Les TIC a l'Educació Primària: 2009\nBé doncs jo vaig escollir un conte que vaig trobar a la web http://www.unamadecontes.com/.\nHe ficat un enllaç a la primera línea d'aquesta publicació cap al conte, per si algú li interessa escoltar-ho un altre cop.\nSincerament, no pensava per res del món, que ho passaria tan malament davant de tothom jo sola, ho portava molt ben preparat, però els nervis van fer que se m'oblidessin algunes cosetes.\nM'hauria agradat fer-lo molt millor, ja que a casa hem sortia perfecte, pero no va poder ser.\nHem sentia amb la mirada perduda i quan vaig veure la meva filmació, ho vaig afirmar.\nEscenificava massa els nervis i donava una sensació de molta inseguretat.\nPublicado por Sandri en 2:57 No hay comentarios:\nLa descripció presenta lingüísticament sentiments, persones, objectes, animals, etc.\nHi ha dos tipus de descripcions:\n- La descripció objectiva: L'autor és limita a descriure amb la major objectivitat possible i precisió les característiques que el defineixen. És una característica dels textos científics i acadèmics. L'autor només descriu el que veu.\n- La descripció subjectiva: L'autor reflecteix el que li suggereix personalment l'objecte que descriu.\nCom elaborar una descripció?\n1. EXPLORAR LA SITUACIÓ\n2. ORDENAR LES SITUACIONS QUE HEM OBTINGUT\n3. REDACTAR EL TEXT\nPublicado por Sandri en 2:48 No hay comentarios:\nVisita a un centre educatiu escolar: CEIP Costa i Llobera\nEl CEIP Costa i Llobera (1958-2008) està situat a la Ronda de Dalt de Barcelona. Abans era un col·legi privat però des de fa cinquanta anys es va tornar una cooperativa i un col·legi públic. El Costa i Llobera és un institut escola i té tres etapes educatives: infantil, primària i secundària. Abans l’escola estava dividida en nens i nenes. L’objectiu d’aquesta escola es acompanyar a l’alumne en el seu desenvolupament i potenciar el treball en grup. Aposten per l’innovació, per un projecte de centre. Antigament cap escola feia sortides a campaments o colonies, i aquesta escola al contrari, si. Dos elements fonamentals i que tenen molt en compte en aquesta escola són: la música i la plàstica, ja que estimulen i organitzen les sensacions dels nens, també fan dansa i toquen instruments.\nTambé tenen un hort que un cop a la l’any renoven els nens amb els pares.\nObjectiu de l’escola exemplificat:\nAlícia: - Cap a on vas?\nGat: - Depèn de on vols anar.\n- Cultura catalana des de la seva fundació\n- Porten en el dia a dia els valors de la cultura catalana\n- Porten una metodología molt respetuosa per arribar al món\n- Tracten molt i des de petits l’expressió oral\n- Treballen el castellà, el català, l’anglés i el francés\n- Cada nen amb el seu portátil a l’aula\n- Tracten a fons la convivencia, que es sentin com a casa: valoració com a persones competents, acolliment\n- Disposen d’un hort, que un cop a l’any els pares amb els fills renoven i conreen.\nPublicado por Sandri en 5:06 No hay comentarios:\nVisita a un centre socioeducatiu : IES Eugeni d’Ors\nEn quant vam arribar al barri de Sant Roc de Badalona, hem anat al IES Eugeni d’Ors i ens han explicat breument en que consistirà la visita que faríem. En primer lloc ens ha definit què era un pla educatiu d’entorn. L’objectiu dels plans d’entorn és crear una proposta educativa innovadora que vol donar resposta a les múltiples necessitats de la nostra societat. Són instruments per donar una resposta integrada i comunitària a les necessitats educatives dels membres més joves de la nostra societat, coordinant i dinamitzant l’acció educativa en els diferents àmbits de la vida dels infants i joves.