AGLAIA: de març 2018\n“Un home va visitar una terra llunyana i va comprar un mirall, objecte que era absolutament desconegut per ell. Li havia cridat l’atenció, perquè cada cop que el mirava li semblava veure dins d’ell el rostre del seu pare mort, així que el va guardar en un cofre i se’l va emportar al seu país.\nEn tornar a casa seva, quan se sentia trist o preocupat, pujava a les golfes, obria el cofre i s’hi apropava per veure el rostre del seu pare, que, encara que també trist i preocupat, li transmetia confiança i ànim.\nLa seva dona, estranyada per aquell comportament, va decidir un dia que estava sola pujar a les golfes i obrir el cofre. Per sorpresa seva, va veure al seu interior la cara d’una dona que la mirava amb curiositat.\nQuan va tornar el marit, ambdós van discutir amargament.\n- "Home vil, m'enganyes amb aquesta dona!" – clamava ella mirant dins del cofre.\n- "Estàs boja, no veus que és el meu pare?" – contestava ell apropant-se també al mirall.\n- "Et creus que soc cega? Jo veig clarament una dona!" – responia ella novament.\nCom que la discussió creixia, van decidir que algú just i savi fes d’àrbitre en la disputa. Per a això, van triar el sacerdot de la comunitat. Després d’un minuciós examen de l’afer, aquell home equànime va mirar el mirall de dins del cofre i va declarar:\n- "Ni aquí hi ha el teu pare, ni tampoc hi ha cap dona, clarament el que hi ha és un sacerdot!"”\n"De la mateixa manera que han anat perdent força les ideologies com a sistemes d'idees, a les societats occidentals l'intel·lectual ha anat esdevenint prescindible per a la interpretació de la realitat. I també la incultura ha perdut la vergonya. És un fenomen que s'ha donat en paral·lel a la pèrdua del prestigi social del saber ampli i a la creixent supeditació de la política a l'economia. O sigui: a la consideració segons criteris estrictament mercantils de la cultura de masses -la cultura sovint entesa com a entreteniment i no pas com a estímul per al creixement de la consciència."\nOriol Pi de Cabanyes a Marc de referències n. 19, tardor de 2003\n"Wen-tzu va preguntar: Com aconsegueixen els dirigents ser estimats?\nLao Tse va dir: Essent com un riu, que no té aroma però que és infinitament útil, que comença petit i més endavant es fa gran.\nEls que volen estar per sobre dels altres han d'empetitir-se a si mateixos davant d'ells en el discurs; els que volen precedir els altres han de seguir-los. Llavors, el món imitarà el seu amor i promourà la seva humanitat i justícia, de manera que no hi haurà crueltat.\nEncara que estiguin dalt de tot, la gent no els considera una càrrega; encara que estiguin en llocs de govern, les masses no els atacaran. El món els promou amb alegria i no es cansa d'ells. Fins i tot en altres països amb diferents costums tothom els vol. Poden anar a qualsevol lloc amb èxit, són apreciats pel món."\nLes festes populars són fonamentals en la nostra identitat col·lectiva. Dos exemples serviran per fer referència a una multitud: la Patum de Berga i la Festa Major de Vilafranca. És molt important mantenir i potenciar les nostres festes populars.\nEn aquest sentit, assenyalem tres factors a tenir en compte:\n- la presència d'elements religiosos en les festes populars. Tradicionalment això no representava cap problema, però en un cert moment aquests elements es posaren en qüestió considerant que la qüestió religiosa era un afer privat i que havia de quedar al marge de les manifestacions col·lectives. En molts casos es van suprimir o van passar a ser residuals, ja que no hi va haver una capacitat de rellegir-los i mantenir-los a partir de la recuperació d'un significat actualment vigent. En molts casos aquesta tasca continua estant pendent de fer. Cal gent capaç de fer aquesta reinterpretació des de la consistència, no des de la superficialitat.\n- l'exigència de rigor i qualitat en la implementació dels elements folklòrics tradicionals: gegants, dracs i altres bèsties, dimonis, balls de bastons i d'altres menes, etc. Per fer possible la seva continuïtat, aquests elements s'han de portar a terme des de la seriositat i l'exigència. No hi ha lloc per a les imitacions "barates", per a bèsties mal fetes o d'un gust estètic més que dubtós. Tampoc hi ha lloc per agafar aquests elements com a una ocasió de disbauxa, i menys encara de gamberrisme. Ni hi ha lloc per a les utilitzacions comercials de les festes. Ni per a la incorporació d'absurds mimetismes (com ara les "majorettes" o les "batucades"; aquestes coses poden tenir els seus marcs propis, però no desfigurar les festes populars tradicionals).\n- la necessitat de convertir les festes populars en canals de participació ciutadana real, i especialment de participació dels joves. La qual cosa incrementarà el seu sentit com més s'apliquin els criteris de rigor, seriositat, exigència i qualitat abans esmentats. Participar en una festa popular no és qualsevol cosa; s'ha de fer bé. En aquest sentit, és bo que la preparació de les festes sigui llarga (tot l'any si cal), fomentant així la interrelació entre els participants i una millor realització. Les festes populars haurien de ser un element permanent de la vida local. I en el marc d'aquesta llarga i meditada preparació és on es pot produir fecundament el pertinent debat de com combinar intel·ligentment tradició i novetat en l'àmbit de les festes populars.\n“En certa ocasió, un deixeble va anar a buscar un mestre que vivia al cim d’una muntanya. Pel camí es va trobar amb una banda de llops que el va terroritzar. Quan va arribar, tenia molta por. El mestre, en veure'l, li va dir:\n- "Ah, encara tens això."\nArribat el moment de sopar, el mestre va escriure al seient del deixeble la paraula “Déu”. Uns instants abans de seure, el deixeble va poder veure el que hi havia escrit a la seva cadira i es va retirar evitant asseure's. El mestre va dir, tot rient:\n- "Ah, també tens això."\nEn aquell moment, el deixeble va comprendre.”\nAlguns, en lloc d'interessar-nos bàsicament per una, dues o tres disciplines hem estat portats per la vida a una més gran dispersió dels nostres interessos i sensibilitat, amb certs paral·lelismes amb els practicants del decatló. Això no deu ser millor ni pitjor, deu ser senzillament diferent. Ara, la gent més especialitzada té més possibilitats de compartir l'afició, mentre els decatlonistes anem més en solitari. Ja seria bonic, ja, poder relligar-ne uns quants i compartir l'experiència...\nEn el nostre cas, una possible descripció del nostre decatlonisme (cadascú se'l fa força a mida...) inclouria les següents aficions:\n- la pintura i l'escultura\n- la divulgació científica\n- el cinema i les sèries de televisió\nEntre tres i cinc minuts després del big bang: el refredament (relatiu...) permet la nucleosíntesi cosmològica: protons i neutrons s'ajunten i generen els primers nuclis d'hidrogen i heli. Temperatura d'un milió de graus Kelvin. L'univers es gran com una estrella.\nÉs interessant el resum que fa Jordi Miralda-Escudé a La Vanguardia del 01.03.2108 d'aquesta fase inicial de l'Univers:\n"Quan l'Univers va néixer en el gran esclat original, tota la matèria que ara existeix en forma de planetes, estrelles, pols i núvols de gas estava repartida a través de l'espai de manera gairebé uniforme. La matèria contenia únicament els dos primers àtoms de la taula periòdica dels elements, és a dir, hidrogen i heli. Tots els altres elements, més pesats, es van sintetitzar més tard a l'interior de les estrelles una vegada es van començar a formar. L'Univers, en aquella època primerenca, contenia un sol tipus de radiació o llum, la radiació còsmica de fons, que estava en equilibri amb la matèria a una temperatura i una brillantor uniforme en totes direccions: era com viure al mig d’una espessa boirina permanent.\nMalgrat que els nuclis d'hidrogen i heli ja existien des dels primers minuts de l'Univers, els àtoms es van formar per primera vegada quan l'Univers tenia 300.000 anys i la temperatura era d'uns 3.000 graus. A aquesta temperatura, els electrons s'havien refredat prou per combinar-se amb protons i formar hidrogen, en l'anomenada època de recombinació. La matèria va fer una transició d’un plasma, compost de partícules carregades, a un medi atòmic. Un nom més adequat seria època de combinació, ja que les partícules carregades es van combinar per primera vegada en àtoms, però per raons històriques el procés de combinació de partícules carregades per formar àtoms es diu recombinació. Al mateix temps, l'Univers es va tornar transparent a la seva pròpia radiació perquè els fotons van deixar de ser dispersats per partícules carregades. Avui dia podem veure la radiació còsmica de fons tal com va ser alliberada del plasma a l'època de recombinació."\nEls primers 380.000 anys després del big bang, doncs, l'univers va estar "a les fosques". Les seves dimensions s'incrementaven enormement, però no es veia res, la llum no existia, ja que els fotons no podien circular lliurement. En aquests primers temps l'univers era una mena de sopa densa de protons, electrons i fotons a uns 2.700 graus. No va ser fins al cap d'aquests 380.000 anys que l'univers s'havia refredat prou com perquè els protons i electrons deixessin els fotons lliures.\nEn Jesús Mosterín resumeix així aquest procés (a Límits del coneixement cosmològic, dins de “Filosofia de la ciència avui”, Fundació Vidal i Barraquer, Quaderns “Institut de Teologia Fonamental” n. 24, abril de 1994): “Fins a uns 400.000 anys després del Big Bang els fotons interaccionaven constantment amb els electrons lliures energètics, estaven acoblats amb ells. Cap a aquesta època la temperatura havia baixat prou (fins a uns 3000 K) com perquè els electrons lliures fossin caçats pels protons, que es combinaven amb ells per formar àtoms d'hidrogen. Al final d'aquesta època de desacoblament de la matèria i l'energia, amb els electrons combinats en àtoms i la temperatura més baixa, els fotons van deixar d'interaccionar amb els electrons i van començar a poder-se moure lliurement per l'univers, que es va fer transparent per a ells, 500.000 anys després del Big Bang. La radiació còsmica de fons, descoberta per Penzias i Wilson el 1965, és la resta fossilitzada i refredada (fins a 2,7 K) d'aquella radiació llavors alliberada.\nL'horitzó de fotons és la frontera temporal que separa les porcions de l'espaitemps anteriors i posteriors al moment en que l'univers es va fer transparent als fotons. Només a partir d'aquest horitzó els fotons van ser capaços de transmetre informació sobre l'estat de l'univers en el moment en que s'havien originat. L'horitzó de fotons representa una barrera fonamental que limita la informació observacional directa que podem obtenir sobre l'univers de primera hora mitjançant la detecció de senyals electromagnètics. Per molt que progressi la nostra tecnologia de captació de senyals, mai podrem obtenir missatges electromagnètics de l'univers anterior a l'horitzó de fotons.”\nLes primeres estrelles es van encendre 180 milions d'anys després del big bang –quan l'univers tenia un 1,3% de la seva edat actual– i es van apagar 90 milions d'anys més tard, formant les primeres supernoves i els primers forats negres. La temperatura a què es trobava l'hidrogen que omplia l'univers 180 milions d'anys després del big bang era d'uns 3 graus Kelvin. Com que els models teòrics de l'evolució de l'univers prediuen que les primeres estrelles van néixer quan el gas encara estava a més de 7 graus Kelvin, cal considerar que la matèria fosca era la causant d'aquest refredament de l'hidrogen respecte al previst.\nLa nostra galàxia és la Via Làctia, una gran galàxia en forma d’espiral barrada formada fa uns 10.000 milions d'anys (tot i que algun dels seus estels és més antic, potser de 13.200 milions d'anys). Té uns 100.000 anys-llum de diàmetre i uns 10.000 anys-llum de gruix (és com una llentia...). La formen entre 200.000 i 400.000 milions d'estels, un dels quals és el nostre Sol, que està a uns 30.000 anys llum del centre de la galàxia; cada estel té els seus planetes, i també hi ha a la Via Làctia milers de nebuloses (cúmuls de gas i pols on es produeix el naixement de nous estels). Al seu centre hi ha un forat negre supermassiu (Sagitari A*). Tots els estels que veiem al cel (uns 5.000 a simple vista, sumant els dos hemisferis) formen part de la Via Làctia. La Via Làctia forma part d’un cúmul o grup local de 30 a 40 galàxies (en el qual hi ha la galàxia Andròmeda, amb la que col·lisionarem d’aquí a 3.000 milions d'anys); el nostre grup local al seu torn forma part d’un supercúmul de 5.000 galàxies.\nEl Sol fusiona gairebé 350.000 tones d'hidrogen cada dia (gairebé 4 milions de tones per segon) per convertir-les en heli, amb el corresponent alliberament d'energia. Aquest procés, iniciat fa 5.000 milions d'anys, durarà encara 5.000 milions d'anys més (al Sol hi ha prou hidrogen com per fer-ho possible).\nFa uns 5.000 milions d'anys es va formar el nostre sistema solar, al si de la Via Làctia, per projecció dels àtoms més pesats que l'hidrogen degut a les reaccions de fusió nuclear del Sol, formant diferents anells de matèria (en conjunt, menys de l'1% de la massa del Sol). Els elements més lleugers van anar més lluny, formant planetes gasosos (Júpiter, Saturn...), i els més pesats van formar quatre planetes rocosos: Mercuri, Venus, la Terra i Mart. Fa uns 4.700 o 4.600 milions d'anys es va formar la Terra (que era més petita que ara, aproximadament la meitat; va ser el posterior bombardeig de meteorits el que la va portar a les dimensions actuals). Fa uns 4.500 milions d'anys es va formar la Lluna (després de l'impacte amb la Terra d’un gran meteorit, d’una dimensió equivalent al 10% de la Terra, i de passar 100 milions d'anys amb la Terra voltada per una anella tipus Saturn...).\n"Al llarg de la història s'han defensat concepcions optimistes o pessimistes sobre la humanitat. Si se'ls hi faciliten unes condicions socials i una educació pertinents, venen a dir els primers, els humans actuaran d’una manera cooperativa i moralment correcta. Els segons, en canvi, insisteixen en un egoisme racional irreductible que pretén ser la clau explicativa de la majoria dels comportaments humans.\nTanmateix, avui es constaten dues coses: 1) que els humans no acostumem a pensar gaire bé, i 2) que el mal, com sabien alguns grecs de l'antiguitat, és inseparable del món humà. Ni tot és cultural i transformable a través de la política i l'educació, ni som tan egoistes ni tan racionals com pretenen algunes teories.\nAquesta no és una conclusió pessimista. Més aviat significa que això dels sapiens presenta costats lluminosos i costats foscos. Significa que la realitat humana és ambivalent. No ambigua, sinó ambivalent. Si deixem una de les dues valències de banda ens situarem en els empobrits marcs analítics dels rousseaunians ingenus o dels hobbesians empedreïts, dos grups que no poden sustentar les seves afirmacions en els coneixements actuals.\nD’una banda, moltes de les coses que fem, algunes fonamentals, com respirar, caminar, digerir, etcètera, les fem inconscientment. No les pensem. Afortunadament. Venim al món proveïts de neurones, transmissors químics i circuits integrats que donen respostes automàtiques. Sabem que la majoria dels humans tenen problemes per resoldre problemes lògics i els experiments de percepció destaquen que no ens fixem en la majoria d’elements d’allò que creiem veure (un quadre, un paisatge). També sabem que recordem pèssimament. Sovint tan sols recordem records. Els nostres cervells mantenen, a més, una tendència a la credulitat davant d’idees que no tenen avals empírics (déus, esperits, paradisos polítics o religiosos situats en el passat o en el futur, etcètera).\nD’altra banda, la història ens recorda que som una espècie bastant impresentable en termes morals. L’evolució ens ha encaminat a relacionar-nos d’una manera alhora competitiva i cooperativa, tal com fan altres primats, cosa que comporta llums i ombres en cada grup humà i entre diferents grups.\nEn els nostres cervells hi tenim instal·lades genèticament actituds empàtiques que estan en la base d’actes de solidaritat, d’abnegació o fins i tot d’heroïcitat. Però en el mateix cervell hi conviuen actituds sustentades en diversos cors de les tenebres que ens converteixen en una espècie especialment cruel, autoritària i venjativa. La por, la cobdícia i el ressentiment comparteixen espai mental amb la generositat, l’amor o la disposició a la veritat o la justícia. L’empatia conviu amb l’agressivitat, l’explotació amb la solidaritat.\nSom realment sapiens? Doncs sembla que ho som només a estones i quan el context institucional així ho incentiva. Som racionals i irracionals alhora: la racionalitat pot emprar-se per fer bona recerca científica o per gestionar amb eficiència un camp d'extermini, mentre que la irracionalitat ens permet ser creatius o desfermar passions que provoquen tragèdies.\nEls coneixements científics actuals són impressionants. Tanmateix, bona part dels comportaments humans segueixen sent estúpids. “El cervell d’aquesta estúpida composició d'argila, l'home”, diu Shakespeare a Enric IV, 2a part (acte 1, escena 2).\nLa saviesa cal buscar-la. Ser sapiens és adonar-nos de les ambivalències que ens constitueixen i, sobretot, treure'n conclusions pràctiques. Sense controls institucionals fracassen totes les teories polítiques o morals que pretenen ser racionals. D'això n'eren molt conscients els revolucionaris nord-americans que van crear els Estats Units després de guanyar una guerra de secessió. En la mateixa època, els revolucionaris francesos, en canvi, n'eren molt menys conscients. Més que les bones voluntats el que mana a la pràctica son els pesos i contrapesos institucionals i civils (separació i divisió de poders, drets i llibertats, etcètera) que fan improbables determinats comportaments, tant dels governants com dels governats.\nSense un Estat de dret de qualitat les democràcies es transformen en poders autoritaris. Des d’una perspectiva liberaldemòcrata, es transformen en poders que atempten contra els seus propis valors, en democràcies que a la pràctica neguen els valors que diuen defensar.\nIsaiah Berlin apunta que els coneixements d'història de Churchill li facilitaven saber que Maquiavel tenia raó quan deia que la llibertat i el bon govern d’una societat pluralista cal fonamentar-los en el manteniment del dissens polític i moral des de les institucions.\nEl progrés consisteix més a evitar el mal, els mals, que a procurar alguna concepció del bé basada pretesament en concepcions racionals. Amb el coneixement mai n'hi ha prou. Calen contrapoders civils i institucionals efectius. En l'àmbit polític, Aristòtil hi veia molt més clar que Plató. Cal estar protegits políticament contra les nostres pròpies barbàries. Sapiens?, només a estones."\nFerran Requejo a La Vanguardia del 23.03.2018\nUn article de Jaume Lorés a La Vanguardia del 03.09.1987:\n"Ensopego amb un text de Charles Peguy de 1907 que és una autèntica perla. Diu així: "S'oblida massa sovint que el món modern, sota una altra cara, és el món burgès, el món capitalista ". El socialista Peguy, llavors, es reia dels socialistes del seu temps que "inciensen el mateix món sota nom de modern i l'insulten, alhora, sota el nom de burgès i de capitalista ". En aquest mateix merder estem ficats amb el mite de la modernitat com a punta de llança cultural i la modernització com a projecte polític. Estem amb l'aigua fins al coll des del cada vegada més ectoplasmàtic socialisme. Perquè a través de l'elogi desenfrenat i a cegues de la modernitat es pot fer una legitimació de les formes de vida i cultura que propicien l'individualisme burgès més tòpic, competitiu i insolidari. Com a través del programa polític de la modernització podem estar legitimant la consolidació irreversible del capitalisme. Quan fa deu anys el nostre socialisme es negava amb grans escarafalls a ser socialdedemòcrata perquè la socialdemocràcia era, textualment, "el bomber que salvava el capitalisme del foc purificador ", no podia pensar que avui estava corrent el risc de deixar de ser bomber per convertir-se en enginyer nuclear d'aquell capitalisme tan maleït. Perquè la sospita clara consisteix a constatar com el mite d'administrar provisionalment el capitalisme en benefici dels més desheretats es converteix a l'hora de la veritat en la realitat d'apuntalar-lo, vigoritzar-lo i fer-lo créixer segons les lleis gens sentimentalment benèfiques de la seva lògica interna.\n¿Es pot utilitzar la paraula socialisme quan es reforça fins als extrems més inaudits la identitat de la societat burgesa i quan es posen fonaments indestructibles a l'estructura capitalista? El socialisme com a sistema econòmic sembla haver-se esfumat. Aquesta inconfessada opció i elecció es justifica, quan apreta molt el calçat de les preguntes recriminadores, dient que la veritable elecció no es dóna en realitat entre socialisme i capitalisme. sinó entre capitalisme d'Estat i capitalisme privat. Mentrestant, no s'ha trobat la solució perquè el capitalisme d'Estat deixi de ser capitalisme i es converteixi en socialisme servint els fins ètics d'aquest.\nEn resum, sembla com si volgués insinuarse que el mitjà econòmic per arribar al socialisme produeix una finalitat econòmica, el capitalisme d'Estat, que repeteix a una altra escala i amb l'agreujant de posar en perill la llibertat, els defectes ètics del capitalisme privat. Llavors s'addueix que abandonar el socialisme com a instrument econòmic no implica deixar de banda les exigències ètiques del socialisme. Però aquí comença la quadratura del cercle. Perquè reformar èticament el capitalisme sembla anar contra els seus més fonamentals lleis econòmiques. Queda la solució de reformar-lo políticament mentre se'l consolida econòmicament. Però per aquesta empresa sembla només existir la recepta de la modernització i de la modernitat que també comparteix el capitalisme polític. I en aquest aspecte el socialisme presumptament ètic es passeja pel tall de la navalla. Perquè avui, en la cultura ambiental d'esquerres i de dretes, la modernització és entesa des de la postura més acrítica envers la societat moderna.\nModernitzar no vol dir ja reformar la modernitat. sinó portar-la als seus últims extrems. Fa temps que les veus intel·lectuals i polítiques van callant sobre les opressions, alienacions -si aquesta paraula es pot encara pronunciar-, explotacions i crueltats que sobre la ciutadania fa pesar la modernitat. El pensament crític és a les golfes i el crit profètic, enterrat sota la figuera. Però si es calla sobre els efectes que la modernitat infligeix a la ciutadania -els grans defectes de la nostra societat- el silenci és encara més gran sobre les causes d'aquests efectes, sobre les arrels del sistema que indefectiblement les ocasiona. El pensament polític i cultural tendeix a dir que vivim en el millor dels mons. Si abans es mirava de posar davant els ulls propis i dels altres les xacres socials i humanes que produïa una modernitat ambigua que originava alhora esperança i revolta, avui es tendeix a amagar aquest costat negre de la societat i del temps present.\nEl socialisme es troba immers en una cultura que no posa en relleu, sinó que legitima o silencia, les grans humiliacions que el sistema actual fa pesar sobre els homes, sobre la seva vida corporal i espiritual. La modernitat d'aquesta societat ho justifica tot. I modernitzar significa desenvolupar una societat encara opressora sense corregir res del seu sistema fonamental. En aquesta situació és molt difícil per al socialisme retrobar les exigències ètiques que li permetin reformar políticament el capitalisme econòmic. Encara que sembli paradoxal, l'element de què està més orfe el socialisme actual és el que es basa en la consciència i en el projecte d'una política social d'acord amb seus ideals impulsada a través de les reformes polítiques de la seva societat econòmicament amb peus capitalistes. Mentre es manté el vell llenguatge ètic en els congressos o les declaracions de principis, s'actua, i fins i tot es parla en la política quotidiana i en l'electoral, des d'una barreja de tecnocràcia i burocràcia que origina un llenguatge tecnoburocràtic què només té com a coartada les al·lusions a la modernitat i la paraula socialisme, encara que ja no indiqui un projecte social.\nPer això el socialisme, oblidant els seus vells enemics de la marginació, la misèria, l'explotació econòmica, i a través d'ella l'explotació humana, busca enemics en altres parts renovant el vell llenguatge de dretes i esquerres. Amb les mateixes característiques de la lluita de les dues forces en el si de la burgesia i per la hegemonia en la burgesia. Unes dretes i esquerres que poden ja no tenir res a veure amb explotadors i explotats, capitalisme i socialisme, treballadors i propietaris. Sembla com si perdent el seu contingut social el socialisme reinventés una esquerra burgesa com a senyal d'identitat pròpia en ser esclau d'una modernització que deixa intocades les xacres modernes de la societat.\nEl socialisme necessita que sectors de la política i de la cultura arrenquin la bena col·lectiva que el mite de la modernitat i la modernització han col·locat sobre els ulls del pensament i de l'acció perquè tornin a emergir els pobres de la terra, en tots els sentits -i en algun sentit ho som tots- que porten en silenci i en solitari el seu dolor causado per la societat i per la impotència d'aquesta per autorreformarse a l'hora de modernitzar-se. Per retrobar l'ètica, únic peu del socialisme possible, s'ha de recuperar la sensibilitat davant la visió de la humiliació humana i la il·lusió per la dignitat humana."\n"Regnar per mitjà de la divinitat és un assumpte de virtut, i regnar per mitjà de les armes és també un assumpte de virtut. Hi ha cinc classes d'operacions militars: operacions militars motivades per la justícia, per la resposta, per la còlera, per la cobdícia i per l'orgull.\nA executar als violents i rescatar els febles se'n diu justícia. A mobilitzar-se únicament quan es fa inevitable a causa de l'agressió dels enemics se'n diu resposta. A lluitar per raons minúscules i perdre el control sobre la ment se'n diu còlera. A aprofitar-se de la terra dels altres i desitjar la seva riquesa se'n diu cobdícia. A enorgullir-se de la mida del país i de la magnitud de la població i a desitjar semblar intel·ligent als països rivals, se'n diu orgull.\nL'acció militar basada en la justícia porta al bon govern. L'acció militar basada en la resposta porta a la victòria. L'acció militar basada en la còlera porta a la derrota. L'acció militar basada en la cobdícia porta a la mort. L'acció militar basada en l'orgull porta a l'extinció. Aquesta és la dinàmica natural."\nA La Vanguardia del 17.03.2018, Remei Margarit planteja algunes "borrascades socials" que tenim al davant i que semblen tendir a anar a més:\n"La imatge per damunt dels valors humanístics; la velocitat per damunt de la calma; l'impuls per damunt de la reflexió; la confrontació per damunt del raonament; la quantitat per damunt de la qualitat."\nHernández Pijuan 2000\n"Fa uns quants dies, un article subratllava la importància de l'elecció de la data d'inici del procés a l'hora d'analitzar-lo. Com deia el seu autor, les discrepàncies sobre aquesta matèria, que no són noves, determinen relats i interpretacions diferents del que ha anat passant. Quan es tracta d’elaborar una narració històrica, però, la selecció i el tractament dels personatges a qui es decideix atorgar un paper rellevant són tan importants com la periodització. I en les històries que s'expliquen el protagonisme i el perfil de CDC, que ha subministrat els dos presidents del procés, van quedant cada cop més desdibuixats.\nEls relats que miren cap a la sentència del TC sobre l’Estatut i comencen la història del procés amb la manifestació del juliol de 2010, solen deixar de banda la funció que va tenir aquella manifestació multitudinària en la propaganda de guerra de CiU contra el Tripartit. I tendeixen a passar per alt que el que va passar durant els dos anys següents, amb Artur Mas presidint un govern business friendly que tenia el suport del PP i que presumia de practicar una política d’austeritat no com a conseqüència de la crisi, sinó per principis. Si es vol explicar el procés com una operació política destinada a deixar enrere l’statu quo sorgit de la Transició, cal buscar una altra data. És millor anar directament a la manifestació que es va celebrar l’11-S de 2012, després de setmanes d’agitprop als mitjans de comunicació públics i privats i una setmana abans de la reunió en què Mas pretenia negociar amb Mariano Rajoy un pacte fiscal amb el suport sense fissures del poder econòmic català. I mirar de recordar com era CDC, quines eren les seves relacions amb l’elit empresarial i què deien els intel·lectuals que aleshores servien les seves fundacions, quan, encara amb la ressaca del 15-M, el partit va portar a terme un gir populista que emulava el gest que, en un altre context de crisi econòmica, Néstor Kirchner havia fet a l’Argentina per reconstruir l’hegemonia del peronisme sobre unes noves bases estratègiques que trencaven amb el neoliberalisme oficiat per Carlos Menem.\nL'evolució del procés ha anat eclipsant el perfil de CDC com a partit hegemònic del catalanisme. Però no cal gaire memòria per recordar com s'assemblava a la vella Lliga de Cambó, que alhora que es va constituir en la condició de possibilitat de la influència política real d'aquest catalanisme representava inequívocament els interessos de les elits econòmiques locals. La CDC que l'any 2012 va fer seu el lema “Espanya ens roba” era encara aquesta rèplica de la Lliga i el seu gir estratègic no va representar inicialment cap ruptura de la seva aliança amb el poder econòmic. Sense l'aposta de CDC, el procés no hauria engegat quan i com ho va fer. Tanmateix, en aquell moment CDC no hauria fet aquesta aposta si alguns dels qui després van optar per canviar de seu no haguessin pensat que era possible cavalcar el tigre i que el pacte fiscal (Catalunya enfora) i la desactivació del malestar respecte a les elits (Catalunya endins) potser valien una missa de populisme nacionalista."\nJosep M. Ruiz Simón a La Vanguardia del 20.03.2018\n"Deixeu-me dormir, ja que la meva ànima està embriagada d'amor i\ndeixeu-me reposar, perquè el meu esperit ja ha tingut la seva recompensa de dies i nits.\nEnceneu espelmes i cremeu encens al voltant del meu llit, i\ntireu sobre el meu cos pètals de gessamins i roses;\nunteu els meus cabells amb oli d'encens i vesseu perfum sobre els meus peus,\ni llegiu el que la mà de la mort ha escrit al meu front.\nDeixeu-me reposar en els braços del son, perquè els meus ulls oberts estan cansats;\ndeixeu que la lira de cordes de plata calmi i assereni el meu esperit;\nteixiu amb l'arpa i el llaüt un vel al voltant del meu cor agonitzant.\nCanteu el passat mentre vegeu lluir l'esperança als meus ulls, ja que\nel seu màgic significat és un llit tou sobre el que descansa el meu cor.\nEixugueu les vostres llàgrimes, amics, i aixequeu els caps com les flors\nalcen les seves corol·les per acollir l'alba.\nMireu aquesta núvia que és la mort dreta com una columna de llum\nentre el meu llit i l'infinit;\nContingueu la respiració i escolteu amb mi el murmuri atraient\nde les seves blanques ales.\nApropeu-vos i acomiadeu-me; toqueu els meus ulls amb llavis somrients.\nDeixeu que els nens m'agafin les mans amb els seus dits suaus i rosats;\ndeixeu que els vells posin les seves mans venoses sobre el meu cap i em beneeixin;\ndeixeu que les verges s'aproximin i vegin l'ombra de Déu als meus ulls,\ni sentiu el ressò de la seva voluntat competint amb el meu alè.\nHe passat el cim d'una muntanya i la meva ànima s'enlaira pel\nfirmament de la llibertat completa i sense límits;\nsoc lluny, molt lluny, companys meus, i els núvols\namaguen els turons als meus ulls.\nLes valls estan sent omplertes per un oceà de silenci i les\nmans de l'oblit estan engolint els camins i les cases;\nels prats i els camps estan desapareixent rere un blanc espectre\nque s'assembla al núvol de primavera, groc com la llum d'espelma\ni vermell com el crepuscle.\nLes cançons de les onades i els himnes dels rierols\nes dispersen, i les veus de la gent s'apaguen;\ni ja només sento la música de l'eternitat\nen harmonia exacta amb els desitjos de l'esperit.\nVaig vestit amb roba blanca;\nestic bé; estic en pau.\nIII. El repòs\nTraieu-me aquest embolcall de lli blanc i vestiu-me\namb pètals de gessamí i de lliris;\ntraieu el meu cos del taüt d'ivori i deixeu que reposi\nsobre coixins de flors de taronger.\nNo us lamenteu per mi, entoneu cants de joventut i joia;\nno vesseu llàgrimes damunt meu, canteu a la collita i a la trepitjada de raïm;\nno em cobriu d'agònics sospirs, dibuixeu sobre el meu rostre amb el vostre\ndit el signe de l'amor i l'alegria.\nNo pertorbeu la tranquil·litat de l'aire amb responsoris i rèquiems,\ndeixeu que els vostres cors cantin amb mi el cant de la vida eterna;\nno ploreu endolats la meva absència,\nposeu-vos vestits de colors i alegreu-vos amb mi;\nno parleu de la meva marxa amb sospirs en els vostres cors; tanqueu\nels ulls i em veureu amb vosaltres per sempre més.\nDipositeu-me sobre piles de fulles i\nporteu-me sobre les vostres espatlles amigues i\ncamineu lentament cap al bosc silenciós.\nNo em porteu al cementiri on el meu son\nsigui pertorbat pel cruixir d'ossos i cranis.\nPorteu-me al bosc de xiprers i caveu una fossa allà on violetes\ni roselles no creixin sota cap ombra;\nfeu-me una fossa fonda per tal que les tempestes no\ns'emportin els meus ossos cap a la vall oberta;\ndoneu-me un espai ampli, per tal que les ombres del crepuscle\nvinguin a seure al meu costat.\nDespulleu-me i baixeu-me ben endins en la\nmeva mare terra; ajaieu-me amb cura sobre el pit de la meva mare.\nCobriu-me amb terra tova, i feu que cada grapat estigui barrejat\namb llavors de gessamí, de lliris i de murta, i quan\ncreixin sobre meu, i prosperin amb la saba del meu cos\nexhalaran el perfum del meu cor a l'espai;\ni revelaran fins i tot al sol el secret de la meva pau;\ni s'escamparan amb la brisa i confortaran el caminant.\nLlavors deixeu-me, amics -deixeu-me i marxeu amb passes silencioses,\ntal com el silenci camina per la vall abandonada;\ndeixeu-me amb Déu i disperseu-vos a poc a poc,\ncom fan les flors dels ametllers i les pomeres quan bufa la brisa de Nisan.\nTorneu a la joia de les vostres llars i hi trobareu\nallò que la mort no pot arrabassar-nos, ni a vosaltres ni a mi.\nDeixeu aviat aquest lloc, ja que el que hi veieu està més enllà de la comprensió\ndel món terrenal. Deixeu-me."\nI - The Calling\nII - The Ascending\nIII - The Remains\nFrom the earthly world. Leave me."\n"El seu carrer és ample, ple de flors.\nEl seu carrer és formós, com ella, com l'amor.\nEl seu carrer ho és tot.\nEl meu carrer és estret, curt i molt gris.\nEl meu carrer és com d'altres, perdut en mitjania.\nEl meu carrer no té ni flors, ni amor, ni res.\nEl meu carrer és humil,\ni no té gelosia.\nPer mi, sols dos carrers, el seu i el meu hi són.\nPer ella, mil carrers, de flors i d'alegria.\nPer mi, l'un és molt gran, i l'altre és tan de vida...\nPer ella, mare, qui sap... Tots els carrers del món."\nJesús del Río Mateu, Llibre 1 (1970)\n(vàrem publicar aquest Llibre 1 el juliol de 1970, recollint poemes de Jesús del Río escrits entre finals de 1966 i mitjans de 1969. En vam fer 300 exemplars, ciclostilats al convent de les Benetes del carrer Anglí per la germana Griselda. La coberta la va dissenyar en Jordi Vallès. Va ser un fracàs editorial, però vam estimar el llibre i vam posar música a alguns poemes, com ara l'aquí transcrit. Als 19 anys es poden fer aquestes coses...)\n"Escric aquest article des de la meva simpatia amb la causa nacional catalana i el meu desacord estratègic amb el procés. Sempre he pensat que en ell hi havia no només equivocacions tàctiques, sinó també errors de diagnòstic. Des de la perspectiva dels qui l'han liderat (prescindint ara, per tant, dels errors i els comportaments antidemocràtics dels qui s'hi han oposat), crec que el sobiranisme català en el seu conjunt ha de fer una profunda reflexió. La responsabilitat més gran li correspon a l'Estat, que s'ha tancat al diàleg, ha empès la majoria sobiranista del Parlament a una cursa desesperada i ha actuat finalment amb una arbitrarietat injustificada. Però el nacionalisme català havia d'haver jugat unes altres cartes. Després del que ha passat, a qui ha enfortit i qui ha debilitat?\nEl sobiranisme ha comès un error similar al de l'Estat: infravalorar l'adversari. L'Estat no té prou legitimitat per imposar-se i els nacionalistes no tenien el suport necessari (intern i internacional) per dur a terme un procés d’aquestes característiques. L'efecte col·lateral de la irresponsabilitat del Govern espanyol és la desconnexió pràctica de molts catalans que, sense haver aconseguit la independència, han desconnectat completament del projecte d'Espanya i l'efecte col·lateral d’un sobiranisme és que ha enfortit les tendències més reaccionàries de l'Estat i la societat espanyola.\nQuan parlo de renovació conceptual ho dic amb un cert to pessimista respecte del present immediat. Els ciutadans d’una nació sense Estat no tenim cap altre remei que indagar en els buits que s'obren en els sistemes en crisi, endevinar quins jocs substituiran el vell sistema d'estats sobirans i obrir-nos a aquestes noves lògiques. Podem ser més que un Estat, hem d'anar cap a una no-dependència més gran, deixar en un segon pla la batalla per la sobirania formal i lliurar-la per una sobirania real, orientar-la cap al que podríem anomenar una independència de fet ja que la de dret no resulta possible, mentre ampliem el camp de la pròpia base electoral (sabent que això ens exigirà una formulació més laxa de la nostra idea de nació), distingint sempre entre aspiracions, drets i oportunitats... En aquest moment veig que ens anem enredant en el llenguatge dels herois i les traïcions, els programes de màxims i els laments sobre com de dolent que és l'adversari, una batalla que ara està dominada pels guardians de les essències i els malenconiosos."\nDaniel Innerarity a La Vanguardia del 17.03.2018\n"No heu sentit parlar d'aquell home boig que a plena llum del dia encengué una llanterna, anà corrent a la plaça i cridà sense aturar-se: “Busco a Déu! Busco a Déu!”? – Com que en aquells moments allà hi seien reunits molts dels que no creien en Déu, això provocà una gran expectació. És que s'ha perdut?, digué un. És que s'ha extraviat com un infant?, digué un altre. O s'està amagant? És que ens té por? Ha emigrat? – així cridaren i rigueren tots plegats.\nL'home boig saltà cap a ells i els fulminà amb la mirada. “On se n'ha anat, Déu?”, cridà. “Ja us ho diré! L'hem matat vosaltres i jo! Tots nosaltres som els seus assassins! Però com ho hem fet? Com hem pogut buidar la mar? Qui ens donà l'esponja per esborrar tot l'horitzó? Cap a on anem? No estem caient contínuament? Cap enrere, cap un costat, cap endavant, cap a tots els costats? Existeix encara un a dalt i un a baix? No estam vagant com a través d'un no res infinit? No ens rossa la bufada del buit? No fa ara més fred que abans? No cau constantment la nit, i cada cop més nit? No és precís, ara, encendre llanternes en ple dia?\nNo sentim encara res del renou dels enterramorts que enterren a Déu? No percebem encara res de la podrida divinitat? - també els déus es podreixen! Déu ha mort! Déu segueix mort! I nosaltres l'hem matat! Com podem consolar-nos assassins d'assassins? El més sant i poderós que hi ha hagut en el món s'ha dessagnat sota els nostres ganivets. - Qui ens netejarà d’aquesta sang? Amb quina aigua podríem netejar-nos? Quines festes expiatòries, quins jocs sagrats haurem d’inventar?\nLa grandesa d'aquest acte, no és massa gran per a nosaltres? No ens haurem de convertir nosaltres mateixos en déus per aparèixer dignes d'ell? Mai ha existit un acte tan gran i tots els que neixin després de nosaltres pertanyeran per obra d'aquest acte a una història més gran que cap altra història fins avui esdevinguda!”\nAleshores l'home boig va caure, mirant de nou els qui l'escoltaven: també aquests callaren, mirant-lo estranyats. A la fi ell llançà a terra la seva llanterna, de manera que es va trencar en bocins i s'apagà. “Arribo massa aviat", digué després. "Aquest esdeveniment encara està en camí, no ha arribat encara fins a la oïda dels homes".\nEs conta que aquell mateix dia l'home boig penetrà en vàries esglésies i en elles entonà el seu requiem aeternam deo, i que cada cop que l'expulsaren i li exigiren comptes ell es limità a replicar: “Què són encara aleshores aquestes esglésies sinó les tombes i monuments fúnebres de Déu?”.\nFriedrich Nietzsche, La gaia ciència, aforisme 125


