treball, on tothom, de forma coordinada i amable, va a la seva, i on, de fet, es ret poc tribut –o no més del mínim necessari– a la imatge.\nQuè pensa de l’actual boom dels cuiners?\nQue és contradictori. De fet, si bé vivim un boom de la gastronomia, cada cop troben menys gent que vulgui treballar-hi…\nNo sembla pas aquesta la impressió que en tenim…\nFora, és clar, dels grans restaurants. Però, és clar, aquests representen, només el 0,7% dels restaurants del nostre país. De set milions d’habitants que pugui tenir Catalunya, no són pas tots els qui mengen cuina moderna. Nosaltres podem avançar, marquem tendències, però no incidim en la quantitat. Tota la resta de gent que sopa fora de casa, on sopa? Doncs, és clar, en llocs on, la gent, no hi vol treballar els caps de setmana. Vostè, a la seva feina, li diuen que treballarà demà, matí i nit, què diria? Es un fenomen que està passant. Tothom es preocupa per la cuina, és cert, però menjar fora de casa cada vegada és més difícil.\nPerò creu que la gent percep aquesta contradicció?\nPotser no, però passa una cosa… A vegades és per l’“idioma” que parlem. Estic fart d’anar als restaurants… Escolti, hi ha molta gent que començarà a anar a un restaurant d’un determinat nivell, però després avançarà. D’un simple aficionat passarà a un nivell d’exigència. A vegades tinc la impressió que els especialistes no són els millors per parlar del que està passant al carrer, perquè, és clar, el nivell d’exigència va augmentant.\nalimentsciència i cuinagastronomia\nContes de ciència Notícies Fotogrames de ciència


El tinent de la Guàrdia Civil agredit a Altsasu ha assegurat durant el judici que va témer per la seva vida perquè els cops li venien “de totes bandes”. “No podia defensar-me i només cobrir-me mentre em baixaven de totes bandes, no paraven”, ha manifestat durant la segona sessió del judici.\n“Estava marxant quan em va agredir, no podia defensar-me i només tapar-me perquè em baixaven de totes bandes”, ha relatat durant el judici. El tinent ha explicat que creu que, fins i tot, va perdre el coneixement i que sentia molt de dolor mentre el seguien colpejant.\nEl tinent s’ha mostrat convençut que tothom sabia que era Guàrdia Civil i que per això el van agredir. A més, ha assegurat que al municipi navarrès està “molt actiu” el ‘Moviment Ospa’, que demana fer fora el cos del poble.\nPer la seva banda, el sergent que també es va veure implicat en la baralla ha assegurat que no era habitual dels bars del poble i que no va poder auxiliar el seu company perquè “no paraven” d’agredir-lo. També ha identificat un dels agressors i ha relatat que el van amenaçar. “Això és el que us passarà cada cop que baixeu de la comandància”, ha explicat que li van dir. A més, ha explicat que no acostumaven a sortir de nit pel poble per “no arriscar-se” perquè acabava de tenir una nena i era petita.\nEn la segona jornada del judici contra els vuit joves d’Altsasu –per a qui la Fiscalia sol·licita fins a 375 anys de presó per delictes terroristes-, els agents han declarat a través d’una cortina per evitar el contacte visual amb els vuit acusats, que dilluns van negar que participessin de cap baralla.\nA banda de les peticions de presó, la Fiscalia també demana indemnitzacions per als dos agents i les seves parelles, també presents la nit dels fets. Sol·licita 9.200 euros per al tinent i 3.700 per al sergent. Per a una de les dones, demana 6.100 euros per les lesions i 10.000 euros per les seqüeles i danys morals i per a l’altra 6.100 euros en matèria de responsabilitat civil i 6.000 euros per danys morals derivats de l’agressió.


