Festival de Bayreuth 2016. Crònica d’un pelegrinatge wagnerià: del Walhalla al Montsalvat - Revista Musical Catalana\nFaçana principal del Bayreuth Festspiele. Foto: Bayreuth / Jörg Schulze\nArribar a Bayreuth exigeix en si un pelegrinatge. El viatge des de Barcelona implica, com a mínim, un trajecte d’unes set hores, incloent-hi avió a Munic, tren a Nuremberg i canvi de tren fins a Bayreuth. Fins i tot per arribar al Festspielhaus –conegut com el “turó verd” que la ciutat de Bayreuth va cedir al compositor per construir el seu teatre– cal fer una pujada costeruda, una mena d’ascens com el que fan els déus per pujar al Walhalla al pròleg de L’Anell del Nibelung: L’or del Rin. Aquest pelegrinatge físic també demana una predisposició emocional i intel·lectual escaient, similar també a la d’un pelegrí.\nLa vil·la Wahnfried, residència de la familia Wagner fins fa relativament pocs anys, és ara casa-museu de Richard Wagner i el festival de Bayreuth.\nWahnfried, el repòs terrenal\nCom en tot pelegrinatge, és visita obligada a Bayreuth la tomba de la figura que convoca tants fidels, en aquest cas parlem de la tomba de Richard Wagner, situada als jardins de casa seva, Wahnfried. La tomba de Wagner és sòbria i majestuosa alhora. Una gran làpida de marbre negre, molt fosc, sense cap epitafi ni, tan sols, el nom de qui hi ha enterrat. Però hi són les despulles de Richard Wagner i de la seva esposa Cosima, filla de Liszt i mare dels tres fills que va tenir amb Richard Wagner: Isolde, Eva i Siegfried. I a un costat dels arbustos que encerclen la tomba, un petit rètol de fusta recorda el lloc on hi ha el gos de la família, l’únic privilegiat de compartir espai de repòs etern. Com si fos una premonició, Wahnfried recull a la façana principal l’emblema dels darrers anys de vida de Wagner: “Hier wo mein Wähnen Frieden fand” (Aquí és on la meva bogeria troba pau), Wahnfried (Il·lusió de llibertat), “sei dieses Haus von mir benannt” (Així anomeno jo aquesta casa). Al timpà apareix una il·lustració de la figura de Wotan representat com a Caminant i envoltat de les muses de la música i del drama. Wagner sembla identificar-se amb la figura de Wotan, el déu destronat però més savi que provoca la fi de la seva pròpia estirp per a la salvació de la humanitat, i que Wagner tradueix en drama musical a la recerca de l’obra d’art total. Premonitòria, aquesta imatge, com també premonitori l’emblema, malgrat que Richard Wagner morís inesperadament a Venècia. Wagner troba repòs etern a Wahnfried, però –com Wotan– la seva nissaga inicià el declivi tot just morir el progenitor. La història del segle XX ens ho demostra.\nWahnfried, en tot cas, és testimoni del caràcter alemany: ordre, naturalitat, disciplina, respecte i racionalitat. La casa de Richard Wagner i Cosima Liszt és actualment museu del compositor, la família i els festivals Wagner. Gràcies a la gran reforma inaugurada l’any 2013, ara la visita a la casa incorpora un concepte museogràfic actual i didàctic, per mitjà d’un edifici adjacent, de parets de vidre, en què a part d’exposicions temporals, s’hi pot trobar una col·lecció permanent vinculada als festivals.\nAl nou museu figuren maquetes de decorats mítics de la història dels festivals de Bayreuth. N’hi ha dels més antics, del 1886: un Tannhäuser inspirat en el castell de Warburg, a Eisenach; el primer acte de Parsifal ambientat a la catedral de Siena, i Lohengrin, d’estètica similar al castell de Neuschwanstein (el boig caprici del rei Ludwig II de Baviera). També es poden veure els decorats dels anys cinquanta signats per Wieland Wagner: minimalistes i amb tocs d’avantguarda, com per exemple una estàtua de Henry Moore; i dels anys setanta hi ha l’aleshores polèmica i poc després aclamada producció signada per un joveníssim Patrice Chéreau, que va tenir Pierre Boulez com a còmplice, director musical d’aquell ja mític Anell del Nibelung. Al costat d’aquesta sanefa de teatrets de cartró, es pot consultar una cronologia excel·lent sobre els directors que han passat pels festivals, actualitzada fins al 2014. Des dels més famosos fins als que hi han passat més desapercebuts. No deixen de sobresortir algunes presències destacades, però també s’hi posen de manifest algunes absències sonades.\nLa casa de Wagner va ser destruïda durant la Segona Guerra Mundial i reconstruïda posteriorment. Hi ha alguns (pocs) objectes que es conserven pel que fa al mobiliari, però el que més abunda són els objectes de l’arxiu personal: partitures, cartes, quadres i fins i tot algun dels complements de vestir més identificadors de Wagner. La disposició del material i la informació hi és molt didàctica i fàcil de seguir. Llàstima que la gran majoria de rètols estan només en alemany… i és que per ser pelegrí a Bayreuth cal anar-hi, com a mínim, amb alemany de butxaca. Menció especial mereix el gran llibre digital a través del qual es pot aprofundir en la interpretació de la música de Wagner: motius, harmonia, orquestració, versions, filmografia…\nBayreuth, a la primera divisió de l’òpera\nBayreuth és una ciutat totalment abocada a la figura de Richard Wagner. De fet, i amb permís dels il·lustres personatges que han passat per la petita població bavaresa, qualsevol vestigi anterior sembla relatiu. Carrers amb noms vinculats a l’univers Wagner omplen la ciutat. Des de l’evident carrer de Richard Wagner, que passa davant de la Vil·la Wahnfried, com els carrers amb el nom del seu sogre, Franz Liszt; la seva esposa, Cosima Wagner, els fills, els néts… i fins i tot les seves òperes i personatges principals, ja més a prop del turó: les valquíries, Tristany, Siegfried…, tots formen part de la cartografia de la ciutat situada a la Francònia, regió pertanyent a l’Estat de Baviera.\nTambé alguns dels negocis porten noms curiosos, com per exemple les farmàcies (Apotheke), que escullen noms que s’ha d’entendre que mantenen alguna relació amb el servei que donen. Per exemple, existeix l’Apotheke Parsifal, la Tannhäuser i la Schwanen (cignes), entenem que amb referència al personatge de Lohengrin. Curiosament, totes tres òperes s’emmarquen en la mitologia dels cavallers del Grial i el seu poder redemptor. ¿Potser és que a les Apotheke et serveixen la salvació eterna? Nietzsche segurament no hi estaria d’acord…\nTot i ser una ciutat de províncies tranquil·la, durant el Festival aquesta es transforma –i així ho demostren els horaris dels restaurants– per adaptar-se al ritme i els horaris que imposen les òperes de Wagner. Així, després d’un Parsifal o d’un Capvespre dels déus, encara pots trobar taula a quarts d’onze (amb reserva prèvia) en un dels restaurants més típics i amb més història de Bayreuth: el Cafè Eule (Mussol), on el mateix Richard Wagner acostumava a anar a beure cervesa amb el seu copista.\nMalgrat tot, la tranquil·litat d’una població com Bayreuth poc sovint es veu interrompuda, llevat pels inesperats hooligans del Bayern de Munic que un dia qualsevol travessen en esbart el centre neuràlgic de la ciutat a la mateixa hora que els engalanats assistents al Festival caminen esforçats sota l’inclement sol d’agost cap al turó verd (i no és el camp de futbol!). Possiblement pel camí, la marcgravina Guillermina de Prússia veu interromput el seu son dins el teatre d’òpera barroc que porta el seu nom, construït l’any 1748 per Joseph Saint-Pierre i actualment en estat de restauració. Aquest teatre va ser suggerit per Hans Richter a Richard Wagner com a lloc on poder representar les seves òperes. El compositor va desestimar l’opció per qüestions d’espai i estètica. Es tracta d’un teatre de dimensions reduïdes i de gran bellesa, talment una caixa de bombons, que molts poden reconèixer en les imatges de la pel·lícula Farinelli, del 1994, ambientades en aquell teatre.\nUna de les entrades laterals al Festspielhaus de Bayreuth, per on s’entra directament a la sala. Foto: Bayreuth / Jörg Schulze\nL’arribada al Festspielhaus\nHi ha gent que travessa el món per anar a Bayreuth. Hi ha gent que espera nou anys per obtenir-hi entrades. Hi ha gent que tempta el destí esperant trobar entrades al darrer moment, a la revenda, amb un cartellet penjat al coll on es llegeix “suche Karten” (Busco entrades) i el nom del títol o títols desitjats. Hi ha gent que potser és capaç de comprar la darrera entrada a la venda (algun retorn d’última hora a taquilla) pagant la desorbitada quantitat de 1.500 euros.\nA Bayreuth, s’hi troba de tot. També a l’hora de vestir. Gent amb esmòquing i senyores amb vestit llarg de vistosos colors i pamela. Japonesos i japoneses amb el seu tradicional quimono de seda brodada amb delicades filigranes, mai enlluernadores. Escocesos amb la tradicional faldilla de llana estampada amb quadres (el kilt), bavaresos amb els pantalons curts i tirants de pell (Lederhosen) i, fins i tot, és clar, fashion victims de tot tipus i melòmans amb els texans com a bandera.\nTot hi està molt ben organitzat. La sobrietat hi és norma tàcita i això queda palès en l’ambient no gens bulliciós del públic abans d’entrar al teatre, l’agilitat per entrar a la sala després d’escoltar les fanfares que substitueixen els sempre irritants timbres i la gairebé absència de souvenirs a la botiga del Festival –i a la resta de Bayreuth–… “Dies ist Deutschland”.\nPerquè, en el fons, tot allò que envolta l’assistència al Festival de Bayreuth té com una aura de ritual que tothom sembla conèixer a la perfecció i assumeix sense cap tipus d’escarafalls. Els seients són de fusta, sense braços. I encara que això avui dia ja esdevingui prou incòmode (on col·loques els braços durant les cinc hores de mitjana que duren les òperes de Wagner?), temps enrere encara ho eren més. Quan Wagner va dissenyar els seients de Bayreuth, va posar-hi bancs de fusta, sense respatller! Probablement la idea de Wagner era propiciar que el públic no s’adormís durant el llarg espectacle i, sobretot, que tots els espectadors estiguessin en les mateixes condicions, sense privilegis, seguint les premisses del teatre nacional alemany.\nVista de la sala de concerts, que s’ha mantingut intacta des de la seva construcció, l’any 1874.\nFoto: Bayreuth Festspiele GmBH / Jörg Schulze (1995)\nA Bayreuth, està clar, les tradicions perduren. Les fanfares, de fet, són un dels trets més significatius d’aquest festival i tothom les espera amb interès. Abans de l’inici de cada acte, un conjunt de vent metall interpreta una frase musical que inclou un dels leitmotiv principals que s’elaboraran en aquella òpera. Un cop ha entrat tothom a la sala, ningú no s’asseu fins que no estan tots els seients ocupats. I en una platea amb seixanta butaques per filera, això s’agraeix. Mentre les portes de la sala es tanquen amb clau, com es fa des de temps immemorials, la gent es prepara i es va imposant el silenci previ a l’inici de l’encanteri musical. Els segons previs a l’inici de la música esdevenen un moment d’intimitat i concentració únics. En la penombra només es veu la llum que sorgeix del fossat on està situada l’orquestra. Però ningú no arriba mai a veure-la, ni tan sols a veure’n el director. Així, la música sorgeix directament del silenci posterior al xivarri previ del públic. Hi ha quelcom de màgic en aquesta seqüència de sons, gairebé tan coordinats com el so dels instruments de l’orquestra afinant alhora.\nPerspectiva de la sala de concerts des del fossat de la orquestra. Foto: RWA National-Archiv, Bayreuth / Jörg Schulze\nResulta fascinant llegir en l’experiència dels nostres predecessors al capdavant de la «Revista Musical Catalana» com hi ha coses que no canvien. Lluís Millet –fundador d’aquesta Revista i també de l’Orfeó Català– es feia ressò, un llunyà 1913, de les peculiaritats d’aquest ritual previ a l’inici de la representació operística, quelcom que en aquella època no era encara tan habitual, tot referint poèticament l’experiència única de l’inici de la música: “Sobtadament, se fon tot lo que us rodeja: no veieu res, ni qui teniu al costat; i d’allà dins, del capdavall de la rampa […] surt el ronc de la Natura mare, solemne, arrodonit, com un punt d’orgue, i va creixent, creixent, fins a omplir tota la sala.” Hem de tenir en compte que no és sinó Wagner qui comença a exigir el silenci i la concentració en l’assistència a l’òpera, i és per això que el Festspielhaus no té pràcticament llotges, ni passadissos, ni salons on poder fer societat. I és emocionant pensar com any rere any centenars de milers de persones han trepitjat la mateixa fusta i s’han posat a mercè de l’encís de la música de Wagner durant els anys en què aquest festival s’ha celebrat.\nPerò Bayreuth no oblida els seus orígens, com tampoc la seva història. Si bé el teatre no va ser destruït durant la Segona Guerra Mundial perquè un soldat aliat nord-americà –paradoxalment– ho va impedir perquè admirava la música de Richard Wagner, també és cert que Bayreuth està íntimament relacionat amb el nazisme i Adolf Hitler tenia en Siegfried i Winifred Wagner dos grans amics. De fet, la casa de Siegfried Wagner avui dia acull la part més fosca del llegat familiar de Wagner i allà es poden trobar fotos compromeses en què Hitler era conegut com “l’oncle Adolf”. En aquest context, Katharina Wagner, besnéta del compositor i actual directora artística del Festival, està duent a terme una fèrria campanya per netejar la imatge del Festival per la via del reconeixement de les faltes. Durant aquest estiu, als jardins del Festspielhaus es podia visitar una exposició memorial amb fotos i breus biografies dels artistes vinculats abans de la Segona Guerra Mundial amb el Festival de Bayreuth, desterrats i/o oblidats d’aquest durant el nazisme pels seus orígens o afinitats jueves.\nI és en aquest context que cal entendre l’actuació sovint polèmica de Katharina Wagner com a directora artística del Festival de Bayreuth, el resultat de la qual analitzarem en les crítiques corresponents als espectacles que qui signa aquestes ratlles va poder veure en sis dies d’immersió absoluta en la música i l’univers wagnerià. Una experiència, tot sigui dit, catàrtica i inoblidable.