L’Ajuntament de Borriana ofereix un estiu ple de formació artística, musical i cultural | Notícies Dígitals\nL’Ajuntament de Borriana ofereix un estiu ple de formació artística, musical i cultural\n28/06/2021 borriana, concert, estiu\nL’Ajuntament de Borriana ofereix un estiu ple d’espectacles culturals per amenitzar els mesos estivals, així com una extensa programació d’activitats consistents en cursos, tallers i formació artística, segons ha destacat el regidor de Cultura, Vicent Granel.\n“Des de l’Ajuntament considerem que és important mantenir l’oferta cultural en els mesos d’estiu, amb els escolars descansant, i aprofitant a més que el bon temps possibilita realitzar activitats a l’aire lliure fins i tot a les nits”, ha assegurat al detall.\nAixí, el Centre Municipal de les Arts (CMA) obre les seves portes aquest estiu a partir de l’28 de juny amb un renovat format estiuenc d’activitats, compost per tallers de música, dansa i arts plàstiques, tots ells adaptats a les condicions sanitàries actuals. La programació engloba sota el títol de A l’Estiu, l’art és viu tant els cursos intensius com l’Escola Artística d’Estiu.\nPer als més petits, de 8 a 12 anys, i també per als adolescents, de el 28 de juny a el 2 de juliol tindrà lloc la Setmana de la Dansa, una setmana intensiva de tallers de dansa contemporània, espanyola, clàssica, urbana o tradicional, a l’objecte d’oferir una setmana intensiva i variada que trenqui amb la rutina de el curs ordinari gaudint de la dansa.\nDe el 5 a el 9 de juliol, la Setmana de la Dansa continuarà també per a adolescents i adults. Així, els adolescents podran treballar en dansa clàssica les grans variacions solistes de l’repertori romàntic.\nEn el cas dels adults, es proposa una introducció als tangos de Triana en dansa flamenca, mentre que en dansa contemporània es farà un treball de reconeixement i recerca de l’llenguatge en el propi cos utilitzant tècniques de dansa i moviments espontanis, i treballant la creació coreogràfica i la improvisació o l’escalfament corporal, així com la creació de diàlegs des de la distància.\nA més, s’organitza la Setmana Musical també de l’28 a el 2 de juliol, per a joves de 8 a 14 anys, una primera setmana per als instruments de corda, piano i guitarra, i la segona per als de vent i percussió. En aquest esdeveniment es realitzaran tallers de música en moviment, tècniques d’estudi, tallers de respiració o de percussió corporal.\nAixí doncs, serà una setmana intensiva de música, dissenyada amb activitats variades i motivadores, a les que s’afegiran sessions amb el professorat especialista i agrupacions musicals. A més, cal destacar que els continguts s’adaptaran a el nivell de l’alumnat.\nD’altra banda, el període de el 5 a el 9 de juliol serà el moment per al taller d’iniciació a les batucades, per a tots els grups d’edat, des d’infantil fins a adults, a càrrec de professorat d’instruments de percussió de centre.\nTambé s’ha programat un curs de pintura a l’aire lliure per a adults, de el 28 de juny a el 2 de juliol, que es desenvoluparà al pati arqueològic de l’CMC la Mercè pels matins, per aprofitar les primeres hores del dia per a pintar a l’natural.\nLes inscripcions per a aquestes activitats es poden fer a través del web http://www.cmeviciana.es/activitats-estiu-2021/, amb una rebaixa en els preus per a l’alumnat de l’CMA de el curs 2020-2021.\nDe el 5 a el 30 de juliol li arriba el torn a l’Escola Artística d’Estiu, una iniciativa de temps lliure per a nens i nenes de 4 a 11 anys, a l’objecte de construir un acostament lúdic, interdisciplinari i obert a les arts, entenent-les com un mitjà educatiu per al desenvolupament personal i col·lectiu, i no s’exigeixen coneixements artístics previs.\nEn aquest sentit, Vicent Granel ha explicat que el CMA presenta aquesta Escola com “una oportunitat per als més petits, que durant aquests mesos tenen més temps lliure, d’iniciar-se en el món de l’art des d’una perspectiva lúdica i divertida, i no com una obligació acadèmica “.\nL’horari de l’Escola serà de 9h a 13h, deixant-se la franja de 08:30 a 9h per rebre a l’alumnat i la de 13h a 13.30h per a la recollida per part de les seves famílies.\nEs pot consultar tota la informació sobre les activitats estiu i l’Escola d’Art a http://www.cmeviciana.es o trucant a al telèfon 964 033 230, així com enviant un whatsapp a l’674.356.639.\nA més, el diumenge 4 de juliol a les 20 hores tindrà lloc al Racó de l’Abadia un concert a càrrec d’Eugènia Moliner i Maria Bernat a la flauta i Luis Arias a el piano, acompanyats per altres músics locals, que servirà d’acte inaugural de el curs de música Joan Gual Esteve, que se celebrarà entre el 5 i el 8 de juliol al CMA Martí de Viciana.\nLes nits de juliol tornen un altre any més carregades d’espectacles en directe, amb una nova edició en les nits a la Torre de la Mar, que comptarà amb funcions amb monòlegs, espectacles circenses i música. Aquesta serà la setzena edició que se celebra el cicle d’estiu ‘A la fresqueta’ al paratge de l’Grau de Borriana els divendres de juliol a partir de les 23 hores.\nEls divendres a la fresqueta començaran el 2 de juliol amb Xavi Castillo, que omplirà d’humor l’esplanada amb la seva obra L’actualitat en 3 pataes, amb la qual l’alcoià prossegueix amb el seu repàs a les últimes notícies. El dia 9 serà el torn de el circ, amb The Troupers, de La finestra nou circ, una funció en què quatre artistes d’un circ clàssic tracten de trobar el seu nou lloc en el món, a través d’esbojarrats malabars, acrobàcies, equilibris, màgia i trucs sense complexos.\nEl 16 de juliol, per la seva banda, serà el dia en què l’actor Toni Climent presentarà Meugenio, un homenatge a l’històric monologuista Eugeni, i el dia 23 arribarà el showman i mag Darío Piera, que sortirà a l’escenari amb el seu monòleg Sorprenentment, que barreja l’humor amb el mentalisme.\nFinalment, aquest any es tanca el cicle amb el concert que el dia 28 a les 20 hores oferirà la Jove Orquestra Simfònica de Castelló, en aquesta ocasió al Teatre Payà, amb Iñigo Pirfano en la direcció orquestral.\n← Les cançons de Morcillo varen emocionar al replet teatre de Benicassim\nValència destina 7 milions d’euros a les ajudes directes del Pla de Reactivació Econòmic i Social de Ciutat Vella →


