David Casals al Mur dels Reformadors a Ginebra, situat en un parc al centre d’aquesta ciutat suïssa.\n“Pertanyo a una família que va ser de les primeres en convertir-se al protestantisme, a finals del segle XIX. Tant els meus pares com els meus quatre avis com cinc dels meus besavis eren evangèlics. La vivència religiosa doncs és un dels elements que han definit la identitat familiar, sent membres d'una església protestant a Rubí que es va fundar l'any 1881”, explica amb orgull aquest periodista de 28 anys, de nom David Casals. Però que pertanyi a aquest món no vol dir que hi hagi viscut tancat, molt al contrari: les seves arrels li han permès abraçar les diferents dimensions de la fe d’una manera que altres no haurien sabut.\nDe petit ja no va anar a una escola de la seva tradició religiosa, sinó en una escola i una universitat catòlica. Quan estudiava a l'Escola Pia de Terrassa la secundària i el batxillerat, per exemple, participava activament en el Grup de Pregària que es trobava un cop a la setmana: “Ès una experiència de la que en guardo un bon record i conservo la majoria de textos que ens repartien com un petit tresor”, rememora. I durant la seva etapa universitària va participar molt activament en el diàleg interreligiós, en un grup de joves de l'Associació Unesco per al Diàleg Interreligiós i també com a voluntari en l'organització del Parlament de les Religions de l'any 2004. “M'he criat en l'ecumenisme, en realitat: en un entorn catòlic però en una família i en una comunitat de fe protestant”. A més, durant els seus primers anys de joventut va poder conèixer també altres religions.\nEn David, per tant, participa d'una herència valuosa que he rebut, el cristianisme protestant, però ho procura fer d'una forma oberta: “Tots els contactes que he tingut m'han ajudat a veure que l'important no és l'etiqueta, sinó la dimensió transcendent de l'individu: com les diferents tradicions religioses no deixen de ser diferents formes d'explicar la transcendència, quelcom que ens uneix a tots els éssers humans més enllà de nosaltres mateixos”. De totes maneres, en David està especialment preocupat per l'auge dels fonamentalismes que es dóna en moltes tradicions religioses: “És important donar testimoni que es pot viure el fet religiós des d'una perspectiva oberta, inclusiva, integradora i oberta a tothom. Malauradament, la gran majoria d'esglésies evangèliques que hi ha a Catalunya i a Espanya opten per una cosmovisió fonamentalista, una lectura literal de la Bíblia que en el meu criteri s'allunya radicalment del missatge d'amor incondicional i gràcia universal que trobem a les Escriptures”.\nMés enllà de la tradició religiosa amb què es va educar de petit, en David proclama la seva creença en Déu: “No em preocupa si existeix o no. A mi Déu em serveix, el necessito, crec amb ell i em dóna força. El necessito per viure. La tornada d'un himne que he cantat des de petit a l'església, un cant comunitari, que resumeix perfectament què és per mi Déu: "Sou l'estel del matí i la meva vida. Sou el començ i la fi, la llum beneïda". "Si Déu no existeix hi hauria el no-res", recorda que deia en una obra de teatre que va fer en l’època universitària on ell interpretava el paper d’un rabí, precisament. La frase li ha quedat gravada: “No em puc imaginar viure en el res, Déu és el principi fonamental, la creació, la unitat, l'essència, l'origen... Les diferents religions no deixen de ser maneres diferents de comunicar aquest mateix missatge, anar mes enllà d'un mateix i transcendir”.\n* Article publicat al Foc Nou de gener.


Declaren prescit el cas d'un home que va quedar tetraplègic a Móra d'Ebre en un accident laboral - Imagina Ràdio\nDeclaren prescit el cas d’un home que va quedar tetraplègic a Móra d’Ebre en un accident laboral\nMiguel Bejarano, un veí de Calafell amb una incapacitat del 96% per un accident laboral ocorregut el 2006. Imatge de l'octubre del 2020. ACN\nEl jutjat penal número 1 de Tortosa ha declarat prescrit el cas de Miguel Bejarano, un veí de Calafell que va quedar tetraplègic en un accident laboral que va tenir lloc el febrer de 2006 a Móra d’Ebre. Una sentència del passat 5 de febrer conclou que els fets van prescriure, com a delictes “menys greus”, en un termini de tres anys atès que no es va dictar cap resolució d’interrupció. Al jutjat de Gandesa, que va obrir la investigació immediatament després de l’accident, la instrucció es va allargar sis anys –l’informe forense no va arribar fins 2008-. Posteriors recursos davant l’Audiència de Tarragona van anul·lar el procediment abreujat previ al judici, que no va ser incoat fins 2016. El jutjat penal va acabar rebent la causa el 2019.\nBejarano va caure a terra des d’una alçada de nou metres quan treballava en una obra a Móra d’Ebre. Una caiguda que li va provocar una tetraplegia amb discapacitat del 96%. Les inspeccions al lloc dels fets van concloure que l’empresa, Trumes, havia comès un suposat delicte contra la seguretat dels treballadors, ja que la xarxa de protecció estava apedaçada i faltaven altres mesures de prevenció.\nEl jutge de Gandesa va enviar a judici l’empresa promotora de l’obra, la constructora, dos coordinadors de seguretat –un va morir- i el director del pla de seguretat. Tots, com a presumptes autors d’un delicte greu contra la seguretat dels treballadors. Un cop tancada la investigació, el cas es va remetre al jutjat penal de Tortosa per celebrar la vista oral, però diversos recursos presentats pels acusats van fer que la causa s’alentís fins que l’Audiència de Tarragona va resoldre totes les al·legacions.\nFinalment, a les acaballes de l’any passat es va assenyalar el judici oral a Tortosa per al 29 de gener d’aquest 2020. L’hospitalització d’un dels acusats, però, va provocar la suspensió de la vista, que mai s’ha arribat a re agendar. “Tot han estat estratègies per allargar el procés al màxim”, es queixava a l’ACN Miguel, tot subratllant que ell és “l’única víctima” de tot aquest periple judicial.\nBejarano és totalment dependent, té múltiples seqüeles de l’accident i l’han de cuidar els seus pares. Explica que té unes despeses mensuals de 4.000 euros per tenir cura d’ell de les quals difícilment cobreix la meitat amb la pensió. Havia cobrat dues indemnitzacions després d’arribar a un acord amb els representants legals de les empreses promotora i constructora, dues companyies que van tancar fa anys. La primera indemnització la va cobrar sis anys després de l’accident, mentre que la segona es va signar fa mesos. Explicava que va acceptar aquestes dues solucions amistoses a contracor, renunciant als interessos de demora. En total han estat 300.000 euros.\nEn el judici reclamava una indemnització de prop d’un milió d’euros i penes de tres anys de presó per a cadascun dels acusats. Al seu torn, la Fiscalia demanava que els quatre acusats assumissin una indemnització de 450.000 euros. El seu objectiu era que algú es fes responsable de l’accident i pagués una indemnització que li permetés disposar d’una casa adaptada i dels serveis necessaris, com un fisioterapeuta que assegura que ara no es pot pagar. “Només vull viure tranquil el que em queda de vida”, demanava. L’advocat de Bejarano, segons va anunciar, pot explorar ara la via judicial civil un cop anunciada la prescripció de la penal.\nArticle anteriorConstituït el Fòrum per avançar en l’obtenció de la Carta Europea de Turisme Sostenible dels Ports\nArticle següentUn jutjat centralitza la investigació d’estafes a organismes com el COPATE o l’Hospital d’Amposta


de l'horta estant: Censura i energúmens\nEl president de la Diputació de València entén que l'acte de censurar una exposició fotogràfica és una mostra de la llibertat d'opinió de la institució. No és estrany que a aquest homenet li patine el cervell quan parla de coses com llibertat i opinió, que li resulten ―ben comprensiblement― del tot alienes. Recordem que és el mateix personatge que va declarar públicament que cal rematar els professors que saben utilitzar adequadament els adverbis. Anem a pams, doncs.\nEn una societat que s'aplica el qualificatiu de democràtica, els administrats poden opinar, i ho poden fer de diverses maneres, no totes igualment lloables, però sí admissibles. Entre les formes lloables, poden expressar opinions en veu alta, escriure articles o llibres, fer representacions teatrals o exposicions artístiques, o convocar manifestacions. En totes aquestes expressions ―i en algunes altres― l'administració o no ha d'intervindre gens, o ha de vetlar, senzillament, perquè puguen dur-se a terme sense entrebancs. Entre les formes menys lloables, hi ha la d'escridassar un orador, xiular l'emissió d'un himne, o fins i tot insultar un representant públic. No és particularment exemplificador o recomanable, però la democràcia ja ho té, això, i els ciutadans poden optar per aquestes expressions poc educades.\nEn canvi, els administradors, aquells que tenen poder polític, no. No és legítim que insulten, amenacen o menyspreen els ciutadans, ni tan sols quan els altres ho han fet amb ells. És tan fàcil d'entendre el perquè, que crec que fins i tot el Sr. Rus ho comprendria. Els polítics ja tenen el poder de decisió i d'actuació. Ja s'expressen quan prenen decisions que ens afecten a tots, i estan protegits pels mecanismes de seguretat de l'estat. No cal, per tant, que als privilegis d'exercir el poder vulguen afegir ―a més― els propis dels administrats, ni tan sols disfressant-los de llibertat d'opinió. Especialment quan, com en el cas de l'inefable president d'opereta, la manera d'opinar és o bé insultar, o bé amenaçar, o bé censurar exposicions. Així, si aquest senyor opina que les fotografies dels seus camarades són poc edificants, i no mereixen ser vistes, resulta que els ciutadans ens hem de quedar sense veure una exposició que s'ha organitzat a expenses de l'erari públic.\nÉs comprensible, això sí, que ell i molts altres energúmens que, com ell, ocupen càrrecs de responsabilitat en les institucions valencianes, s'expressen com ho fan, i se senten legitimats per a menysprear, vilipendiar, amenaçar i coaccionar els ciutadans. Els seus antecessors, tant ideològics com biològics, es van fer un fart de fer totes aquestes coses ―i moltes més― durant el franquisme, i ningú no els n'ha demanat mai comptes. Ni tan sols han hagut de dir públicament que n'estiguen penedits, o que tot allò va constituir un abús inacceptable. No parlem ja de rescabalar les víctimes o de restituir la dignitat de la seua memòria. Amb aquestes premisses, ¿com no volem que continuen insultant-nos, amenaçant-nos, i decidint què podem i què no podem contemplar?\nanmonbar 9 de març de 2010 a les 21:40