És una feina conjunta que realitza la Generalitat, l’Ajuntament i entitats culturals per aprofitar els recursos que ofereix la ciutat per a millorar en l’àmbit educatiu.A continuació ens van esmentar la situació en què es troba actualment el barri i la que va portar a formar aquest pla d’entorn.A l’any 1962, Sant Roc va crèixer molt però es van produïr unes greus inundacions que van portar a reubicar el barri i es trasllada a gairebé tota la població els anomenats barracons grisos. A partir d’aquí, la població creix desfavoridament i en en molt dolentes construccions, a causa d’això, aquest barri va patir greus accidents a causa de les pèssimes construccions de les cases.Hi ha edificis construïts en forma de lletra H, aquests, ens donen una mostra dels edificis que conserva el barri de l’Antiguitat. A més, hi ha també cinc torres en forma d’hèlix que delimiten el perímetre del barri.L’ambulatori, la biblioteca, el mercat, el centre cívic, el centre social, la residència de malalts físics, la residència de malalts psíquics (en procés), són unes de les instal·lacions públiques que la població de Sant Roc pot gaudir actualment.Moltes gestions en les que la societat del barri ha invertit qüantitats de diners, ha estat per a el consum de drogues, que ha causat malalties, gent a la presó, morts per excés de consum, entre d’altres. Això ha comportat una actual inversió important per tal de millorar infraestructures, i en general, per a invertir en allò realment necessàri per al barri.En l’actualitat, Sant Roc és el barri amb més població d’ètnia gitana de tot Catalunya. A la plaça Camarón de la Isla es congregaven unes 700 o 800 persones d’ètnia gitana i romanesos. La gent va aconseguir la dispersió d’aquestes persones mitjantçant multitid de protestes i reclamacions, ja que els habitants es sentien cohibits i no vivien amb tranquil·litat.L’Ateneu popular de St. Roc és un edifici que entra a formar part d’una associació per facilitar subvencions, ajuts econòmics a les famílies, serveis, etc..Aquest edifici que vam visitar, antigament era un punt de reunió dels habitants del barri, un centre social.El seu funcionament es basa en un sistema assembleari, i s’organitza per comissions, grups i projectes.Els treballadors de l’Ateneu són voluntaris, actualment només hi ha vuit treballadors contractats.Horaris d’activitats que ofereix aquest centre:- Matí: Ludoteca, formació global comunitària (per a dones gitanes concretament), atenció materno-infantil (per a nenes que són mares), entre d’altres.- Tarda (després de dinar): Tallers amb dones sense les dificultats anteriors.- A partir de les cinc de la tarda: Esplais, s’organitzen colònies, es a dir, actua com a centre obert.Els nens d’entre 5 i 8 anys són els més desfavorits, al centre hi acudeixen famílies en situacions realment preocupants.Des de l’Ateneu busquen promoure el treball en xarxa entre les diverses institucions públiques de l’entorn, ja que és necessària la participació d’aquestes conjuntament.Voldria fer menció, per acabar, de què no hi ha res gratuït, ja que sinó no es valora. Tothom paga encara que sigui molt poc. Aquí nosaltres per l’esplai dels infants potser paguem prop dels cent euros mentre que allà paguen un vint per cent d’això.\nPublicado por Sandri en 5:01 No hay comentarios:\nPublicado por Sandri en 4:50 No hay comentarios:\nL’Edu López i el Carles Furest ens van presentar una activitat que van realitzar. Van anar a un centre de dia i van realitzar una entrevista a una col·laboradora d’un centre de día. I les preguntes que van realitzar van ser les següents:\n- Que pretén o quina es la seva Raó d'existir?\n- Tipus de nens que rep?\n- Necessitats dels nens?\n- Caracteristiques especials de l'educador i/o professionals dels centre?\n- Recursos, infrastructures i/o necessitats del centre?\n- Tipus de gestió, subvencions, ajuts...?\n- Activitats que es fan al centre?\n- Diferències entre centre de dia i centre d'acollida?\n- Objectiu dels educadors?\n- Experiències personals dels nens sense noms?\n- Com arriben els nens al centre?\nPublicado por Sandri en 4:46 No hay comentarios:\nL’Anna Díaz, l’Alba Orna, la Sandra Cañete, la Lídia Iglesias i jo, la Sandra, vam preparar una dinàmica per a tractar un tema una mica delicat, però q ue hi és present actualment a diari: el bullying.