Els Obrint Pas canten "Quantes nits de lluites i esperances van estimar els carrers del teu únic estel, quants vaixells de promeses robades van naufragar a les ribes del temps". I més enllà del Xile d'Allende a què està dedicada la cançó, em miro el voltant i constato que anem bé, que perdem moltes nits però mai l'esperança; i avancem, sumem i esdevenim cada cop més la nosa a la sabata del poder, la nosa que en voler treure-se-la el posarà en la posició adequada per donar-li una patada al cul ben donada i bon vent i barca nova.\nSumem i teixim xarxes difuses però que saben afegir-se unes a les altres quan cal i és necessari, sovint o sempre. Queden integristes de tots colors però els ignorem i continuem endavant. Can Vies a Sants, l'antifeixisme al País Valencià, la comunicació social, La Colomera a Tarragona, les cooperatives de consum, els obrers acomiadats de Seat, Frape o la lluita pels dos dies al bus de Barcelona, l'internacionalisme solidari amb Palestina o el poble maputxe... són històries d'amor.\nI no m'hi caben totes i això és bo. Tan bo que només es pot entendre pel que som, moltes, difuses i diverses, sense centre ni directors, sense ningú al capdavant que pugui ser comprat, sense concessions a l'angoixa de no poder-hi fer res, perquè "ara les nits han deixat de ser tristes i els teus estels naixen de la foscor, l'hivern ha tornat a les nostres finestres i amb els punys tancats hem tornat a cantar".\n• Susan Sontag i La malaltia i les seves metàfores\n• Paper, tinta i Covid-19


Scrap ambH: de gener 2015\nRepte 43 de 3Flowers\nAquest cop les amigues de 3Flowers han proposat utilitzar 3 dies (troquels metàl·lics de la Big Shot), però fent-hi un ús i destí diferent a l'original.\nDesprès de donar-hi voltes al meu arxiu de troquels i pensar altre cop en treure un punt divertit a la targeta, he triat:\nUn cor de 25 mm\nUna petita fletxa de 20 mm\nUn fistó de 150 mm\nLa idea és aprofitar la forma del cor per a composar un trèvol de 4 fulles (el típic de la sort) amb la seva tija, que serà la fletxa i plantat sobre un camp irregular fet amb el fistó.\nHe troquelat amb el cor 3 figures, que són les 3 fulles que composen el trèvol i la quarta l'he retallat sobre la base de cartolina blanca, per deixar a la vista el fons negre de la targeta i donar la sensació de buidor.\nI per fer-ho encara més divertit he pensat que una de les fulles del trèvol es desprengués i sortís volant, convertint-se en el que realment és la forma: un cor. Per això he troquelat un altre cor, però de color vermell (pura passió!).\nLa tija de la planta és la fletxa invertida, superposada al fistonat, que seria el tercer troquel utilitzat, per formar el fons irregular.\nHe afegit uns troquels més, però aquest cop utilitzant-los tal i com són: una tanca blanca i herba.\nEls papers utilitzats són cartolines llises de color negre (base de la targeta), blanc i verd. Pel trèvol i el cor la col·lecció DoubleDot de BoBunny. I pel terra un dels fulls de la col·lecció ThatAway de Studio Calico.\nI per rematar, el segell de Món Creatiu "cada dia t'estimo més".\nPublicat per ambH a les 20:44\nPropòsits pel 2015\nDoncs sí, m'he engrescat en un altre repte: el d'ScrapAddictes. I quin és? Doncs el dels propòsits pel 2015.\nJo no sóc de fer-me propòsits a començament d'any, doncs m'agrada més anar fent segons el moment i les circumstàncies. Sempre superant-me. Però és cert que tenim en ment una llista de "coses a fer" que sempre arrosseguem d'any en any. Així que combinant aquests dos conceptes he preferit fer un projecte de llista oberta.\nPer això he preferit el format àlbum d'anelles, on cada full que incorporo és un repte.\nI com que l'inicio aquest any, afegeixo la xapeta de PalamosScrapeja amb el 2015, per si els propòsits s'allarguen més enllà d'aquest any i poder canviar-la.\nI amb anelles, perquè és una llista oberta, per la qual cosa aniré incorporant fulls de propòsits tal com se m'ocorrin.\nDe moment tinc 4 propòsits clars per començar. Però en ment ja vaig donant voltes a d'altres.\nEls fulls són de 15x15 i de col·leccions variades.\nSí que vull fer menció al nou troquel que vaig comprar a Paperguay: el dels hexàgons del propòsit de Caminar cada dia.\nEs tracta d'una carpeta d'embossing amb aquestes formes hexagonals i un troquel per a fer l'extrusió del motiu. Un bon combinat de la col·lecció Marianne Design.\nHe aprofitat els hexàgons que resulten del tall per a donar relleu al fons mitjançant coixinets, simulant efecte 3D.\nI ara... a complir tots els propòsits!\nPublicat per ambH a les 12:08\nRepte 3flowers de gener\nDoncs sí, tal i com vaig dir, aquest bloc l'he iniciat per a poder penjar els meus projectes i poder participar als reptes i concursos d'altres webs scraperes. I m'estreno amb el repte mensual de 3flowers.\nLa proposta era fer dues targetes amb un sols troquel, però fent servir el positiu en una i el negatiu a l'altra. Jo he fet una targeta doble, aprofitant també l'efecte mirall o simetria, i jugant amb els troquels rodons. I el tema: el formatge. Per què? Doncs perquè és un dels menjars que més m'agrada i avui m'he llevat pensant en fer-me un plat de diferents tipus de formatge per sopar.\nEn un cantó he presentat un fons troquelat, simulant els forats del formatge, elevant-lo una mica per donar-li relleu i amagant un ratolí per donar encara més volum i efecte. I com a decoració un tros de formatge pintat a mà.\nTota la targeta juga amb els tons groc, crema i negre, donant un petit toc de distinció aquest paper de quadres (propi d'estovalles de pic-nic), que apareix en cada espai en un tamany reduit, per donar un esquitx de color.\nL'altra part de la targeta té les tres rodones resultants de l'extracció de la primera peça. I són les que serveixen per marcar el títol de la mateixa; Qui s'ha endut el meu formatge?. També apareix un petit ratolí en relleu però més petit (potser el gran roba el formatge pel petit?). Les tres formes estan elevades amb coixinets, per donar volum.\nI si tanquem la targeta veurem que les formes encaixen perfectament dins els forats de la primera plana.\nPer acabar, he volgut fer una presentació senzilla de la targeta, altre cop jugant amb els 3 colors bàsics i el petit detall a quadres vermells. El títol: "Nyam-nyam".\nI aquest és el meu repte de gener per a 3flowers:\nRegal des del Japó\nAhir vaig anar a correus a recollir un paquet amb un regalet comprat per una amiga meva al seu viatge al Japó. M´ha fet molta il·lusió!\nFins ara, a tots els viatges que feia portava de record un imant de nevera. Fins i tot les meves amigues i família feia el mateix. Així que tinc la nevera quasi sense cap racó buit.\nFa un temps una amiga va anar a Londres i vaig pensar que no estaria gens malament començar a col·leccionar segells de fusta amb motius propis del lloc. Sé que per a ella va estar tota una odissea trobar una botiga d'scrap però ho va fer. I jo ben contenta i agraïda.\nAixí que vaig pensar que a partir d'ara el millor repte seria aquest: cada lloc que visités o que algun amic hi anés miraria d'aconseguir un segell de fusta.\nAra a pensar quin projecte puc fer per estrenar-los i regalar-ho a l'amiga Pili.\nPublicat per ambH a les 20:40\nEstrena de bloc\nDoncs sí, un dels propòsits d'aquest any nou era començar un bloc d'scrap, per anar recollint no solament els meus projectes, sinó també idees que vagi trobant o notícies d'altres blocs.\nFins ara ho feia a través del Facebook i d'un espai web que tenia una mica abandonat. Però entre que em trobava que per a participar en concursos i reptes em demanaven col·laborar amb el logo del patrocinador i que només hi anava posant fotos del que jo feia, vaig decidir-me per engegar aquest nou projecte de bloc.\nA més em servirà com a "memòria històrica" de tot el que faig i amb les dates corresponents.\nEspero poder tenir-lo actualitzat i compaginar-ho amb la feina manual.\nPublicat per ambH a les 13:28


Blog Teresa: de febrer 2016\nin ENTREMESOS on de febrer 03, 2016\nFa molts anys (fins quan no cuinava) que retallava receptes de les revistes, Marie Claire, Elle, Vogue,… i les anava emmagatzemant en una carpeta que ha viatjat sempre amb mi.\nAra que tinc temps per dedicar-me a cuinar, m’agrada cerca dins de la carpeta noves receptes per fer. Hi ha vegades que les copio exactament, però hi ha vegades, com en aquesta de “pop amb mongetes blanques” que faig reinterpretacions sobre les recepta original.\nIngredients: 100 grams de mongetes blanques cuites, 100 grams de pop cuit, 1 pastanaga petita, 1 rave, 2 cogombre (envinagrats), 1 boci petit de porro (com 4 centímetres), sal, pebre, vinagre de sidra i oli d’oliva.\nRentareu, pelareu i tallareu a la juliana les hortalisses. Posareu les hortalisses tallades en un bol i les amanireu amb la sal, el pebre, el vinagre de sidra i l’oli d’oliva, remenareu i les deixareu macerar unes 2 o 3 hores més o menys remenat-les de tan en tan. En un altre bol hi posareu les mongetes blanques, però aquestes les amanireu sols amb un pessic de sal i oli d’oliva, si el teniu perfumat al all o / i alguna herba fresca molt millor, remenareu i les deixareu macerar el mateix temps que les hortalisses, recordeu-vos de remenar-les de tan en tan.\nUna bona estona abans (1 hora més o menys) de servir a taula barrejareu en un altre bol el pop tallat a rodanxes amb els ingredients, hortalisses i mongetes blanques, que teníeu macerant en bols diferents, remenareu i ho deixareu macerat fins el moment de servir, no us oblideu de remenar-ho tot sovint.\nHeu de calcular que amb aquestes quantitats en tindreu per 8 culleres com ara les de la fotografia.\nSUGGERIMENTS.- Podeu tranquil·lament substituir les hortalisses per unes altres, doncs lo millor és adaptar-se a les de temporada, les que hàgiu trobat al mercat o tingueu a l’hort.