Podem només entrarà al Govern si MÉS presideix\nJarabo s'ha reunit també amb Armengol i ja han concretat qüestions sobre el programa, la negociació a tres bandes i el calendari\n4 min. Palma 28/05/2015 08:32\n260x366 El 'selfie' que Jarabo ha penjat a Twitter de la seva reunió amb Barceló, on també hi eren Camargo i Abril. El 'selfie' que Jarabo ha penjat a Twitter de la seva reunió amb Barceló, on també hi eren Camargo i Abril.\nPodem només entrarà al Govern si MÉS és qui el presideix. És la premissa implícita amb la qual han començat les negociacions per la configuració d'un pacte d'esquerres. El candidat de Podem, Alberto Jarabo, s'ha reunit de manera informal amb el de MÉS, Biel Barceló, però després també ho ha fet amb la del PSIB, Francina Armengol. Les trobades inicials han servit per concretar les primeres qüestions sobre el programa a desenvolupar, la negociació a tres bandes i el calendari. No hi ha hagut gaires entrebancs en això i existeix la voluntat per part de tots de no allargar gaire el procés.\nPerò en el rerefons de tot això es manté la condició de Podem per entrar a formar part del Govern. Més encara quan el líder estatal de la formació, Pablo Iglesias, ha estat qui ha descartat l'entrada de la seva formació en governs presidits pels socialistes. Això no vol dir que Podem no pugui fer un pacte amb MÉS i PSIB si aquests darrers presideixen; allò que vol dir és que Podem es limitaria a donar suport extern al Govern o simplement a facilitar la investidura d'un president progressista. Jarabo ha confirmat després aquesta posició recordant que es tracta d'un plantejament que ja havien avançat en campanya. I també que ells només presidirien governs si eren la força més votada.\nMés enllà d'envits i de 'selfies' durant la jornada per marcar territori abans de començar la negociació de bon de veres, el plantejament de Podem condiciona d'entrada els futurs acords i reforça la posició de MÉS, que aspira a les presidències fent bloc amb ells. L'entrada d'aquesta formació a l'Executiu el reforçaria, fermaria molt més els compromisos i responsabilitats dels socis i, almenys d'entrada, evitaria les inestabilitats més previsibles quan el suport és extern o puntual. Però deixaria sense la presidència del Govern la secretària general de la força més votada de l'esquerra, Francina Armengol, una condició difícil d'acceptar per ella, pel PSIB i sobretot per Ferraz.\nPerquè els plantejaments que estan fent els partits d'esquerres dibuixen dos possibles pactes de Govern progressistes: la primera opció, que plantegen Podem i MÉS, passaria perquè la presidència quedàs en mans de MÉS i que tant PSIB com Podem formassin part del Govern; la segona opció, que aniria bé al PSIB, deixaria en mans d'aquest partit la presidència i situaria MÉS en el Govern i Podem donant suport extern des de fora o simplement facilitant la investidura.\nMÉS i Podem es consideren les forces guanyadores d'aquestes eleccions en contraposició al PSIB, que perd representació però continua sent la força progressista més votada. Les dues formacions juguen a fer bloc, el bloc dels vots que demanen trencament. Juguen també a mostrar la seva sintonia i a intentar dur la iniciativa del procés. Quan Armengol deixa entreveure que MÉS és una força minoritària i que els socialistes donaran prioritat a Podem en les negociacions, MÉS i Podem fan públic que ja han començat a parlar i ho fan mostrant 'feeling' en 'selfies' penjats a Twitter. Armengol i Barceló no es reuniran fins aquest dijous, després d'haver-ho fet ja tots dos amb Jarabo per separat.\nEl PSIB intenta liderar, fins ara, sense èxit\nEl PSIB continua sent, però, la força més votada de l'esquerra i, basant-se en aquesta posició, intenten liderar les negociacions i situar cadascú en el seu lloc, sense èxit, de moment. Rebutgen que es plantegi un bloc de Podem i MÉS que es posicioni per sobre d'ells. Com a força més votada de l'esquerra entenen que han de presidir el Govern. Els socialistes, però, assumeixen que la posició hegemònica de l'anterior pacte, on presidiren totes les institucions, no es repetirà ara.\nPer això, per facilitar les negociacions, avançaren el primer dia que l'exigència de la presidència del Govern no era una condició prèvia per començar a parlar. No era una renúncia, però per si algú ho va entendre així Armengol ha deixat clar després que aspira a presidir el Govern. La socialista també ha deixat clar que no diria que no a un Govern només amb MÉS i que no inclogués Podem, que quedaria fora donant suport extern ja sigui total o puntual. Fins i tot en campanya va apuntar que li bastaria que Podem es limitàs a permetre la seva investidura com a presidenta.\nLes negociacions comencen pel programa, però de portes enfora els partits llancen peticions maximalistes vinculades a les presidències de les institucions i fan moviments per marcar terreny i reforçar la seva posició inicial. La partida just acaba de començar.


Lleó d'Or per al 'Faust' de Sokurov\nEl jurat de Venècia premia la magistral apropiació de l'obra de Goethe del cineasta rus\nMANU YÁÑEZ MURILLO Venècia Actualitzada el 11/09/2011 00:00\n260x366 Lleó d'Or per al 'Faust' de Sokurov Lleó d'Or per al 'Faust' de Sokurov\nI la 68a Mostra de Venècia va dictar sentència, atorgant el Lleó d'Or a la magistral versió del Faust de Goethe dirigida per Alexandr Sokurov. És un premi que fa justícia amb un dels grans autors europeus; probablement la figura més rellevant del cinema rus des d'Andrei Tarkovski, de qui Sokurov va ser deixeble.\nNascut el 1951 a Sibèria, fill d'un veterà de l'Exèrcit Roig, Sokurov ha estat una figura omnipresent en el panorama dels grans festivals des de finals dels anys 80, però mai havia aconseguit un premi dels importants. Ara el realitzador de L'arca russa (el seu únic film estrenat comercialment a l'Estat espanyol) es converteix en el guanyador del tercer Lleó d'Or per a la cinematografia russa, després dels que van aconseguir Tarkovski per La infància d'Ivan (1962) i Nikita Mikhalkov per Urga (1991). En el moment d'entregar el premi a Sokurov, Darren Aronofski, president del jurat, va proclamar: "Hi ha pel·lícules que et fan riure i d'altres que et fan plorar. I hi ha pel·lícules que et canvien per sempre. Faust és una d'aquestes".\nDesprés de retratar la intimitat agònica de Hitler, Lenin i Hirohito, Faust clausura la tetralogia sobre el poder que Sokurov va iniciar l'any 1999. Es tracta d'un film complex i enlluernador, intimista en el seu interès per destil·lar el vessant més humanista (i menys mitològic) del text de Goethe, i alhora monumental per la bellesa desfermada que troba en la expressivitat dels protagonistes i en els escenaris naturals.\nFassbender, l'actor del moment\nEn l'apartat interpretatiu masculí, el jurat es va decantar per la labor de Michael Fassbender a la pel·lícula Shame , del britànic Steve McQueen, en què l'actor de Maleïts bastards realitza un tour de force físic i emocional en la pell d'un home turmentat per l'addicció al sexe i el desconcert existencial. És un premi que certifica l'estat pletòric de l'actor irlandès, vist recentment com el Magneto de X-Men. Primera generació i, també a Venècia, com el Jung de A dangerous method . Al rebre el guardó, Fassbender va tenir paraules per a Gary Oldman, l'altre gran favorit al premi pel seu paper a El topo , i va lloar McQueen. "El meu heroi", va dir.\nLa veterana actriu xinesa Deannie Yip s'ha endut la Copa Volpi a la millor actriu pel seu paper a Tao jie (A simple life) , d'Ann Hui, mentre que els joves Shôta Sometani i Fumi Nikaidô, protagonistes de la sensacional Himizu , de Sion Sono, van compartir el premi Marcello Mastroianni als actors revelació.\nEl palmarès de la Mostra ha estat fidel a un festival en el qual han abundat els drames socials, potser un símptoma dels temps que corren. Així, el xinès Cai Shangjun va rebre el premi al millor director, el Lleó de Plata, per la interessant Ren shan ren hai ( People mountain people sea) , una pel·lícula en la qual descriu el drama actual de la Xina rural en clau moderna, a l'estela de Jia Zhangke o del Michael Haneke de Codi desconegut .\nEl drama de la immigració africana a les illes de Lampedusa i Linosa és el rerefons de Terraferma , del director l'italià Emanuele Crialese, guanyador del Gran Premi del Jurat. La distinció va ser rebuda amb un cert descontentament per part de la premsa, que tampoc va aprovar el premi al millor guió per als grecs Yorgos Lanthimos i Efthimis Filippou, autors d' Alpis . Sobre l'escenari de la Sala Grande del festival, Lanthimos, també director del film, va recordar el "difícil moment" que viu el seu país.\nMenció especial per a 'Eva'\nFinalment, de la llarga llista de "premis col·laterals" que es van entregar en el marc de la Mostra, cal destacar la menció especial per a Eva -el film de ciència-ficció dirigit pel barceloní Kike Maíllo- per part d'un jurat format per joves d'entre 16 i 21 anys, encarregats d'atorgar el premi del Festival de Vittorio Veneto, dedicat a la infància.


7 raons per les quals us fa molta gràcia\nEl meu cor és boer per a la gent divertida. Vull fer un bany en ells. Vull embrutar-se una nena desesperada amb mestressa-meni-piscina. Vull doblegar la meva pastanaga en ells. Sovint m’he trobat arrossegant el cap entre rialles, posant una mà coqueta a la seva espatlla i preguntant amb coïssor: “¿Com és que ets tan divertit?” Em vaig inclinant de prop fins que els nostres nassos gairebé no es toquen. Els miro directament als ulls i cajoleu: “Expliqueu-me el vostre secret.” En aquest moment, normalment se’m fan un cop de puny i em fugen. Llavors els atrapo al taló i jugo 'Deixa de pegar-te, deixa de colpejar-te'. Fins que covaven i em donen una explicació. Aquestes són les seves històries:\nRaó 7: no vaig aconseguir el meu primer bufet fins als set anys.\nSense sexe. Massa sexe. No hi ha prou sexe. El sexe massa d’hora. El sexe massa tard. El sexe quan no ho vulguis. El mal sexe quan ho fas. Potser la teva mare va deixar les seves fitxes de doctorat sobre disfuncions erèctils situades al voltant de la taula de la cuina. Potser vau créixer en una granja i us vau veure obligats a dedicar-vos a conyetes de xavrabbit sense ment amb la dent d'un barri per tal de trencar la monotonia de camps de blat de moro interminables. O potser et van quedar fora de l’orgia a la universitat. Vam plorar mentre el vostre company d’habitació explicava de manera disminuïdora que no hi havia prou espai a l’octàgon: “No, ho sento. Torna a l’esquerra ja està presa ”. Sigui quina sigui la història, probablement no va trigar gaire a comprendre que les decepcions sexuals, ja siguin de la varietat massa petita o massa sense rentar, són un plat més divertit. L’humor pot distreure de la inexperiència, compensar insuficiències i atraure possibles conquestes. Tenint en compte l’opció, sempre serà millor canalitzar les frustracions sexuals d’un a l’escenari, amb un micròfon, en lloc de dormir, a la cara d’algú. Bé, sobretot sempre.\ndones que busquen sexe oral\nRaó 6: El meu pare es va divorciar de la meva propietària perquè va tenir una relació amb la meva mare.\nNingú no està assegut al voltant de la taula del sopar que t'estima. El pare va sortir als cornets mentre la mare malgasta la vostra herència. Són els fosses, ja ho sé No ho sé, però ho puc imaginar. Així que truqueu als Ghostbusters, preneu una copa amb Bill, deixeu-vos fer una barba com si sou la seva dona i pugueu fer front a la inestabilitat de la vostra família, sent el Harold Ramis tan divertit.\nRaó 5: Sóc alcalde, primera dama i vicari de la ciutat solitària.\nSiguem honestos. Tots estem a Twitter i Facebook, perquè són els llocs més concorreguts per aparèixer la nostra solitud. És la nostra manera de fer amics sense ser realment amics. Res no accelera el cor com els RT i els agrada, o com jo els anomeno, abraçades des de distància. Ens hem acostumat a aquesta forma d’intimitat fàcilment disponible i fàcilment accessible, i la nostra ansia per això ens ha convertit a tots en còmics observacionals.\nRaó 4: Els meus pares van tenir un accident estrany amb una escombra quan era petit. El pare encara no sortirà a l'armari.\nLa disfunció familiar és la força vital de la comèdia. M'encanta quan el meu germà entra en festes i em burla a la tieta: 'De debò seriós, amb aquests pits'? Ja serà suficient qualsevol estranyesa. Vi de caixa. Pugs en cotxet. Una troballa antiga que 'encongirà la polla'. Casualment, aquests també poden duplicar-se amb els noms de coqueta per a les esmalts d'ungles, de manera que teniu opcions.\nA les noies els agrada que se les faci malestar\nRaó 3: Solia passar molt de temps al zoo, com a hipopòtam.\nMembre VIP del club The Overeaters. Té les seves avantatges. El triomf de cavar a través d’una paperera per a les crostes de pizza descartades ràpidament, només per trobar les teves claus del cotxe fora de lloc. La llibertat de fer servir una gerra de gelat sense tenir en compte els enllaços de magdalena. L’alegria d’omplir el teu forat emocional amb gossos calents suats d’aquella roda de set onze punts baixos. Però, un cop que sortiu de la vostra paràlisi alimentària, la culpabilitat i el neguit propi s’instal·len a la nit. Fa bromes per distreure els altres de com et veus i per distreure't de com et sents. És com si una mica de gnom al cap cridés: 'Si no ets bo, sigues fantàstic!' Tanmateix, sempre que sigui, i en les quantitats més grans possibles.\nRaó 2: La meva mare va morir molt.\nSí. Bé. Aquest. M’agrada centrar-me en l’absurd: tinc un munt de flors al funeral del meu pare i després van morir. Com el meu pare. Quan tot el que voleu és arrossegar-vos a un forat i fer plorar les vostres interioritats, de vegades el millor és un bon grup d'amics, un degoteig de vodka IV i una mica de riure.\nRaó 1: Sarah Silverman em va trencar el cor.\nNo tots podem ser Dave Attell. Però, com algú que ha estat ferit per l'amor us ho dirà, el sarcasme fa un gran camí cap a la reparació d'un cor trencat o a les males relacions. Vull dir, m’encanta quan el meu xicot em xiuxiueja a l’orella: “De mitjana, no em faig cap tema sobre vosaltres.” La qüestió és que teníem molt en comú una vegada que adoptà tots els seus interessos! El que realment estic tractant de dir és que l’únic que finalment em llevo del llit a la nit és el pensament que un grup de persones fan relacions sexuals sense mi.\nCom et veus tu mateix?\n8 coses que cal saber abans d’enamorar-se d’una dona tossuda\n14 Coses que només compren la gent de baix dramatisme\n13 Coses que hauríeu de saber sobre les coses del darrere abans d’oferir-li el cul\n7 coses que no havíeu adonat que feien perquè vau augmentar amb la depressió com a adolescent\nAquí teniu el que passa quan els vostres pares escullen la seva fe sobre vosaltres\n17 Coses importants a recordar quan no us sentiu prou


Apartment Silo, Krk 16 Silo Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n-, Silo, Silo, Croàcia, 51514 - Veure al mapa\nMés informació sobre Apartment Silo, Krk 16\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Apartment Silo, Krk 16 és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Silo. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Apartment Silo, Krk 16 asseguren una estada plaentera als seus clients. L'hotel ofereix habitació familiar per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara piscina privada, banyera hidromassatge, aire condicionat, servei de despertador, escriptori per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Apartment Silo, Krk 16 no troba competidors en cap categoria.