\nL’activitat va consistir en que tots havíem de fer de nen, menys dos, un feia de professor/a i l’altre de nen marginat. Vam repartir gomets als fronts de tots els components del seminari, un grup de quatre persones portaven el mateix color de gomet i un altre grup portava un altre color, i només va haver un de nosaltres que va portar un gomet de un color que no era repetit, per tant no sabía amb qui adjuntar-se. A sorts vam escollir a la professora que en aquest cas va ser la Nàdia. Aquesta, va surtir de classe i tots nosaltres vam simular la situació d’una aula de primària en el cas que hi haguèssin dos grups i un nen sol, i veure com es riuen d’ell i posen mil excuses per no anar amb ell. La veritat hem de reconèixer que s’ho vam posar complicat a la professora, no sabía com solucionar aquesta situació.\nBé doncs un cop realitzat el simulacre vam seure tots a les catires i vam parlar del tema i vam intentar treure solucions per a acabar amb aquella situació i les que vam trobar van ser les següents:\n- Separar els grups per números en comptes de per gomets de colors\n- Fer que els marginats escollin els components del seu grup\n- Deixar el nen dins de classe i preguntar-li davant de tots els seus companys com es sent.\n- Demanar als nens que facin una redacció sobre com solucionar la situació d’un nen marginat.\n- Fer una redacció sobre com reaccionaria jo si hem fèssin bullying.\n- Veure una pel·lícula sobre el bullying o algún anunci d’aquesta temàtica.\nPer concluir m’agradaria comentar que va ser una activitat molt entretinguda i dinàmica en la que vam participar tots cooperant per buscar solucions.\nPublicado por Sandri en 4:40 No hay comentarios:\nAquesta activitat va ser realitzada per el Joan Amat, l’Alba Salinero i el Albert Valbuena. Per a la realització d’aquesta activitat calia veure pr eviament uns documentals sobre la super nani. Aquests documentalts tractaven la conflictivitat dels nens.\nMés endavant después d’haver vist aquests documentals vam haver de respondre uns qüestionaris sobre les possibles solucions en cas de ser el seu educador. Jo personalment vaig encertar juntament amb l’Edu Lòpez i el Carles Furest, la majoria de les solucions ( vam contestar uns qüestionaris a classe de tres en tres).\nVa ser una activitat molt interessant on vam participar tots activament.\nPublicado por Sandri en 4:35 No hay comentarios:\nEn aquesta sessió de seminari va manar amb el nostre tutor, el Jorge a la Biblioteca de la universitat a observar diferents revistes sobre l’actualitat educativa i havíem de escollir les que per la seva temàtica ens cridessin més l’atenció i a mi personalment la que més hem va agradar va ser : Música y educación nº78 Revista trimestral de pedagogía musical (juny 2009), la qual tracta els temes més innovadors de la música i l’educació.\nPublicado por Sandri en 4:34 No hay comentarios:\nDebat sobre ‘’La Fiscalia preocupada por el Augmento de hijos que pegan a sus padres’’\nLes principals causes que provoquen l’augment de nens que peguen als seus pares són aquestes que vam deduïr en aquella sessió de seminari:\n- Problemas mentals Graus\n- Manca d’afectivitat anterior a l’agressió\n- Imitar el que veu a casa\nI les principals solucions que hem trobat entre tots han estat les següents:\n- Al reformatori NO, perqué a vegades surten pitjor\n- Intervenció de l’escolaServeis socials\nPublicado por Sandri en 4:21 No hay comentarios:\nAquest dia vam tractar la lectura en veu alta i vam tractar els següents temes relacionats amb la universitat com si el futur fos el sentit.\nTrobar un sentit i pensar en el futur de la universitat consisteix en:\nPensar en el teu futur i reflexionar cap al pasta. Cada universitat té el seu pròpi sentit característic. El futur de cada universitat és diferent ja que el cànon de cada acadèmia és únic. Actualment escasseja el plantejament del sentit de la universitat, i s’hauria de reflexionar sobre aquest aspecte ja que és un tema important.\nLa universitat com a institució demana que el saber sigui transmès. S’estimula l’educació del nen per a fer-lo un ciutadà que visqui a la polis. La universitat té dos mil·lenis d'evolució. La Universitat i la societat no estan separades, sinó que són indissociables, una inclou l'altre. La mateixa gent que forma la societat, forma la universitat. No es pot parlar d'un sentit institucional, perquè la gent no està prou implicada, ni interessada en crear institucions. Per l'autor institucions són les escoles, o les ONG, en definitiva estructures que cobreixin una necessitat de la societat. La iniciativa d'un grup de persones per debatre un tema, pot crear institucions, per exemple un ateneu, que fa molts anys que es duen a terme. Les institucions poden tenir inèrcia, que pot donar una certa manca de llibertat i flexibilitat. La institució dificulta la llibertat individual de la persona.