El peu constitueix una part del cos molt complexa i de gran importància. Està format per múltiples ossos que s’articulen entre si i permeten fer moviments complicats i diversos. Aquests moviments permeten adaptar-se a tota mena de superfícies i als desplaçaments corporals de la marxa, a més de suportar grans pesos. Els peus mantenen l’estructura per mitjà de nombrosos músculs i lligaments.\n[Fig. 2.37. Peu en la síndrome de Down.]\nCom a conseqüència de l’alteració de l’equilibri entre el pes corporal i la posició o el mal recolzament del peu, s’altera la mecànica de la marxa i pot aparèixer fatiga muscular, deformació dels eixos del peu, dolor i callositats com a conseqüència d’un recolzament incorrecte.\nEn la síndrome de Down, la forma del peu presenta algunes característiques pròpies. Els peus solen ser més curts i amples, amb un augment de l’espai entre el primer i el segon dit (Fig. 2.37) i un plec a la planta que va des del taló fins al primer espai interdigital (entre els dos primers dits). Sovint, els dits són curts i gruixuts, i poden presentar diferents formes i graus de desviació. Com a conseqüència de la laxitud habitual de les persones amb síndrome de Down, sovint també s’observa una volta plantar aplanada amb un peu d’aspecte pla.\nAmb el pas del temps, les persones amb síndrome de Down presenten alteracions en el recolzament de la planta del peu. Aquestes alteracions solen manifestar-se amb callositats a la planta i els dits del peu. Cal tenir cura i higiene especial d’aquestes callositats per evitar l’aparició de ferides cutànies que poguessin derivar en altres patologies més greus. En cas de dubtes o davant l’aparició d’un símptoma associat amb una menor mobilitat de l’extremitat, cal visitar el metge.\nEn la majoria dels casos, els peus de les persones amb síndrome de Down no requereixen un tractament específic, però sí que cal tenir-ne una cura especial. Les alteracions del recolzament, i sobretot els peus aplanats, no sempre necessiten tractament. Cal reservar l’ús de plantilles per a les alteracions greus de la marxa i les sobrecàrregues dels peus. A tall de prevenció, i sobretot en els nens més petits, és convenient la supervisió mèdica especialitzada durant el creixement per tal de detectar possibles anomalies.


Spotify hauria de tancar el seu servei gratuït\nMarch 17, 2015 | 4 Minute Read | música spotify\nNo és ni de bon tros una cosa massiva ni preocupant (tot i que m’ajudaria força per radicalitzar la situació i que el meu argument tingués més pes i sentit), però alguns artistes han decidit anar-se’n d’Spotify.\nEl més destacat és el cas de Taylor Swift. La cantant nord-americana ja no va llançar el seu darrer disc (i el més exitós) a la plataforma d’streaming, i pocs dies més tard va decidir retirar-ne tota la seva discografia. S’explicava a Times:\nTothom va centralitzar el debat en termes econòmics: potser d’aquesta manera concentraria les vendes de 1989 en plataformes més atractives per ella, potser era per fer apujar el preu de la discogràfica on pertany, potser... Però poca gent va tractar el tema més interessant per a mi: els sentiments, la sensació que tenim quan escoltem un disc a Spotify — i jo afegiria, sense pagar res.\nSpotify té dos plans (i ens centrarem només en la versió d’escriptori): gratuït —amb 10h de música i anuncis entremig de les cançons— i de pagament —hores il·limitades, 10€ al mes i sense anuncis—. Taylor Swift es queixa del primer. Però potser no només és l’estrella del country-pop que hi està en contra. Una altra artista destacada, Björk, anunciava fa unes setmanes que també treia el seu darrer àlbum d’Spotify:\nElla planteja una cosa que va un pèl més enllà, el ritme de publicació en les diferents finestres de distribució. Sense entrar en això, crec que ambdues tenen raó. Jo també em sento malament quan un artista publica un nou àlbum i el mateix dia ja el puc escoltar a Spotify. No és que l’escolti allà perquè sigui gratis (pago el Premium), sinó perquè és la meva forma d’escoltar música, la més còmode per a mi. I tot i així, em sento malament i tinc la necessitat de comprar el disc per altres vies. L’última vegada que ho faig fer va ser fa un parell de mesos amb The Pinkprint de Nicki Minaj: el dia de llançament em vaig comprar la versió estàndard a Amazon en digital, i quan vaig poder vaig comprar la Deluxe en físic. L’he escoltat en alguna de les dues maneres? No, l’he escoltat sempre a través d’Spotify.\nNo és que tingui una solució absoluta, però un primer pas que podria fer a Spotify seria el seu servei gratuït, que no és precisament la cosa que els dóna més diners i sí la que més mala crítica els està proporcionant.\nI quant al temps de publicació de la música, crec que de moment ha de seguir com és actualment, publicant-se pràcticament a la vegada a totes les plataformes onl’artista vulgui ser. Sé que és en detriment de l’artista —és terrible els pocs àlbums que es venen avui en dia—, i potser parlo des d’una perspectiva purament egoista, però encara confio en aquest model. Poden conviure els dos, o els tres —físic, digital tipus iTunes i streaming tipus Spotify—, però calen dues coses: educar el consumidor —gastar en digital/físic per recompensar la feina dels artistes, o en marxandatge, o en concerts, o en difusió, el que sigui per ajudar a continuar fent allò que estimem— i negociar amb totes les parts de la indústria —aconseguir millor percentatges per als artistes musicals, renegociar contractes, buscar una millor flexibilitat en la relació amb els cantants, simplificar la llista de serveis d’streaming disponibles i a la fi perfeccionar el model—.\n« El destí potser existeix Vaig perdre l’iPod i no el vaig trobar a faltar »


ERC denuncia contaminació en un abocador municipal de Puigcerdà - Regió7\nERC denuncia contaminació en un abocador municipal de Puigcerdà\nL'Ajuntament admet que cal buidar-lo i obre un concurs públic perquè ho faci una empresa\n13·04·21 | 18:40\nL'abocador municipal de runa creat al camí de la Vinyola, que ara l'Ajuntament vol netejar erc\nEl grup municipal d'ERC a l'Ajuntament de Puigcerdà ha denunciat l'existència, i persistència des de fa com a mínim nou mesos, d'un abocador de runes, deixalles i mobiliari que és de titularitat municipal. El grup de l'oposició ha alertat que l'abocador, situat al Camí de la Vinyola, un dels entorns de passeig de l'entorn de la vila, és contaminant.\nEl grup d'ERC que lidera el regidor Joan Manel Serra ha apuntat que «denunciem la greu situació d'un abocador de deixalles que és responsabilitat del propi Ajuntament... s'hi pot comprovar l'absoluta deixadesa i la manca total de control sobre els residus que s'hi aboquen, sent alguns d'ells clarament contaminants ? com ara restes d'uralita, esprais o pneumàtic». En aquest sentit, des de la formació política han apuntat que «exercim l'oposició de manera responsable i seriosa i ens reafirmem en que la nostra vila necessita una altra manera de fer. Cal que refem Puigcerdà... és aquest el model de municipi que volem? És aquesta la gestió ambiental que necessita i mereix la nostra vila? Pot exigir responsabilitats a la seva ciutadania un Govern que no les practica?». Serra ha remarcat que ja va avisar l'equip municipal fa nou mesos.\nLa regidora de Medi Ambient, Marta Rufiandis, ha admès que la situació de l'abocador «se'ns n'ha anat de les mans» i ha apuntat que «jo sóc la primeríssima en voler que es netegi». Rufiandis ha explicat que l'Ajuntament va voler incloure la neteja de l'abocador en la concessió del nou contracte de neteja de la vila però que com que finalment s'ha endarrerit aquest concurs n'ha obert un altre específic perquè una empresa es faci càrrec de l'abocador. Mentrestant, s'ha anat omplint a causa de les obres als carrers. La regidora ha apuntat que en unes tres setmanes el concurs es podria resoldre.


Internacionalitzar-se, mitjançant la cooperació empresarial, objectiu del nou projecte europeu BEE Net de la Cambra de Barcelona | Sala de Premsa | Cambra de Comerç de Barcelona\nBarcelona, 24 de gener de 2020.- La Cambra de Barcelona impulsarà la internacionalització del teixit empresarial gràcies a la creació de xarxes empresarials de pimes que permetran establir aliances i beneficiar-se conjuntament d’una estratègia internacional comuna. Un pas més en el suport a la internacionalització amb un nou projecte europeu, BEE Net, que pretén estimular l’economia amb l’exportació i la presència europea arreu del món.\nConcretament, el projecte BEE Net implementarà la creació de 10 xarxes empresarials, tres de les quals seran gestionades per la Cambra de Barcelona, que responen a tres sectors diferents de l’economia -el turisme, la indústria agroalimentària i l’energia solar-, i que agrupen a més d’una vintena d’empreses de països com: Itàlia, Malta, Portugal, Lituània i Espanya.\nAmb aquesta aposta, les empreses participants podran conèixer i contactar amb d’altres pimes d’Europa amb interessos comuns, beneficiar-se de formació específica amb webinars de lliure accés en una plataforma especialitzada, comptar amb el suport d’un mentor que ajudi cada consorci a desplegar-se amb èxit i rebre assessorament personalitzat d’un expert en internacionalització de la Cambra. A més, cada xarxa empresarial podrà rebre una subvenció de 25.000 euros per desenvolupar el seu projecte.\nAquesta estratègia de cooperació empresarial s’emmarca dins del pla d’actuació de la Cambra per construir un nou model econòmic de país en horitzó 2030/40. El mercat mundial esdevé una oportunitat de creixement, ja que representa fins a 60 vegades el mercats espanyol. D’aquesta forma, l’estratègia actual cerca maximitzar la internacionalització de l’economia i superar les estratègies d’internacionalització basades en mercats més tradicionals com l’europeu, per conèixer oportunitats en mercats emergents com els asiàtics, els sud-americans o els nord-africans.\nPer fer realitat aquest projecte, la Cambra s’ha aliat amb Sicindustria (Itàlia) i Lithuanian Innovation Center (Lituània), amb el finançament de la Comissió Europea, per conformar un grup de treball sòlid en el suport a la internacionalització. El projecte, que té una durada de dos anys, s’ha presentat avui a la Cambra de Barcelona amb tots els representants de les xarxes europees participants.\nChina at Barcelona Summit reunirà per primera vegada les principals agències d’inversió i empreses xineses\nDel 19 al 21 d’octubre, el China at Barcelona Summit mostrarà als inversors xinesos els avantatges de Barcelona com a porta d’entrada a Europa i a la Mediterrània.\nLa Cambra i el Port de Barcelona organitzen una missió comercial multisectorial a Turquia\nLa Missió comercial multisectorial a Turquia de la Cambra de Comerç de Barcelona i el Port de Barcelona tindrà lloc del 21 al 24 de novembre vinent.


Els avenços en el camp de les tecnologies de la il · luminació no s'aturen. Els fabricants de làmpades i aparells d'il · luminació empenyen, any rere any, els límits de la tecnologia. Això és evident si es miren els avenços en les aplicacions i possibilitats que ofereix la tecnologia LED. Per saber com millor utilitzar les diferents tecnologies, és molt important conèixer de prop l'aplicació i la qualitat requerida, i aquí és on està el nostre punt fort.\nA itsme Lighting Technology l'ajudarem amb això! Quan estigui planificant una nova planta, o renovant una ja existent, o en cas de dissenyar una zona d'ús públic, la il · luminació juga un paper determinant. itsme Lighting Technology li proporcionarà el necessari per crear una solució d'il · luminació efectiva i reeixida. Els millors productes, experts consells acompanyats dels càlculs adequats, tenint en compte els seus requeriments d'il · luminació, tots són ingredients d'un pla d'il · luminació fet a mida.\nVol reduir costos, i fer la seva instal · lació sostenible, i no sap com fer-ho? Totes les recomanacions de itsme Lighting Technology sempre tenen en compte les últimes tecnologies i requeriments mediambientals. Totes les solucions es presenten amb un pla temporal d'amortització, juntament amb l'estalvi en costos energètics i d'emissions de CO2.\nTé curiositat per saber quin estalvi pot aconseguir? Contacti amb els nostres experts de Lighting Technology!