Simula un segrest per a justificar-li a la seua dona que havia arribat tard a casa\nUn veí de Torrevieja simula un segrest per a justificar-li a la seua dona que havia arribat tard a casa\nDurant la reconstrucció dels fets, l'home s'ha afonat i ha contat la veritat\ndissabte, 23 de maig 2020 - 11:45h\nL'home ha acudit al suposat lloc del segrest per a reconstruir els fets | Guàrdia Civil\nLa Guàrdia Civil ha detingut a un veí de Torrevieja, en la comarca del Baix Segura (Alacant), per simular un segrest. L'home està acusat d'un delicte de simulació de delicte, en denunciar que havia sigut segrestat, tot això per a justificar-se davant la seua dona per haver arribat tard a casa.\nL'ara detingut s'ha presentat este dimecres, a les 4 de la matinada, en dependències de la Guàrdia Civil de Torrevieja, afirmant que dos hòmens, possiblement d'algun país d'Europa de l'Est, l'havien segrestat mentres estava dins del seu cotxe. També ha assegurat que l'havien amenaçat amb un ganivet i que l'havien obligat a conduir fins a un paratge aïllat, entre la Mata i Guardamar.\nSeguint amb este fals relat, l'home ha assegurat que els dos segrestadors li havien furtat 800 euros que duia damunt i que l'havien retingut per a que els donara més diners, per a després posar-li una bossa en el cap, deixar-lo allà abandonat i robar-li el cotxe que li havia deixat un amic i el seu mòbil per a que no poguera contactar amb ningú.\nDavant la gravetat dels fets denunciats, l'Equip de Policia Judicial de la Guàrdia Civil de Torrevieja, s'ha fet càrrec de la investigació i ha citat a la suposada víctima eixa mateixa vesprada per a prendre-li una declaració més exhaustiva i per a reconstruir els fets, en el lloc a on presumptament havia sigut segrestat.\nDe víctima a detingut\nDesprés de prendre-li de nou manifestació i tornar a reafirmar-se, el denunciant ha acompanyat als agents al paratge a on suposadament havia sigut segrestat, conegut com el Moncayo, lloc a on va començat a explicar els detalls del seu segrest.\nDesprés de més de mitja hora recorrent la zona i després de les numeroses incoherències i contradiccions de la suposada víctima, finalment l'home s'ha afonat i ha confessat als agents que s'havia inventat tota aquella història per a justificar-li a la seua dona l'haver arribat a eixe hores de la matinada i que, per a donar-li veracitat a la seua història, havia decidit formalitzar la denúncia dels fets. Els agents també han pogut comprovar que el cotxe que havia sigut denunciat com furtat estava perfectament aparcat en un carrer de Torrevieja.\nPer tot això, la víctima dels suposats delictes de detenció il·legal, de robatori amb violència i intimidació i de sostracció de vehicle ha acabat sent detinguda per un delicte de simulació de delicte. El detingut, un home de 30 anys de nacionalitat marroquina, ja ha sigut posat a la disposició de l'autoritat judicial, quedant en llibertat provisional, a l'espera de juí.\n"Tres ciclistes ferits en menys d'una hora en Castelló" "Ferits dos operaris del Port de Castelló en quedar-se penjant d'una grua"


El municipi | Web oficial de l'Ajuntament Sant Climent Sescebes\nSant Climent Sescebes és un dels 68 municipis de l’Alt Empordà.\nSant Climent Sescebes Comarca: Alt Empordà\nSuperfície: 24’4 Km2 Província: Girona\nAltitud: 86 m Partit judicial: Figueres\nGentilici: santclimetencs / santclimentenques\nConsulteu dades econòmiques i de població fent clik aqui.\nSant Climent Sescebes és un municipi de l’Alt Empordà, que comprèn una bona part de la vall mitjana de la riera d’Anyet, que el creua de nord a sud. Té una superfície de 24’46 km2 i es troba a una altitud mitjana de 82 m sobre el nivell del mar. Comprèn el poble de Sant Climent Sescebes, els veïnats de Vilartolí i d’Ullastre i les masies de Rebulls i dels Solers, amb l’antiga església de Santa Fe dels Solers.\nLimita al nord amb l’antic municipi de Requesens, avui terme municipal de la Jonquera, a l’est amb Espolla, al sud-est amb Mollet de Peralada, al sud amb Masarac, a l’oest amb Capmany i al nord-oest amb Cantallops. Està situat en una cruïlla de camins: només a 6 quilòmetres de la N-II, i sobre la carretera que, paral·lela a la serralada de l’Albera, va d’aquesta via principal fins a Roses. Equidista 18 quilòmetres de dues sortides de l’autopista AP-7: Figueres (sortida 4) i La Jonquera (sortida 2), dues vies que les comuniquen amb l’eix viari Perpinyà-Figueres-Girona-Barcelona.\nOrogràficament Sant Climent es troba als darrers contraforts de la serralada de l’Albera, i com a tal amb pujols que giravolten els 300 metres, destacant el “Corral d’en Comas” (413 metres) al costat de la Serra de Mirapols, Santa Fe i la Serra Llarga, i inicia la plana empordanesa, amb els plans de la Comillana, La font i l’Horta.\nL’Anyet, que neix al “Pic dels Termes” (1.116 m) just a la ratlla fronterera, és una riera afluent de l’Orlina, que és afluent del Llobregat, el riu que acaba desembocant a la Muga. La majoria de l’any és poc cabalosa, encara que periòdicament, especialment a la tardor, experimenta puntuals crescudes. Hi ha diferents torrents, com “La pixanera” , el “Còrrec d’en Cabanes” o el d’”Ullastre”, i zones humides – només en l’època de pluges- als estanys d’en Pous, d’en Massot, d’en Cusí i dels Torlits.


Arqueòlegs de la UdG descobreixen un mosaic del segle II d.C. al Collet de Sant Antoni Calonge – Lo Campus diari\nData publicació 29 març 2016 per redacció\nUn grup d’arqueòlegs de la Universitat de Girona (UdG) ha descobert un paviment de decoració en colors blanc, negre i vermell datat del segle II d.C. a la vil·la romana del Collet de Sant Antoni Calonge (Baix Empordà). Segons els investigadors, el mosaic formava part d’una “important” i “luxosa” residència que probablement va pertànyer al propietari d’una terrisseria dedicada a la fabricació ‘’àmfores per al transport i comercialització de vi. La troballa és fruit de la segona campanya d’excavacions que s’està duent a terme a la vil·la des del passat 22 de febrer, i que han determinat que l’espai va estar en ús des del segle I a.C. fins al V d.C.\nLa vil·la té el seu origen en època republicana (segle I a.C.). Va començar sent un gran edifici amb espais residencials i de caire industrial. D’aquesta fase s’han recuperat diverses estances, restes de grans gerres d’emmagatzematge (dolia) i un petit forn.Més tard, ja en època imperial (segle I dC), l’edifici es va remodelar. Els espais industrials es van traslladar a un sector situat als peus del turó, així que la resta de l’espai va passar a ser ocupat per un edifici residencial. Fa uns anys, es va excavar una important terrisseria romana dedicada a la fabricació d’àmfores en aquest indret. La zona actualment en estudi constituïa la residència del propietari de la terrisseria, que comptava amb un pati porticat central amb diverses estances a llevant i migdia.L’any 2015 es van tenir indicis de l’existència de paviments de mosaic, ja que van trobar-se tessel·les soltes. La descoberta d’enguany d’un fragment de paviment confirma la importància i luxe que la vil·la devia assolir en alguns moments de la seva història, tal com destaca l’equip investigador, dirigit per Lluís Palahí. En la campanya han participat nou estudiants de postgrau i màster de la Universitat de Girona. A partir d’ara es pretén establir una línia de col·laboració amb l’institut del municipi per realitzar una nova campanya d’excavacions al mes de setembre amb participació d’estudiants del centre educatiu. L’objectiu és potenciar el coneixement del patrimoni local i apropar la metodologia de treball arqueològica a la població estudiantil. Les excavacions són fruit d’un conveni de col·laboració amb l’Ajuntament de Calonge i el Laboratori d’Arqueologia i Prehistòria de la Universitat de Girona, i s’integren en el marc del programa quadriennal de projectes de recerca en arqueologia, impulsats i subvencionats per la Generalitat de Catalunya.♦\n“Tast per vi-bliòfils!” : Dia Internacional de la Poesia i el Museu d'Arqueologia de Catalunya


El CSUC celebra la Jornada d'identitat federada: UNIFICA'T | CSUC\nInici > El CSUC > Premsa, difusió i formació > Novetats > El CSUC celebra la Jornada d'identitat federada: UNIFICA'T\nEl 16 de maig ha tingut lloc al CSUC la Jornada d'identitat federada: UNIFICA'T, que ha tingut per objectiu explicar en detall què és la identitat federada, les característiques principals de la federació d'identitats catalana UNIFICAT i els serveis que ofereix.\nAixí, la trobada, que ha comptat amb una seixantena d'assistents, ha començat amb dues presentacions. La primera ha tractat sobre "UNIFICAT: La federació d’identitats per la universitat i la recerca", que ha anat a càrrec de Jordi Guijarro, cap d'Operacions i Seguretat al CSUC, i ha explicat el servei UNIFICAT, les seves característiques i principals avantatges. La segona, de la mà de Daniel García, de PRiSE, ha estat "adAS Fed: Open Identity Technologies".\nLa segona sessió de la jornada ha estat dedicada a mostrar experiències de les universitats catalanes en la seva adopció com a proveïdors d'identitat i/o de serveis amb els casos d'ús de la URV amb SimpleSAMphp, a càrrec de Jordi Tomàs; la UOC amb Shibboleth, de la mà de Manolo García; la UPF amb AdAS-sso, amb Xavier Herrero; la URL amb Microfocus per Viktu Pons; i la UdG amb GTBIB, una presentació conjunta de Mònica Arnau i Josep Manel Rodríguez.\nPer últim, s'han tractat el futur i reptes de les federacions d'identitat amb Joan Fontcuberta, de la UdG, que ha parlat sobre "Més enllà de la federació" i José Manuel Macias, de RedIRIS, que ha explicat els "Reptes de les federacions d’identitat".\nFotografia dels ponents.