\nPublicado por Sandri en 4:15 No hay comentarios:\nAquesta conferència va ser duta a terme per l'Anna Pérez. Encara que jo no vaig assistir perque vaig estar a la del Ciberàrium he vist la conferència i el power point i m'ha semblat molt interessant i volia comentar al meu bloc la meva opinió sobre aquesta conferència.\nPenso que ha estat molt interessant ja que avui dia els blocs són un mitjà de comunicació que abarca moltes possibilitats.\nBé doncs penjo aquí la conferència per si algú no l'ha vist i l'interessa:\nPublicado por Sandri en 14:41 No hay comentarios:\nA la assignatura de COED vam tractar els següents conceptes:\n1. Llegir: és el procés a traves del qual es compren un text escrit.\nImplicacions de la definició:\na)Llegir és un procés actiu, perquè qui llegeix ha de construir el significat del text. El significat que un escrit te per qui el llegeix no és una replica exactament igual que el significat de l'autor va voler donar-li sinó que és una construcció pròpia que dependria del text, dels objectius, els coneixements previs, etc.\nb)Llegir és aconseguir un objectiu. Sempre lleguin per alguna finalitat. L'objectiu sempre guia la lectura. Els objectius poden ser molts i molt variats (rapida, per plaer, obligatòria, intensiva, etc.)\nc)Llegir és un procés d'interacció entre qui el llegeix i el text. Amb aixó volem dir que qui llegeix, ha de fer seu el text relacionar-ho amb allò que ja sap, ha d'adaptar-se al text transformant els seus coneixements previs en funció del que li aporta el text.\nd)Llegir és implicar-se en un procés de predicció i inferència continua.\n2. Escriure: és el procés mitjançant el qual es produeix un text significatiu.\n3. Parlar: és expressar el nostre pensament mitjançant el llenguatge articulat de forma coherent, clara, amb correcció i adequació a la situació comunicativa.\n4. Escoltar: és comprendre un missatge a partir d'engegar tot un procés cognitiu de construcció del significat i d'interpretació d'un missatge pronunciat oralment.Que demana saber escoltar:\na) Un paper actiu i participatiu.\nb) Un respecte per l'emissor i les seves idees.\nc) Ser objectiu per intentar entendre el que ens diu l'altre.\nd) Un von oient sap descobrir els objectius i propòsits de l'emissor.\ne) Sap descobrir les principals idees del missatge i sap reaccionar al missatge i parlar quan acaba l'orador.\nPublicado por Sandri en 14:23 No hay comentarios:\nFa temps, a seminari el Sergio Rella, la Nadia Ambroj i l'Edu Muñoz van dur a terme una sessió sobre papiroflexia.\nVan realitzar un power point per a que poguèssim veure l'explicació de les activitats que vam dur a terme.\nPrimer vam fer un comecocos tradicional, ( que per cert, jo ja ho sabia fer ^^ ) i després vam fer un cor super chulo.\nHem va agradar molt a manera de com ens ho van explicar ja que es van posar al costat de la pantalla del power, i mentre ens explicaven els pasos ells mateixos els anaven realitzant amb el seus papers com a exemple per a la resta de components del seminari.\nA mi aquesta activitat hem va resultar molt divertida i entretinguda i sobretot hem va agradar molt el fet de com ho van presentar i com van interactuar amb la classe i com van ressoldre els dubtes de tots els que no sabiem continuar amb el procediment\nAquest és el power point que van fer servir, l'he agafat del bloc de l'Edu Muñoz (amb el seu consentiment!) :\nPublicado por Sandri en 12:31 No hay comentarios:\nEl llenguatge oral:\nQuè s’entén per saber comunicar oralment? Doncs resoldre situacions com les següents:\n– Saber fer una síntesi oral d’un tema qualsevol.\n– Trobar arguments per a defensar una proposta.\n– Conèixer les tècniques bàsiques de la persuasió.\n– Saber valorar: distingir la informació essencial de\n– Parlar amb precisió, brevetat i sense retòrica falsa.