La Fageda d'en Joan: Companys de viatge\nAquesta petita planta arbustiva es diu Foixarda (Globularia alypum). Allò que podria ser un arbust mediterrani qualsevol es converteix a partir d'avui en el meu company de viatge fins al setembre, moment en què hauré de lliurar el projecte final de carrera i haver trobat resposta a les següents preguntes:\n- Existeixen canvis en la seva fenologia? En quines zones geogràfiques de Catalunya es produeixen amb més intensitat?\n- Les situacions de canvi impliquen canvis morfològics en la mida de la flor?\n- Què hi té a veure el canvi climàtic amb tot això?\nM'esperen, probablement, uns mesos durs, estressants i, sobretot, enfeinats, però, alhora, estimulants i encoratjadors. M'esperen uns mesos de poca vida social i pocs diners, però amb un horitzó de bones perspectives tangible, real, a l'abast i cada cop més proper.\nMànigues arromangades i anem per feina!!\nPublicat per Joan a 6:29\n18 de desembre de 2009, a les 11:44


La situació ha portat la canònica de Vilabertran a estar atesa per una sola persona i el monestir de Sant Pere de Roda, per tres\ncristina vilà bartis | figueres 23.03.2021 | 22:49\nEl monument de Sant Pere de Roda, en una imatge d'arxiu · DdG\nEl monument de Sant Pere de Roda, en una imatge d'arxiu\nEls responsables de l'Agència Catalana del Patrimoni –ens creat per la Generalitat fa vuit anys per dinamitzar el patrimoni cultural i preservar-lo– tenen en curs una demanda per conflicte col·lectiu «per vacants cobertes en frau de llei» i una denúncia per «l'acomiadament improcedent d'onze treballadors que feien possible l'obertura dels monuments de Catalunya els caps de setmana». Això, diuen els treballadors, posa en perill el correcte funcionament d'aquests monuments i museus escampats arreu del territori que es quedaran, en certs casos, amb dos o tres treballadors en plantilla.\nEls treballadors han tret a la llum, amb aquest conflicte, els greus dèficits de personal que pateixen, llocs de treball que són estructurals i «que s'han anat perdent els darrers anys des que l'Agència es va fer càrrec de la seva gestió». De fet, diuen, aquesta mesura afecta ara onze persones, però poden ser fins a una vuitantena, el 50% de les quals tenen contractes temporals. Amb tot això, denuncien un intent de «privatització del patrimoni públic» externalitzant cada vegada més serveis els quals, abans, oferia personal en plantilla: visites guiades, activitats educatives i, ara, l'atenció al públic. Segons ells, «mentre la base de treballadors s'ha anat reduint, ha anat creixent la part directiva».\nCreuen que el Departament de Cultura i els polítics en són responsables. «Tot el que es genera dins una agència no ha de passar per Parlament, fa invisible tot el que es fa dins», alerten. A la comarca estan afectats monuments tan emblemàtics com la canònica de Vilabertran, que avui en dia està sent atesa i custodiada per una sola persona, «incomplint la Llei de Protecció del Patrimoni». Segons explica el comitè, quan el Departament de Cultura se'n feia càrrec, hi havia tres persones treballant-hi.\nEn aquesta llista també trobem el monestir de Sant Pere de Roda on ara són tres persones en plantilla, «quan per un bon funcionament n'haurien de ser cinc». En el cas del Museu d'Arqueologia de Catalunya-Empúries saben que no hi haurà reforços per Setmana Santa, «així que hi haurà espais que no podran obrir». L'excusa que els han donat, diuen, ha estat la covid. En una situació similar es troben Santes Creus, Cardona o Miravet.\nNo només això, també alerten del «deteriorament de la salut dels treballadors que queden, perquè si hi ha una sobrecàrrega de feina –en certs casos més d'un miler de visitants al dia– no podran sostenir-la» amb una o dues persones.\nEl públic també sortirà perjudicat. Fonts de l'Agència Catalana del Patrimoni només han volgut confirmar que «no es preveu fer cap modificació horària en els monuments ni en el personal». Tot i això, al web del mateix monestir de Sant Pere de Roda ja es confirma una reducció d'horaris pel cap de setmana de Setmana Santa, ja que les instal·lacions tancaran a les 16 hores i no a les 19 hores com era habitual.


Pendents de l´evolució de la lesió de Marcos Tébar - Diari de Girona\nPendents de l´evolució de la lesió de Marcos Tébar\nVILABLAREIX/GIRONA | M.B. El Girona no juga fins diumenge al migdia a Ponferrada però ahir en el retorn a la feina, Marcos Tébar va ser la principal absència de l'entrenament. El madrileny continua fent treball de fisioteràpia a Montilivi per intentar recuperar-se el més aviat millor. Tanmateix, la ruptura al bíceps femoral de la cuixa d'un centímetre i mig que es va fer ara fa justament una setmana fa que tingui molt just arribar en condicions al partit de diumenge. El club no ha informat exactament del termini de recuperació del migcampista madrileny. Tot i això, tenint en compte que per cada centímetre de trencament cal una setmana de marge, Tébar compliria amb el termini de recuperació aquest diumenge. Ara bé, el cos tècnic és conscient que amb Joseba Garmendia i Ritchie Kitoko encara fora de combat, no pot prendre gaires riscos forçant la seva reaparició. A més a més l'estat de la gespa de l'estadi del Toralín, molt malmesa per les pluges de les darreres setmanes, no convida a fer reaparèixer un jugador tècnic i tant important com Tébar.\nCaldrà veure doncs què decideix Rubi que ja sap que no podrà comptar amb Chus Herrero ni tampoc amb Benja. El davanter va veure la cinquena groga contra el Guadalajara i serà sancionat.\nLa resta de tocats\nD'altra banda, qui tampoc va exercitar-se ahir a Vilablareix va ser el jove migcentre Pere Pons. El de Sant Martí Vell pateix una elongació al recte anteior de la cuixa però avui en principi podria reincorporar-se a la feina. Mentrestant a Chus Herrero divendres li trauran les grapes i se li farà una nova valoració. Per últim Toni Moral segueix la seva rehabilitació de la tendinopatia al genoll esquerre. Qui ja va fer ahir carrera contínua a Vilablareix va ser el congolès Ritchie Kitoko, el qual és a la recta final de la seva recuperació.


La mare, les mares... filles, fills... - Llibres i més\nLa mare, les mares… filles, fills…\n“Dona o femella que ha engendrat un o més fills, especialment respecte a aquests“, aquesta és la definició de mare del dicccionari. Et volem parlar, doncs, d’aquestes dones que han donat la vida a d’altres individus de la seva espècie. Encara que de mares n’hi ha moltes, com és el cas de la dona que assumeix el rol de cuidadora encara que no en sigui la progenitora biològica.\nPer a lloar el paper d’aquestes persones especials, i que cada primer diumenge de maig se celebra el Dia de la mare, et recomanem,\nAssaig, contes, novel·les i pel·lícules\nMama desobedient, Esther Vivas i Esteve eBiblio\nSer mare no és una tasca fàcil. Es viu en una societat hostil a la maternitat. No és senzill quedar-se embarassada, tenir un part respectat, donar de mamar on i quan es vulgui, compaginar la criança i el mercat de treball. Tothom creu que es pot jutjar. Sembla que s’ha d’escollir entre una maternitat neoliberal supeditada al mercat o una maternitat patriarcal sacrificada. Però, on queda el dret a viure l’experiència materna sense imposicions?\n#madresarrepentidas, Orna Donath eBiblio\nLa sociòloga Orna Donath, autora d’aquest manifest feminista, vol trencar les barreres i els tabús d’aquelles dones que un cop han aconseguit ser mares, no han trobat la veritable plenitud. Estimen els seus fills, però al mateix temps no volen ser les mares de ningú.\nNo madres, María Fernandez-Miranda eBiblio\nAl costat de tantes súpermares, també hi ha les dones que no volen tenir fills i les que no poden tenir fills. L’autora ha estat dins d’aquests dos grups. Aquest llibre relata l’experiència de diferents dones: Soledad Lorenzo, Rosa Montero, Maribel Verdú, Mamen Mendizábal, Carmen Ruiz, Inka Martí, Paula Vázquez, Almudena Fernández, Sandra Ibarra i Alaska.\nCoberta: Mama desobedient\nCoberta: No madres\nMamá, eres ¡genial!, Myriam Sayalero eBiblio\nUn conte divertit i original, un homenatge a totes aquelles mares que potser no són perfectes, però… són genials!\nTodas las madres del mundo, Gustavo Martín Garzo eBiblio\nEn aquesta edició il·lustrada, l’autor ens regala un viatge fantàsic i únic a les més de seixanta maternitats possibles que existeixen des del punt de vista de la seva imaginació. Són històries molt breus, com si fossin faules. Seixanta adjectius aplicats al fet de ser mare.\nLa madre. Maksím Gorki eBiblio\n” No conec personatge més net que una mare, ni un cor amb més capacitat d’estimar que el cor d’una mare”.\nÉs el relat de com una víctima, una dona vella de quaranta anys, una dona apallissada pel marit i embrutada pel treball domèstic, un ésser simple, ignorant que és capaç de trencar amb tot i convertir-se en una combatent per la llibertat i tot perquè el seu fill és empresonat per participar en una manifestació de l’1 de maig de 1902 en un poblet de la Rússia tzarista.\nMadre no hay más que dos. Lídia Titos García eBiblio\nAmb humor i naturalitat, la història narra el desig d’una parella de lesbianes que han decidit tenir un fill. Tenen bessons i passen els anys. Situacions quotidianes de família i la manera com decideixen veure el món, un món on el que és més important és estar units, ser feliços i no perdre mai el sentit de l´humor.\nTu no ets una mare com les altres. Angelika Schrobsdorff eBiblio\n«La meva mare era tan complicada com un trencaclosques de mil peces, i jo en vaig haver de reunir tots els fragments i fer-los encaixar.»\nÉs la història real de la mare de l’autora, una mare fascinant i forta però al mateix temps plena de debilitats i contradiccions.\nMare. Ada Castells eBiblio\nMentre la Sara espera que li passin a recollir els últims mobles de la mare, li cau a les mans una llibreta daurada amb un títol que la desconcerta: Confeccions Vidal. Són les memòries que ha escrit l’excèntrica de la seva mare els dos últims anys de vida. La Sara hi comprova allò que ja sap, que la Raquel s’hauria passat l’existència anant a festes, comprant-se joies i ballant la conga, però tenia un problema que no podia esquivar: tres filles.\nCoberta: La madre. Maksím Gorki\nCoberta: Tu no ets una mare com les altres. Angelika Schrobsdorff\nCoberta: Mare. Ada Castells\nCoberta: Una mare. Alejandro Palomas\nCoberta: Sense la mare. Gisela Pou\nCoberta: I tu, quina mena de mare ets? Paula Daly\nUna mare. Alejandro Palomas eBiblio\nFalten unes hores per a la mitjanit. Per fi , després de diverses temptatives, Amalia ha aconseguit als 65 anys veure com el seu somni s’ha fet realitat: reunir tota la família per sopar la nit de Cap d’Any. Una mare explica la història de com l’Amalia entreteixeix amb el seu humor i la seva particular entrega una xarxa de fi ls invisibles amb la qual uneix i protegeix als seus…\nLa pèrdua de la mare…\nSense la mare. Gisela Pou eBiblio\nUn fred matí de novembre, un cotxe s’encasta en un aparador i la conductora mor a l’acte. Un any més tard, la filla de la difunta, l’Emma, de 4 anys, encara manté la ficció que la seva mare és viva. El pare de l’Emma contracta els serveis d’una psicòloga, la Sara. La coneixença de l’Emma portarà la psicòloga a enfrontar-se al seu major repte: un passat ple de records i secrets…\nI tu, quina mena de mare ets? Paula Daly eBiblio\nOn és la Lucinda? Aquesta és l’esborronadora pregunta que plana sobre els habitants de Troutbeck, un poble idíl·lic de la regió dels llacs. La història comença quan la Lisa Kallisto, treballadora i mare de tres fills, descobreix horroritzada que la Lucinda, companya de la seva filla adolescent, ha desaparegut quan era al seu càrrec. La Lucinda és…\nMadre e hijo. Calin Peter Netzer eBiblio\nCornelia té 60 anys i se sent infeliç des que el seu fill Barbu, de 34 anys, ha decidit ser independent costi el que costi. S’ha mudat a un apartament, té cotxe propi, una núvia que no el mereix (segons Cornelia), i el que és pitjor, evita a la seva afectuosa mare sempre que és possible\nLa madre. Alberto Morais eBiblio\nEn Miquel és un noi de 14 anys, que els serveis socials segueixen, la mare del qual està sense treball i amb una vida personal inestable, cosa que provoca que se’n desentengui. Aquesta situació obliga el noi a refugiar-se a casa de Bogdan, un romanès examant d’ella i que viu en un poble proper. La situació es complica quan la mare desapareix de cop…\nMia Madre. Nanni Moretti eBiblio\nLa Margherita (Margherita Buy), una cineasta compromesa políticament, està separant-se del Vittorio, un actor amb qui té una filla adolescent, la Livia. El seu germà (Nani Moretti) decideix deixar la feina per dedicar-se completament a la seva mare, greument malalta a l’hospital. La història mostra els canvis que es produeixen en una família quan un dels components està molt malament de salut.\nUna segunda madre. Anna Muylaert eBiblio\nLa Val és una interna que es pren el treball molt seriosament. Serveix en una casa d’un matrimoni ric de Sao Paulo dia i nit i té cura del fill adolescent, que ha criat des de petit. L’ordre d’aquesta llar canvia quan arriba a casa la filla de la Val…\nDestigem que aquesta petita mostra t’agradi! A l’ebiblio trobaràs més informació!