La regidora de sostenibilitat agraeix la participació dels comerciants adherits al servei de recollida de cartó porta a porta per establiments comercials\nLa campanya de l'Ajuntament d'Ontinyent 'Se’ns veu el cartó' de promoció del reciclatge ha aconseguit un significatiu en el nombre d'establiments comercials de la població adherits al servei de recollida de residus de cartó porta a porta posat en marxa per l’Ajuntament. En concret, es compta amb un total de 62 nous establiments, per a un total de 223 espais comercials catalogats com a “comerços Eco-responsables” dins d’esta campanya, el que fa un 40% més.\nLa Regidora de Sostenibilitat, Patrícia Folgueras, ha mostrat la seua satisfacció en conèixer els resultats i ha tingut paraules d’agraïment per als establiments comercials adherits, “l’aportació dels quals és indispensable per continuar fent la nostra ciutat cada volta més neta i més sostenible”. La campanya, que es va posar en marxa comptant amb la col·laboració de l’Institut Mediterrani per al Desenvolupament Sostenible (Imedes) i el Consorci de Residus (COR), va ser plantejada pel consistori per potenciar el reciclatge i evitar el col·lapse dels contenidors de recollida selectiva destinats a la ciutadania.\nEl servei, que és completament gratuït per als comerços adherits, té com a únic requeriment el dipòsit en la façana de l’establiment el paper-cartó plegat i doblat en el dia que se’ls indica. Durant la campanya d’enguany, a més d’informar del servei, es va fer entrega d’un qüestionari per conèixer les fortaleses i les carències del servei. “El nostre objectiu es continuar sent una de les ciutats líders en reciclatge a la Comunitat Valenciana i per aconseguir-ho hem de millorar. L’única manera de fer-ho es escoltant, en este cas, als comerços”, ha explicat Folgueras.\nLos dos refugios municipales de València han recibido más de 16.600 visitas\nEl teléfono 112 Comunitat Valenciana recibió más de tres millones de llamadas el último año


By Alessandra López\nLa Guerra de Successió espanyola va durar en total 12 anys i s'origina després de la mort sense descendència del rei Carles II d'Espanya.\nLa il·lustració és un corrent cultural i de pensament i es basa en la raó, l'educació, el progrés, la felicitat del poble i la tolerància. Es va desenvolupar a Europa i el objectiu principal era acabar amb la ignorància i la superstició de la societat.\nVa sorgir a Gran Bretanya. L'economia deixa de basar-se en l'agricultura i l'artesania per a dependre de la indústria.\nVa ser inventada per l'escocès James Watt i es van transformar en el principal instrument per generar energia durant la primera Revolució Industrial.\nVa ser la primera revolució en què idees expressades per pensadors liberals es van poder dur a terme. A més, va ser l'origen d'un nou estat, els Estats Units d'Amèrica.\nEs va legalitzar la declaració d'independència dels Estats Units.\nFrança va experimentar profundes transformacions a tots els nivells. A nivell polític, la monarquia absoluta va deixar pas a una monarquia constitucional i a nivell socioeconòmic, França va iniciar el camí cap a la industrialització moderna i l'establiment de la societat burgesa.\nComença amb la Revolució Francesa i segueix fins a dia d'avui\nLa Guerra del Francès va ser una guerra d'alliberament nacional, és a dir, Espanya volia alliberar-se de França. Està dividida per tres fases i acaba amb l'abandonament dels francesos d'Espanya.\nLa guerra del Francès va tenir profundes conseqüències polítiques. L'absència de la família reial va deixar a Espanya un buit de poder que va ser cobert per juntes locals i provincials. En plena guerra es van convocar les Corts, que es van reunir a Cadis perquè era l'única ciutat que els francesos no havien ocupat. Les Corts van elaborar la primer constitució d'Espanya, la Constitució de 1812.\nInicis del moviment obrer\nVa ser un moviment social on buscaven un major benestar pels treballadors i va sorgir a partir de la Revolució Industrial.\nIsabel II va ser proclamada reina amb tan sols tretze anys. Durant els últims anys del seu regnat es va viure una profunda crisi política, social i econòmica i finalment va acabar finalitzant amb la Revolució de 1868, on es van pronunciar contra Isabel II.\nEs van produir importants canvis en l'economia i aquests canvis van comportar noves invencions i descobriments. Van aparèixer nous sectors i la indústria es va estendre a nous països.\nÈpoca de l'Imperialisme\nEn el segle XIX els països que havien protagonitzat la Revolució Industrial van competir per una nova conquesta de territoris. Aquest període és conegut com l'època de l'imperialisme i l'Àfrica i bona part de l'Àsia van ser els escenaris d'aquesta expansió, ja que eren zones que havien quedat excloses dels principals imperis.