\n– Saber pensar amb claredat (que és la base de saber\nparlar amb claredat).\n– Saber fer una presentació de 10 minuts ben raonada.\n– Trobar solucions creatives als problemes.\nLa bona retòrica i la mala retòrica:\nAmbrose Bierce fa una crítica correcta al que anomenarem mala retòrica. Plató, en canvi, elogia una cosa totalment diferent: la bona retòrica. L’opinió d’Ambrose Bierce, molt estesa, que associa retòrica amb engany. Però hi ha una bona retòrica, la que van defensar en l’antiguitat Plató, Aristòtil i Ciceró, aquesta bona retòrica té unes característiques oposades a la dolenta: és plena de sentit, senzilla, clara, original, moderna i sincera.\nEl control dels nervis:\nAlguns trucs pràctics:\n– El nerviosisme minva si l’orador s’aixeca i fa unes passes.\n– Si falla la veu, cal aclarir la gola i beure aigua.\n– Respirar profundament i lentament abans de començar.\n– Somriure. La rialla relaxa l’emissor i el receptor.\n– El neguit és un problema més acusat abans de la presentació.\n– Abans de començar, és bo fer un cop d’ull panoràmic a les cares de l’audiència.\n– Dominar molt bé el principi i el final.\n– Cal començar parlant a poc a poc.\n– És bo arribar al lloc del discurs una mica abans de començar.\nRecursos per no quedar-me en blanc:\n– Reconèixer-ho obertament, però sense demanar disculpes ni oferir explicacions.\n– Repetir el darrer que s’ha dit amb altres paraules.\n– Formular una pregunta al públic. De vegades, la millor defensa és l’atac.\n– Saltar-se la part del discurs on s’era i continuar per la següent.\n– Fer un resum del que s’ha tractat fins aquell moment.\n– Resumir el darrer que s’ha dit.\nPer què, qui, què i com\n1. L’orador el pot transmetre al públic des del principi de l’exposició.\n2. L’orador té molt clar el fil conductor del seu discurs.\n3. És imprescindible definir els objectius abans de planificar la presentació. L’orador s’ha de formular les preguntes següents:\n– Per què faig aquesta exposició?\n– Per què me l’han demanada a mi?\n– Què n’espero aconseguir?\n– Com puc fer que resulti interessant?\n– Quins coneixements té l’audiència sobre el tema?\nA qui? Públic\nPer a temptejar l’audiència hi ha tres tècniques:\n– Arribar al lloc abans de l’hora de començar la xerrada per tenir temps d’estudiar el públic.\n– Portar preparats diferents inicis de l’exposició, i utilitzar-ne un o un altre segons el que s’intueixi del públic.\n– Fer preguntes i demanar opinions. És la millor manera de copsar la disposició de l’audiència.\nQuè? El guió\n– Cal planificar amb antelació l’ordre i la connexió lògica entre els punts que s’exposaran.\n– L’exposició ha de constar d’un seguit de parts interconnectades, però cadascuna s’ha d’aguantar per ella mateixa.\n– Les parts interconnectades han de convergir cap a l’objectiu final.\nCom? Els mitjans\nEls mitjans bàsics són:\n– La veu i el llenguatge corporal.\n– Els recursos lingüístics.\n– Els mitjans de suport i audiovisuals.\nImprovisació i naturalitat:\nEl bon orador no llegeix: improvisa i adapta el discurs al públic, s’hi\ncomunica, canvia sobre la marxa. Cal tenir en compte que, en general, el registre del llenguatge escrit és més complex que el de l’oral.\nEl bon orador, per tant, ha de parlar sense estar subjecte a un text acabat i tancat. El bon orador és el que porta un guió que fa de carcassa del discurs. A partir d’aquesta carcassa, l’orador improvisa, s’avança, recula, insisteix en un punt, fa variacions\nsobre un altre, se salta alguna cosa, tira endavant i enrere, depenent de les reaccions del públic.\nLa principal qualitat del bon orador és la naturalitat. Un dels grans problemes és que, en enfrontar-se a un públic, l’orador es cohibeix i deixa d’actuar amb naturalitat. Una regla d’or: per a parlar bé en públic cal ser natural. És a dir, parlar com es faria amb un grup d’amics.\nEl guió i la memòria:\nL’orador que vulgui improvisar bé ha de cumplir dues condicions:\n1. Coneixements: ha de dominar el tema.\n2. Memòria: ha de memoritzar el que dirà. Ho ha de tenir molt clar, per poder dir-ho amb el màxim convenciment i naturalitat.\nCal memoritzar les idees, no les paraules. Si l’orador té les idees clares, les paraules concretes no l’hi de preocupar, perquè sortiran de forma improvisada.