El nou president del PDC al Maresme destaca que l’agrupació local de Calella és de les més fortes de la comarca | Ràdio Calella Televisió\nEl nou president del PDC al Maresme destaca que l’agrupació local de Calella és de les més fortes de la comarca\nCarles Bosch acompanyat pels membres de la seva candidatura. Font Twitter\nSatisfacció des de Calella per la victòria de la candidatura de Carles Bosch a la presidència del PDC del Maresme. El president de l’agrupació local, Pere Puig, ha destacat però que el més important és treballar plegats per aconseguir un partit fort a la comarca.\nCarles Bosch s’ha convertit aquest cap de setmana en el nou president del Partit Demòcrata Català del Maresme. En declaracions a Ràdio Calella, Bosch ha parlat dels objectius més immediats que té com a partit: guanyar les eleccions municipals a la comarca i ser la primera força: “El primer objectiu serà guanyar les eleccions municipals a la comarca ja que al 2015 ens vam quedar a molt poc, a 800 o 900 vots. Enfortirem les agrupacions locals i buscarem candidats potents per a les diferents alcaldies per guanyar”.\nBosch ha rebut el suport majoritari de la militància, que li ha donat la victòria amb un significatiu avantatge respecte al seu competidor, l’alcalde de Cabrera, Jordi Mir. Concretament, Bosch ha aconseguit el suport del 55,22% dels vots emesos i Mir, el 44,78% restant.\nEl nou president del Partit Demòcrata Català al Maresme s’hi ha referit a l’agrupació local de Calella com una de les més fortes de la comarca amb un gruix important d’associats: “A Calella tenim una «superalcaldia» amb la Montse Candini i una agrupació local molt forta amb molts militants”.\nA Calella el president del PDC, Pere Puig, ha valorat positivament la victòria de Bosch i ha recordat que aquí s’ha fet una feina intensa durant els últims 4 anys per renovar i ampliar el cens de militants.\nPuig ha avançat que des de Calella col·laboraran en tot el que calgui per tenir un partit fort a la comarca. A nivell local, Puig aposta per mantenir o incrementar el nombre de regidors a l’Ajuntament.\nCal destacar que el nou president del Partit Demòcrata Català al Maresme ha mostrat en públic el seu malestar pel fet que ERC hagi obtingut dues alcaldies de la comarca a través de mocions de censura a CDC. Un fet que podria fer replantejar el pacte amb ERC dins el Consell Comarcal.\nSegüent Sis peticions de matrimoni en plena Ironman Barcelona 2016\nAnterior En marxa una nova Oktoberfest\nUn ferit molt greu ingressat a Can Ruti a resultes de l’accident d’ahir