\nLes Corts van proclamar la Primera República i era la primera vegada que s'instaurava un règim republicà a Espanya. El nou sistema va néixer amb greus problemes, el principal, que hi havia moltes ideologies diferents i moltes divisions entre ells. Finalment, la Primera República només va durar 1 any, al 1874 es va produir un cop d'estat que va posar-li fi.\nLa Restauració de Cánovas del Castillo a Espanya\nMartínez Campos, el responsable de posar fi a la República, va nomenar president del govern Cánovas del Castillo i amb ell va començar la Restauració de la monarquia. Cánovas va posar les bases d'un nou sistema polític i va impulsar una nova constitució, la de 1876\nL'hereu de l'imperi austrohongarès, Francesc Ferran i la seva esposa van morir en un atemptat comès per un terrorista serbobosnià. En aquell moment Àustria va declarar la guerra a Sèrbia. Aquest fet va provocar que els països que estaven amb Àustria es tornessin en contra dels països que estaven a favor de Sèrbia i aquests conflictes entre països va ser la causa de l'esclat de la Guerra Mundial. En total 32 països van estar involucrats.\nDesprés de l’entrada de Rússia en la Primera Guerra Mundial, en un moment en el qual ni l’economia del país ni l’exèrcit no estaven gaire preparats per afrontar un conflicte d’aquestes característiques, les derrotes militars van crear un gran malestar entre la població que va respondre amb vagues i manifestacions reprimides amb molta duresa pel règim tsarista, fet que va afavorir la unió de l’oposició.\nPrimo de Ribera menyspreava la classe política i per aquest motiu va fer un cop d'estat que el rei va assumir ràpidament. Primo de Ribera va suspendre la Constitució, va dissoldre les Corts i va prohibir partits i sindicats. L'objectiu inicial era formar un govern fort i estable i estava integrat exclusivament per militars. Ara bé, a l'any 1925, Primo de Ribera va formar un govern de civils, amb polítics conservadors i tècnics.\nDe manera pacífica i sense actes de violència així és com es va proclamar la II República. Alfons XIII va convocar unes eleccions municipals per veure si la gent preferia una monarquia o una república i al veure que les candidatures republicanes van obtenir la victòria en gairebé totes les capitals de província es va veure obligat a exiliar-se. Així doncs, es va donar lloc a la II República Espanyola.\nEl motiu principal d'aquesta guerra va ser l'oposició dels partits conservadors cap a la reforma proposada pel govern republicà instaurat en la constitució de 1931. Van fer un intent de cop d'estat liderat per Franco i van acabar derrotant als republicans.\nLa II Guerra Mundial va ser causada principalment per Hitler, el governador d'Alemanya en aquell temps. Alemanya volia a tota costa expandir-se i la invasió de Polònia va ser el motiu pel qual va esclatar la Segona Guerra Mundial.\nVa sorgir durant la Guerra Civil i va durar gairebé 40 anys. Els poders estaven concentrats en una única persona o institució i va estar marcada per la repressió sistemàtica a l'oposició. Franco va ser el líder absolut i alhora va ser cap de l'Estat i del Govern i va fiscalitzar el poder judicial i legislatiu. Per aquest motiu es va anomenar Dictadura Franquista.\nEl final de la II Guerra Mundial va comportar l'inici de la Guerra Freda. Les dues superpotències, Els Estats Units i l'URSS estaven enfrontades i durant aquest període, el món va quedar dividit en dos blocs, l'Occidental, liderat pels Estats Units i el comunista, liderat per l'URSS. La Guerra Freda va ser un enfrontament polític, econòmic, social, ideològic i militar entre aquests dos grans blocs.\nA causa de les tensions que hi havia entre els Estats Units i l'URSS, a l'any 1961 els soviètics van decidir aixecar un mur per evitar les influències de l'Occident, el bloc liderat pels Estats Units. El mur de Berlín va dividir a la ciutat i la població durant quasi tres dècades i gràcies a la pressió social i les demandes dels habitants de Berlín finalment van aconseguir que l'enderroquessin a l'any 1989.\nEl primer home arriba a la Lluna\nEl 20 de juliol de 1969 la missió nord-americana Apol·lo 11 va fer possible l'arribada del primer home a la Lluna. L'afortunat va ser Neil Armstrong i va ser el primer home a trepitjar la Lluna.\nA causa d'una malaltia.\nEs va iniciar amb la mort de Franco i amb la proclamació de Joan Carles I com a rei d'Espanya. Durant aquest període de transició Espanya va passar de tenir una dictadura a tenir una democràcia i s'acaba amb l'aprovació de la constitució de 1978, on s'hi consagrava plenament un sistema democràtic.\nPeriod: 1976 to 2014\nEl regnat de Joan Carles I va començar a l'any 1975, amb la mort de Franco i a l'any 2014 li va cedir el seu lloc a Felip VI, el seu fill. En total 39 anys de regnat.\nBarack Obama és el primer president afroamericà dels Estats Units.\nEl juny de 2014 el rei Joan Carles I renúncia al seu càrrec i li cedeix el seu lloc al seu fill, Felip VI que, a dia d'avui, encara segueix el seu regnat.