\nEl feedback: la mirada:\nEl feedback tanca un procés comunicatiu en cercle. L’esquema bàsic té cinc fases:\n1. L’emissor té unes idees que vol transmetre.\n2. L’emissor les expressa (bé o malament) en un missatge.\n3. El receptor rep el missatge.\n4. L’emissor capta la reacció del públic (badalls o rialles) mitjançant el feedback.\n5. L’emissor segueix transmetent les seves idees.\nÉs essencial per a l’orador mirar l’auditori, per dos motius:\n1. Mirar és obtenir informació.\n2. Mirar és dominar.\nEl feedback pot provocar canvis com:\n– Saltar-se una part de la presentació que s’intueix que no interessarà.\n– Desenvolupar més una part que estava previst explicar per sobre.\n– Contar o deixar de contar anècdotes o acudits.\nLa importància de la veu:\nHi ha quatre aspectes de la veu que l’orador ha de tenir presents: volum, velocitat, articulació i actitud. La veu és extraordinàriament important i revela molt de l’orador. La potència expressiva de la veu es pot comprovar fàcilment.\nL’entonació és la corba melòdica que descriu la veu en pronunciar les paraules, les frases i les oracions. El registre sonor que va dels sons lingüístics més greus als més\naguts és el que es coneix com a camp de l’entonació. Hi han tres grans grups:\na) Frases enunciatives. Comencen en to greu, pugen i tornen a baixar.\nb) Frases interrogatives. Algunes comencen en un to greu i acaben en un to agut\nc) Frases exclamatives. Són les que tenen un to uniformement alt.\nUna errada en una entonació o en un èmfasi pot alterar el significat d’una frase.\nAmb la veu, l’orador pot remarcar les paraules o grups de paraules més importants. Si ho fa, aconseguirà un doble objectiu: trencar la monotonia del to i fer que el públic tingui més clares les idees clau.\nAquest sistema consisteix a inspirar l’aire i introduir-lo fins a l’estómac. Així, la respiració és més profunda, hi cap més aire i s’eviten els tres problemes de la respiració “costal superior”.\na) No es força la gola. És molt típic en professors que respiren malament patir afeccions a la gola.\nb) S’evita l’ofec i el cansament. Aquest és un problema que solen tenir els oradors novells: la sensació d’ofec i el cansament quan fa pocs minuts que parlen.\nc) La veu és més atractiva. Quan es treu l’aire del diafragma, la veu té millors modulacions i sonoritats.\nEl silenci té tres grans virtuts:\n1. Dóna a entendre clarament que l’orador no està nerviós. Amb els silencis, l’orador s’imposa al públic.\n2. Permet a l’orador respirar millor.\n3. El silenci és un element més d’entonació, que permet a l’orador articular el discurs i remarcar les coses importants. Les pauses poden servir per a:\n– Anunciar un missatge principal.\n– Donar temps a pair un missatge important.\n– Separar dues parts del discurs.\n– Recuperar l’atenció.\nClaredat, precició, brevetat\nHi ha dos trucs molt senzills que forcen l’orador a la claredat. Són aquests:\na) Construir frases curtes. L’orador que parla sistemàticament amb frases curtes i simples ha de ser clar per força.\nb) Utilitzar un ordre gramatical lògic. És a dir, utilitzar l’estructura lògica de la frase: subjecte + verb + predicat.\nExplicar amb exemples\nPer a aclarir l’assumpte són molt apropiades\nles comparacions, algunes de les quals serveixen\nper a provar el que diem, i altres per a expressar\nmés del que diem. Hem de cuidar que el que adduïm\nper a la comparació no sigui una cosa fosca o desconeguda.\nEl sentit de l’humor de l’orador:\n– Trenca barreres amb l’auditori.\n– Genera identificació i confiança.\n– Relaxa l’auditori i, en relaxar-lo, el fa més receptiu.\nL’humor ben dosificat pot servir per a explicar moltes coses. Explicar acudits o anècdotes gracioses és una forma d’exemplificació.\nAltres figures retòriques:\n• Paradoxa: Construir una frase que inclou una contradicció aparent, sota la qual hi ha una veritat profunda.\n• Eufemisme: No dir clarament allò a què ens referim.\n• Antítesi: Definir una cosa per oposició a una altra.\n• Ironia: Dir una cosa quan en realitat volem dir-ne una altra, i sabem que el públic interpretarà aquesta altra.