weblog context :: el weblog :: nota de premsa 15 de maig, 2002\nweblog context: [ nota de premsa 2002.05.15 ]\n[lliurament de maig]:\n15 de maig, 2002\nel *weblog context <http://straddle3.net/context/index.es.html> anuncia el quart lliurament de la sèrie context. En ella es presenten els weblogs com un nou pas més en un emergent i auto-organitzat fluix d'informació, característic del nostre món post-web.\nL'11 de setembre els weblogs passen al primer plànol i es converteixen en part de l'evolució dels mitjans [>veieu *ground zero 911 keys]. Aquest és avui un fet reconegut fins i tot pels grans mitjans de comunicació. La següent cita és un exemple d'això. "Des dels atacs terroristes i la represàlia nord-americana a Afganistan, els blogs de tot el país han aconseguit una visibilitat sense precedents i, en alguns casos, una nova identitat com a font alternativa de notícies o 'periodisme personal'. Durant els recents esdeveniments informatius, quan els llocs web dels mitjans de comunicació tradicionals es col·lapsaven o fallaven les actualitzacions, els lectors on-line es van dirigir als àgils blogs... Un blogger envolta les notícies amb un context en el qual els lectors habituals tendeixen a confiar; amb una visió del món que probablement és paral·lela a la seva i descobrint enllaços web que trobaran ressonància en seguidors afins en sensibilitat... La informació del blog és publicada instantàniament i la seva ressonància dins de la comunitat és immediata... abans de l'11 de setembre els blogs havien començat a emergir com una subcultura diferenciada dins la xarxa". >de 'Personal web logs put a face on a faraway disaster' per Renee Tawa, Los Angeles Times. 14 d'octubre, 2001\nA part d'aquest tret periodístic característic, el fenomen comunicatiu dels weblogs s'estén més enllà, i es relaciona amb el moviment de programació col·lectiva (codi obert/programari lliure) i el nou model per a la producció, publicació i accés a la ciència. La web editable, anunciada per la imminent web semàntica, adquireix un significat concret amb els weblogs. En aquest nou flux d'informació, els blogs estan intervenint activament tal com neurones amb sinapsis que es multipliquen en el cervell planetari.\n>veieu el lliurament de maig de les sèries context:\nel weblog,un nou flux d'informació\nEl mapa no és el territori, com el model no és la realitat. El mapa és una estructura referencial; tot es pot referenciar dins d'un sistema de coordenades Nosaltres vam escollir el sistema de coordenades de les referències en internet per a les nostres activitats de "mapejat". La secció *sèries context <http://straddle3.net/context/index.ca.html#series> del weblog context té aquesta funció cartogràfica. En la primavera de 2003, empaquetarem la sèrie context 2002 en forma d'exposició presencial amb el seu llibre-catàleg, oferint una àmplia cartografia de la cultura emergent.\nEl primer lliurament de la sèrie context està dedicada al llibre "Information Arts" (Arts de la Informació) de Stephen Wilson, una contribució clau al mapejat de l'art en el nostre context contemporani, centrat en el treball revolucionari d'artistes i teòrics que desafien la separació d'art i ciència iniciada en el Renaixement. El segon lliurament de la sèrie context es va dedicar al tema "computació estética", que es refereix a la recerca de un nou desenvolupament en la representació i la anotació, la exploració en l'us de métodes i processos artístics en les representacions més própies de la computació. El tercer lliurament de la sèrie context es va dedicar a 'El Domini Públic en la Ciència', que es referia a alguns significatius desenvolupaments relacionats amb el lliure fluix de coneixements en l'entorn on-line compartit i la necessitat de mantenir lliure la informació.\nuna publicació en línia del projecte *context <http://straddle3.net/context/>, que proposa apropiar-se i disseminar la cultura emergent com un nou 'art de viure' la civilització planetària que la tecnologia està creant. L'actual situació destaca la necessitat d'aquesta classe d'observatori públic, d'aquest projecte d'investigació i desenvolupament, d'aquest model innovador de publicació que contribueix a estar preparat per al context que ve, per al pròxim cicle; "la revolució tècnica està a punt de reiniciar-se".


Monitors, local i reunions estables: el Casalet creix a Praga – |REVISTA|KAMPA|\nMonitors, local i reunions estables: el Casalet creix a Praga\nEl centre cultural i familar Knoflík, al carrer Čihákova 974 de Praga 9, és el nou lloc estable del Casalet, amb el permís del virus.\nSi vius a Praga i tens quitxalla ja deus conèixer les reunions del Casalet. Ara es faran reunions regulars en un local a Praga 9, amb monitors. Estava tot lligat i ha quedat escapçat per la quarantena. S’han trobat tres monitors que acompanyaran als infants dues hores un cop per setmana i proposaran activitats i manualitats per donar-los a conèixer la llengua, les tradicions i els jocs.\nEs faran tallers de manualitats com ara la construcció de la Vella Quaresma, s’escoltaran i cantaran cançons, faran jocs, prepararan menjar, etc. Les activitats seran dissenyades pels pares i els monitors podran adaptar o proposar coses segons els interessos dels nens.\nEs va arribar a un acord amb els pares integrants del Casalet i el Casal perquè aquest cobrís material i lloguer de la sala a través de les ajudes de la Generalitat i espònsors, i perquè les famílies assumissin els honoraris dels monitors, que podrien ser coberts parcialment per la quota familiar anual del Casal i una entrada simbòlica per activitat.\nEs va trobar un lloc adient: el Kulturní a rodinné centrum Knoflík al carrer Čihakova (Praha 9) disposa d’un espai totalment adaptat per infants, amb taules i cadires infantils, coberts i gots, cuineta, vàter, ràdio amb USB&CD. S’hi poden fer activitats i berenar. Ens llogaran la sala un dia per setmana, dues hores.\nAmb moltes ganes d’engegar el projecte, tornarem a reprendre les converses per activar el Casalet setmanal quan estiguem plenament desconfinats i de cara al curs 2020/2021 a partir de Setembre.\nInforma: Natàlia Soler\nAutor ed.Publicat el 5. 5. 2020 17. 5. 2020 Categories vidaEtiquetes casal, casalet\nAnterior Entrada anterior: Praga fora del centre barri a barri (esbós)\nSegüent Entrada següent: Les biblioteques del Klementinum i Strahov


5.1.Disseny i aspecte estètic\n11664 by uploadpdfbooks 45 views\nFe rr 2001 volume 59 by Belarus Laws 45 views\n11705 by uploadpdfbooks 48 views\nTRABAJO FINAL by Isabella Borja 67 views\ndev_int_11 by Travis Butcher 45 views\nUBS Elections Positions and Roles by Jessica Gahtan 906 views\n2.

Per poder canviar l’aspecte estètic del web creat amb Joomla!, cal entendre el concepte de plantilla

Les plantilles (o templates ) de Joomla donen l’aspecte estètic de la web.

Joomla separa els continguts del disseny .

Permet canviar en un moment el disseny del web sense haver de canviar els seus continguts ni organització.

Quan s’instal·la el Joomla, ja porta unes plantilles preinstal·lades: Beez, JA_Purity, Rhuk_Milkway (en la versió 1.5.23)

A Internet hi ha milers de plantilles per descarregar (gratuïtament o pagant) i instal·lar al nostre web fet amb Joomla.

\n3.

On trobar plantilles per descarregar?

http://www.joomlaxe.com

http://www.joomlatp.com

http://www.djoomla.com/component/joomla-15-downloads/template-joomla-15

http://templatewebshop.com/index.php/Joomla-1.5/

http://www.siteground.com/joomla-hosting/joomla15-templates.htm

http://www.joomla24.com/Joomla_1.5.x_Downloads/Joomla_1.5_Templates.html

http://www.youjoomla.com/free-joomla-downloads-2.html

http://www.joomlart.com/joomla/templates/showcase

http://www.rockettheme.com/Free-Joomla-Templates/

http://www.joomlashack.com/index.php?option=com_content&task=view&id=171&Itemid=43

\n4.

Hi ha 2 tipus de plantilles:

Plantilles del lloc web

Controlen l’aparença del front-end

Plantilles de l’administrador

Controlen l’aparença del back-end

\n5.

El Gestor de plantilles permet instal·lar i gestionar les plantilles.

La vista inicial mostra un llistat de les plantilles instal·lades (del front-end i del back-end ).

\n6.

Accés:

Extensions  Gestor de Plantilles  Lloc

\n7.

Botons de la barra d’eines:

Serveix per indicar quina és la plantilla que s’utilitza.

Permet editar la plantilla seleccionada.

Mostra ajuda sobre el gestor de plantilles.

\n8.

Informació de les columnes:

# : número d’ordre de la plantilla

: botó de selecció de la plantilla

Nom : el nom de la plantilla. Si es passa el mouse per sobre d’aquest nom, es mostra una finestra de previsualització de la pantilla.

Per defecte : és la plantilla utilitzada com a plantilla del lloc web (només n’hi pot haver una de seleccionada)

Assignat : indica si la plantilla està assignada a alguna de les pàgines del lloc.

Versió

Data

Autor

\n9.

Accés:

Extensions  Gestor de Plantilles  Administrador

\n10.

Editar una plantilla:

Marcar el botó de selecció de la plantilla

Prémer el botó Edita

\n12.

Botons de la barra d’eines:

Mostra el lloc web amb la plantilla seleccionada

Permet editar el “codi” de la plantilla. Només fer-ho si es tenen coneixements tècnics.

Permet editar el “codi” d’estils de la plantilla. Només fer-ho si es tenen coneixements tècnics.

Guarda els canvis fets i tanca la finestra d’edició.

Guarda els canvis fets sense tancar la finestra.

\n13.

Elements que es poden modificar d’una plantilla:

Detalls : mostra informació sobre la plantilla.

Assignació de menú : permet assignar la plantilla a un menú concret.

Útil si es vol que una secció del lloc web tingui una aparença diferent.

Paràmetres: permet canviar certs aspectes de la plantilla.

Per cada plantilla, els paràmetres que es poden canviar són diferents.

\n14.

Accés:

Extensions  Instal·la/Desinstal·la  Instal·la

\n15.

Tres formes d’instal·lar una plantilla:

Instal·lar el paquet comprimit

Permet “pujar” un paquet o carpeta de fitxers comprimits (zip), que s’instal·larà automàticament al servidor web .

Botó Examinar…  per seleccionar on es troba el fitxer dins l’ordinador.

A continuació, prémer el botó Puja l’arxiu & Instal·la

Si tot va bé, es mostra un missatge confirmant que s’ha instal·lat correctament.

\n16.

Tres formes d’instal·lar una plantilla:

Instal·lar des d’un directori del servidor

Cal tenir coneixements més tècnics, ja que prèviament s’han d’haver transferit tots els fitxers de la plantilla al servidor.

Cal escriure la ubicació on es troben els fitxers.

A continuació, prémer el botó Instal·la

Instal·lar des d’una URL

Permet indicar una adreça web, on hi hagi el paquet, sense necessitat de descarregar-lo prèviament.

\n17.

Accés:

Marcar la casella al costat de la plantilla que es vol desinstal·lar.

A continuació, prémer el botó de la barra d’eines.

Extensions  Instal·la/Desinstal·la  Plantilles

\n18.

Webs construïdes amb Joomla!

http://www.naturaiaventura.cat/

http://www.iesbosccoma.cat/cf

http://www.inmobachiller.com

http://sapas.webempresa.com

http://www.todoaudiophony.com

http://eurorents.webempresa.com

http://baltyka.webempresa.com

http://www.seriportsl.com

http://www.moscardo.com

\nFe rr 2001 volume 59\nUBS Elections Positions and Roles\nCST EM ANÁLISE E DESENVOLVIMENTO DE SISTEMAS IFPB 3º PERÍODO PROGRAMAÇÃO ORIE...