XIX Mercadet Solidari | Parroquia Canals\nXIX Mercadet Solidari\nEl Mercadet solidari celebrat ahir 3 de maig I ORGANITZAT pel Col·legi Parroquial Sant Antoni Abat i l’lES Francesc Gil, ambdós de Canals, ha sigut el que fa dinou.\nAhir ens vam reunir els alumnes de quart d’ESO i primer de Batxillerat de l’assignatura de Religió d’aquestos centres i vam estar des de les 8’00 fins les 14’00 hores aproximadament al carrer mestre Serrano (junt a l’ONCE). Vam muntar dues grans paradetes amb els articles recollits, els diferents donatius rebuts, i pastissos, empanades, coques… que en les nostres cases ens van fer i tot això ho vam posar a la venda amb l’objectiu de recaptar els màxims beneficis possibles per als DISCAPACITATS FÍSICS I PSÍQUICS DE CANALS (ACADEFI i ASCADIS), CÁRITAS-CANALS i L’ASSOCIACIÓ ESPANYOLA CONTRA EL CÀNCER-CANALS.\nTambé durant tot el matí ens repartírem en grups per tot Canals amb vidrioles folrades amb el logotip del mercadet demanat per als destinataris dels donatius. Com agraïment a la seua col·laboració els obsequiàvem amb un adhesiu al·lusiu.\nEl resultat del Mercadet Solidari és la suma de molt de treball no sols d’ahir sinó també de tot el previ i del posterior (ens queda encara l’esmorzar solidari que farem el 28 de maig a l’IES Francesc Gil, la recollida de vidrioles, el recompte final, la preparació de la cloenda de l’activitat…). Però encara es pot participar perquè les vidrioles estaran uns dies més a tots els comerços.\nTota ajuda és agraïda i de segur redunda en totes les cases perquè d’una manera o d’una altra a tots ens “toca” de prop alguna de les associacions beneficiàries.\nFi de curs a Roma →


L'enllumenat nadalenc de Barcelona s'avança per coincidir amb el Black Friday\nEls comerciants havien demanat a l'ajuntament que s'avancés l'encesa dels llums de Nadal\nRedacció 25/11/2016 - 08.01 Actualitzat 25/11/2016 - 08.56\nEncesa de l'enllumenat nadalenc a Barcelona\nBarcelona ja ha encès els llums de Nadal. Aquest any, la decoració nadalenca s'ha encès tres dies abans que el 2015, tal com demanaven els comerciants que volien els carrers il·luminats coincidint amb l'inici de les compres nadalenques aquest divendres amb el Black Friday.\nL'enllumenat nadalenc es mantindrà fins al dia 6 de gener i il·luminarà Barcelona de diumenge a dimecres, de 18.00 a 23.00; dijous de 18.00 hores fins a la mitjanit, i divendres i dissabtes de 18.00 hores fins a la 1 de la matinada. Els dies 24, 25 i 31 de desembre i 5 de gener, l'horari d'enllumenat s'allargarà fins a les 02.00.\nL'escenari de l'encesa oficial ha estat l'avinguda del Paral·lel, on l'alcaldessa Ada Colau ha encès l'enllumenat. Colau ha dit que malgrat que els llums estaran encesos més dies, no es gastarà més diners en energia que l'any passat.\nA la Rambla, la il·luminació nadalenca simbolitza la ciutat i recorda les antigues parades dels ocellaires. Hi són representades les espècies d'ocells que tenen un vincle amb la capital catalana: pardals, merles, gavines, lloros i mussols.


FC Barcelona: El Piqué més castigat | Esports | EL PAÍS Catalunya\nL'àrbitre Cordero Vega mostra la targeta groga a Piqué contra el Llevant. ALBERT GEA REUTERS\nEn la temporada 2015-2016, la segona de Luis Enrique a la banqueta del Barça, Piqué va batre un rècord personal. Una marca gens anecdòtica per al central: va sumar 17 targetes grogues. Una mitjana de 0,37 per partit. Llavors, va ser el blaugrana que més cartolines va acumular. Va superar Mascherano (15) i Dani Alves (13). Amb una particularitat, l'argentí va cometre 39 faltes, el brasiler, 73, i el català, només 27. Fi, sempre pendent de la pilota, a Piqué li costa dissimular quan fa una infracció. De vegades, però, ni tan sols li cal fer-ne per veure la groga. Com en el duel contra el Llevant, quan va disputar una pilota al mig del camp amb Borja Mayoral. “No es mereixia targeta i n'hi va haver d'altres que tampoc ho van ser”, argumenten des del Barça. Piqué, en qualsevol cas, ja suma 14 grogues en 27 partits. Una mitjana de 0,52 per partit, una circumstància inèdita per al central.\nAl club entenen que no és una dada important. “És una casualitat, hi ha temporades en què els poden treure més grogues i en altres menys”, argumenten al Barça. Amb 33 anys –els va celebrar diumenge amb la victòria contra el Llevant i amb l'espectacle de la seva parella, Shakira, en la prèvia de la Super Bowl–, el 3 blaugrana ha de tornar a defensar lluny de l'àrea amb Quique Setién, escenari que havia deixat en l'oblit amb Ernesto Valverde.\nPiqué, que haurà de complir el segon cicle de la temporada en el proper partit contra el Betis, ha comès 28 faltes, una mitjana d'1,03 per duel, inferior a la dels seus companys centrals Lenglet (1,33) i Umtiti (1,70). Justament els dos francesos, tots dos esquerrans, tornaran a formar dupla contra el Betis de Rubi diumenge al Villamarín. “Poden jugar dos centrals dretans, no?, per què no ho poden fer dos esquerrans?”, qüestiona Lenglet. Els defenses dels blues ja van coincidir davant del Dortmund, quan el Barça de Valverde es va imposar per 3-1. “M'hi sento molt bé, amb el Samu. Té qualitat i experiència per treure la pilota”, subratlla l'exjugador del Sevilla.