Ramon Font lamenta que s’hagi tirat enrere el debat sobre la ILP de l’Educació | Ràdio Calella Televisió\nRamon Font lamenta que s’hagi tirat enrere el debat sobre la ILP de l’Educació\nRamon Font, arxiu\nEl portaveu del sindicat USTEC-STEs, el calellenc Ramon Font, considera una falta de respecte que s’hagi tirat enrere el debat parlamentari sobre la ILP del Sistema Educatiu que la setmana passada va entrar al Parlament de Catalunya. Recordem que els grups parlamentaris de Junts pel Sí i el PP van votar una esmena a la totalitat sobre aquesta Iniciativa Legislativa Popular que han impulsat 170 entitats i que ha recollit més de 95.000 signatures.\nRamon Font denuncia que en el moment en què l’exportaveu del sindicat USTEC-STEs, Rosa Cañadell defensava la ILP en seu parlamentària, molts diputats no hi eren presents: “Va ser una manca de respecte molt considerable perquè portàvem el minut 20 que parlava la Rosa Cañadell defensant la ILP i la majoria de diputats no hi eren, sobretot els que van a favor de l’esmena a la totalitat. Sense anar més lluny, la senyora Candini va entrar al minut 19, cap a les 15:45 de la tarda; a aquella hora un diputat ha d’estar al seu lloc i més quan ve una proposta avalada per 170 entitats i per més de 95.000 signatures, com a mínim ha d’escoltar la proposta”.\nRamon Font ha avançat que des de la comunitat educativa i el sindicat que ell representa no abaixen la guàrdia. Durant les properes setmanes es convocaran assemblees grogues per fixar un nou calendari de mobilitzacions: “Seguir lluitant per a una educació pública i de qualitat, que no exclogui ningú, lluitar contra la segregació que representen els concerts educatius, lluitar contra les taxes que a l’ensenyament públic també hi ha preus elevats, sobretot a l’escola bressol i a la universitat. Lluitarem per a la democratització dels centres per tal que les decisions no siguin imposades per la direcció sinó consensuades”.\nEl portaveu d’USTEC-STEs ha avançat que a les Marxes per a la Dignitat que es faran el proper dissabte 28 de maig a Barcelona i altres punts de l’Estat es podran llegir alguns dels lemes de la ILP sobre l’Educació.\nSegüent CDC i PSC volen que Salut resolgui les necessitats de l’Hospital de Calella\nAnterior L’Agrupament Escolta Montnegre celebra el Clean Up the Med\nEl Síndic es reunirà divendres amb la DGAIA, Salut i l’Ajuntament de Pineda pel nadó presumptament maltractat\nFins al 13 de setembre arribaran sis trens més a Calella