Borràs a la comissió que estudia el suplicatori del Suprem: No sóc culpable" Borràs a la comissió que estudia el suplicatori del Suprem: No sóc culpable” – El Món\nBorràs a la comissió que estudia el suplicatori del Suprem: No sóc culpable”\nLa portaveu de JxCAT denuncia lacció de la policia patriòtica i la vulneració de lestat de dret\nACN 11/06/2020 5:34 pm\nLa portaveu del JxCAT al Congrés, Laura Borràs, ha defensat aquest dijous la seva innocència davant la Comissió de l’Estatut dels Diputats que estudia el suplicatori que el Suprem va enviar per poder-la investigar per suposats delictes de prevaricació, frau a l’administració, malversació de diners públics i falsedat documental quan era directora de la Institució de les Lletres Catalanes (ILC). “No sóc culpable, no he comès cap dels suposats delictes de què se m’acusa”, ha assegurat Borràs, que ha denunciat les “irregularitats” del procediment i dels informes de la Guàrdia Civil. Segons Borràs no hi ha “cap prova” que demostri la seva culpabilitat i en aquesta investigació “s’han atropellat” els seus drets.\nBorràs ha fet aquestes manifestacions en roda de premsa al Congrés després de comparèixer davant la Comissió de l’Estatut del Diputat per presentar les seves al·legacions contra el suplicatori del Tribunal Suprem. La comissió ha tingut lloc a porta tancada –malgrat les seves peticions perquè no fos així- i Borràs ha volgut comparèixer davant els mitjans per exposar el que ha dit a dins.\nSegons la portaveu de JxCAT, durant la seva intervenció ha respost de manera “clara i transparent” les acusacions que “qüestionen la seva honorabilitat personal i el rigor amb què ha procurat sempre desenvolupar la seva feia” com a presidenta de la Institució de les Lletres Catalanes (ILC).\nBorràs s’ha queixat que a dia d’avui encara no té coneixement directe del contingut del suplicatori que el Tribunal Suprem ha enviat al Congrés que li imputa delictes que segons ha afirmat sumen 15 anys de presó, i ha lamenat també que el Suprem hagi acceptat “acríticament” l’informe de la Guàrdia Civil en contra seva.\nSegons Borràs la causa està plena “d’irregularitats processals” i es basa en fets que “no són susceptibles de ser perseguits penalment”. Començant, ha dit, per informes de la Guàrdia Civil amb dades errònies “quan no directament inventats”.\nHa apuntat que és víctima de la ‘policia patriòtica’ com ho van ser els presos independentistes i ha demanat als diputats que no permetin “la demolició de l’estat de dret”. Segons ha afirmat, s’estan “vulnerant” els seus drets perquè “no ha tingut un procés amb garanties” ja que la causa “neix d’una investigació prospectiva” contra ella.\nEn aquest sentit ha afirmat que una “conversa entre drogodependents” gravada per la policia on un dels dos va afirmar que feia “trapis” amb ella va donar peu a una “investigació prospectiva” plena d’irregularitats on van intervenir les comunicacions.\nBorràs ha recordat que els Mossos van investigar-la sense trobar cap indici d’irregularitat, però la Guàrdia Civil va impulsar una altra investigació que el fiscal va inflamar. També ha denunciat les informacions filtrades a la premsa que no estan ni tan sols incorporades a la causa. “No hi ha cap prova que demostri la meva culpabilitat”, ha dit.\nLi agradaria una “reacció conjunta” de l’independentisme\nLa portaveu de JxCAT, que ha descartat de manera taxativa que tingui cap intenció de dimitir, ha assegurat que malgrat que ha intentat parlar amb el portaveu d’ERC, Gabriel Rufián, sobre aquesta questió, no ha estat possible.\nERC encara no ha fet públic el sentit del seu vot respecte al suplicatori. En aquest sentit Borràs ha apuntat que segons el seu criteri hi haurà d’haver una “reacció conjunta” de l’independentisme, malgrat que ha afegit que aquesta no és una decisió que pot prendre ella.