\nJustament la capacitat d'Umtiti per treure la pilota des de la cova va ser l'argument que va convèncer Setién per retornar-li la titularitat que havia perdut amb Valverde, que havia reforçat el joc a les àrees, cosa que satisfeia els centrals però disgustava els migcampistes. Però el genoll esquerre del 23 ja no és el mateix després de Rússia 2018, quan va forçar per jugar sis dels set partits amb la França campiona del món. La idea del tècnic càntabre de jugar amb tres centrals es va esvair a partir del feble rendiment d'Umtiti –“feia molt que no jugava i necessita ritme de partit”, justifiquen des del seu entorn– i de la idea dels davanters d'estar més protegits amb una línia de quatre defenses.\nLa felicitat del 10\n“Serem feliços amb línia de quatre”, li cantaven els pesos pesants de la selecció argentina a Jorge Sampaoli a l'autobús quan patien per classificar-se a Rússia 2018. El tècnic va escoltar la crida dels seus futbolistes i va corregir. Una situació similar ha viscut Setién al Barça. La línia de tres centrals exposa més els futbolistes, alhora que exigeix un joc de posició precís per no cometre faltes, i ja se sap qui té el poder al vestidor. Després de la derrota contra el València, l'única en els cinc partits de Setién, el tècnic va recuperar el 4-3-3. El grup li va contestar una golejada contra el Leganés i una bona primera part contra el Llevant. Ara no podrà comptar amb Piqué tret que li treguin la targeta després del recurs del Barça davant del Comitè de Competició.\nPiqué: “Sé quan la faré grossa i ho faig perquè em ve de gust”


Los socialistas censuran el "cinismo de Alberto Fabra por alzarse ahora como el salvador del Corredor Mediterráneo"\nArremeten contra "el engaño y la demagogia del alcalde de Castellón"\nEl comité electoral de la Agrupación Local del PSPV de Castellón considera que “los engaños, el cinismo y la demagogia definen a Alberto Fabra como alcalde y candidato del Partido Popular”. Además, resalta otros “puntos débiles” de su gestión municipal, como la complicidad con la discriminación de Castellón en las inversiones del Consell, al haber tenido que votar sistemáticamente como diputado a favor de unos presupuestos de la Generalitat que han dejado a la provincia de Castellón y a la capital relegados respecto del resto de grandes municipios. “Fabra es cómplice del boicot inversor del Consell”.\nAdemás, los socialistas de Castellón afirman que el silencio político de Fabra en cuestiones orgánicas que le afectan de forma directa como coordinador general del PP le convierte también en “cómplice de esperpentos como el amago de destitución del ex secretario general Ricardo Costa y la implicación de diversos cargos de su partido en los casos Gürtel y Brugal”.\nCon respecto al viaje que Alberto Fabra ha realizado esta semana a Bruselas en una comitiva en la que figuran representantes de todas las formaciones políticas, no sólo del PP, para reivindicar el corredor mediterráneo, “el alcalde vuelve a exhibir sus dotes cínicas”, según el órgano electoral del PSPV de Castellón.\nEn ese sentido, se recuerda que fue el propio PP quien renunció durante los gobiernos de Aznar a incluir el corredor en las redes transeuropeas del transporte por ferrocarril, y fueron los gobiernos del PP quienes dieron prioridad a las líneas de AVE a Málaga y Valladolid, mientras en la línea de la Comunitat Valenciana no pusieron una sola traviesa. Sin embargo, “Fabra se presenta ahora como el salvador del corredor mediterráneo cuando fue corresponsable del abandono de la infraestructura en 2003”.


Serveis funeraris | Serveis Funeraris de Barcelona\nLa música és present en els moments més importants de la nostra vida. Serveis Funeraris de Barcelona - Grup Mémora ofereix un ampli repertori amb una alta qualitat interpretativa en directe, tenint cura de tots dels detalls. La música com a expressió dels bons records, de meditació i contemplació és sol·licitada per a les celebracions amb la finalitat d’atorgar a la cerimònia del funeral un ambient més personalitzat, entranyable, emotiu i íntim.\nPosem a disposició de les famílies un ampli catàleg de fèretres per escollir el que més s’adeqüi a les seves necessitats. Bona part d’aquests estan fabricats a la fàbrica de Grup Mémora i es comercialitzen amb la marca Eurocoffin. Destaquen per la qualitat artesanal, la utilització de la tecnologia més innovadora i perquè el procés de producció és sostenible utilitzant fustes de certificació d’origen i vernissos a l’aigua de baix impacte ambiental.\nPer als qui optin per la incineració, el Serveis Funeraris de Barcelona - Grup Mémora ofereix diferents tipus d’urnes perquè s’adaptin a les seves necessitats, elaborades amb fusta, porcellana, metalls, i també amb l’opció de triar-ne de biodegradables.