Grindcore - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEl grindcore (de vegades anomenat grind) és una variant del hardcore punk, més específicament del crust punk anglès de principis dels 80's.\nAnarcopunk, hardcore punk, crust punk, noise rock, extreme metal\nPrincipalment a Gran Bretanya, als anys 1980.\nGuitarra - Sota - Bateria\nAlta al voltant de l'escena del punk en general.\nCybergrind - Noisegrind\nDeathgrind - Goregrind - Pornogrind\n2 Arrels històriques i influències\nEl grindcore es caracteritza per la seva distorsió brutal, guitarres afinades diversos tons per sota de l'habitual, baixos distorsionats, temps vertiginosos, blast beats i la seva mescla de veus utilitzant tant growls com shrieks. Les lletres en el grindcore originalment parlaven de temes polítics socials, encara que sovint es veuen bandes que usen temàtiques gore i humor negre. Una altra característica típica són les "microcançons". Molts grups han fet cançons que no duren més d'un minut. La velocitat de la cançons és d'aproximadament 124-240 BPM. El grindcore sol tocar-se amb la formació clàssica del hardcore punk: guitarra elèctrica, baix i bateria, no obstant això, no és rar trobar-se amb formacions grind que utilitzin altres mitjans per crear la seva particular brutalitat sonora.\nArrels històriques i influènciesModifica\nAbans de fer alguna afirmació determinant, cal prendre en compte que el desenvolupament dels gèneres musicals no són lineals, sinó que moltes vegades coexisteixen uns amb uns altres i en diferents parts de l'orbe. És molt més senzill tractar d'entendre els desenvolupaments com una evolució lineal, per això moltes vegades es pot caure en errors.\nEl grindcore és un vessant musical provinent, per escena i per actitud, del punk rock, específicament del hardcore punk en l'Anglaterra de meitat dels anys 1980. Aquestes bandes van tenir molta influència de bandes de death metal que ja començaven a desenvolupar-se des dels anys 1983-1984 amb la banda a la qual se li atribueix la paternitat: Death; en aquest mateixa època neixen bandes importants com Morbid Angel. cal ressaltar a més que el death metall té com a antecessor i inspirador principal a la banda Slayer i algunes referències sòniques de la banda punk The Exploited.\nÉs pertinent destacar a més que el crust punk, un altre vessant del hardcore punk, és bàsicament contemporani al desenvolupament del grindcore; moltes bandes de death metal de la talla de Cannibal Corpse (no necessàriament de forma directa) s'han vist influenciades pel crust punk, principalment per l'ús de veus guturales, que les bandes de grindcore també han usat. Una de les bandes més representatives del crust punk és Extremi Noise Terror, caracteritzats per un so hardcore punk més aviat terrorífic.\nHi ha influència i mescla de gèneres per a molts tan dispars com el punk i el metall. Als Estats Units, hi havia bandes de thrashcore (hardcore extremedamente ràpid) com Siege, D.R.I. i Repulsion que començaven a incloure elements del heavy metal, principalment de thrash metal, donant els primers passos del crossover thrash. Aquest gènere va quedar representat amb el disc de 1987 de D.R.I. Crossover, que és on es va encunyar aquest terme.\nUna de les primeres bandes a definir l'estil, i de les primeres bandes de grindcore a fer-se famosa, va ser Terrorizer, formada a Los Angeles (Estats Units) en 1986 per Jesse Pintado -que després formaria part de Napalm Death- i Pete Sandoval -que després seria el baterísta de Morbid Angel; tots dos músics de qualitat però amb una visió experimental del heavy metall i el hardcore punk, que passaven per un moment conegut com a crossover (mescla o fusió). Van editar l'LP World Downfall abans de separar-se, disc que es va convertir en la pedra angular i pilar fonamental del so grindcore.\nDesprés de Terrorizer, el grindcore es faria popular als EUA i a Europa a través de Carcass, Napalm Death, Agathocles i Anal Cunt. Alguns dels seus components són músics molt tècnics i experimentats, la qual cosa lliura a aquest estil de ser considerat realment antimusical, a pesar que fins i tot els mateixos músics i afeccionats a aquest estil utilitzen un símbol de dues corxeres ratllades, com a emblema irònic de l'estil, per desmarcar-se de la música pop. cal ressaltar en aquest paràgraf, que l'àlbum de Napalm Death editat en 1987 anomenat Scum, és el primer àlbum a ser reconegut com a grindcore. Posteriorment i com és natural, la banda va explorar altres sons més lligats al death metall.\nA Espanya el gènere va tenir el seu cultiu des d'inicis de la dècada de 1990, amb bandes com El Kaso Urkijo (Barcelona), Ruido de Rabia (Euskadi) o Seqzión demenziados (Madrid).\nEl goregrind és una forma de grindcore caracteritzada per temes amb veus alterades i guitarres molt greus, així com per temàtiques sagnants o d'horror. Els àlbums Effortless Regurgitation of Bright Xarxa Blood de Regurgitate i A Chapter of Accidents de Dead Infection mostren plenament al gènere. Carcass està dins d'aquesta tendència amb Reek of Putrefaction, sent el disc pilar i pioner del gènere.\nEl noisegrind té una èmfasi en el soroll caòtic i la velocitat més aviat conduïts pel músic. Altres característiques inclouen una estructura musical fora de consonància, instruments improvisats i una producció pobra. La majoria de les bandes del noisegrind no es prenen seriosament i consisteixen en solament alguns membres, normalment un vocalista, el baterista (o una bateria electrònica) i el guitarrista. Exemples de bandes del noisegrind inclouen: Anal Cunt, Sore Throat i 7 Minutes of Nausea, entre altres. En general el so és menys brutal, però més caòtic en comparació al grindcore convencional, i sovint els riffs són tan arbitraris que solament es perceben una o dues notes.\nEl pornogrind és una versió del goregrind que es diferencia únicament en el contingut de les lletres, les quals es basen en sexe i diferents perversions, parafilies i degeneracions del comportament sexual; a més d'això, es caracteritza per la seva típica exaltació i exponència de la veu de porc (Pig squeal), provinent de la influència del brutal death metall. Exemples de bandes serien Regurgitate, Cock and Ball Torturi, GUT, Torsofuck, C.A.R.N.I., Rompeprop, Urtikaria Anal, Lord Piggy, Krueger de Veneçuela i Fecalized Rectal Sperm Spewage (F.R.S. S.).\nEl cybergrind és una versió del grindcore que mescla l'electrònica en la instrumental tractant de crear una versió més modernista d'aquest subgènere, L'estructura musical varia de brutal a graciós, la majoria de les vegades contenen lletres les cançons d'aquest gènere, en casos com Spermswamp s'usen combinacions de jazz i swing després canvia a grindcore. Exemples d'aquest subgènere serien Agoraphobic Nosebleed, Spermswamp i Fecalized Rectal Sperm Spewage (F.R.S. S.).\nAquest és un gènere que barreja la brutalitat extrema del death metall amb la velocitat del grindcore influenciant especialment amb els blast beats o "ràfegues de cops". Bandes com Cephalic Carnage, Mortician, Bruixeria (en els seus inicis), Cattle Decapitation, Carcass (en el seu disc Symphonies of Sickness), Nemessis, Aborted, Dying Fetus i Impaled. Pot afirmar-se que el deathgrind és un dels estils més extrems, però cal no confondre-ho amb el brutal death metall; aquest últim concentra més la contundència del death metall evolucionant a un gènere més brutal. Encara que el Deathgrind és un estil pesat, no arriba a les exageracions del Brutal Death Metall o de gèneres englobats en el Metall extrem, tal vegada aquesta sigui la raó per la qual els metaleros més antics sovint criticaven a aquest estil en considerar-ho un intent fallit de crear "Death metall distorsionat".\n↑ Terrorizer grindcore.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Grindcore&oldid=24769590»\nDarrera modificació: 3 set 2020 a les 03:58\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 3 set 2020 a les 03:58.


PRESENTACIÓ D’EQUIPS TEMPORADA 2019/20 – OAR Gràcia Sabadell\nAquest passat divendres vam celebrar la presentació d’equips de la temporada d’enguany. Un total de 33 equips tant de la secció de futbol com d’handbol van omplir les lletres d’OAR al pavelló del carrer Boccaccio on s’hi van aplegar més de 500 persones.\nL’acte va comptar amb la presència de la regidora d’esports de l’Ajuntament de Sabadell, Laura Reyes, del president de la Federació Catalana de Futbol i vicepresident de la Federació Espanyola, Joan Soteras, així com dels directius de la secció de futbol Pep Molet i Josep Mª Rovires i del president del club Salvador Gomis.\nLa celebració va acabar amb una foto de família espectacular decorada amb confeti.\n← El 1a Nacional s’imposa al St Esteve Palautordera.\tEl 1a Nacional no cedeix a casa →


Activitats comunitàries | Web de EAP Sardenya\nProfessionals i Serveis / Comunitària / Activitats comunitàries\nComitè de pacients: grup obert a tots els pacients sardenyils que vulguin participar activament en millores del centre i en accions comunitàries. La teva participació és el nostre gran valor!\nMediació pakistanesos: l'objectiu principal és conèixer la seva cultura alimentaria, per fer consells nutricionals adaptats als seus usos i costums. Grup liderat per la pediatra Dra. Palasí.\nParticipació en la II Jornada de Salut Comunitària d’UDACEBA: l'equip de comunitària va presentar els seus projectes, comunicacions, vídeos i experiències. També vam participar en el concurs de fotografia comunitària.\nConcurs de Dibuix Saludable: pels nens i nenes de Pediatria de l'EAP Sardenya de 5 a 10 anys, en el marc de la Diada de Sant Jordi com activitat dinamitzadora en el centre.\nTaller d'Alimentació: per resoldre dubtes sobre què i com han de menjar els més petits de la casa. Dirigit a pares i mares d'infants de 6 mesos a 3 anys.\nParticipació en el concurs "La infermera, la teva aliada per deixar de fumar" organitzat pel Consell de Col·legis d’Infermeres i Infermers de Catalunya (CCIIC): l'equip d'infermeria participa amb la difusió d'un vídeo propi "Stop smoking".\nTaller de lactància materna: És un grup format per mares i pares en l'etapa d'alletament del nadó. S'expliquen tècniques i es resolen dubtes sobre preses, posicionament, conservació de la llet, entre d'altres. Tenim Grup de Facebook!\nTaller massatge infantil: La comunicació mare/pare-fill/a és molt important per al desenvolupament del nadó. El contacte establert mitjançant el massatge infantil dóna informació sobre l'estat anímic fill/a i fa més fàcil entendre les seves necessitats. De manera regular es formen grups d'entre 2 i 8 mesos.\nTaller d'odontopediatria: L’odontologia infantil actualment tracta l'infant en la seva integritat i ho fa promovent les accions preventives davant de les accions invasives. D'aquesta manera realitzem 2 sessions a l'any amb els pares i mares.\nTaller d'ús dels inhaladors: una vegada a l'any es realitza aquest taller per persones amb Malaltia Pulmonar Obstructiva Crònica (MPOC). Objectius: coneixement sobre la malaltia, maneig dels símptomes, signes d'alarma, educació i maneig de la teràpia inhalatòria.\nTaller de memòria: adreçat a homes i dones majors de 65 anys, sense deteriorament cognitiu. Es treballa de forma conjunta el manteniment de la memòria.\nProgrames propis d'odontologia: prevenció de malaltia periodontal en persones diabètiques, dona embarassada, dona maltractada, disminuïts psíquics, persones sense recursos i persones amb alt risc social.\nRevisions bucals a les escoles: amb els objectius de registrar el nivell de salut bucal de la població de 6 i 12 anys (1r i 6è de Primària), conscienciar sobre la importància de tenir una bona salut bucal i informar sobre pautes d'higiene bucal i alimentació.\nXerrades i aules de Salut: de forma regular metges, infermeres, odontòlegs i administratius fan xerrades de salut al centre, escoles i al Casal de Gent Gran del Baix Guinardó.\nDifusió, col·laboració i conscienciació en campanyes de prevenció: "Pren-te el pols", "Càncer de mama", "Càncer de còlon", "L'aneurisma d'aorta abdominal", "Setmana sense fum", "Setmana del cribratge d'Alcohol".\nDifusió de les activitats del PIAD Horta-Guinardó: ofereixen informació i atenció en tots aquells temes que interessen i preocupen les dones. Possibiliten l'accés a diferents recursos de la ciutat, de tipus laboral, associatiu, cultural i educatiu, entre d'altres. També ofereixen assessorament jurídic i psicològic gratuït.\nDifusió dels Dies Mundials de la Salut: conscienciació de malalties representades en la celebració d'aquests. Una crida a la investigació i al suport.\nDia Mundial del Somriure: l'EAP Sardenya aprofita aquest dia per repartir gomets de somriures als seus pacients. Petit gest que omple de felicitat!\nFundació Pasqual Maragall: representants de la fundació ens acompanyen de forma puntual matí i tarda. Objectius: fomentar i donar suport a la recerca científica en l'àmbit de l'Alzheimer. Per un futur sense Alzheimer!\nProjecte RADARS: detectem situacions de soledat (objectiva o subjectiva), canvis de comportament, manca de xarxa familiar i/o contactes socials, absència i/o deteriorament del cuidador, usuaris que viuen en un habitatge amb barreres arquitectòniques o en un lloc amb dificultats d’accessibilitat, orogràfiques i/o de manca de xarxa de transport. No busquem substituir l'actuació dels Serveis Socials sinó d'apropar a aquestes persones al servei per tal de programar actuacions abans que la seva situació s'agreugi i definiran el tipus d’intervenció requerida per minimitzar els riscos i garantir el seu benestar social. Més informació.\nParticipació en la I Jornada de Salut Comunitària d’UDACEBA: l'equip de comunitària va presentar els seus projectes, comunicacions, vídeos i experiències. També vam participar en el concurs de fotografia comunitària.\nParticipació en el Projecte "Cruïlla Salut Mental": conjuntament amb la Fundació Tres Turons, Associació AREP, CORE Salut Mental UAB, Institut de l'Envelliment UAB. Objectiu: contribuir que les persones amb problemes de salut mental participin dins la societat, en igualtat d’oportunitats i puguin tenir una vida plena.\nParticipació CAMFIC 2017: presentació del pòster “Dificultats i solucions per fer Salut Comunitària”.\nCampanya "I tu, com et cuides?": volem promoure un estil de vida saludable que permeti millorar la nostra qualitat de vida. Amb aquesta finalitat engeguem la campanya a les xarxes socials, a través de la compartició d'imatges saludables. Consulta'n les bases.\nCampanya "Salut literària": volem demostrar que llegir té efectes positius en la nostra salut. Amb aquesta finalitat, engeguem la campanya a les teles del centre i les xarxes socials que de forma mensual es farà una prescripció literària, relacionada amb la salut, per un professional del Sardenya. Troba del teu professional la píndola literària!\nProjecte Mindfulness als mestres: com a experiència, pediatria amb Rosa Navarro de www.mindfulbarcelona.com apliquen aquest mètode per reduir l'estrès i aportar les eines per un correcte desenvolupament emocional i personal, als mestres d'una escola de la població de referència.\nCol·laboració amb Bebé a bordo: tracta d'un programa de maternitat i de nadons amb diferents youtubers, que donen consells i experiències de mares reals. En la cinquena temporada l'EAP Sardenya ha col·laborat amb la youtuber Happy Ohana tractant el tema de l'alimentació: "Canvis en l'alimentació a partir de l'any" i "Al·lèrgies i intoleràncies". A més, s'han publicat 3 articles: "¡Odio la fiebre!", "Como comer a partir de los 6 meses" i "¿Es lo mismo alergia que intolerancia?".\n#salutliterària #salutactiva #salutcomunitària #equipsardenyafasalut