Somien els passos a nivell en estornells elèctrics?: de maig 2008\nS’acaba una lliga, comença una era?\nObservo ahir sorprès l’entrevista al president del Barça a tv3 i em ve al cap aquest eslògan, un dels spots de nike al finalitzar la lliga de fa dos temporades. Llàstima perquè era un bon spot... Com han canviat les coses! D’una junta directiva on hi corria la revolució per les venes (molt ben escenificat amb una frase memorable; el “que n’aprenguin!”) hem passat a una gestió monòtona. No tinc cap dubte que a la junta hi ha gent preparadíssima per exercir una gestió eficaç; però si poc valenta! Potser el president del barça (lluny de buscar una crítica destructiva cap a la seva persona, simplement en faig una observació objectiva) n’és l’excepció, i el fet que sigui presidencialista el club segurament va en contra de la implicació i influència dels demés membres de la junta... Aquí tenim un individu temperamental, on el mateix ganivet de comunicació del club ha evitat que es sotmetés a una roda de premsa plural i promesa de fa temps (per desconfiança a les seves possibles reaccions) on es sotmetés a preguntes dels diferents mitjans de comunicació. Unes més viscerals que altres, també cal dir-ho... No entenc aquesta oposició frontal i permanent que té aquesta junta directiva per part de cert entorn; recordem la proposta d’inhabilitació feta pels mateixos d’ara contra tota aquesta junta, l’any que es va guanyar la lliga i la champions! Enfi, cadascú que en tregui les seves conclusions... Ara bé, senyor Laporta, vostè és humà com tothom, ja ho sé, però no es pot ensorrar, el president del barça ha de tenir més categoria que tot això i ja ho sabia que un càrrec com aquest comportaria pressions i responsabilitats... No pot començar una entrevista a “prime time” dient que està lluitant per no ensorrar-se!\nDeia que estic segur de les capacitats d’aquesta junta... Recordeu per exemple el robatori del portàtil d’en Laporta? Qui et diu que allò no va ser preparat? Que per accident es filtrés una informació que la junta directiva no volia que es transcendís i es va propiciar l’escenari del furt per a que la possible informació que es publiqués posteriorment perdés tot el valor... Bona eh! Podria ser, de capacitats estratègiques a Ingles i Sorianos no poso en dubte en cap moment que són amplies... També cal concedir la credibilitat necessària a la junta i creure en bona part del que ens diuen sobre micròfons, amenaces, detectius privats,... i un seguit de pressions que diuen que tenen per part de no se sap ben be qui, però que en cas de ser-hi, aquest sector vindrien a ser els embaucadors que desestabilitzen el club... i d’una forma força ruïn per cert.\nTot i la complexitat del càrrec i les pressions constants a les que estan sotmesos, s’han pres decisions; reptes com la renovació de l’estadi amb la plasmació a l’sky line de Barcelona d’una obra com aquesta són un clar exemple d’innovació i idees rentables i més que acceptables. L’esponsorització a les samarretes d’Unicef també, em sembla una jugada mestre de màrketing i de posicionament del club al món, traslladant arreu el lema de “més que un club”. I econòmicament les coses també s’han fet bé...\nDeixant de banda aquestes accions que reconec positives en el balanç, i algunes altres que no tant (l'increment en el gruix d'empreses personals del president desde que ostenta el càrrec per exemple, símptoma inequívoc del privilegi d'ocupar un càrrec com aquest) percebo que aquest es decanta cap a la inestabilitat, sobretot esportiva, en una entitat esportiva! I tenint en compte això, per tant, serà transcendent... El full de ruta, quin és senyor Laporta? Seguir amb l’autocomplaença està clar que no. Així hem fet el ridícul més espantós aquests últims dos anys.. Les seccions ensorrades, i el model de club estancat. No es pot aclimatar el club amb un ambient de coleguisme com si l’entitat no s’hagués de gestionar amb el més absolut rigor. El model empresarial entenc jo que hauria de ser implantat molt més profundament en aquest club.\nUna reflexió: Què és més; el Barça o la nació catalana per aquest país? Molts direm que el Barça no és res més que una expressió de la nacionalitat catalana, un producte de la mateixa en forma d’una entitat poderosa, on precisament s’hi reflexa el poder associatiu de la ciutadania. I altres entendran que transcendeix moltes més fronteres el Barça que qualsevol identitat a la que pugui aspirar mai Catalunya... La realitat és aquesta, el Barça és un actor principal en l’obra de la globalització, i com a tal s’ha de comportar per subsistir en el “top10”.\nAleshores, el model de club actual, on les decisions no es prenen perquè solen està subjectes a la massa social, és viable? Jo penso que no, el perfil actual del club, compateix amb altres referents on el poder de la imatge, el funcionament de l’estructura organitzativa, el rendiment,... són factors importantíssims. I l’entitat com a el que és al món s’hauria de comportar en el dia a dia.\nTot i no ser soci, últimament sóc un assistent freqüent als partits del Camp Nou (em deixen un carnet) i partit rera partit he pogut constatar allò que sempre s’ha dit que el Barça és diferent de qualsevol altre club del món. Ho és, i el que per mi és més diferent és l’aficionat que va al camp (el soci). És increïble la seva actitud, és ben cert, us ho puc assegurar. Allò que diuen, que el soci del Barça molt ben be podria passar per espectadors del Liceu.... D’acord que el model actual atorga tot el poder als socis, però hem de reconèixer l’entitat com a quelcom molt més extens que l’àmbit dels socis. El Barça, o el barcelonisme és per tant, molt més que els socis del club.\nAnem a fer ficció; Si jo tingués poder i capacitat de decisió en aquest club, ho tindria molt clar. Implantaria un model empresarial al més pur estil corporatiu, mantenint estable la imatge i la filosofia del club. Però si que imposaria unes exigències als assalariats del club, anormals en qualsevol altre àmbit laboral standar, impartint simplement un model de viabilitat i sostenibilitat. Aquestes milionades, han de tenir resposta i treure’n rendiment. Els que tenen la fortuna d’estar vinculats a aquest món com a professionals trobo jo que se’ls hi hauria d’equilibrar la balança de drets i deures.\nPer altra banda, el model associatiu; jo, per la minúcia que representen als ingressos del club els socis aburgesats del barça, els fotria tots al carrer. Si si, d’una forma molt subtil, apujaria exponencialment les quotes i abaixaria proporcionalment les entrades als no socis. De manera que, quedessin un poc percentatge de seients al camp completament elitistes, això sí, però deixant així gran part de l’aforo a preus populars. Reduint, per tant, l’entrada de socis i augmentant considerablement (quedant a l’abast de tot aficionat del barça, sector infinitament superior en número als socis actuals) la presència al camp d'aficionats no socis. Segur que l'ambient al camp milloraria moltíssim, i sobretot, la presència seria molt més fàcil i assequible per la majoria, cosa que ara no ho és (normalment una entrada val uns 80 euros, cosa que altres camps d’europa l’entrada és molt més barata)\nEnfi... solucions vàries...\nParlem de fitxatges ara? Que és el que verdaderament ens fa trempar a l’aficionat... tot i que aquest any no gaire, oi? Tampoc es senten grans noms, jo més aviat estic destrempat, i vosaltres?\nPublicat per Van Banet a 15:43 4 comentaris:\nL'home que va salvar la humanitat\nPasso a detallar una història que vaig conèixer fa uns dies i que em va fer veure que a prop que va estar la humanitat de desaparèixer durant la guerra freda.\nCorria la nit del 25 al 26 de Setembre de l'any 1983 quan el tinent coronel Stanislav Petrov desenvolupava la seva feina en un centre de control de mísils en un búnker a les afores de Moscou. La seva feina era monitoritzar la informació que donaven els satèl.lits de defensa soviètics.\nEn aquells moments les relacions entre els EUA i la URSS eren molt dolentes i podríem dir que era un dels punts àlgids de la guerra freda. La raó principal era un incident ocorregut el dia 1 de Setembre quan tres caces russos van abatre un avió comercial sudcoreà amb 269 passatgers a bord, en confondre'l per un avió espia. Després d'aquest fet el KGB va enviar un missatge als seus agents preparant-los per una possible guerra nuclear.\nEn cas d'atac, el protocol d'actuació de la Unió Soviètica era llançar un atac amb tot l'armament nuclear disponible i llavors informar als caps militars i polítics de la situació.\nEl missatge era aquest "Sota una sospita d'un possible atac dels americans és millor que ataquem nosaltres primer", és a dir assegurar el principi de destrucció mútua.\nEl principi de destrucció mútua assegurada era el fet de tenir la seguretat que un atac nuclear de l'adversari, seria respost amb el llançament de tots els caps nuclears cap a aquest.\nEl dia 26 a les 00:14 (hora de Moscou) un satèl.lit rus dona l'avís de l'existència d'un mísil intercontinental americà, els càlculs indicaven que habia estat llançat des de Montana i que tardaria uns 20 minuts en arribar a Rússia.\nEn aquell moment l'home no es pot creure que estiguin rebent un atac amb un sol mísil nuclear per part dels Estats Units, però i si s'ha trencat la cadena comandament americana? (penseu en Dr. Strangelove els que l'hagueu vist)... Petrov es pren un temps per pensar ... i decideix esperar.\nSegons més tard la situació esdevé molt complicada, un altre mísil apareix en la pantalla i en poc temps de diferència, un tercer, un quart i un cinquè. Els oficials del búnker estan convençuts que la URSS està essent atacada pels EUA i que un contraatac amb tot l'armament possible és el protocol necessari. La suor freda debia regalimar abundantment galtes avall del tinent coronel. I és que no tenia cap altra informació per contrastar i només podria esperar a confirmar l'atac mitjançant els radars terrestres quan "veiessin" els mísils a l'horitzó i això reduiria moltíssim el temps de resposta dels russos.\nPetrov tenia dues opcions:\n.- Seguir el protocol establert i atacar als EUA, cosa que esdevindria amb la més que possible desaperició de la raça humana de la capa de la terra.\n.- Pensar que es tractava d'un error i seguir esperant.\nEl tinent coronel opta per la segon opció i el temps li dona la raó, els radars terrestres no detecten l'entrada de cap mísil a Rússia, Petrov ha salvat la humanitat.\nDies més tard es va descubrir que l'alarma fou causada per una conjunció astronòmica entra la xarxa de satèl.lits de defensa russos OKO, la terra i el sol coincidint amb l'equinocci de tardor. Els satèl.lits russos funcionaven amb òrbitres eccèntriques, anomenades molnyia o polars, i buscaven traces tèrmiques que s'elevessin sobre l'horitzó a diferència del sistema americà antimísils DSP que enfoca cap a terra.\nEl sol es va elevar sobre l'horitzó amb un angle que coincidia amb el pla tangencial que creaven els satèl.lits russos i va produir una variació (espuri) tèrmica semblant a la traça tèrmica que produirien els mísils elevant-se sobre l'horitzó.\nAl Kremlin, però, l'acció de Petrov no els hi semblar pas tant heroica ja que havia trencat el protocal d'acutació, de manera que va ser prejubilat (en aquell moment tenia 44 anys) amb una pensió de 150 euros mensuals.\nAquesta història es va mantenir en secret fins que l'any 1998 un oficial present en el búnker ho va revelar.\nTot i la poca simpatia que li van demostrar els càrrecs russos, l'associació de ciutadans del món li van otorgar el premi "World Citizen Award".\nAvui en dia viu amb el seu fill i un gos en un apartament de dues habitacions en el suburbi moscovita de Friazino.\nPer més informació sobre aquest i altres incidents de la guerra freda, consulteu la següent pàgina web:\nPublicat per Mikelee a 19:50 1 comentari:\nHem trobat aquest escrit al bloc d’una valenciana molt catxonda. Pareu atenció perquè és força il·lustratiu... està molt be!\nEl seu bloc és aquest;\nmolt recomenable fer-hi una passejada... el titula; "les dones no som tant complicades".\nAra només em resta desitjar-te sort, estimat lector. Espere que pugues aconseguir a eixa persona especial i que ella puga sentir que ho és.No t'oblides de deixar algun comentari explicant-me com ha anat!!\nPublicat per venimdelnord a 12:44 2 comentaris:\nDos joves es pengen a una grua de la Sagrada Família per demanar la llibertat de Franki\nPer més que soni increïble, aquesta és la única noticia que he trobat que parlés del tema. Ni al Vilaweb!, ni a la versió digital del Periódico, ni a l’Avui, la vanguardia, el punt,... i continuaria la llista.... Cap! Ni un en feia referència... Es veu que haver-hi dos paios enfilats a 130 metres, a dalt de la Sagrada Família; protestant contra l’empresonament injust d’una persona que forma part activa de l’esquerra independentista, NO ÉS NOTÍCIA...\nLamentable! Tot em sembla lamentable, des de la persecució i criminalització d’una opció política com és l’esquerra independentista, els ulls grossos que en fa el “germà-pare” ERC, la manipulació dels mitjans de comunicació (a tv3 es refereixen als joves com a antisistema), l’omissió dels mateixos (que encara és pitjor), i la governabilitat d’aquest país, Catalunya! Em venen ganes de dir a tots que són uns pallassos! I que no es pot excusar tot en que ara governa el PSC (sucursal del PSOE a Catalunya).\nSi els nostres representants no són capaços de defensar-nos d’una justícia espanyola, opressora cap a tot lo català. Què haurem de fer? Aquest nanu, des de fa més d’una setmana, està empresonat a can brians amb una condemna a sobre de més de dos anys! Per ultratge a la bandera espanyola. Havent arribat els recursos a lo més alt, inclús al consell de ministres, que en va refusar l'indult.\nUltratge? Una bandera, que tindrem la opció de sentir nostre o no, oi? Podem considerar (si més no pel balanç històric) que ens és imposada, no? Doncs, on és la vena reivindicativa? I la identitària?\nSempre les maleïdes banderes... la llàstima és que els “pilars” que sustenten la catalana no permeten aixoplugar-hi als catalans, contra aquesta desproporció de la justícia espanyola.\nPer cert, m’agradarà veure on acaba l’alcalde d’Andratx...\nPublicat per Van Banet a 17:39 5 comentaris:\nCapitalisme i mort de l’Home\nA parir del anys cinquanta el concepte del model heroic de la ciència – aquell que fa que els científics, acollits dins les institucions universitàries, investiguen per l’afany de saber i de descobrir alguna veritat convençuts que podrien portar una millora a la humanitat -, arriba a al seva fi amb la irrupció d’un sistema econòmic necessitat de generar noves veritats per noves necessitats. A partir d’aleshores el discurs científic és produeix i es transmet sota control, no exclusiu, però del tot dominant, de grans aparells econòmics i polítics. És així com diferents departaments universitaris d’occident concentren les seves investigacions a les necessitats militars dels aparells de l’Estat. D’aquesta forma els grans avenços tecnològics del segle XX (aeronàutica, informàtica, comunicacions, biotecnologia) sorgeixen dels interessos militars d’uns estats que es trobaven en un món bipolar en tensió continua.\nA mitjans del segle XIX Karl Marx juntament amb Frederic Engels apuntaven en el seu Manifest Comunista que l’èxit del capitalisme rau en el seu esperit regenerador: “ La burgesia no pot existir sense revolucionar constantment els instruments de producció, és a dir, les condicions de producció, o sigui, totes les condicions socials. En canvi, el manteniment inalterable de l’antiga forma de producció era la condició de l’existència de totes les classes industrials anteriors. La revolució permanent de la producció, la commoció ininterrompuda de tots els estaments socials, l’eterna inseguretat i l’etern moviment caracteritzen l’època burgesa en relació a totes les altres. Tots els estats de coses sòlids i recoberts de pàtina es dissipen amb llur reguitzell de concepcions i nocions antigues i venerades; i tots els de neoformació envelleixen abans no puguin consolidar-se. Tot allò que és fix i estable és volatilitzat, tot allò que és sagrat és profanat, i els homes acaben per veure’s obligats a contemplar amb ulls esbalaïts llur situació social i llurs relacions mútues.” Així és com el sistema econòmic es va regenerant i va trencant barreres que es creien infranquejables: la cultura amb la irrupció de la cultura de masses (avui en dia Marx no deixa de ser un producte més...), el trencament dels valors ètics i morals de l’home modern (és interessant veure com ha influït el sistema capitalisme a l’alliberament dels models tradicionals de la família), i –el que ens interessa pel nostre discurs-, la gran irrupció en el mercat de les tecnologies lligat a tot un edifici de coneixement habitat per científics amb ànsies de saber. És en aquest últim cas com veiem que dos poders s’alien, es necessiten, es retroalimenten i el més inquietant de tot, transformen l’home. Són el poder de la ciència i el mercat.\nEl poder científic abandona el seu panteó de saviesa en la universitat per aliar-se amb la lògica del mercat. Ara ja no depenen dels diners estatals, sinó de grans corporacions que el seu principal objectiu és el benefici. L’estat per molt que vulgui competir contra aquestes corporacions, mai podrà ja que els números són els números, per tant es limita a donar cobertura amb un discurs en defensa del progrés i la millora de la humanitat. I és en aquesta lògica com la ciència biotecnològica moderna -és a dir la que opera sota les consignes de la enginyeria genètica, altrament coneguda com a manipulació genètica-, ha pres rellevància en els últims anys pels seus avenços i sobretot les seves grans possibilitats de mercat. Un exemple paradigmàtic és cas de l’hormona de creixement. Aquesta apareix al mercat als anys vuitanta als Estats Units. Com que es considerava que era un fàrmac amb un mercat reduït degut que només s’apliqués als pocs milers de nens que patien nanisme, a les dos empreses farmacèutiques promotores de l’hormona se les recompensava amb el monopoli del producte durant certs anys com a recompensa per haver invertit en un producte amb poca sortida de mercat. Assegurat el monopoli del mercat, les dos empreses farmacèutiques, Genentech i Eli Lilly, només els calia que el producte tingués un mercat en perpetua extensió. Com fer-ho? Calia redefinir qui tenia una estatura anormal, per tant calia que la generadora de veritats, la ciència, digués quin era el barem. Així doncs, una sèrie de pediatres i investigadors, amb el suport econòmic d’aquestes dues empreses, defensaven que els nens amb una estatura inferior al 3% a la del seu grup d’edat es podien considerar nans, i per tant necessitats de les hormones. El mercat del producte s’eixamplava, però si a més es potenciava el tòpic que una persona alta té més èxit en aquest món ferotge, quans pares pensant en el millor pels seus fills podien negar-s’hi davant la possibilitat d’oferir-los uns centímetres de més? El mercat s’eixamplava més i més. I la lògica del mercat escombra tota mena de valors ètics: apareix una nova generació més alta, gracies a la manipulació genèticament.\nAquest és un exemple prou clar com la unió de dos poders tan omnipresents en les nostres societats complexes actuals pot fer el que fa uns anys era inimaginable. La ciència no té límits i el mercat ho sap, i al mateix temps el mercat tampoc té límits. Per primer cop en la història de la humanitat la vida humana es pot manipular, els tecnocientífics poden reprogramar els codis genètics de qualsevol ésser viu segons els desitjos i les necessitats culturals i econòmiques. L’afany de beneficis ha portat a alteracions genètiques tan dispars com per exemple introduir gens dels pollastres a les patates perquè aquestes siguin més resistents. Tot és possible avui en dia: des de l’aparició de animals quimèrics, com la mescla de l’ovella i la cabra, fins a la manipulació del codi genètic humà per la seva aplicació en la medicina preventiva.\nMentre que a Occident debati’m sobre el futur de l’espècie humana i la possible mort de l’home, davant l’aparició d’un nou home (si se’ns permet anomenar-lo així) genèticament manipulat el qual l’esperança de vida es desborda de qualsevol lògica natural, països com Zàmbia l’esperança de vida no arriba als 37 anys. El cinisme del poder científic occidental no té escrúpols.\nAra més que mai cal un anàlisi a fons entre les relacions de la ciència i el mercat, un anàlisi que trenqui o deconstrueixi discursos que porten cap a una transformació de l’essència de l’home. Estem preparats en tots els nivells per enterrar una espècie com l’home el qual té més de 100.000 anys d’història? A principis dels anys noranta el famós politòleg americà, Francis Fukuyama va presentar la tesis de la fi de la història arran del triomf de les democràcies liberals occidentals, més endavant va haver de rectificar. A principis del segle XXI, Fukuyama ens presenta la fi de l’home, degut a les conseqüències de la revolució biotecnològica. Està en nosaltres intentar que d’aquí uns anys rectifiqui. O potser ja és massa tard? Sempre podem tornar a llegir Aldous Huxley i el seu món feliç, si més no per anar-nos mentalitzant.\nVíctor Ferreria i Vilallonga\nPublicat per venimdelnord a 23:35 Cap comentari:\nIt’s a country for old men\nAquest matí, mentre esmorzava en un bar, fullejant el diari he vist un article d’en Toni Cruanyes publicat a l’Avui que m’ha cridat l’atenció, per presses no me l’he llegit, però em ve de gust comentar-lo. Es titulava; “It’s a country for old men” títol irònic en sintonia amb la peli dels germans Coen.\nHe percebut que l’article girava a l’entorn de la situació actual de Cuba. No en sóc gaire coneixedor, com de moltes altres coses que queden lluny del meu país, suposant també que la informació sol arribar-nos sempre de forma subjectiva, i diferent segons quina sigui la font emissora... El cas és que en tinc la idea (compartida segurament amb molts de vosaltres), que Cuba està sotmesa a un règim extremadament dogmàtic. Tindrà els seus valors positius, com l’educació i la sanitat a l’abast de tothom, però el sistema estarà mancat de llibertats.\nCaldria situar-se també en el context històric, i reflexionar sobre les condicions de bloqueig que occident ha permès que els EUA imposessin a l’illa, permetent i potenciant amb aquesta acció la pobresa i la misèria. Sí, aquest bloqueig va ser denunciat varies vegades per la ONU, però de què ha servit?... L’estructura organitzativa de l’ONU, amb el consell de seguretat al capdavant, permet a 5 països permanents (entre els quals, és clar, hi ha EUA) d’un total de 15 (10 d’ells rotatoris) el dret a vetar qualsevol iniciativa de l’organització. Per tant, la ONU és un florero? Sí, podríem dir que si...\nAquest bloqueig, acompanyat de la caiguda de la Unió Soviètica a començaments dels anys noranta, va causar una important crisi econòmica a l'illa propiciant, a mitjans dels noranta, un moviment migratori cap a les costes de Florida protagonitzat pels "Balseros".\nActualment, Cuba es troba en un procés de transició. Podríem dir que sí. Ara el germanet està al poder i pren mesures reformistes! Si, ara la notícia és que a uns preus astronòmics, es permetrà que la ciutadania posseeixi ordinadors, però encara sense accés a Internet! Increïble, és per anar-hi i veure-ho, a això em refereixo quan dic que no podem ser res més que ignorants o petits coneixedors des d’aquí, això s’ha de veure per creure’-ho.\nL’extremat dogmatisme que han practicat els governants de l’illa, ha fet perdre competitivitat al país. Els ideals són per sentir-los i utilitzar-los, però la responsabilitat d’un governant no pot passar per permetre situacions, d’endarreriment del país, com l’actual. Una política industrial estàtica amb la única producció de cigars i ron no pot vertebrar l’economia d’un país.\nCuba, al meu entendre, ha de fer un gir. Un gir que deixi de dimonitzar el sistema econòmico-social d’occident, i passi a incidir en ell per millorar-lo. Caldria revisar els dogmes i potenciar el pragmatisme. El món té moltíssimes mancances, defectes i injustícies. Cal sumar (i deixar de restar) esforços per fer-lo més just.\nAra que hi penso però,... en el supòsit imaginari que es produís aquest canvi d’actitud, creieu que el permetrien o facilitarien els EUA? I els conservadors, que per cert, s’afiancen al poder cada cop més a Europa? Potser no, potser els poderosos farien valer la seva posició predominant perquè el món continuï igual... segurament...\nPublicat per Van Banet a 15:14 5 comentaris:


Saluda del Alcalde : Ajuntament Callosa d'en Sarrià\nInici » L’Ajuntament » Saluda del Alcalde\nBenvinguts a la web municipal de l’Ajuntament de Callosa d’en Sarrià, un portal creat com a canal de comunicació directa amb el ciutadà, a través del qual es pretén donar a conèixer la història i la cultura del nostre poble, així com tota l’activitat diària del municipi i els seus principals recursos turístics.\nL’Ajuntament de Callosa s’incorpora així a les noves tecnologies i estableix un pont entre l’administració local i els ciutadans, ja que la nova web municipal vol convertir-se en una eina útil i eficaç, mitjançant la qual els usuaris podran realitzar amb no mès un clic tràmits administratius amb els diferents serveis municipals.\nAixí mateix, amb l’objectiu de millorar el funcionament de l’administració local i de donar participació a la ciutadania en els assumptes municipals, us anime al fet que ens traslladeu a través d’aquest nou portal els vostres suggeriments i opinions perquè amb l’ajuda de tots puguem construir un municipi de futur.\nHem de ser conscients del gran potencial que posseeix Callosa i contribuir tots a fer-la créixer. Per açò, aquesta nova pàgina web naix amb la ferma intenció de fer visible el nostre poble i atorgar-li la projecció que es mereix.


“Populisme”: un concepte incòmode -@RevistaTreball\n“Populisme”: un concepte incòmode Revisat per Revista Treball a maig 23 . “Concepto utilizado con varios significados, de valoración extremadamente variable” (Nohlen-Schulze, Diccionario de Ciencia Política, México 2006). Això és el q “Concepto utilizado con varios significados, de valoración extremadamente variable” (Nohlen-Schulze, Diccionario de Ciencia Política, México 2006). Això és el q Rating: 0\nEsteu aquí: Home » Estat espanyol » “Populisme”: un concepte incòmode\n“Concepto utilizado con varios significados, de valoración extremadamente variable” (Nohlen-Schulze, Diccionario de Ciencia Política, México 2006).\nAixò és el que afirma amb molta prudència la rigorosa ciència política germànica quan intenta una descripció d’un concepte tan equívoc. I tan incòmode quan molt sovint la seva utilització té una intenció polèmica, més que descriptiva. És a dir, quan s’aplica a desacreditar un adversari o una proposta política que desagrada i molesta. Però, deixant de banda aquest ús agressiu del terme, és possible delimitar-lo una mica més?\nÉs prou difícil, perquè són molts diversos els fenòmens polítics que han estat titllats de populistes. A mitjan segle XIX, tenim la fracassada aventura del comunitarisme rural i tradicional dels Narodniki russos. En el trànsit del XIX al XX, es constitueix un Populist Party als EUA que porta al Congrés federal les reivindicacions dels agricultors del Midwest, crítics amb la gran banca i els grans interessos ferroviaris. Al feixisme i al nazisme se’ls va aplicar també el qualificatiu.\nMés endavant, l’etiqueta s’eixampla fins a recobrir altres experiències polítiques arreu del món. Ens en dona una idea la llista de noms que han rebut el qualificatiu de “populistes”. Aquí en teniu alguns: Haya de la Torre, Vargas, Perón, Poujade, Berlusconi, Thatcher, Le Pen, Grillo, Wenders, Farage, Corbyn, Morales, Maduro, Kaczynski, Putin, Erdogan, Trump… Fins i tot, el Papa Francesc. M’estalvio la referència als personatges que tenim més a prop nostre. Alguns han batejat també com a populistes fenòmens com el Tea-Party, el 15-M o l’independentisme català.\nHi ha elements comuns en aquesta diversitat? Poden ser vistos com a practicants d’una estratègia de mobilització i comunicació que contraposa la “gent corrent” a les elits econòmiques, funcionarials i/o intel·lectuals i que promet solucions fàcils d’entendre i immediates a problemes complexes i de maduració llarga.\nCom a iniciatives d’intervenció política, apel·len a una base social força heterogènia que incorpora elements rurals, urbans, assalariats, funcionaris, militars, classes mitjanes tradicionals, etc. Són conduïdes per un lideratge fundacional potent, i s’ajusten a formes institucionals força flexibles.\nEn altres definicions, s’incorpora ja una valoració negativa o positiva. Les negatives són les que ressalten la referència al poble, entès com evocació de les “masses” indisciplinades, volubles, manipulables, vistes com un problema per a l’ordre i l’estabilitat sociopolítica. És una posició amb antecedents en la sociologia conservadora de finals del XIX, que veia en el sufragi universal riscos semblants als que avui s’atribueixen als referèndums o a les eleccions primàries.\nLes definicions amb biaix positiu, per contra, són les que subratllen la proposta de rehabilitar el poble com a subjecte principal de la vida democràtica. D’un poble que conservaria elements “naturals” molt més sans i positius dels que li són atribuïts per part de les elits que monopolitzen el sistema polític. Un sistema polític que ha procurat ignorar, marginar o fins i tot destruir aquesta base popular, a base de fomentar l’individualisme egoista entre consumidors poc compromesos amb l’interès públic.\nEls populismes poden ser vistos, per tant, com una perversió demagògica de la democràcia. Però també poden ser considerats com un projecte de rehabilitar-la, reconstruint el demos que ha de ser el protagonista d’aquesta democràcia. Dues valoracions que arrenquen no solament de l’anàlisi de cada fenomen concret, sinó de posicions ideològiques prèvies a aquesta mateixa anàlisi.\nQuè explica la re-emergència recent d’aquests moviments? Les explicacions també estan carregades de valoracions. I cal assumir-ho de bon principi. Podem veure els populismes com a recurs per donar resposta a la demanda insatisfeta de seguretat i estabilitat que la ciutadania formula i que el sistema no li resol. És una demanda que neix de la pèrdua de perspectives materials i laborals. Però també té caràcter simbòlic-cultural: hi ha sectors que consideren amenaçat el seu estatus tradicional en la família, en el país, en la condició laboral, en l’escala professional, etc. És el sentiment d’inseguretat de qui veu com canvien les circumstàncies en les que es trobava còmode.\nAlhora, també podem considerar els populismes com un efecte de la crisi d’oferta de la política actual i del fracàs dels seus actors principals (partits, institucions estatals, mèdia, sindicats), incapaços de proposar i gestionar alternatives creïbles i ben definides. Sovint, aquestes alternatives han quedat difuminades en el consens social-liberal o pseudocentrista de les últimes dècades, i han fracassat davant de la Gran Crisi de 2008. Les decisions socioeconòmiques més importants depenen ara d’instàncies extraestatals (FMI, BCE, Eurogroup, etc.) a les quals la ciutadania no té accés directe o el troba bloquejat en un procés general de desdemocratització (Tilly) o de recessió democràtica (Diamond).\nAquesta doble crisi –de demanda i d’oferta– pot ser atribuïda a un mateix origen: la globalització neoliberal i les seves conseqüències socials i polítiques. Per una part, la fractura creixent entre els guanyadors d’aquesta globalització (classe corporativa, grups professionals amb recursos econòmics/culturals per re-ubicar-se) i els perdedors (treballadors precaris i pobres, professions en retrocés o amenaçades, grups menys instruïts, etc.), una fractura expressada en els indicadors de desigualtat. Per altra part, la globalització ha expropiat la capacitat decisòria de les institucions polítiques estatals per regular conflictes bàsics i assegurar una redistribució equitativa de recursos de tota mena. Ha buidat la capacitat de govern democràtic (Mair) al nivell més proper i accessible al ciutadà, però tampoc no n’ha creat al nivell supraestatal.\nSi és així, els qui voldrien compensar, neutralitzar o marginar els “populismes” no se’n sortiran mentre acceptin o ignorin la dinàmica capitalista global. Perquè són els resultats d’aquesta dinàmica els que generen la situació a la que els “populismes” volen respondre de forma de vegades retòrica i oportunista –com ho poden ser alguns que situem a la dreta– o de forma convençuda i sincera –com els que podem ubicar a l’esquerra–.\nEs planteja, de vegades, la necessitat de reformes institucionals –canvis en el sistema de representació (partits, eleccions, administració pública)– i d’una repressió més enèrgica de la corrupció com a la rèplica adequada per “desactivar” els denominats “populismes”. És previsible, però, que aquestes actuacions tinguin efectes molt limitats mentre quedi vigent l’arrel econòmica que ha generat el fenomen.\nEl populisme seguirà essent un concepte incòmode per equívoc, poc aclaridor i subjecte a manipulacions oportunistes. Potser seria recomanable no utilitzar-lo o fer-ho amb molts matisos i cauteles. I, en tot cas, caldrà recordar sempre que l’escenari polític i els seus actors (“populistes” o no) estan condicionats per un sistema socioeconòmic determinat. De tal manera que no es pot separar la pretensió sincera de re-fundació democràtica sense una impugnació del capitalisme financer que l’impedeix. Sense aquesta impugnació permanent –en la batalla de les idees i de les polítiques–, les perspectives seran poc engrescadores per als qui desitgen frenar i corregir la deriva desdemocratitzadora que estem patim.