Ferienwohnungen Salmen Portschach am Worthersee Àustria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nHangweg 22, Goritschach, Portschach am Worthersee, Àustria - Veure al mapa\nMés informació sobre Ferienwohnungen Salmen\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Portschach am Worthersee, no busqui més enllà de Ferienwohnungen Salmen. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nFerienwohnungen Salmen ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, habitació familiar, instal.lacions de barbacoa, premsa.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, balcó/terrassa, despertador, telèfon, aparell de televisió per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen camp de golf (a 3 km), parc infantil, ping pong, jardí estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Ferienwohnungen Salmen la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Portschach am Worthersee.


Teatre de Prop Portocolom 2018 – Mai Som Tots Teatre Felanitx\nTeatre de Prop Portocolom 2018\n12 Agost 2018 - 15 Agost 2018\nBenvolguts amics del teatre!!\nJa estam en plena organització del teatre de prop que preparam per als dies 12, 14 i 15 d'agost als voltants de Cas Corso de Portocolom.\nQuatre obres, per a quatre espais diferents, cadascun amb el seu particular encant, i amb quatre temàtiques distintes.\nEl condicionament dels espais, la il·luminació, els efectes d’audio, l’atrezzo, el vestuari, i la resta de serrells van prenent forma, i ja comença a estar cada cosa al seu lloc.\nJa ho sabeu, no vulgueu quedar-vos sense gaudir d’aquesta proposta i reservau les vostres entrades. Entre obra i obra que veureu tendreu un espai de temps per poder gaudir d’un bon sopar de tapes i pintxos de a càrrec de la Pamboleria Es Llonguet.\nLes entrades s’entregaràn el mateix dia.\nLa reserva quedarà anul·lada si l’entrada no s’ha recollit 30 minuts abans de la primera sessió.\nEn cas de no poder assistir i tenir una reserva feta, us pregam ens ho comuniquin amb la major brevetat possible.\nLes obres que vos oferirem són:\nINSOMNI D'UNA NIT D'ESTIU, de Bernat Molina - comèdia: Un lloc bucòlic baix les estrelles desperta els somnis i les fantasies dels romàntics... i dels que no ho són.\nCRISTIANO, de Javier Bizarro - comèdia: En Miquel Ferriol, un excel·lentíssim polític d'una formació d'esquerres i independentista, s'absenta en secret de la festa del vintè aniversari del seu partit per veure l'Espanya-Portugal del mundial de Rusia 2018. En jordi, un jove militant del partit, el veu celebrant el gol d'Espanya i això, gràcies a un joc còmic i absurd, ens descobrirà qui és en realitat en Miquel Ferriol.\nVEÏNATS producció pròpia - comèdia: En Miquel convida en Xesc a ca seva per mostrar-li quin tipus de veïnats té.\nPACIENT: ENMA S. de Marga Lopez- terror psicològic: Em dic Emma S. i aquesta és la història de la meva esquizofrènia. Segons el diccionari l'esquizofrènia és una psicosi carateritzada per una dissociació de les funcions psíquiques i la pèrdua de contacte amb la realitat... I això em fa por.\nPlaça Cas Corso\nPortocolom, baleares 07670 Espanya


L'IPC puja quatre dècimes a l'agost, la variació més alta d'ençà de final del 2012\nL’IPC puja quatre dècimes a l’agost, la variació més alta d’ençà de final del 2012\nEls preus a l'estat espanyol acumulen sis mesos consecutius a l'alça, impulsats per l'encariment dels subministraments i dels carburants\n30.08.2021 - 09:32\nActualització: 30.08.2021 - 11:31\nL’Índex de Preus al Consum (IPC) al conjunt de l’estat espanyol va créixer d’un 3,3% interanual durant el mes d’agost, quatre dècimes més respecte de la pujada de preus del juliol (+2,9%). Segons l’indicador avançat publicat per l’institut d’estatística espanyol, la variació registrada aquest darrer mes és la més alta d’ençà de l’octubre del 2012, quan els preus van pujar d’un 3,5% en termes interanuals.\nPer una altra banda, l’IPC acumula sis mesos consecutius a l’alça, cosa que no passava d’ençà de mitjan 2016. El responsable principal de la pujada de la inflació ha estat el preu de l’electricitat, que durant l’agost ha marcat uns quants màxims històrics en el mercat majorista i ha encarit la factura de la llum. A més, la taxa de variació anual estimada de la inflació subjacent –sense aliments no elaborats ni productes energètics– va créixer una dècima i ara és del 0,7%, cosa que fa que sigui de més de dos punts i mig menys que no l’IPC general.\nD’aquesta manera, la inflació subjacent sumaria quatre mesos a l’alça, però amb una evolució molt més moderada que no la de l’indicador general, que reflecteix la volatilitat dels preus de l’energia i dels aliments frescs.\nEn comparació amb el mes anterior, els preus de consum durant l’agost van registrar una pujada del 0,4%, després de la baixada d’un 0,8% del juliol, segons l’indicador avançat de l’IPC. A l’agost, la taxa estimada per a l’IPC harmonitzat (IPCA) va ser la mateixa que l’IPC general, del 3,3%, quatre dècimes per sobre del mes anterior.\nLa variació mensual estimada de l’IPCA –que mesura l’evolució dels preus amb el mateix mètode en tots els països de la zona euro– també va ser del 0,4%.


El Castell dels Templers atreu 354 visitants durant les Jornades de Patrimoni - TOTLLEIDA\nEl Castell dels Templers atreu 354 visitants durant les Jornades de Patrimoni\nDurant aquesta tardor, el Castell dels Templers de Gardeny obrirà al públic tots els caps de setmana i festius, de 10 a 13.30 h, i s’incorpora una visita guiada tots els dissabtes a les 12 h.\nDos de cada tres ho han fet aprofitant les visites guiades organitzades per Turisme de Lleida\nPer totlleida Última actualització Oct 12,2020\nEl tinent d’alcalde i president de Turisme de Lleida, Paco Cerdà, valora molt positivament aquestes dades i posa en valor l’equipament patrimonial, que enguany commemora el 900 aniversari de la fundació de l’orde medieval\nEl Castell dels Templers ha tingut 354 visitants durant aquests darrers tres dies què l’equipament del Turó de Gardeny ha estat obert al públic, coincidint amb les Jornades Europees de Patrimoni. Dos de cada tres turistes ho han fet aprofitant el servei de visites guiades que Turisme de Lleida ha ofert, seguint els protocols corresponents d’aforament limitat, amb motiu de la pandèmia.\nEls dies que més afluència de visitants hi ha hagut en aquest pont festiu han estat diumenge i dilluns, en què durant el matí han passat gairebé una xifra similar de persones: 142 i 137, respectivament. Assenyalar l’afluència de visitants de fora vila, especialment de Barcelona, seguit de València, Tarragona, país Basc, Saragossa, Burgos, Jaén i Palma de Mallorca. A nivell individual, també hi ha hagut visitants de França i del Perú, segons les dades registrades pel Punt d’Informació del Castell dels Templers, que ha anat entrevistant els visitants.\nEl tinent d’alcalde i president de Turisme de Lleida, Paco Cerdà, ha valorat molt positivament aquestes dades, tenint en compte que l’any passat es van registrar 146 visites durant els tres dies que es van dedicar a les Jornades de Patrimoni. Tall de veu P. Cerdà\nLes Jornades Europees de Patrimoni són una iniciativa del Consell d’Europa i la Comissió Europea. Se celebren ininterrompudament a Catalunya des del 1991 i són considerades l’activitat participativa més important d’Europa en relació amb el patrimoni cultural. Impulsat per la Generalitat de Catalunya, l’esdeveniment compta amb la col·laboració de la Federació de Municipis de Catalunya, l’Associació Catalana de Municipis, l’Institut Ramon Muntaner, l’Associació Capital de la Cultura Catalana i Catalonia Sacra.\nConsultes a l’Oficina de Turisme\nPer altra part, assenyalar que l’Oficina de Turisme ha atès aquests cap de setmana 241 consultes de turistes procedents de Barcelona, València i el País Basc, principalment, els quals s’han interessat per conèixer el patrimoni de la ciutat, alhora que ha aprofitat per gaudir de la gastronomia de Lleida.\nEl dia de més afluència de consultes va ser el dissabte, 10 d’octubre, amb 138 persones.\nAquesta demanda s’ha fet palès en la necessitat de reforçar la visita guiada regular dels diumenges, la City Tour Lleida. Aquest servei de Turisme de Lleida va haver de doblar ruta, ja que els grups estan limitats per les restriccions de seguretat de la pandèmia, no poden excedir de 15. Al final, un total de 28 persones es van inscriure per conèixer el patrimoni de la ciutat.\nUn any més el Jovent Republicà desplega una estelada gegant a la Seu Vella\n12-O, Res a celebrar «De Salses fins a Guadamar, això no es Espanya»


El vespre d'aquest dimecres es jugava el partit ajornat de la 12a Jornada de la Parlem OK Lliga entre el Corredor Mató CH Palafrugell i el CP Alcobendas. Els palafrugellencs es van imposar 5-2 als madrilenys.\nLa victòria ha suposat un toc d'aire fresc pels homes de Xevi Garcia, que en superar als de Marcos Rey no només s'han escapat de la cua de la classificació. També han sortit de les places de descens directe -escalant dues posicions-, a més d'haver trencat una llarga mala ratxa.\nLa primera meitat del partit va ser menys vistosa que la segona però va permetre marxar al descans amb tranquil·litat als locals amb un 2-0 al marcador, amb gols de Rubén Ruiz i de Borja Ramon.\nAquest ha estat el partit de retorn a la pista de Palafrugell de Ruiz i s'hi ha retrobat amb gol i obrint el marcador. Tal com ho va fer en el darrer partit a les Comes d'Igualada. El retorn a les pistes està sent immillorable pel gironí. Dos partits, dos gols.\nDestacar una setmana més la feina de Xevi Puigbí sota pals, que a més d'estar aturant boles tot el partit, abans de descans va aturar aquesta falta directa.\nEl segon temps es va iniciar amb gol de l'Alcobendas, de Marcos López, però dos minuts frenètics -del 39 al 41- van fer passar l'electrònic del 2-1 al 5-1.\nCaco Ceschin va marcar el tercer de falta directa. El pitxitxi del conjunt, Sergi Canet, va ser l'encarregat de fer el quart gol, sent aquest el seu 16è de la temporada. El capità, Borja Ramon, es va tornar a trobar amb la porteria anotant el cinquè i últim encert local de la nit.\nL'Alcobendas va marcar el 5 a 2 ens els darrers minuts amb gol de Jorge López. Ara són l'equip que ha passat a ocupar l'última posició a la taula.\nEl pròxim duel pels palafrugellencs serà aquest mateix diumenge. Els visitarà el Reus Deportiu Virginias, exequip dels ara blanc-i-negres Romà Bancells i Felipe Castro. El partit es retransmetrà en directe pel programa En Joc TV de La Xarxa.