i investigació operativa | enciclopèdia.cat\nSinònim complementari recerca operacional\nBranca de les matemàtiques molt lligada a l’estadística i a l’anàlisi dels processos d’optimització, consistent a aplicar tècniques matemàtiques i estadístiques a la solució de problemes governamentals, empresarials, industrials, educatius, etc.\nLes tècniques de la investigació operativa són particularment útils en l’equilibrament d’objectius conflictius amb un gran nombre de línies d’acció alternatives, amb conflictes d’interessos i amb un gran nombre de variables complexes i interaccionants. La investigació operativa s’utilitza per a conduir i coordinar les operacions o les activitats dins un sistema organitzat (empresa, administració pública, etc.), i els estudis que en són el resultat intenten proporcionar a l’executiu una base sòlida, científica i quantitativa per a la presa de decisions. Es caracteritza també per l’aplicació del mètode científic mitjançant equips interprofessionals, que intenten resoldre els problemes amb un enfocament global, i que veuen l’organització com un sistema en el qual cal prendre decisions enfront de situacions en què hi ha relacions complexes, incertesa, riscos, conflictes d’interessos i línies d’acció alternatives. Les etapes d’un estudi d’investigació operativa són normalment aquestes: anàlisi del sistema estudiat, construcció d’un model matemàtic que representi aquest sistema, determinació d’una solució a partir del model, validació del model i de la solució obtinguda, control del model i de la solució, i utilització efectiva dels resultats. El sistema objecte de l’estudi es considera com un conjunt d’elements interrelacionats orientats a un fi comú, situat en un context, anomenat entorn, i que pot influir sobre el conjunt o els seus elements. Els diferents elements del sistema no poden ser estudiats aïlladament, i l’estructura de les relacions entre uns i altres té tanta importància com l’estudi aïllat de cadascun. Els elements del sistema es caracteritzen per uns atributs representats formalment per variables matemàtiques; les relacions entre els elements, i entre aquests i l’entorn, donen lloc a equacions que relliguen aquestes variables. El conjunt constitueix un model matemàtic. L’establiment d’aquest model requereix normalment diferents etapes, a mesura que s’obtenen dades sobre el sistema, així com els valors dels seus paràmetres, i a mesura que es formalitzen les relacions entre les variables. Una vegada s’ha obtingut el model, caldrà trobar la solució que faci màxima (optimitzi) una certa funció U, respectant els lligams o les restriccions, i caldrà validar-los, en el sentit de comprovar que el model representa amb prou aproximació el comportament del sistema i que la solució és practicable. No sempre és possible trobar l’esmentada solució òptima per mitjans analítics; en aquests casos cal emprar mètodes de simulació, heurístics o d’exploració dirigida que permeten, simplement, analitzar el comportament del model o bé trobar solucions, dites admissibles, encara que no constitueixin una solució òptima.\nLa investigació operativa tingué el seu origen en la Segona Guerra Mundial. A causa de l’avançament de la tecnologia i de les noves estructures dels exèrcits on s’havia introduït l’especialització o la divisió del treball, es féu necessari l’ajut de científics i investigadors que aprofitessin millor els nous mitjans. El primer estudi consistí a tractar d’augmentar el temps entre la primera alerta donada pel radar i l’instant en què començava l’atac aeri, i també de disminuir el temps entre la primera alerta i l’instant d’iniciació de la resposta. El primer equip, constituït formalment a la Gran Bretanya, fou dirigit pel físic P.M.S. Blackett, i el formaven dos fisiòlegs, dos físics matemàtics, un astrofísic, un oficial de l’exèrcit de terra i un enginyer topògraf; posteriorment s’hi afegiren un altre fisiòleg, un físic i dos matemàtics. L’èxit dels estudis realitzats féu estendre aquest tipus d’equips a diverses unitats de l’exèrcit. També se’n crearen als EUA, a partir del 1942. Sovint s’esmenta com a exemple la composició dels combois aliats que creuaven l’Atlàntic nord, i la graduació de les càrregues de profunditat antisubmarines llançades per l’aviació, que s’havien graduat a 30 m de profunditat, on tenien el màxim efecte potencial, però obtenien un resultat molt pobre. L’estudi portà a la conclusió que, quan l’avió descobria el submarí, aquest era a la superfície, i fins i tot en el cas que se submergís, quan explotava la càrrega encara romania dins la zona en què podia afectarlo l’explosió. Graduant les càrregues a 7 m, aconseguiren quadruplicar el nombre d’impactes. A l’acabament de la guerra, tant a la Gran Bretanya com als EUA es començaren a utilitzar aquests mètodes en la indústria i l’administració pública.\nD’aleshores ençà, la investigació operativa ha estat utilitzada pràcticament en totes les àrees dins les empreses industrials i de serveis, per exemple en l’àrea financera i d’inversió, per a la selecció de carteres, estudis de diversificació i adquisició, planificació a llarg termini; en l’àrea de producció, per a la planificació i la programació de les fabricacions, el control dels estocs, compres, manteniment, problemes de cues, etc. També han estat nombroses les aplicacions dins l’àrea del màrqueting i la distribució: afectació de l’esforç de vendes, publicitat, avaluació de l’efectivitat de les campanyes publicitàries, previsió de la demanda, situació de magatzems. Són nombroses les tècniques matemàtiques que han estat desenvolupades com a conseqüència dels problemes plantejats per la investigació operativa. En són exemples la programació matemàtica (lineal i no lineal), la programació dinàmica, la teoria de grafs, el mètode de Montecarlo, la teoria dels jocs i la teoria de cues.\nData d'actualització: 2018-08-08


Dijous de 19 a 21.30 h\nLisbon Beat és un retrat coral de la música dels afrodescendents de l’extraradi de Lisboa i dels seus protagonistes. Centenars de milers de migrants que van ser desplaçats als anys noranta, des dels barris de xaboles creats per la migració posterior a la independència de les colònies africanes de Portugal, cap a nous barris als marges de la ciutat. Allà es troben fins a dia d’avui músiques d’arrel africana, de la més folklòrica a la més electrònica i urbana, que fan diverses generacions amb orígens a Angola, Sao Tomé i Príncipe, Cap Verd, Moçambic o Guinea Bissau. Una vigorosa barreja de kuduro, funaná, afrohouse, batida, trap i orgull de barri. Amb Barcelona Districte Cultural, In-Edit i Perifèria Beat. 19 h - Espectacle de Spoken Word amb Aedo i Jaume Muñoz. 19.30 h - Lisbon Beat\nPodreu fer les inscripcions en línia a partir del 18/10/2021 a les 10 h.


Dietes vegetarianes i la vitamina B12 - Receptes Vegetarianes\nÚltimament he llegit força coses sobre la vitamina B12 i la seva relació amb les dietes veganes/vegetarianes* i haig de dir que la majoria de vegades em foto les mans al cap.\nAquest tipus de dietes, al meu entendre, son respectuoses amb els animals, amb el medi ambient i amb la pròpia salut. Però no tot son flors i violes! Amics meus, heu de saber que NO hi ha cap aliment d’origen vegetal que contingui vitamina B12. De fet, la B12 és la única vitamina que no està present en els vegetals, per tant, si heu decidit que voleu portar un tipus d’ alimentació que sigui respectuosa amb tot el que us he dit abans, haureu de prendre algun suplement de B12 o aliments que estiguin enriquits amb aquesta vitamina.\nPerò anem per parts: Com arriba la vitamina al nostre organisme i perquè serveix? Doncs bé, la B12 arriba al nostre estomac unida a proteïnes d’origen animal. Quan arriba a l’estomac, l’acidesa de l’interior de la cavitat gàstrica l’allibera d’aquesta proteïna i com que la pobre B12 no sap anar tota sola, s’ha d’unir a una altre proteïna, que en aquest cas és la proteïna R. Llavors, aquests dos elements, ben agafadets de la ma, passen a l’intestí prim (al duodè) i aquí es torna a quedar soleta. A partir d’aquí, s’uneix al factor intrínsec (una altre proteïna) que l’acompanyarà fins a l’ili (a l’últim terç de l’intestí prim), que és on s’absorbirà, gràcies als receptors específics que hi ha per al factor intrínsec.\nLa B12 és necessària per a la producció de glòbuls vermells i l’aminoàcid metionina, la síntesis d’acetilcolina i per a la incorporació d’aminoàcids al cicle de Krebs (coses del metabolisme).\nCom podeu veure al principi de tot aquest procés, la B12 arriba acompanyadeta de proteïna animal. Sense aquest tipus de proteïna, no pot començar tot el seu llarg camí cap a l’ili. Per tant -i em sap greu ser el portador de males noticies per als vegans i vegetarians-, la proteïna d’origen animal és necessària per a l’absorció d’aquesta preuada vitamina.\nEl dèficit de la B12 pot provocar anèmia perniciosa, trastorns neuropsiquiatrics, com pèrdua de memòria, debilitat, canvis d’humor i personalitat, etc.\nLes principals fonts de B12 son el fetge, els ronyons, la llet, els ous, el formatge i la carn.\nSento molt si he ferit la sensibilitat dels vegans i vegetarians, però no patiu, que no tot son males notícies. Existeixen suplements de vitamina B12 que podeu comprar a les farmàcies o en botigues especialitzades, o també podeu comprar aliments enriquits amb B12. Només heu de tenir en compte la quantitat recomanada. Jo, per fer-ho fàcil, prenc una pastilleta (amb gust de maduixa) de 2000mcg cada setmana i amb això ja cobreixo les necessitats recomanades. Se que n’hi ha de 500mcg i inclús de menys, que s’han de prendre cada dia, però si amb una vegada a la setmana en tinc prou, doncs au, a córrer.\nVal a dir que les últimes recomanacions diuen que la millor forma en que s’absorbeix la B12 dels suplements és la de 1000mcg dues vegades a la setmana, però si hem de tenir en compte la quantitat de gent que no es suplementa perquè creu que no és necessari, qualsevol de les formes descrites em val.\nEls que mengeu ous i preneu llet o derivats: un ou conté 2,5ug de B12. La QDR* és de 2ug al dia en adults, per tant, si us feu, per exemple, una truita de dos ous, ja teniu cobertes les necessitats de més de dos dies. Un got de llet, que son uns 250g conté uns 0,75ug i 100g de formatge en conté uns 1,5ug (depèn de quina classe de formatge). Per tant, com podeu veure, és complicat cobrir les necessitats d’una setmana de B12. Així que, jo us recomano que prengueu un suplement.\nCom que és una vitamina hidrosoluble, si en teniu en excés, l’eliminareu per la orina.\n* S’entén per dietes, les vegetarianes que es consumeixen ous, llet, o productes derivats de la llet.\nPost tags: Vitamines