Aquest dissabte arrenca una nova edició del Festival Internacional de Curtmetratges de Vila-seca | My Site\nAhir dimecres, 20 de novembre, es va presentar en roda de premsa la quarta edició del Festival Internacional de Curtmetratges de Vila-seca (FICVI). La presentació ha anat a càrrec de l’alcalde de Vila-seca i president del Patronat Municipal de Turisme, Pere Segura; la regidora d’Innovació i Turisme, Cristina Cid, i el director del FICVI, Josep Varo.\nEl FICVI arrencarà el dia 23 de novembre amb In Situ, un concurs en el que s’haurà d’enregistrar un curtmetratge de no més de 3 minuts de durada “fent servir els carrers de Vila-seca com a plató i uns elements sorpresa que es coneixeran en començar el concurs”, ha explicat la regidora Cristina Cid. El mateix dissabte 23, a les 20:00h, s’obrirà oficialment el festival a l’Auditori Alcalde Josep Malapeira del Conservatori de Vila-seca i, acte seguit, es projectarà el primer passi de curtmetratges. Del 25 al 27 de novembre es tornarà a repetir l’experiència d’apropar el cinema als més petits i es faran projeccions matinals de curtmetratges d’animació per a grups escolars al mateix Auditori Alcalde Josep Malapeira.\nMés informació: http://ficvi.com/\nConsulta el programa complet a programa FICVI pdf.


Raimon Obiols: Respiració de la història, lideratge clònic, “empitjoradors” i “milloristes” | L'Hora\nJordi Font: Cercle virtuós\nAdded on 9 maig 2018 Nou Cicle Albert Rivera , Mariano Rajoy\nRespiració de la història\n* Ahir vaig anar a la presentació d’El Terratèmol silenciós, el nou llibre d’Oriol Bartomeus, a la llibreria Documenta de Pau Claris. Com que ja m’havia llegit el llibre, que recomano, hi vaig anar sobretot per escoltar a l’autor i al mestre Molas, que van mantenir una conversació interessant, intercalada en dues o tres ocasions per les frases “no sóc pessimista”, “jo tampoc“, que causaren gresca en l’auditori, que potser sí que ho devia ser majoritàriament.\n* Segons Bartomeus, les generacions joves voten menys els partits dominants, tenen un comportament electoral menys estable, no segueixen un patró estable de participació/abstenció, canvien les preferències de vot amb més facilitat, decideixen el vot més a prop del dia de les eleccions, i el decideixen sobre la base d’elements més conjunturals. És a dir, li vaig preguntar (en privat) a Bartomeus: vens a dir que les noves generacions són com criatures? Em va contestar que les coses sempre són més complexes.\n* Hi ha una cosa que fa pensar, en aquest debat sobre canvis i relleus generacionals. Quan es diu que ara els joves “volen respostes immediates”, s’està dient que “les coses ara van molt depressa”? En realitat, em sembla que més aviat és a l’inrevés: l’”immediatisme” de la joventut, que en part és degut als hàbits derivats de l’imperi tecnològic de la imatge, potser s’origina sobretot per la impaciència produïda per la manca de canvis polítics, socials i culturals, o per la lentitud amb la que es produeixen.\n* És com si actualment la “respiració de la història” s’alentís. Per exemple: la seqüència dels canvis en el període 2000-2020 és molt menor i molt més lenta que la del període 1900-1920: de la Gran Guerra, la revolució russa, l’enfonsament dels imperis, la gènesi del feixisme (per no dir: dels corsés i mirinyacs fins a les minifaldilles Charleston i els pentinats Louise Brooks).\n* Tot el que vingué després d’aquestes dues dècades accelerades, al llarg del “curt segle XX”, també anà a bon ritme. Ara hem entrat, potser, en un llarg període de conflictes allargassats, interminables (en els pitjors anys de la guerra civil algeriana, un diplomàtic parlava d”horrible estabilitat”; ara es podria dir de Síria); de latències i d’evolucions lentes; de disgregacions i d’anomies; de tràgiques intermitències terroristes… Poc a veure amb el ritme del segle xx. Potser és per això que les noves generacions són “immediatistes”: d’una manera conscient o instintiva, reaccionen amb impaciència contra la pèrdua de temps d’un món alentit.\n* En general les noves generacions polítiques sorgeixen com a fruit de les crisis, dels grans períodes de canvis. Bartomeus, referint-se a la seva, parlava ahir, amb ironia, de “generació perduda”. No crec que sigui així, però tant a ell com a mi ens manca perspectiva per saber-ho. Encara que potser hi ha una part de veritat en la ironia de Bartomeus, i la raó d’aquest eventual hiatus generacional seria la crisi de 2008 i les seves conseqüències socials i polítiques.