AMICS UAB-L'Hospital Universitari Vall d'Hebron de Barcelona dóna la benvinguda a les noves unitats mòbils de radiologia digital\nInici nomtiposuperior > Notícies > L'Hospital Universitari Vall d'Hebron de Barcelona dóna la benvinguda a les noves unitats mòbils de radiologia digital\nL'Hospital Universitari Vall d'Hebron de Barcelona dóna la benvinguda a les noves unitats mòbils de radiologia digital\nFDR Nano és un equip portàtil de raigs X molt lluminós, lleuger i compacte que utilitza la tecnologia innovadora de Fujifilm, el detector de pantalla plana d'alta sensibilitat 'D-EVO II' i la tecnologia de processament d'imatges 'Virtual Grid' que proporciona una imatge d'alt contrast sense necessitat d'utilitzar una graella.\nUn dels avantatges més destacades dels equips de radiologia directa FDR Nano de Fujifilm és que permeten reduir la dosi que reben els nens en gairebé un 40% si comparem amb els equips analògics convencionals de raigs-x. Addicionalment el seu pes de 90kg i mida compacta permet la seva fàcil mobilitat a través de passadissos, ascensors, UCIs, habitacions i espais concorreguts i reduïts al llarg de tot l'hospital sense la necessitat de moure els pacients de les seves habitacions.\nA més el FDR Nano té un recobriment especial anomenat Hydro Ag + sobre les seves parts principals que elimina el 99% dels bacteris que ens podem trobar habitualment en un hospital amb la qual cosa facilita molt l'ús en ambients no estèrils ja que no cal una desinfecció completa de l'equip.\nSi es tracta de sales pediàtriques, per donar-li un valor més atractiu i estètica més amigable als pacients infantils Pepe, Mar i Rafa s'han decorat amb temes marítims i d'animals.\nPer a més informació, consulta l'article a la web de Fujifilm.


Camp defensa la fiabilitat de les plataformes en línia per classificar els hotels del país - FÒRUM.ad\nCamp defensa la fiabilitat de les plataformes en línia per classificar els hotels del país\nOn: 22/03/18 16:49\nLa segona jornada del 10è Congrés Mundial de Turisme de Neu i de Muntanya s’ha iniciat aquest dijous a primera hora del matí amb una sessió centrada en com millorar la qualitat de la destinació. D’entre les propostes plantejades pels experts participants, s’ha posat sobre la taula la importància de crear segells de qualitat, com per exemple de destinació familiar, per donar “garantia als visitants”, ha defensat la directora adjunta de la Federació Suïssa de Turisme, Chantal Beck. Beck ha posat com a exemple d’èxit els ‘labels’ que s’apliquen a Suïssa, i que s’han de renovar cada cert temps després de superar el control d’auditors. Per la seva part, el director de l’Institut de recerca del turisme de Nova Zelanda, Simon Milne, ha plantejat la idea més transgressora de totes pel que fa a l’objectiu de la qualitat turística. Més enllà de posar el focus d’atenció en el visitant, aquest s’ha de centrar en la comunitat que rep aquests turistes. I aquest “és el repte” amb el que es treballa al país neozelandès.\n“La comunitat ha de ser conscient del turisme i l’ha d’acceptar”, ha defensat Milne, i les estratègies s’han de desenvolupar entorn d’ell si es volen allargar els beneficis de la indústria del turisme, també en termes de sostenibilitat, ha defensat. En aquest sentit, el director de Producte i Nous Projectes d’Andorra Turisme, que ha actuat de moderador a la sessió, ha celebrat que el Principat tingui aquesta línia de treball garantida. A Andorra “l’hospitalitat està al nostre ADN”, ha defensat, ja que la població té “assumit” que l’economia del país depèn del turisme. Per tant, “tots som ambaixadors de casa nostra quan ens arriben turistes i visitants”, ha opinat. El possible rebuig al turisme, ha afegit Torres, s’està donant a destins on el creixement de visitants ha estat molt brusc, “però no és la situació a d’aquí”.\nTambé dins de la sessió de treball d’aquesta segona jornada del congrés, s’ha posat sobre la taula com a element per comprovar la qualitat de les destinacions, el que diuen les opinions fetes a les plataformes en línia de contractació com Booking o TripAdvisor. En aquest punt hi ha hagut certa discussió, també amb el públic, ja que s’ha posat en qüestió la fiabilitat dels comentaris dels que escriuen. Una discussió a la qual s’ha volgut sumar el ministre de Turisme, Francesc Camp, exercint com a públic. Camp ha defensat la “fiabilitat” d’aquestes valoracions, tenint en compte que les empreses “tenen algoritmes per detectar” opinions falses o de clients que no han estat a l’hotel en concret. I en qualsevol cas, si hi ha opinions incorrectes, aquestes “són minoritàries”. Precisament ha recordat que un dels elements per definir les estrelles d’un hotel que planteja la Llei d’allotjaments turístics és l’opinió de les plataformes en línia, criteri que ha defensat i lloat.\nEn qualsevol cas, ha recordat el ministre, si els hotelers no estan d’acord amb la valoració a través d’Internet, poden demanar una segona opinió. Aquesta es farà mitjançant enquestes convencionals als clients, o a través de la figura del ‘Mistery Guest’, que visita l’establiment sense previ avís ni identificar-se.\nPrevious Post: Aprovada la llei que permet acollir persones refugiades\nNext Post: El 86% de l’aigua dels rius és de bona o excel·lent qualitat


2011: any europeu del voluntariat | Xarxanet - Entitats i voluntaris de Catalunya per un món millor\n2011: any europeu del voluntariat Inici » Comunitari » 2011: any europeu del voluntariat Tags\nLa Comissió Europea ha presentat l'any europeu del voluntariat, amb el lema 'Canvia les coses: fes-te voluntari'. A Europa hi ha actualment 100 milions de persones que fan tasques de voluntariat, dedicant el seu temps a les persones que més ho necessiten i a les seves comunitats. L'Any Europeu vol ser un homenatge a tots ells, una plataforma per donar a conèixer la seva feina i també un al·licient perquè ciutadans d'arreu de la UE s'animin a ser voluntaris.\nTweet Bookmark/Search this post with 16/12/2010 - 18:33\nEntitats relacionades: Comissió Europea\nLa comissària de Justícia, Drets Fonamentals i Ciutadania, Viviane Reding, ha definit el proper Any Europeu com un "homenatge als milions d'europeus que dediquen el seu temps a fer un món millor". L'Any Europeu treballarà en quatre eixos bàsics: eliminar els obstacles al voluntariat a la UE; donar mitjans a les organitzacions de voluntaris i millorar la qualitat del voluntariat; recompensar i reconèixer la feina dels voluntaris i augmentar la consciència del valor i la importància del voluntariat. Tot plegat, amb l'objectiu d'aconseguir donar visibilitat a la feina dels voluntaris, superar els reptes que afronta el món del voluntariat a la UE i animar altres persones a fer-se voluntaris.\nDes de fa temps, la Comissió Europea dóna suport al voluntariat i ajuda els joves a participar-hi a través del Servei Voluntari Europeu. Aquest servei ha donat l'oportunitat a milers de joves europeus de viatjar fora dels seus països per ensenyar, fomentar la consciència cultural i desenvolupar capacitats importants per a la vida\nLlegeix l'eurobarometre sobre les opinions i actituds dels europeus envers el voluntariat (maig de 2010)\nNotícia > internacional "Quan comences a cooperar, és difícil desvincular-te'n"\nMarta Mercadal ha participat en diversos projectes de cooperació per al desenvolupament a Argentina. Un d'ells, el que va dissenyar com a treball final de carrera, ha rebut recentment el primer premi d'Enginyeria Solidària.\nNotícia > Cultural Cultura popular i solidaritat, el 2x1 d’aquest Nadal


Cal Soparet: de gener 2015\nCupcakes de tonyina i tomàquet\nAvui, us presentem un dels entrants que vam fer per la nit de Nadal i que realment, van agradar moltíssim: cupcakes salats. En vam fer de tres tipus: cupcakes de tomàquet i tonyina, cupcakes de carbassó i cupcakes de ceba caramelitzada.\nAvui us deixo la recepta dels Cupcakes de tomàquet i tonyina.\nIngredients (24-30 minicupcakes):\n2 llaunes de tonyina escorreguda\n2 cullerades tomàquet concentrat\n20 gr. de sucre morè\n70 gr. d'oli neutre (girasol, oliva suau)\n170 gr. de farina de blat\n7 gr. de llevadura\nespècies al gust (en el nostre cas, orenga)\ntomàquet cherry per a decorar\nPreparació dels cupcakes:\nPreescalfem el forn a 160º (a dalt i a baix sense aire)\nBatem l'oli amb el sucre i incorporem els ous, fins a obtenir una textura homogènia. Afegim la tonyina, el tomàquet concentrat i les espècies que hi volem posar.\nPer altra banda, mesclarem els productes secs. Barregem la llevadura amb la farina (ben tamisat).\nBarregem els ingredients secs amb els líquids. Veureu que ens queda una barreja una mica líquida (és normal).\nOmplim els motlles fins a 3/4 de la seva capacitat i els col·loquem en una safata de reixa al forn, durant 20 minuts o bé fins que els punxeu i l'escuradents surti net.\nQuan estiguin fets, cal deixar-los refredar a la safata de reixa per tal de poder decorar-los.\nEn aquest cas, la decoració ha estat molt senzilla. Hem posat el formatge Philadelphia a una màniga pastissera i hem fet petits puntets a sobre el cupcake per tal d'enganxar mig tomàquet cherry.\nAvui la cançó que us recomanem és: The Police - Every breath you take\nPublicat per Susanna i Juan Pedro a 11:13 0 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Acompanyaments, Entrants, tonyina\nAvui toca una recepta que des de fa molts anys es fa a casa, pastissets de cabell d'àngel de les terres de l'Ebre. La meva família materna, són d'Aldover, un municipi de la comarca del Baix Ebre. Sempre m'expliquen que al poble sempre feien pastissets (entre d'altres dolços). Sempre ho han anomenat així.\nAquest Nadal ha vingut la meva padrina (que també és d'allà) i no hem pogut evitar fer-ne una bona plata.\n7 gotets d'oli (mida d'un cafè)\n1 kilo de farina\n1 kilo de cabell d'àngel\n1 gotet de Mistela (o similar)\n1 gotet d'anís sec\n8 cullerades soperes de sucre\nDe moment, mentre ho preparem tot, pre-escalfarem el forn a 200º.\nPosem en una cassola tots els ingredients, i amb les mans, amassem. La massa queda bastant oliosa (ja veureu) i una mica basta.\nUna vegada feta la massa, fem boles. Aquí en podeu veure una fot per veure la mida.\nA continuació es van aplanant i omplint de cabell d'àngel i es tanquen com si fossin unes "empanadilles".\nLes posem en una plata i cap al forn a 180º-200º durant 20 minuts aproxiamadament, o fins que veieu que ja estan fets.\nQuan els treiem del forn i tirem per sobre sucre i ja estàn llestos!\nEsperem que us agradin tant com ens agraden a nosaltres i els disfruteu molt.\nLa cançó que avui us proposem va dedicada a la meva mare, i no només perquè aquesta recepta li porta molts records, sinó perquè avui és el seu aniversari. FELICITATS!!!! Aquesta cançó va per tu: Parchís - Cumpleaños feliz\nPublicat per Susanna i Juan Pedro a 9:48 1 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Cabell d'àngel, Postre


Salamero seguirà a Figueres per culminar un projecte «engrescador» - Empordà\nSalamero seguirà a Figueres per culminar un projecte «engrescador»\nJordi Roura 06.02.2020 | 06:30\nJavi Salamero, al centre, acompanyat per Narcís Bardalet i diversos directius del Figueres. conxi molons\nJavi Salamero, al centre, acompanyat per Narcís Bardalet i diversos directius del Figueres.\nJavi Salamero continuarà la temporada que ve a la banqueta del Figueres, combinant aquesta tasca amb la de gerent, que ja feia des de l'estiu. El tècnic, que es va fer càrrec del primer equip a primers de novembre després de la destitució de Xavi Agustí pels mals resultats, assegura que se sent «molt còmode» al club i que té ganes de culminar-hi un projecte «engrescador». La renovació de Salamero es va escenificar ahir a la tarda a Vilatenim en una roda de premsa on també va prendre part el president Narcís Bardalet.\n«Tant el club com jo creiem en aquest projecte, amb jugadors joves i amb molta gana, i una política general molt clara, amb la voluntat de tenir cura i consolidar el futbol femení, i millorar la base quantitativament i qualitativa», detallava Javi Salamero, que se sent «un privilegiat» per la «llibertat i tranquil·litat» que ha trobat a Vilatenim. Ell, que ja havia dirigit la FE Figueres quinze anys enrere, afirma que «necessitava aquesta estabilitat després d'un ascens frustrat a Palamós, perquè amb la meva destitució no em van deixar pujar» i assegura que és «feliç» gaudint «de l'ambient competitiu i de bon rotllo que hi ha a la plantilla. M'he trobat un grup com mai, i per poder-li donar continuïtat hem acordat la meva renovació i estem començant a parlar amb diversos jugadors per mantenir el bloc».\nTot i que la Unió és catorzena, amb 28 punts, a Salamero no li passa pel cap que hagin de patir per salvar la categoria aquest curs. Diu que l'objectiu ha de ser «millorar els resultats de les temporades anteriors» i que «estem segurs i confiats que tancarem la lliga de mitja taula cap amunt». El tècnic també recorda que al juliol els va costar fer la plantilla després que diversos jugadors marxessin al Peralada. «Gràcies al compromís de Marc Gelmà vam poder iniciar el projecte. La mitjana d'edat de l'equip és de 21,5 anys, i això és molt verge per a una categoria tant competitiva com la Tercera. Però estem creant una cosa molt maca, que l'any que ve ens agradaria consolidar». En aquest sentit, Javi Salamero va avançar que la voluntat del club és poder augmentar el pressupost per construir, a partir del bloc actual, una plantilla encara més competitiva.\nLa renovació s'ha tancat ara precisament per poder planificar amb temps la propera campanya. Abans, però, el Figueres ha de centrar-se a acabar aquesta. Diumenge a Vilatenim hi ha derbi contra el Banyoles. «Serà un partit entre dos equips necessitats. Nosaltres estem rendint a nivell molt bo i mereixeríem algun punt més», va dir. Poc després de la presentació, el club va confirmar la incorporació del migcampista mexicà Carlos Treviño.