\n• Onomatopeia: Reproduir sons de la realitat.\n• Asíndeton: Suprimir connexions gramaticals d’una frase per donar-li més força.\n• Pregunta retòrica: Formular una pregunta al públic sense esperar resposta.\n• Clímax: Fer ascendir una determinada idea.\n• Circumloqui: No entrar directament en un tema, sinó donar un tomb per temptejar el territori.\n• Hipèrbole: Exageració.\n• Minimització: Treure importància a una cosa.\n• Personificació o antropomorfisme o prosopopeia: Donar vida a un objecte inanimat.\n• Sinècdoque: Identificació del tot per la part.\n• Retardament o suspens: Provocar l’interès evitant donar una informació esperada.\n• Anticipació o flashforward: Avançar el que es dirà.\n• Recordatori o “flashback”: Recapitular el que s’ha dit.\n• Explicació: Explicitació d’alguna cosa.\n• Repetició: Figura que consisteix a insistir sobre una paraula o frase important.\nParlar bé el català\nPer al bon orador és important dominar la llengua amb què s’expressa. És especialment necessari tenir-ho en compte en el cas del català, una llengua de vegades és molt maltractada i massa contaminada per la influència del castellà.\nL’orador ha de dominar els seus gestos.\nLa seva posició ha de ser tibada i aixecada.\nS’ha de passejar de forma espaiada,\nperò no llarga. S’ha d’avançar amb moderació\ni poca freqüència. No ha de sacsar el cap,\nni jugar amb els dits, ni grapejar cap objecte.\nL’actitud: començar amb un somriure\nEl somriure desperta simpatia i confiança. Si l’orador transmet amabilitat de bon principi, el públic ho agrairà. Amb el somriure diu: “Estic content d’estar amb\nvosaltres i compartir tot el que sé.” I el públic se sent còmode i content d’assistir-hi.\nLa posició del cos:\nRecomanacions pràctiques pel que fa a la posició:\n– Ensenyar el cos sencer. Si amagar el cos darrere la taula o el faristol dóna imatge d’inseguretat, de poca sinceritat, d’intraquil·litat i d’hostilitat, mostrar-lo sencer transmet imatge de seguretat, de sinceritat i de tranquilitat\n– Moure’s de tant en tant. L’orador ha de saber combinar l’estar quiet amb el bellugar-se .\n– Evitar els moviments cícilics.\n– Evitar els tics repetitius i no jugar amb objectes, com ara clauers, bolígrafs, ulleres o roba.\n– No creuar els braços perquè dóna imatge d’inseguretat i d’estar a la defensiva.\nD’entrada, és molt important que la gesticulació compleixi quatre condicions:\n1. Ha de ser natural. La naturalitat és una de les qualitats clau de l’orador. No cal dir que les gesticulacions exagerades o teatrals són totalment contraproduents. La naturalitat captiva el públic, i la teatralitat el fa ser desconfiat.\n2. No ha de semblar assajada. De vegades, els alumnes de cursos d’espressió oral demanen com han de gesticular, com si existís un llenguatge del gest universal i comú per a tothom. Aquest, però, no existeix.\n3. Ha d’estar d’acord amb la personalitat de cadascú. Tothom té la seva manera peculiar i natural de gesticular, i hi ha de ser fidel. El problema més freqüent és que els oradors, per nerviosisme, no saben gesticular davant l’auditori.\n4. No ha de ser exagerada. La gesticulació exagerada no és natural i no agrada al públic. L’orador és com un actor. I quins són els millors actors? Evidentment, aquells que mostren una actitud tan natural que el públic no nota que actuen.\n1. Mirar envers les persones de l’auditori i no per sobre dels seus caps.\n2. Aprendre a mirar els elements del públic. Saber com van vestits, de quina forma estan asseguts, si porten ulleres, per exemple.\n3. El contacte visual: consisteix a “escoltar” el públic amb la mirada. És el més important. El contacte visual significa mirar directament una persona del públic com si ho féssim individualment. Si l’orador parla davant un públic nombrós, però, és imposible mirar a la cara cadascun dels assistents. En aquest cas cal dirigir-se a grups amplis successivament. Cal aturar-s’hi uns instants abans de passar a d’altres, sense oblidar-ne cap.\nTipus de mitjans audiovisuals: la informació audiovisual\ns’utilitzen amb molta freqüència els mitjans audiovisuals per a acompanyar presentacions orals o discursos. En gran part de les presentacions, l’orador porta\nel suport d’una pantalla d’ordinador o, com a mínim, de transparències. Els principals mitjans audiovisuals que es poden utilitzar són:\n– La pissarra.