DES DEL MEU MAR: Un llibre i una cançó, o una cançó i un llibre\nNo he llegit el llibre de l'Olga Xirinacs, però tal com l'expliques m'agradaria... el posaré a la llista perm quan s'acabi el pilonet.\nI la cançó m'han encantat tornar-la a sentir. L'anava a cantar així de primer impuls, però em fallava la memòria per recordar tota la lletra i l'he escoltada que ha estat molt millor idea. Gràcies! :)\n14 de maig, 2010 16:36\nBé, Arare, has captat la intenció del llibre que, tot i ser aventurer, porta al damunt tot l'estil de vida - o filosofia- del Severià, que ha viscut fets tan diversos i que els exposa quan ja els pot dir sense fer-se mal ell mateix.\nAgraeixo molt que el comentis, i a veure soi algú més s'hi enganxa, que el llibre és original. Veig que no és precisament a les preferències del que se sol recomanar als diaris, però que satisfà la gent que l'ha llegit. I, a més, fa de bon llegir (propaganda).\n15 de maig, 2010 14:55\nCarme, ja tardes, a llegir-lo!!!!\nOlga, una aventura original i deliciosa, vl a dir.\nFa de molt bon llegir i millor pair.\nPenso que ets una escriptora d'elit: per això no surts a les llistes... no? una llàstima, però és el que hi ha.\nPer altra banda, els teus poemes m'acompanyen a la tauleta de nit, junt amb alguns altres poemaris de gent viva i morta (quin iuiu, la gent morta)... a veure si em contagio, hehehe!\n15 de maig, 2010 19:20\nHem de continuar, i tant. M'apunto el llibre. Si el receptes, vol dir que cura. En qualsevol cas, felicitats a l'Olga per les paraules tan xules que li has dedicat.\n19 de maig, 2010 02:34


Detingut un conductor begut que va topar frontalment contra un turisme a l'N-260 a Colera - El Gerió Digital\nDetingut un conductor begut que va topar frontalment contra un turisme a l'N-260 a Colera\nL'home, de 50 anys i resident a París, multiplicava per cinc la taxa permesa\nDivendres, 27 d'agost de 2021 14:00h\nRedacció / Colera\nEls Mossos d’Esquadra van detenir ahir un home de 50 anys, de nacionalitat francesa i resident a París, com a presumpte autor d’un delicte contra la seguretat viària per conduir sota els efectes de l’alcohol i sense haver obtingut mai el permís de conduir.\nEls fets van passar ahir, cap a les cinc de la tarda, quan els agents van tenir coneixement d’una col·lisió frontal entre dos vehicles a la carretera N-260, al punt quilomètric 9, a Colera (Alt Empordà).\nQuan els mossos van identificar el conductor d’un dels vehicles, van detectar que presentava signes evidents de trobar-se sota la influència de les begudes alcohòliques. En fer-li la primera prova va donar un resultat positiu de 0.79 mg d’alcohol per litre d’aire expirat.\nEs dona el cas que aquest mateix conductor, qui va ocasionar l’accident, no havia disposat mai de permís de conduir i tampoc disposava d’assegurança del vehicle.\nEls agents van procedir a la seva detenció com a presumpte autor d’un delicte contra la seguretat viària per conduir sense haver obtingut mai la corresponent autorització i fer-ho sota els efectes de begudes alcohòliques amb un resultat d’accident.\nEl detingut, amb nombrosos antecedents, ha passat avui a disposició judicial davant del jutjat d’instrucció en funcions de guàrdia de Figueres, el qual ha decretat la seva llibertat amb càrrecs.


Una imatge del poblat de Son Banya durant els primers dies del desmantellament. ISMAEL VELÁZQUEZ\nPalmaAquest dijous han continuat les compareixences dels regidors després que s'hagin presentat els pressupostos de què disposarà l'Ajuntament amb vista a l'any que ve. La regidora de Benestar Social, Mercè Borràs, ha explicat que es destinaran 540.000 euros al Pla de reallotjament de les famílies de Son Banya. D'aquests, 180.000 es destinaran al pla de reallotjament; 300.000 euros, a l’enderrocament de les cases, i 60.000 euros, per als serveis jurídics. Borràs ha justificat la reducció de pressupost respecte de l'any passat i ha dit que durant el 2019 només s’hi enderrocaran 30 albergs. La regidora ha indicat que "seria una imprudència planificar-ne més”, atès que actualment l'Ajuntament no disposa de suficients habitatges socials. A més, Borràs ha explicat que des de la seva àrea s'estan duent a terme diferents actuacions per poder concloure el desmantellament del poblat el 2020, la data que es va fixar en un principi.


L'antico casale di Wendy Cugnoli Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 3 allotjaments a Cugnoli.\nVia lecine di blasio 3, Cugnoli, Cugnoli, Itàlia, 65020 - Veure al mapa\nMés informació sobre L'antico casale di Wendy\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Alanno, no busqui més enllà de L'antico casale di Wendy. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, L'antico casale di Wendy és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de transport hotel/aeroport, habitació familiar, instal.lacions de barbacoa.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, escriptori, balcó/terrassa, ventilador, aparell de televisió per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com jardí. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, L'antico casale di Wendy no troba competidors en cap categoria.\nAllotjaments a Cugnoli


Diversos productes de la Conca es promocionen a la Fira Alimentària 2018 | EFMR.cat\nInici Notícies Economia Diversos productes de la Conca es promocionen a la Fira Alimentària 2018\nDiversos cellers de la DO Conca de Barberà participen a Alimentària 2018 (Foto: cedida)\nDiversos productes de la Conca es promocionen a la Fira Alimentària 2018\nAlimentària 2018, l’aparador internacional del sector gastronòmic que se celebra aquests dies a Fira Barcelona, compta amb diversos estands de productors de la Conca de Barberà, principalment vitivinícoles.\nSota el paraigüa de la DO Conca de Barberà, hi participen els cellers Carles Andreu, Mas Foraster, Vibertus, Rendé Masdeu i la Cooperativa Vinícola de Sarral. La Família Torres, amb vins de la comarca, també hi exposa els seus productes. D’altra banda, també hi ha un espai per als licors On The Rocks de Vimbodí i Poblet, que hi exposa amb el Clúster de Productes Típics de Muntanya, i un altre per Herbes de la Conca de l’Espluga.\nEl certamen biennal ha arrancat aquest dilluns i estarà obert fins aquest dijous 19 d’abril. Els productors locals consideren que és una bona oportunitat per adreçar-se a un públic professional amb l’objectiu d’obrir nous mercats arreu del món. En total, hi participen unes 4.500 empreses d’una setantena de països i enguany se celebra conjuntament amb Hostelco, el saló especialitzat en equipaments i serveis per a la restauració.\nEls licors On The Rocks de Vimbodí també a Alimentària (Foto: Facebook On The Rocks)\nRicard Sebastià, propietari del celler Mas Foraster de Montblanc, ha explicat al programa La Conca al dia de l’Espluga FM Ràdio que participen a Alimentària des del 1998 perquè l’esdeveniment els ofereix l’oportunitat de presentar els productes i contactar amb distribuïdors d’arreu del món. En la mateixa línia, Maria de la Peña, propietària d’On The Rocks, espera obrir nous mercats internacionals per als licors de l’empresa de Vimbodí en la que és la seva primera ocasió a la fira.\nENTREVISTA: Al programa La Conca al dia connectem amb Alimentària per parlar amb Ricard Sebastià i Maria de la Peña\nla Cooperativa Vinícola de Sarral\nArticle anteriorLa Conca al dia del dimarts 17 d’abril del 2018\nArticle següentL’espluguina Meritxell Lorca, tercera al Campionat de Catalunya d’esquí alpí adaptat


A partir del dilluns dia 12, hi haurà connexions directes entre els campus de la URV a Tarragona i Vila-seca\nEl Departament de Territori i Sostenibilitat posa en servei aquest dilluns, 12 de setembre, la línia d'autobús exprés e6 Tarragona – Vila-seca – Salou, que oferirà 12 expedicions d'anada i 12 de tornada de dilluns a divendres feiners. El servei unirà els principals punts dels tres municipis del Tarragonès minimitzant les parades intermèdies, fet que comportarà una velocitat comercial alta i una reducció del temps de trajecte.\nEl director general de Transports i Mobilitat, Pere Padrosa, ha presentat aquest divendres el nou servei exprés a la Universitat Rovira i Virgili (URV), juntament amb l'alcalde de Vila-seca, Josep Poblet; el delegat del rector d'Organització i Recursos de la URV, Xavier Farriol; i representants dels ajuntaments de Tarragona i Salou.\nEn període lectiu, el nou servei exprés es complementa amb noves expedicions des de i cap als centres universitaris de referència ubicats a Tarragona i Vila-seca. En total, seran 6 expedicions d'anada i tornada de dilluns a divendres feiners adaptades als horaris d'entrada i sortida de les facultats, de manera que pugui servir al màxim nombre d'usuaris i personal de la URV.\nLes expedicions universitàries tindran parada als campus de Sescelades i de Catalunya, a Tarragona, així com a la Facultat de Geografia i Turisme de Vila-seca.\nDocument relacionat Horaris bus exprés


Trobada lasal·liana del Projecte "Tres Tendes"\n27 de abril de 2021. 11:00h.\nAquest curs es va dur a terme a l'Oratori de Portals Nous.\nEl dissabte 24 d'abril, de nou, educadors lasal·lians van respondre a la invitació a participar en la trobada "Tres Tendes" que, com és habitual en aquest curs, es va dur a terme a l'Oratori de Portals Nous.\nEl tema que va congregar als participants va ser el paper de les dones en les primeres comunitats cristianes, especialment les que apareixen en el llibre dels Fets dels Apòstols i en les cartes paulines.\nLa clau d'aquestes dones era el compromís que van contreure de seguir Crist i d'animar les primeres comunitats cristianes, malgrat les diverses circumstàncies que vivien en els seus llocs d'origen.\nEl treball personal, així com la rica posada en comú dels diferents participants, va permetre continuar aprofundint, més encara, en l'itinerari cristià de fe i va servir també d'estímul per seguir endavant en el procés de fe personal i comunitari.


BaixGaiàDiari.cat | Crema la xemeneia d'una bugaderia del carrer dels Pescadors de Torredembarra\nEl foc s'ha produït aquest matí de diumenge, 13 d'agost\n3 dotacions #bomberscat han extingit aquest matí l'incendi d'una xemeneia en una bugaderia de Torredembarra. Cap persona ferida. pic.twitter.com/8aP0k1R2pe\n— Bombers (@bomberscat) 13 d’agost de 2017\nProp de les 09.07 hores d'aquest matí de diumenge, 13 d'agost, s'ha produït un foc de xemeneia en una bugaderia situada als baixos d'un edifici de quatre plantes del carrer dels Pescadors de Torredembarra. Les flames han afectat la façana de l'edifici, que no ha hagut de ser desallotjat. Les persones que es trobaven al local on s'ha iniciat el foc han pogut sortir al carrer pel seu propi peu. Els Bombers de la Generalitat hi han treballat amb tres dotacions.