Words with Shadow - Palabras con Sombra - Putxinelli\nWords with Shadow – Palabras con Sombra\nWords with Shadow és un Blog de relats breus sobre titelles -“Paraules amb ombra”-, a partir d’una imatge (foto, il·lustració, dibuix…) realizat pel propi autor del relat.\nImatge d’ombres de Mercè Framis\nWords with Shadow és una creació de la Comissió d’Intercanvi Cultural (UNIMA). La seva intenció és crear un espai per fomentar la creació i la recopilació de relats breus sobre titelles a partir d’una imatge (foto, il·lustració…) realizats pel propi autor, per a la seva lliure difusió. Objectius:\nCrear un arxiu literari i d’imatges sobre titelles, de lliure difusió.\nContribuir a conservar i a ampliar un patrimoni comú a l’entorn dels titelles.\nCrear un arxiu d’imatge i veu dels autors dels relats breus\nFomentar el intercanvi i la diversitat de visions sobre el titella a través de textos i imatges de pròpia creació.


Voluntaris - Els voluntaris condicionen els itineraris d’accés al castell de Montclús - Notícia - L'informatiu\nAl Parc Natural i Reserva de la Biosfera del Montseny\nEls voluntaris condicionen els itineraris d'accés al castell de Montclús\nEl dissabte 26 de maig, els membres del Cercle de Voluntaris van extreure deixalles i van condicionar el camí al castell de Montclús, a més a més de desbrossar-ne els entorns.\nEls voluntaris i voluntàries del Cercle de Voluntaris dels Parcs Naturals van celebrar el dissabte 26 de maig el Dia Europeu dels Parcs al Parc Natural i Reserva de la Biosfera del Montseny fent una actuació de condicionament.\nA Sant Esteve de Palautordera els esperava Lluís Velasco (cap de la Unitat d'Ús Públic i Educació Ambiental) amb dues educadores d'ADEMC, la Carme i la Cinta. Aprofitant el fet que enguany se celebra el 40è aniversari de la declaració del Parc Natural com a Reserva de la Biosfera, van oferir una gran presentació de la zona, dels itineraris de l'entorn i del patrimoni de l’indret, entre el qual cal destacar el castell de Montclús.\nUn cop situats, el grup va començar la caminada fins al castell. Amb l'ajuda d’en Joan Comelles, de manteniment forestal, uns quants voluntaris van arribar-hi directament per netejar els entorns i la paret del castell, ja que aquesta primavera tan plujosa ha fet que la vegetació creixi molt i es podria accelerar el procés de degradació del patrimoni.\nLa resta dels participants van aprofitar la pujada per recollir totes les deixalles que hi havia per la zona. Cal destacar que el lloc estava molt net i, per tant, no els va donar gaire feina. A mig camí, van fer millores a l'itinerari d'accés al castell recol·locant les fites malmeses i reconstruint les escales de l'itinerari, víctimes de les pluges i l'erosió, afegint uns bons carretons de sorra sota la supervisió d'en José Dueñas i en Guillem Deulofeu, de manteniment forestal.\nUn cop enllestida la tasca del dia, la Carme i la Cinta d’ADEMC van explicar als voluntaris la llegenda del castell de Montclús i la seva història i els van donar a conèixer els secrets amagats d'aquest fantàstic patrimoni, fins i tot, un passadís secret!\nCategoria: Montseny, Educació ambiental, Relleu, Paisatge, Cercle de voluntaris, Biodiversitat, Educació ambiental, Gestió del medi,


FOTOBLOC D'EN LLUÍS: de desembre 2011\nHola què tal gent!! Suposo que a casa vostra heu cuidat bé el tió, ja que a nosaltres ens va cagar d’allò més bé. Suposo que l’Aina i l’Albert li van donar molt bon menjar, i es clar, això es nota en el resultat de la cagada (va cagar tant que ni es veia, el pobre!!):\nPublicat per Lluís Pratdesaba i Rovira a 23:06:00 Enllaços a aquest missatge\nQuè tal gent! Tenim a tocar les festes nadalenques i és per això que us vull felicitar el Nadal amb aquesta postal:\nI com no amb aquest vídeo del TAM-TAM Gospel a l'Auditori; el fenomenal espectacle que ahir ens van oferir també el vull compartir amb vosaltres:\nQue tingueu uns Happy Day!!!\nPublicat per Lluís Pratdesaba i Rovira a 17:27:00 Enllaços a aquest missatge\nHola de nou. Avui Diumenge dia 11 tal i com diu el títol toca anar una estona en una paradeta de Ràdio Taradell 106.7FM a la fira de Santa Llúcia d'aquesta localitat. Allà hi vendrem el calendari "2012 Ràdio Taradell al natural" durant tot el dia. Si no tingués la lesió hi hagués anat tot el dia, però què hi farem!! És a dir, que si voleu un calendari de la ràdio passeu a fer-nos una visita a la fira! Us ho vull veure! Fins aviat.\nPublicat per Lluís Pratdesaba i Rovira a 12:17:00 Enllaços a aquest missatge\n2012 - Ràdio Taradell al Natural\nHola de nou. Us faig saber que demà Dissabte dia 3 de Desembre del 2011 hi la presentació del calendari per l'any vinent realitzat per alguns col·laboradors de Ràdio Taradell 106.7FM. Ja sabeu com és la portada, però si veniu demà al Centre Cultural de Can Costa i Font de Taradell el podreu comprar i així podreu descobrir què hi ha a dins. Quin mes tindrem els del Fase Beta? i els d'En Construcció? què s'hi arriba a veure?\nDubtes desvetllats demà al Centre Cultural de Can Costa i Font de Taradell a les 18 hores (6 de la tarda).\nPublicat per Lluís Pratdesaba i Rovira a 18:37:00 Enllaços a aquest missatge\nSense el guix\nQuè tal gent. Per fi avui, i després d'una setmana, m'han retirat el guix de la cama degut a la tendinitis. I per fi sembla que ja pugui respirar!! De moment encara només m'aguanto dret però amb les crosses ja puc començar a caminar!! Ara comença la recuperació.\nPublicat per Lluís Pratdesaba i Rovira a 20:29:00 Enllaços a aquest missatge\nUna càmera de fotos va del fons del mar a casa del seu propietari gràcies a Google+\nHola a tots. Us heu imaginat mai que us cau la càmera de fotos al mar i al cap d'un any la podeu recuperar? Això és estar de sort, com la que va tenir el bomber que li va passar:\nMarkus Johnson estava bussejant prop de Vancouver, a la Colúmbia Britànica, i es va trobar una càmera fotogràfica sota l'aigua. Segons publica Time, en comptes d'abandonar-la, la va portar a la superfície i va aconseguir recuperar unes 50 fotos de la targeta de memòria SD que hi havia a l'aparell. Malgrat haver-la recuperat del fons marí, Johnson volia localitzar el seu amo, cosa que va intentar a través de Google+. Per fer-ho, va penjar les imatges recuperades, així com fotos que va fer ell a la càmera. A més, ho va acompanyar d'una descripció de les troballes. Per llançar el missatge d'alerta, va publicar a la xarxa social de Google que havia trobat "aproximadament, 50 imatges d'unes vacances familiars en una targeta de memòria". "Si vostè coneix algun bomber de la Colúmbia Britànica, l'equip del qual va guanyar la Competició Regional del Pacífic, que té una esposa encantadora i una filla de 2 anys, m'agradaria tornar-los les fotos de les seves vacances", va avisar. Amb l'ajuda de detectius de xarxes socials, que van escanejar les fotos de les cares de la família i les de la competició de bombers que havien aparegut en diversos mitjans de comunicació digitals, Johnson es va anar apropant als propietaris de l'aparell submergit. Finalment, l'amo, un bomber de la Colúmbia Britànica, va poder ser identificat i ell i Johnson es van poder posar en contacte. D'aquesta manera, el bussejador li va tornar la càmera al seu amo. Malauradament, el dispositiu està completament inutilitzat a hores d'ara perquè es trobava al fons del mar des de l'Agost del 2010. Tot i això, la família té les seves fotos de les vacances a casa.\nAquesta notícia està publicada a la versió digital del diari Ara.\nMoltes gràcies Marc per fer-m'ho arribar.\nPublicat per Lluís Pratdesaba i Rovira a 0:05:00 Enllaços a aquest missatge\nUna càmera de fotos va del fons del mar a casa del...


Quan es parla de metodologies de desenvolupament ràpid d'aplicacions segurament sentirem parlar d'scrum, RUP, XP com a més rellevants. Hi ha però una altra metodologia anomenada ASDM o 3UI , que intentaré explicar a continuació: Aquesta metodologia es caracteritza per la presència d'un stakeholder quen no sab massa bé què...\nDoncs això, d'entre totes les propostes d'innovació, millora i nous negocis que s'han presentat a l'empresa per la que treball el nostre grup ha quedat el segon, la qual cosa implica un viatge als Estats Units pels quatre integrants del grup. Encara no tenim més detalls del premi, però un...\nAquesta setmana hem tingut a la feina l'avaluació del rendiment. Aquesta avaluació, si es fa bé, representa un bon moment i una bona excusa per parlar amb tranquil·litat de com et veu a tu el teu cap, tractar de punts forts i punts febles amb l'esperit de millorar. No entraré...\nEstic subscrit a un lloc d'aquests de comunitats virtuals anomenat XING, no és cap cosa de l'altra món, però té una interfície que està prou bé. El seu model de negoci es basa en serveis de pagament opcionals i alguns d'ells l'invaliden un poc com a comunitat vitual, especialment si...\nEl deathmarch no deixa massa temps lliure, però l'actualització a la versió 6.10 d'Ubuntu tampoc n'ha necessitat gaire. Havia provat la Live i pareixia que tot anava bé, així que va ser cosa de deixar la màquina actualitzant i al vespre passar-me una estona contestant alguna que altra pregunta relativa...\nLa teoria de la finestra trencada data de 1995, i es pot trobar un bon resum aquesta referència. Bàsicamen ve a dir que la degradació d'un barri, d'una casa, d'un cotxe,.. comença per petites coses que se van acumulant fins que la degradació arriba a un punt on és ja...\nEn una entrada anterior parlava dels projectes Death March i de la classificació que en fa n'Edward Yourdon al seu llibre Death March. Ara escric això alegrant-me d'haver comprat i llegit el llibre: estam enbarcats en un death march project. Quan un s'embarca en un projecte d'aquests, el primer que...\nA la revista Arròs amb Salseta, la revista local de Binissalem, surt aquest mes un article d'opinió d'allò més sucós. Es tracta de d'un tal Toni Servera, "es guixaire", que fa saber públicament que encara que s'ha separat de l'al·lota i que tot i que tenien el pis a mitges,...\nDell no vol que li compri\n30 de agost de 2006