Serveis dels ecosistemes de l’Espai Natural Protegit de Naut Aran. Departament de Territori i Sostenibilitat\nServeis dels ecosistemes de l’Espai Natural Protegit de Naut Aran\nEs tracta d'una impressionant i diversa mostra de paisatges d'alta muntanya pirinenca, amb una elevada freqüentació per la seva fàcil accessibilitat a la cara nord del Parc Nacional d'Aigüestortes.\nMés del 57% de l’Espai Natural Protegit de Naut Aran correspon a comunitats herbàcies i matollars. Les pastures dels vessants són utilitzats per abundants ramats bovins i també per cavalls. La vaca bruna dels Pirineus és una de les races més utilitzades a l’Espai.\nDiversos fruits silvestres, com maduixes i gerds, poden ser recol·lectats a l’Espai. El 99,9% del seu territori s’inclou com a reserva natural de caça.\nL’alta productivitat en l’època de creixement dels prats i boscos de l’Espai, així com torberes i molleres, suposen un considerable embornal dels gasos amb efecte hivernacle.\nEs tracta d’un espai molt visitat pels amants de la muntanya, especialment per l’existència dels banys de Tredòs i com a punt d’entrada septentrional al Parc Nacional d’Aigüestortes i la zona del Montardo.\nL’Espai manté una mostra interessant de la fauna d’alta muntanya pirinenca, però és especialment remarcable per les comunitats de vegetació de congesteres, tarteres i mulleres amb espècies de flora molt rares i absents de la resta del Pirineu català.


Benvinguda gironina als nens sahrauís - Diari de Girona\nBenvinguda gironina als nens sahrauís\nBenvinguda gironina als nens sahrauís Ajuntament de Girona\nL'Ajuntament de Girona ha donat, recentment, la benvinguda als infants sahrauís que passaran l'estiu a la ciutat. Un total de 22 nens i nenes dels campaments de refugiats de la daira de Farsia s'estaran dos mesos amb famílies gironines. "A Girona estem molt contents que pugueu viure entre nosaltres aquests mesos. Aquí trobareu unes persones magnífiques que us faran de pares i mares aquest estiu i viureu experiències que segur que recordareu la resta de l'any", va assenyalar l'alcaldessa, Marta Madrenas, adreçant-se als infants.\nEls nens van fer-se la foto amb la bndera del seu país i amb una estelada, tal com van fer l'any passat. Precisament fa uns dies Ciutadans va queixar-se que hi hagués aquesta foto de l'any 2015 a la web de l'Ajuntament. El regidor de Cooperació, Cristobal Sánchez (CiU), va replicar que, de ben segur, ni l'Associació Catalana d'Amics del Poble Sahrauí - ACAPS Girona, que organitza l'acollida, ni els nens ho veien malament.


Més de 5.000 kg d’aliments es recullen al Gran Recapte d’estiu a Roses ·\nInici Actualitat Més de 5.000 kg d’aliments es recullen al Gran Recapte d’estiu a...\nMés de 5.000 kg d’aliments es recullen al Gran Recapte d’estiu a Roses\nVoluntaris del Gran Recapte d’estiu al supermercat Condis de Roses\nUna quantitat d’aliments en proporció superior a l’any passat ja que només s’ha fet en 3 supermercats\nQue som solidaris de mena a Roses es de sobres sabut. Solidaris tant els rosincs i rosinques com els turistes que hi són a Roses durant aquets dies d’estiu.\nI la mostra més palpable d’aquesta afirmació són els més de 5.000 quilos, concretament, 5.010, que es van recollir el passat divendres i dissabte en el Gran Recapte d’aliment d’estiu dins la campanya ‘La fam no fa vacances’, organitzada a la Vila per Càritas Roses i el Centre de Distribució d’Aliments, CDA.\nÉs una xifra inferior a la de l’any passat, quan es van recollir 7.847 quilos, “però en proporció és superior, ja que enguany només s’ha pogut fer en tres supermercats – el Condis de la Gran Via, el Caprabo de la C-260 i el Mercadona-, a causa de la manca de voluntaris perquè el fet de treballar els ha impedit col·laborar, quan l’any passat es va fer en 6 centres comercials d’alimentació, així que la valoració només potser que positiva, per la qual cosa vull agrair tant la col·laboració dels pocs voluntaris que van haver de fer un munt d’hores als supermercats com la gran solidaritat dels veïns i veïnes de Roses i, com no, també s’ha de dir la dels turistes”, ha afirmat el coordinador del Centre de Distribució d’Aliments de Roses, Pere Bohigas.\nL’aliment que més demanava en aquest recapte va ser oli, ja que “degut al seu encariment, l’Estat no ho compra i la Unió Europea no el pot enviar”, ha assenyalat Bohigas. Un producte de primera necessitat del qual es van recollir “al voltant de 300 litres, i de llet, també molt necessària per a la mainada, s’han recaptat uns 900 litres”, ha dit el coordinador del CDA. La resta de productes han estat pasta i arròs, dels quals en tenim molt, però no hi ha problema, perquè en tenir un període de caducitat molt alt ja sortirà tot”, ha afirmat Bohigas.


“Inversors de la fe” - Blog de CJ\nInici Companyia de Jesús “Inversors de la fe”\nTant la Cimera com el sopar-col·loqui van bascular al voltant del tema de les inversions ESG, que s’estan desenvolupant cada vegada més. Aquestes inversions es caracteritzen entre altres coses per atendre a criteris mediambientals, socials i de governança corporativa. En elles es busca una rendibilitat a llarg termini no basada en l’especulació financera, sino sustentada en els principis del bé comú i la cura dels pobres, tan defensats per la Doctrina Social de l’Església i pel mateix papa Francesc. Això no vol dir que s’hagi de renunciar a tenir una rendibilitat justa, que pot arribar a superar en diversos punts l’IPC, adequada al risc que es vol assumir.\nEn el sopar-col·loqui ens vam reunir unes 25 persones, responsables de la gestió economicofinancera de diferents institucions religioses, diòcesi de diversos llocs de la geografia espanyola i algunes fundacions vinculades a col·lectius eclesials. Vam tenir la sort de comptar amb Carlota García-Mañas, cap adjunta de diàleg amb empreses de l'”Església d’Anglaterra”, que havia participat aquella mateixa tarda en una de les conferències de la Cimera. L’objectiu del sopar-col·loqui era poder dialogar de manera més directa sobre aspectes lligats a la problemàtica de la inversió per a organitzacions cristianes en el segle XXI.\nEn primer lloc, la Carlota va compartir la manera de procedir en la selecció d’inversions a nivell financer. A l’Església d’Anglaterra compten amb un comitè ètic que, des d’un enfocament recolzat en una reflexió teològica cristiana, marca els criteris per a la selecció de les diferents empreses en què invertir. Per a això, es combinen criteris negatius que suposen l’exclusió de determinats tipus d’empreses l’objecte social de les quals es pot oposar a la doctrina cristiana, amb criteris positius de selecció d’empreses que realitzen bones pràctiques ESG.\nA continuació va compartir amb nosaltres la seva comesa específica i la seva experiència en el diàleg amb les empreses a Anglaterra, per incidir a nivell social en polítiques sostenibles i d’inversió responsable. Essent cert que, com a inversors individuals, podríem no tenir força suficient per a això, ella ens va posar exemples concrets (v.g., Exxon-Mobile), en els quals havien pogut exercir la seva influència en la Junta General d’Accionistes i així canviar algunes de les seves polítiques no concordes amb criteris ESG.\nPersonalment, creiem que la seva experiència de col·laboració i diàleg ecumènic entre les Esglésies Cristianes a Anglaterra, ens va encoratjar a unir les nostres forces com a institucions eclesials a Espanya, per exercitar el nostre dret com a accionistes de cara a aconseguir que certes empreses millorin les seves pràctiques en els àmbits ESG. Seria una manera de desenvolupar la tasca profètica de donar veu als que no en tenen. Això ens pot ajudar, entre altres coses, a fer-nos conscients, posar en valor i mostrar a la societat l’impacte social que com a Església Catòlica estem desenvolupant a l’Estat Espanyol.\nFa uns dies es va publicar en aquest blog una ressenya sobre el document de la Congregació de la Doctrina de la Fe que feia referència a les consideracions per a un discerniment ètic sobre alguns aspectes del sistema econòmic i financer actual: de control ètic del mercat, de les finances, de les empreses… Els aspectes que allí es recullen crec que van en la línia del que va sorgir en la nostra trobada, amb el desig d’avançar en camins de transparència, des dels principis de la justícia social, global i ecològica i del bé comú de tota la humanitat, i en la justícia amb els més pobres.\nInversors de la Fe\nArticle anteriorSentipensar para reconciliar


Impacte de la pandèmia. En quin punt estem?\nEns trobem en una situació d’elevada incertesa respecte a l’impacte de la pandèmia en les diferents economies i sectors. També respecte a quan i com serà la recuperació durant aquest any 2021. En forma de V per a alguns països, en forma de W per a molts d’altres i fins i tot en forma de K, amb una creixent desigualtat econòmica entre països, sectors o famílies.\nPer a moltes economies, la pandèmia tindrà conseqüències negatives estructurals.\nEconomies amb un elevat pes del PIB en els sectors molt afectats pel confinament poden veure una reducció del seu teixit empresarial, amb conseqüències negatives per a l’ocupació, la demanda interna i, en definitiva, les perspectives de creixement a mitjà i llarg termini.\nEl sector privat pot adoptar una actitud excessivament cautelosa (increment d’estalvi) i causar una reducció en consum i inversions empresarials. Per tant, el ritme de recuperació de l’economia serà possiblement molt diferent per a cada país.\nReacció davant la situació: ràpida i contundent\nLes diferents autoritats econòmiques, fiscals o monetàries a tot el món han reaccionat amb rapidesa i contundència. Els bancs centrals han creat un entorn de condicions de finançament molt laxes que permet a les empreses i, sobretot, als Estats emetre el deute necessari per evitar el col·lapse de les economies a curt termini i impulsar-ne la recuperació a mitjà termini. Es tracta d’una coordinació entre la política monetària i la fiscal.\nDesprés d’aquestes mesures d’urgència que ens han de permetre passar aquests mesos “tan bé com puguem”, les pròpies iniciatives han d’anar dirigides cap a una reconstrucció de les economies, tenint en compte possibles canvis d’actitud de famílies i empreses (més distància social, eines digitals, menys deslocalització, teletreball, etc.), més presència de l’Estat i més endeutament privat i públic. En aquest sentit, les iniciatives com el Next Generation EU, amb solidaritat cap als països més afectats per COVID-19, i el finançament mitjançant deute europeu són molt bones propostes.\nLes diferents mesures que s’han pres a nivell mundial, i que encara s’estan implementant, són d’una quantia sense precedents i podrien assegurar una ràpida recuperació de molts sectors i economies en els pròxims anys.\nUn factor d’esperança addicional\nL’inici de la vacunació de la població a Europa i a Espanya, amb Moderna i Pfizer/BioNTech, suposa un important factor d’esperança. A la Xina i Rússia, des de fa unes setmanes, s’ha iniciat amb la vacunació de projectes locals.\nTot i que encara existeix incertesa sobre possibles mutacions del virus, com s’ha vist recentment a Gran Bretanya, Sud-àfrica o el Brasil, o sobre quant es pot trigar a aconseguir una immunitat de grup suficient per aixecar les restriccions i reobrir les economies, el començament de la distribució de les vacunes significa un important impuls per a la recuperació.\nL’evolució dels mercats financers, malgrat la crisi sanitària i econòmica, ha estat generalment positiva, amb els principals índexs borsaris amb rendibilitats positives el 2020.\nEn propers articles del blog farem un repàs per l’escenari central del 2021, temes d’inversió, factors d’incertesa, etc. Subscriu-te a la newsletter per no perdre’t les pròximes entrades!