\nGalli della Loggia escriu avui al Corriere que els tres líders del moment polític a Itàlia (Di Maio, Renzi i Salvini) tenen en comú que no han tingut mai un treball professional estable, que han viscut de la política des de jovenets, i que han excel·lit en els entreteniments de la televisió i del “món màgic de la Xarxa”. Més trets comuns: “cap d’ells té un ‘hobby’ o interès particular. Pel que ens és donat de saber o veure, res d’allò que es fa i s’agita en el món dels llibres, dels estudis, de l’art, de la ciència, de la música, per posar alguns exemples, no els hi ha desvetllat mai el més mínim interès real (insisteixo, real)”.\n“El seu parlar”, segueix, ”no és un raonar; més aviat és un seguit d’afirmacions peremptòries: en general, de promeses o d’amenaces”. No és, conclueix Galli della Loggia, “una ruptura amb el passat immediat, cosa que tindria un sentit, sinó una ruptura amb qualsevol passat”.\n“Empitjoradors” i “milloristes”\n* Francesc Marc Alvaro a La Vanguardia ha comentat les dues línies en confrontació del processisme. Per entendre’ns ràpidament: la del “puigdemontisme” (recerca com sigui d’una “ esquerda”, èpica, mobilització, llistes municipals superant els partits) i la d’ERC i una part del PDeCat ( refer govern, “maduració”, ampliació de la base). D’una banda, el “tot està per fer i tot és possible”; de l’altra, l'”anem a pams“. D’uns banda, l’escalada lliure; de l’altra, la via ferrada. Aquests discriminants, si no s’interpreten mecànicament, són ben útils per mirar d’entendre què passa.\n* De la mateixa manera, es podria parlar d’un altre discriminant, que afecta el nostre mapa polític general. Es pot establir una distinció, potencialment clarificadora, entre els”empitjoradors” i els “milloristes“. Els primers serien aquells elements del “procés” i del “proceso” espanyol que es beneficien objectivament o creuen que es beneficien de l’enfrontament, i per tant opten per la seva continuació i per la seva eventual accentuació. Els segons serien els que, bé sigui perquè el conflicte els perjudica objectivament, o bé perquè creuen que és perjudicial i eventualment perillós per a tothom, opten por una millora progressiva de la situació.\n* Aquesta distinció es pot fer tant en el marc català com en l’espanyol. Per exemple avui, en el Congrés, Rajoy li ha dit “aprovechategui” a Rivera, que li retreia passivitat davant del “golpe de estado” a Catalunya. És evident que tots dos son “aprovechateguis”, tots dos miren d’aprofitar-se de la situació, tots dos són processistes del “proceso” espanyol. Són “empitjoradors“, i per això es fan la competència.\nArxiu Selecciona el mes març 2019 febrer 2019 gener 2019 desembre 2018 novembre 2018 octubre 2018 setembre 2018 juliol 2018 juny 2018 maig 2018 abril 2018 març 2018 febrer 2018 gener 2018 desembre 2017 novembre 2017 octubre 2017 setembre 2017 agost 2017 juliol 2017 juny 2017 maig 2017 abril 2017 març 2017 febrer 2017 gener 2017 desembre 2016 novembre 2016 octubre 2016 setembre 2016 agost 2016 juliol 2016 juny 2016 maig 2016 abril 2016 març 2016 febrer 2016 gener 2016 desembre 2015 novembre 2015 octubre 2015 setembre 2015 agost 2015 juliol 2015 juny 2015 maig 2015 abril 2015 març 2015 febrer 2015 gener 2015 desembre 2014 novembre 2014 octubre 2014 setembre 2014 agost 2014 juliol 2014 juny 2014 maig 2014 abril 2014 març 2014 febrer 2014 gener 2014 desembre 2013 novembre 2013 octubre 2013 setembre 2013 agost 2013 juliol 2013 juny 2013 maig 2013 abril 2013 març 2013 febrer 2013 gener 2013 desembre 2012 novembre 2012 octubre 2012 setembre 2012 agost 2012 juliol 2012 juny 2012 maig 2012 abril 2012 març 2012 febrer 2012 gener 2012 desembre 2011 novembre 2011 octubre 2011 setembre 2011 agost 2011 juliol 2011 juny 2011 maig 2011 abril 2011 març 2011 febrer 2011 gener 2011 desembre 2010 novembre 2010 octubre 2010 setembre 2010 agost 2010 juliol 2010 juny 2010 maig 2010 abril 2010 març 2010 febrer 2010 gener 2010 desembre 2009 novembre 2009 octubre 2009 setembre 2009


SETMANA DE LA CIÈNCIA 2015 (del 16 al 20 de novembre de 2015) – INS Arquitecte Manuel Raspall\nSETMANA DE LA CIÈNCIA 2015 (del 16 al 20 de novembre de 2015)\nHome El Raspall per un forat (ESO), General SETMANA DE LA CIÈNCIA 2015 (del 16 al 20 de novembre de 2015)\nDoncs ja la tenim aquí. La setmana vinent regirem el funcionament del centre per centrar-nos a la setmana de la ciència. Durant aquestes darreres setmanes, professorat i alumnat hem estat treballant per preparar aquesta proposta que esperem sigui profitosa per a tothom. Lligant aspectes curriculars, competencials i cohesionadors ens aventurem a tractar la ciència com a centre d’interès.\n(Cliqueu al programa per a ampliar)\ncurrículumsetmana de la ciènciatransversal\nJa disposem de l'oferta de les places vacants i de les dates de publicació de…\nConvivències de 1r ESO als Maristes de Llinars\nAvui els nostres alumnes han arribat a Llinars, a la casa de colònies Mogent, més…