Formació de la voluntat - Victòria Cardona Romeu\nAvui, més que mai, hem de recordar a pares i a educadors la necessitat de reflexionar sobre el valor de l’esforç, per al desenvolupament integral de la personalitat dels nois i noies. Les famílies hem de rebutjar l’estil autoritari, però també un “deixar fer” que no conduiria a bon port l’educació per a la seva autonomia i responsabilitat.\nPares i mares volem que els nostres fills i filles siguin autònoms i responsables i per això hem de tenir en compte d’incrementar les seves possibilitats, educant-los la voluntat i motivant el seu esforç.\nÉs a partir de 4 anys que la mainada reconeix el que està bé i el que està malament i, quan tenen ús de raó, són capaços de raonar-ho. Reflexionem en aquest context si som capaços de fer distingir el que està bé del que està malament i si els progenitors i els familiars de l’infant que es vol educar són un referent adequat, que proporciona pautes i models d’actuacions coherents amb els valors que es volen transmetre.\nPer educar la voluntat analitzarem dos aspectes. Hauríem de recolzar-nos en la creació d’hàbits i en les motivacions, tot embolcallat amb un clima de confiança en l’àmbit familiar on siguin presents la comunicació i el diàleg. 1. Creació d’hàbits. En la primera infància és quan s’han d’inculcar els hàbits i així, d’una manera habitual, els infants van fent l’aprenentatge de l’esforç.\nLògicament cada família té el seu estil de vida i les seves circumstàncies, si bé s’hauran de tenir unes regles de joc a la llar per fer-se obeir i fer més agradable la convivència de tots. El costum de complir el que està establert a la mateixa hora és necessari, si bé alguna vegada es podrà tenir la flexibilitat de fer algun canvi, però per uns fets extraordinaris i, com que els infants viuen el moment, és aconsellable ser previsor i avisar-los amb temps. L’ordre és fonamental en l’educació. Tenir uns horaris per llevar-se i per anar a dormir, per a l’hora dels àpats, per al temps de lleure, per a l’estudi, per recollir les joguines...\nÉs convenient organitzar-se tenint en compte les possibilitats i limitacions reals, no fos cas que per massa perfeccionisme ens equivoquéssim a l’hora de marcar-nos objectius a aconseguir, i no els poguéssim assolir; per això es fa palès que s’ha de preveure l’horari del dia de festa (que també n’hi ha d’haver) i l’horari del dia de feina, posant-se d’acord per repartir-se les tasques; l’experiència ens demostra que moltes vegades recau tot sobre la mare, però el pare no pot estar absent de l’educació i ho ha de compartir tot.\nL’ordre d’una llar no serà el d’un museu ni el d’un cementiri, ja que hi ha vida i, per tant, hi ha moviment; més aviat serà l’ordre d’un obrador, on l’estimació dels pares vers els fills marcarà els límits del que s’han proposat. La voluntat dels fills s’enfortirà, si la van exercitant amb el compliment de les seves obligacions, amb encàrrecs que es poden anar canviant i revisant, i dels quals parlarem més endavant. 2. Les motivacions. Els nostres fills i filles han de tenir el desig de complir allò que demanen els pares i que els ajudarà a fer-se responsables. Com que normalment desitgen que el pare o la mare estiguin contents, una actitud positiva els animarà a l’obediència i a complir les normes establertes amb més il·lusió. En aquest tema, convé recordar que l’auto estima és necessària per obeir amb més promptitud. Hem de tenir molt clars els objectius de la formació que volem donar als infants i adolescents, i els valors que els volem transmetre.\nEls reptes que volem que es plantegin han d’estar al seu abast per poder-ne valorar l’esforç; si els demanéssim més de les seves possibilitats, els causaríem una constant frustració, que els deixaria mancats de motivació per dur a terme allò que han de fer; per això s’ha de conèixer amb profunditat cada fill o filla, i pactar i dialogar per arribar a acords. Per part de la família, els elements que contribueixen a incrementar la motivació dels infants i adolescents són, entre d’altres, la confiança, el bon humor, l’alegria, la paciència, la generositat. Com sempre, es tracta de ser un bon referent per als fills i d’esforçar-nos perquè els valors siguin transmesos pel testimoni personal. Sovint ens trobem que els costa el compliment del deure, ja que no tenen el desig o les ganes d’esforçar-se; per això és convenient fer-los veure que el que se’ls demana és quelcom que els reportarà un bé.\nLa voluntat actua quan la intel·ligència fa veure que allò que es proposa és bo. Quan donen ordres, el pare i la mare ho han de fer d’una manera positiva. Per exemple, si diem a un infant: “No facis soroll; no juguis amb això, que molestes”, l’ordre és negativa i només aconseguirem disgustar-lo; en canvi, si li diem: “Quina altra joguina vols? Mira, potser amb aquesta farem menys soroll, el teu germà petit no es despertarà i així la mare ho agrairà...” La seva motivació ha estat doble, d’una banda ho farà per amor a la mare i, de l’altra, farà un bé al seu germà. No cal dir que la mateixa escena, per a un adolescent, es presentaria amb una actitud més participativa i de suggeriment.\nL’educació de la voluntat, pels educadors –pares i professors–, té la finalitat de fer assolir l’autonomia del que s’educa. Aquesta autonomia està relacionada amb la responsabilitat de saber adquirir compromisos per al compliment del deure de cada etapa de la vida.\nAvui, més que mai, hem de recordar a pares i a educadors la necessitat de reflexionar sobre el valor de l’esforç.\nEls reptes que volem que es plantegin han d’estar al seu abast per poder-ne valorar l’esforç.


La Taula del Tercer Sector confia que la llei del sector sigui una de les primeres iniciatives de la pròxima legislatura - Social.cat\nEl Govern reitera el seu “ferm compromís” en impulsar la norma\nDivendres, 11 de desembre de 2020 | 13:00 h\nLa Taula de Tercer Sector reclama més "compromís" per fer realitat la llei del Tercer Sector | Ariadna Creus i Àngel García (Banc Imatges Infermeres)\nLa Taula del Tercer Sector confia que la llei del Tercer Sector Social a Catalunya sigui “de les primeres iniciatives legislatives” que s'engeguin a propera legislatura, un cop passades les eleccions del 14-F.\nEn la jornada ‘Coneixent experiències d'altres Lleis del Tercer Sector. Cap a una llei del Tercer Sector Social a Catalunya’, la presidenta de la Taula, Francina Alsina, ha lamentat que el fet de no tenir un marc legal català els dificulta que la seva tasca “sigui reconeguda” per impulsar polítiques públiques i d'interlocució amb les administracions. Per la seva banda, el secretari general del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies, Oriol Amorós, que ha reiterat que el Govern té “un compromís ferm” amb l'impuls de la llei.\nDurant la inauguració de la jornada Amorós ha remarcat que s'ha de “posar les bases per a una llei que ha de ser un pilar per a la garantia dels drets socials i que ha de regir la relació entre el tercer sector i l'administració”. Amorós també ha dit que el tercer sector és “imprescindible” per reforçar l'estat del benestar i un agent econòmic “de primer nivell” amb una dimensió econòmica important perquè representa l'1,42% del PIB català.\nPer la seva banda, Alsina ha confiat que aquest compromís “es faci realitat” i ha alertat que les conseqüències del coronavirus que es viuran els propers mesos i anys “seran devastadores”. “El tercer sector vol seguir aportant el seu treball i expertesa a aquest repte majúscul, però cal comptar amb unes entitats socials fortes i consolidades en tots els seus vessants”, ha dit.\nDurant la jornada s'ha comptat amb el testimoni d'altres territoris que ja tenen una llei del tercer sector. És el cas del País Basc (2016), Castella la Manxa (des de principis d’aquest any 2020) i Itàlia (2017). “El que no està recollit legalment, no existeix”, ha resumit Mikel Barturen, director de Sareen Sarea, la plataforma basca del tercer sector.\n“S'aconsegueix legitimitat política i social”, ha afirmat José Antonio Romero, president de la Taula del Tercer Sector de Castella la Manxa. “La burocràcia està ‘matant’ moltes organitzacions socials i esperem que la llei ens ajudi a simplificar-ho”, ha aportat Monica Poletto, coordinadora de la taula tècnica legislativa del Forum Nazionale Terzo Settore, en referència als tràmits per accedir al finançament públic que han de seguir les entitats socials italianes.\nLlei Tercer Sector Social


Bojan i Iago eliminen Corea (3-0) | FCBarcelona.cat\nBojan i Iago eliminen Corea (3-0)\nEls blaugranes Bojan Krkic i Iago Falqué han estat els protagonistes del partit de vuitens de final del Mundial sub-17 contra Corea del Nord. La selecció espanyola s'ha imposat als coreans per 3-0, amb dos gols de Bojan i un altre de Iago.\nBojan Krkic ha tornat a ser decisiu amb la selecció sub-17. El davanter blaugrana ha estat l'autor de dos dels tres gols amb què Espanya s'ha imposat Corea del Nord, classificant-se d'aquesta manera per als quarts de final del Mundial. El també blaugrana, Iago Falqué, va marcar el tercer gol del partit tot just sortir al terreny de joc.\nBojan va obrir el camí de la victòria\nUn partit més, Alex Bolaños i Bojan van sortir en l'onze inicial del combinat de Juan Santisteban. Sota una pluja constant que no va deixar de caure sobre el Poliesportiu d’Ulsan, la selecció espanyola es va mostrar molt superior al seu rival en tot moment. El domini i millor joc del combinat espanyol es va traduir en gol en el minut 28 quan Bojan va marcar l'1-0, des de fora de l'àrea, amb una gran mitja volta des de fora de l'àrea que va fer inútil l’estirada del porter coreà. Amb el mínim avantatge de la selecció espanyola es va arribar al descans.\nMillor al segon temps\nEl joc d' Espanya va millorar en el segon temps. Corea va obrir les línies buscant el gol de l'empat i la selecció de Santisteban va disposar de més espais per desenvolupar el seu joc. Bojan, un malson per a al defensa coreana, va deixar l'eliminatòria sentenciada en el minut 50 amb una altra acció 'marca de la casa' en la que, després de driblar un defensa, va enviar un xut ajustat al fons de la porteria coreana. Bojan arrodonia una perfecta actuació personal amb un segon gol que deixava Espanya als quarts de final. Sens dubte, el millor regal d'aniversari per al davanter català que ahir feia 17 anys.\nIago s'estrena al Mundial\nQui tampoc oblidarà aquest partit és Iago Falqué. El migcampista del filial va sortir al terreny de joc en el minut 66 en substitució de Jordi i tot just 30 segons després marcava el 3-0, el seu primer gol amb la selecció en el Mundial sub-17. A partir d' aquest moment, Espanya va controlar perfectament el partit malgrat els intents coreans de retallar el marcador. La selecció espanyola sub-17 s'enfrontarà França en el partit de quarts de final que es jugarà el dia 1 de setembre a Jeju.\nHomenatge a Puerta\nL' organització del Mundial de Corea ha volgut afegir-se al dolor del món del futbol per la mort del jugador del Sevilla, Antonio Puerta. Abans del partit entre Espanya i Corea del Nord es va guardar un minut de silenci en senyal de dol i els jugadors de la selecció espanyola van lluir braçals negres.


Anem de festa - Abacus Online\nSinopsis de Anem de festa\n(A càrrec de Montserrat Duran, Conxa Pérez, Anna Rusiñol i Mariona Vilarrasa)\n. Una col·lecció per iniciar-se en la lectura amb lletrade pal i lligada. Les històries introdueixen valors com la cooperació o el respecte pel medi ambient. Elscontes segueixen una narració breu que afavoreix la seqüència temporal de la història, i permeten treballar la comprensió lectora i la capacitat oral, tot motivant la conversa amb una pregunta final. Al darrere hi ha el text íntegre.\nColección: Contes d'en Nic\nReferencia Abacus: 877750.94


Un nou bronze europeu per a Ai Tsunoda\nJUDO EUROPEU SUB-21\nActualitzada 06/11/2020 a les 09:20\nPortava des del febrer sense competir\n© Tsunoda muestra el bronce logrado ayer en Croacia\n© La lleidatana, durant el combat contra Lucie Jarrot.\nAi Tsunoda es va penjar ahir la medalla de bronze al Campionat d’Europa sub-21 que es disputa a la ciutat croata de Porec. La judoka lleidatana, vigent subcampiona europea de la categoria, portava des del mes de febrer passat, poc abans de decretar-se l’estat d’alarma pel coronavirus, sense trepitjar un tatami de competició i va reaparèixer ahir amb un resultat molt meritori a la categoria de -70 quilos que la mantenen amb opcions de ser als Jocs Olímpics de Tòquio.\nTsunoda va començar la jornada desfent-se de l’holandesa Yael Van Heemst, però als vuitens de final va caure derrotada contra la israeliana Shaked Amihai. A la repesca, la victòria contra la francesa Morgane Fereol li va donar accés a lluitar per la medalla de bronze. Al duel decisiu, la lleidatana va fer gala de la seua millor destresa i va acabar batent la francesa Lucie Jarrot per adjudicar-se merescudament el bronze, la seua quarta medalla en un campionat continental en poc més d’un any. Tsunoda amb prou feines tindrà temps per assaborir aquest nou èxit, ja que d’aquí a dos setmanes, del 19 al 21 de novembre, tornarà a trepitjar un tatami continental. Serà a Praga, on disputarà el Campionat d’Europa absolut, prova puntuable per a la classificació olímpica per als Jocs de Tòquio, el gran objectiu de la temporada de la judoka lleidatana.\nAbans del confinament, Ai Tsunoda havia fet el debut oficial amb la selecció espanyola, amb què va aconseguir també el bronze al Grand Prix de Tel-Aviv, am la qual cosa es va convertir en la medallista més jove del judo espanyol a aconseguir-ho, a més de fregar el mateix metall al Grand Slam de Düsseldorf.