Més a prop de la fi de l’amenaça de les armes nuclears: el Tractat sobre la Prohibició de les Armes Nuclears assoleix les 50 ratificacions necessàries per a la seva entrada en vigor - Delas\nComunicat del Centre Delàs d’Estudis per la Pau\nEl passat dissabte, 24 d’octubre, el moviment pacifista de tot el món assolia una nova fita històrica en convertir-se Hondures en el país número 50 en ratificar el Tractat sobre la Prohibició de les Armes Nuclears i donar pas així a la seva entrada en vigor.\n75 anys després de la devastació arran del llançament de les bombes nuclears a Hiroshima i Nagasaki, la fi de les armes nuclears deixa de ser un objectiu llunyà per passar a ser un més plausible en haver aconseguit posicionar a una part de la comunitat internacional a favor de l’abolició total d’aquestes armes devastadores.\nEl Tractat per a la Prohibició de les Armes Nuclears que va ser aprovat el 7 de juliol de 2017 per l’Assemblea General de les Nacions Unides, entrarà en vigor i es convertirà en llei internacional vinculant el pròxim 22 de gener de 2021, 90 dies després de la ratificació d’aquest dissabte passat. D’aquesta manera es prohibiran les úniques armes de destrucció massiva que encara no estaven prohibides per la legislació internacional.\nDes del Centre Delàs d’Estudis per la Pau, membre actiu de la campanya internacional ICAN (Campanya Internacional per a l’Abolició de les Armes Nuclears), que va rebre l’any 2017 el Premi Nobel de la Pau per la seva feina incansable per a la prohibició de l’armament nuclear, celebrem aquest gran pas cap a un món lliure de l’amenaça de les armes nuclears.\nNo volem en aquesta ocasió tan especial, deixar de retre homenatge a les supervivents d’Hiroshima i Nagasaki, comunament coneguts com Hibakusha. La seva encomiable lluita de diverses dècades ha estat clau en l’assoliment d’aquesta fita històrica, i per a assegurar que una catàstrofe de la magnitud d’Hiroshima i Nagasaki no torni a repetir-se mai sota cap circumstància.\nRecordem que alguns dels països que posseeixen armament nuclear en l’actualitat es van oposar al tractat durant tot el procés de negociació, i han pressionat els estats durant aquest darrer període de ratificació, amb la justificació que una iniciativa d’aquest tipus afebliria els mecanismes existents de desarmament i, concretament, el Tractat de No Proliferació Nuclear (TNP) de 1968, que ha estat repetidament criticat perquè el seu objectiu era únicament limitar el desenvolupament d’armes nuclears més enllà d’aquells països que ja les posseïen en el moment de l’aprovació del tractat de no-proliferació. I, en tot cas, fins i tot en això ha estat inefectiu. És per això que l’aprovació i l’entrada en vigor del Tractat per a la Prohibició esdevé un mecanisme imprescindible i urgent per a la prohibició i eliminació total d’aquest tipus d’armament, augmentant l’estigma i la pressió sobre les potències nuclears en disposició de generar una catàstrofe nuclear que pot amenaçar la nostra existència en el planeta.\nAixí, reiterem l’alegria i la importància de l’entrada en vigor d’aquest Tractat, tot i que cal treballar perquè el signin i ratifiquin els estats nuclearment armats. I celebrem aquesta fita històrica del pacifisme, com a membres de la campanya ICAN a l’Estat, però al mateix temps continuem exigint al Govern espanyol que signi i ratifiqui aquest Tractat, i alhora demani el mateix als estats socis de la Unió Europea ja que aquesta és l’única postura coherent i assenyada respecte a l’amenaça de l’arma que posa en perill la supervivència humana en el planeta.


roba d'estiu: de gener 2009\nFa temps, una ànima, un cos, i una ment, formaven part d’una mateixa persona, sense que aquesta les escoltés per separat. I seguien un mateix camí.\nPerò algun dia, que ningú sap quin va ser, l’ànima va començar a sentir algo que només ella podia notar. Difícil saber què era allò que la distreia. Potser una música, una vibració subtil, o les ones d’una llum suau.\nCada dia es girava més sovint cap aquella mena de sensació que l’atreia més i més. Fins que un dia va canviar de direcció i es va començar a moure cap allí. Semblava hipnotitzada, i avançava com un vent suau, encuriosit.\nMica en mica, el cos també va començar a notar aquella mateixa sensació que el feia vibrar fluixet. I tan agradable era allò que l’atreia que també es va apartar del camí i va decidir moure’s en cap aquella altra direcció, com l’aigua d’un riu que es deixa portar per la corrent, acompanyada per la caríca suau del vent.\nI de sobte, la ment, es va trobar sola. Es va mirar com l’ànima i el cos s’anaven allunyant, però ella no podia notar allò que els empenyia, i una mica desorientada, es va asseure en una roca i va començar a pensar, dubtar i analitzar-ho tot. Aquells esdeveniments la van trasbalsar molt, i cada cop tenia més por i es notava més perduda.\nDesprés de molt pensar va arribar a la conclusió que tant l’ànima com el cos, s’estaven equivocant. I d’un bot, es va plantar enmig del camí que ells havien agafat, se’ls va posar al davant, i no els volia deixar avançar.\nEn aquell moment, l’ànima i el cos, ja es movien amb molta força, era difícil fer-los parar. Però la ment els barrava el pas, donant-los mil motius perquè tornéssin al camí que havien deixat. I vinga parlar i vinga analitzar, per fer-los entrar en raó i convènce’ls que tornéssin allà on eren abans.\nL’impuls amb què es movia l’ànima era tan fort com un vent huracanat, la força amb què ho feia el cos era tan poderosa com un mar enfurismat. I la fermesa amb què la ment els barrava el pas era més gran que un enorme penya-segat.\nI així, xocant un i un altre cop el vent i l’aigua del mar contra aquella roca, va ser com el cos va començar a posar-se malalt. L’ànima, que podia notar amb més força les vibracions que l’atreien a l’altra banda del penya-segat no es podia aturar. I la muntanya, s’estava desgastant.\nPublicat per robadestiu a dijous, de gener 29, 2009 84 comentaris:\n(1-2) + (1+2) = DOS\nSomnis. Una platja. El paradís. Punts de lluna damunt el mar. Una abraçada. Una pel.lícula.\nSomnis de pel.lícula. Pel.lícules per somiar.\n...què hi pot haver millor que un somni fet realitat?.... que la realitat sigui encara millor del que havies somiat. ..\nDos. Cançons. Música. Una pel.lícula.\n(1-2) = el primer vídeo és d'una pel.lícula. El millor moment, de la cançó, o la pel.lícula, per a mi, arriba quan falten dos segons per arribar al minut 1 del vídeo que he deixat.\n(1+2)= el segon vídeo és d'una de les meves cançons preferides. El millor moment, de la cançó, per a mi, arriba quan passen dos segons del minut 1.\nPublicat per robadestiu a diumenge, de gener 25, 2009 9 comentaris:\nGustos, barreges i monos.\nDiuen que sobre gustos, no hi ha res escrit...\nA mi, pel que fa al menjar, m'agrada fer unes barreges que sembla ser que no són del gust de tots. Perquè ja des de petita, em menjava la xocolata amb fuet, o el gelat de maduixa amb patates fregides.\nDe totes formes, mica en mica, per diferents cuines, es comencen a barrejar, cada cop més, diferents sabors.\nPel que fa a les barreges, n'hi ha una, que m'encanta: la xocolata amb taronja. Si començo, no pararia. M'agrada de totes les formes. En podria menjar, a qualsevol moment del dia.\nI avui, en voldria... però no en tinc. I tinc mono!\nEl que tinc és un llibre que m'agradaria llegir. Va, a veure si aconsegueixo començar-lo, i em distrec, tot i que, això, afegeix, al mono de xocolata amb taronja, el mono que tindré d'ordinador!\nPublicat per robadestiu a dijous, de gener 22, 2009 13 comentaris:\nun nom suggerent\nNo fa molt, em vaig apuntar a ioga. Em va agradar molt. Però al gener, al centre on anava, han deixat de fer-ne. La gran decepció que viag sentir en un primer moment, quan m'ho van dir, va quedar compensada pel fet que la profe se'n va a un altre lloc, i espero poder anar. Llavors, només quedava el tema de la matrícula... perquè pagar-la per només un mes... Total, que em van dir que si volia, em tornaven els diners. Però també em van donar l'opció de canviar-la per una altra cosa.\nDe seguida em van dir que pel mateix preu, em podia fer un massatge. I mira, la idea em va agradar. Em van fer triar entre diverses opcions: o massatge "hindú", o un de "pedres calentes", o de "xocolata"... o massatge: "un paseo por las nubes".\nDifícil decissió... Em van recomanar l'últim que he dit, i ... amb aquest nom... no hi havia dubte: "un paseo por las nubes".\nEstà clar que només un nom, ja et pot despertar tots els sentits, la curiositat, les ganes, la il.lusió i de tot. Aquest diumenge, que vaig despertar-me entre els meus dos edredons blancs i amb els puntets de la llum del cel i el sol, entrant per la persiana, ja hi era als núvols... I me'n vaig recordar del massatge.\nFa dies que l'espero, i per fi, és demà. Només d'imaginar'm-ho, i sense ni saber com deu ser, ja estic una mica als núvols, només d'anticipar-ho el cos ja se'm relaxa, tot pesa menys i se'm desperten els sentits. Gairebé diria que només per això, ja ha valgut la pena.\nJa us explicarè què tal el passeig pels núvols!\nPublicat per robadestiu a dilluns, de gener 19, 2009 40 comentaris:\nEm van regalar un cd, “La manera més salvatge”, d’Enric Casasses i Pascal Comelade. Em va agradar molt. Tant, que vaig dir que de cada cançó en podria escriure un post. Això, quan estava bloc-ejada. Que podria, fins i tot, escriure’n dos de posts, cada dia. I em va contestar: “va, fes-ho”. I vaig decidir que ho faria, durant tres dies seguits. M’he desbloc-ejat. Així que si un dia, algú pateix un fort bloc-eig, a més d’intentar fer tot allò que em vau recomanar (gràcies a tots pels comentaris del post "bloc-ejada"), pot agafar un cd que li agradi, i a veure si li ve la inspiració… (i com un d’aquests escrits, també ha inspirat un post genial a en Xexu, AQUÍ, queda l’enllaç fins el seu bloc)\nI ara, que encara em queda un post. Aquest. Penso, que si jo, sabés fer música, si fós poeta, si tingués una vareta màgica. I per poder afegir una cançó més dins el meu cd, convertiria en música i poesia, aquestes paraules:\nun tren que arriba\nla paraula, i parlar\nun poble de casetes blanques\nun rellotge de sol, de nit\nuna barca mar enllà, dofins\nla lluna, una estrella i el mar\ndescobrir, conèixer, emocionar-se\nPublicat per robadestiu a dissabte, de gener 10, 2009 12 comentaris:\nMirant la música\nÉs curiós com de vegades, escoltant una cançó, una música, se't pasegen pel cap tot d'imatges. És com si la música et fés veure.\nJo, quan escolto la cançó d'en Pascal Comelade ("Sense el ressó d'un dring), que deixo al final del post, hi veig, entre d'altres, aquestes imatges:\nPublicat per robadestiu a divendres, de gener 09, 2009 13 comentaris:\nFer-se pobre per estimar\nEra per estimar-te que em vaig fer pobre,\ntots dos fugint de casa i tu d'escola.\nTu no tenies feina i jo em vaig fer pobre,\nte'm vaig fer barraqueta i sentirem ploure.\nVam tremolar together hiverns duríssims\ndormint a les esquerdes dels precipicis.\nI un dia ja no hi eres, et faltava una rima\ni jo que tinc les meves no la tenia.\nels has tocats tots\ni ara quan tornin, si és que tornen,\nla rima serà una altra, tindrà la teva marca.\nEnric Casasses, Rim, inèdit.\nEstimar ens pot fer pobres? O ens enriqueix? Deixar tots els béns materials, deixar-ho tot, per amor. I si una dia, la persona per qui ho vam deixar tot. Tot, menys l'amor, se'n va, haurà valgut la pena? Potser el que ens fa pobres és que ens deixi l'amor?\nPublicat per robadestiu a dimecres, de gener 07, 2009 55 comentaris:\nCom els Reis Mags, saben fer màgia, i tot se'ls pot demanar, nosaltres vam començar per demanar si es podien avançar una mica i venir abans d'hora, i divendres, ja van arribar.\nAixí que un divendres màgic, ja vaig tenir el meu primer regal.\nAvui, també enmig d'una barreja de mar i lluna, els he vist passar, i la màgia continúa.\nAniré a dormir, i a veure què passa demà...\nPublicat per robadestiu a dimarts, de gener 06, 2009 10 comentaris:\nPateixo un fort bloc-eig general, pq no només no em surt cap escrit per fer un post, sinó que em costa també comentar.\nNo he trobat cap manual d'instruccions o d'ajuda per a casos com el meu.\nDe totes formes, potser fer un post explicant-ho ja desbloqueja una mica.\nPublicat per robadestiu a dissabte, de gener 03, 2009 7 comentaris:\nCom els Reis Mags, saben fer màgia, i tot se'ls p...