Resum dels tallers mensuals\nCom la setmana vinent comença Desembre, aqui teniu un recordatori de tots els tallers mensuals. Cliqueu la imatge per a ampliar i per a més informació aneu als links corresponents dins l'apartat Tallers actuals.\nPer a apuntar-vos o demanar més informació, envieu un email, truqueu o veniu al taller.\nPublicado por Barribastall No hay comentarios:\nFesta d'aniversari en imatges\nFa uns dies vàrem celebrar un aniversari al taller. La Berta va convidar els seus amics i va voler fer amb ells un taller de corones i antifaços. Abans de berenar van decorar magdalenes al gust. Com veieu a les fotos, ho van passar molt bé.\nSi voleu celebrar el vostre aniversari al taller, envieu-nos un email, veniu o truqueu al taller.\nTaller experimental d'ombres i llum\nVeniu a jugar i experimentar amb llum, colors i ombres.\nPorteu llanternes o artefactes que facin llum, si son de LED, millor.\nActivitat a partir de 5 anys, els familiars sou benvinguts per participar.\nDivendres 25 de novembre de 17:30 a 19:00\nPreu 10€ per nen/a\nCal reserva prèvia, podeu trucar o escriure'ns un email\nDissabte 26 nevarà\nTaller de Flocs de Neu\nAprendrem a fer diferents models de Flocs de Neu de ganxet.\nDissabte 26 de novembre.\n1 sessió, de 10 a 12h\nPer a més info i per apuntar-vos, envieu un email.\nTallers per la setmana del 21 al 25 de novembre\nAquí teniu el tallers programats per la setmana vinent dins els especoals Pre-Nadal.\nRegala coses fetes a mà!!!!\nPer apuntar-te, o per més informació truca'ns o envia un email. Contacta'ns també si no trobes el taller que t'interessa o l'horari no et va bé.\nClica per ampliar la imatge\nTaller de flors de llana feltrada\nAquí teniu unes imatges del taller de flors de llana feltrada,\naviat en farem un altre!\nGranny squares, o quadrets de l'àvia\nAprendrem a fer models diferents de quadrets teixits a ganxet. Quan s'uneixen, es poden fer mantes, bosses, moneders, garlandes...\nDissabte 19 de novembre.\n1 sessió, de 10 a 12h.\nTallers per la setmana del 14 al 18 de novembre\nUs recordem els tallers de la setmana vinent dins els especials Pre-Nadal.\nTots els tallers de novembre i desembre clicant aquí\nPer a apuntarvos directament, truqueu o envieu un email\nPublicado por Barribastall 2 comentarios:\nTaller Lúdic Familiar\nDivendres 18 de novembre de 17:30 a 19:00h\nPer a famílies amb nens de 3 a 5 anys aprox.\nPreu 18€ per família amb berenar casolà inclós.\nProposta lúdica per a famílies en la que mitjançant el joc es fomenten valors com:\nconfiança, comunicació, diàleg, emoció, creixement familiar...\nImplementant dinàmiques gestàliques, coaching, i teatre terapèuitc.\n“Jugant aprenem a conèixer-nos, els nens de demà seràn adults que també jugaràn amb els seus fills i aquests al mateix temps amb els seus néts, traspassant tota aquesta experiència”.\nTaller impartit per:\nJosep A Montesinos: Coach, Màster en Ludoformació, Diplomat en Psicologia i Treballador Familiar.\nTània Villatoro: Llic. en Psicologia. Curs bàsic en teràpia Gestalt. Autodidacta en el part i criança Natural.\nDansa al taller\nEls Divendres, de 9:15 a 10:15h\nComençarem amb un escalfament per tal de poder treballar sense fer-nos mal. Desprès treballarem la tècnica de la Dansa Jazz, prenent consciència del nostre cos i millorant la postura corporal. La resta de la classe la dedicarem a muntar una coreografia.\nCurs impartit per la Lídia Giménez Reyes, Titulada en Dansa Jazz pel Centre Maxime D’Harroche i Promotora d'activitat física i estil de vida saludable per la UAB.\nEls Dimecres, de 20:30 a 22:00h\nPer a totes aquelles persones que tinguin interés en aprendre una altra manera de relacionar-se amb elles mateixes i amb la resta, explorant des del cos i el moviment. Adreçat també a professionals de la teràpia i l’educació que vulguin provar aquesta eina de coneixement i creixement personal.\nCurs impartit per la Lorena Makarena.\nTaller i conte amb el titella Ot\nDissabte va venir el titella Ot, primer ens va explicar un conte i després l'Ivo, el titellaire, ens va explicar cóm fer titelles. Pares i fills vàrem tallar i encolar espuma, cosir roba, fer cabells i accessoris...\nVan quedar uns titelles espectaculars que van encantar a l'Ot.\nAquí teniu unes imatges, en podeu veure més al facebook.\nL'Ot va prometre tormar aviat amb nous contes i més titelles.\nTallers per la setmana del 7 al 12 de novembre