\n– La llibreta-pissarra.\n– Les diapositives.\n– El retroprojector de transparències.\n– La pantalla d’ordinador\n– El vídeo.\nL’ús d’aquests mitjans té dos avantatges:\n1. Els mitjans audiovisuals permeten destacar paraules o conceptes. En les transparències o a la pissarra, l’orador hi pot anotar l’essència del contingut del\ndiscurs, de manera que el públic ho vegi més clar.\n2. Els mitjans audiovisuals són molt importants i útils\nper a un tipus concret d’informació: l’estadística.\nEl gràfic és una forma de presentació de dades molt més interessant que les simples llistes de fets i números: cada gràfic renova l’atenció de l’audiència i afegeix interès a l’exposició.\nL’utilització del Power Point: si el públic escolta una idea, li entra només per\nun sentit corporal, l’oïda. Si el mateix públic, a més, veu escrit l’enunciat d’aquella idea, l’efecte serà doble, perquè li haurà arribat via dos sentits: l’oïda i la vista. Per tant, el seu efecte serà el doble de gran.\nCom preparar un discurs:\nEl bon orador, l’orador eficaç, va al gra i s’explica de forma transparent. I, per a anar al gra,necessita saber perfectament què és el que vol dir.\nQuè és el guió?\nLa definició és breu, però interessant. S’hi poden destacar tres aspectes:\n1. És un conjunt d’idees, no de paraules. Als apartats “Improvisació i naturalitat” i “El guió i la memòria” s’explica que un bon discurs no ha de ser llegit, sinó improvisat a partir d’un guió.\n2. En el conjunt d’idees que forma el guió n’hi ha que són més importants que les altres. Hi ha dos grans grups d’idees:\n– Principals: les tres o quatre idees clau.\n– Secundàries: tota la resta.\nEl bon orador ha de tenir claríssim quines són les idees principals i quines són les secundàries. No les ha de barrejar, i ha de repetir les principals, insistir-hi.\n3. Les idees estan posades en ordre: el guió conté les idees ordenades d’una manera determinada segons la lògica, o l’interès de l’orador de destacar-ne unes o les altres. El guió és la carcassa, la guia, el mapa del camí que seguirà el discurs. L’orador que porta un bon guió sap sempre què ha dit en primer lloc, què dirà després, com\ncomença i com acaba. La preparació del guió del discurs és transcendental. És\nimpossible parlar amb coherència sense una bona preparació.\nEl mètode per a preparar un guió\nAbans de preparar un discurs, cal seure una estona i reflexionar sobre quatre coses: el públic, els objectius del discurs, les idees principals i els mitjans.\nL’experiència demostra a bastament que hi ha una relació molt íntima entre el llenguatge i el pensament. Per tant, per a millorar la manera de parlar, cal també millorar la manera de pensar.\nEn general, una persona parla de manera desordenada o fosca perquè pensa de manera desordenada o fosca.\nTècniques per a estructurar: mapes conceptuals\nAmb les tècniques per a buscar idees i la documentació es recull un munt d’informació “en brut”. Però aquesta informació s’ha d’estructurar posteriorment perquè tingui un sentit. En veurem dos sistemes: el mapa conceptual i l’esquema lineal.\nConsisteix a posar el tema principal al centre i, a partir d’allí, crear arbres que es ramifiquen en totes direccions.\nÉs la forma clàssica d’estructurar. Es basa a crear “calaixos” de diferents nivells i treballar verticalment.\nTècniques per a valorar i sintetitzar\nEs poden distingir tres nivells de síntesi:\n1. Donar una visió de conjunt (resum). És la síntesi com a resum. Es tracta de saber diferenciar què és el més important d’un tema i articular-ho de forma coherent.\n2. Trobar una estructura (interpretació). És una operació posterior. No solament es tracta de trobar les idees més importants, sinó de saber establir-ne relacions i interpretar-les d’acord amb relacions de:\nEs tracta de resumir i interpretar.\n3. Formular una problemàtica (creació). En aquest cas es tracta d’utilitzar les dues fases anteriors per a formular la problemàtica subjacent rere el tema. Fer preguntes, cercar enfocaments nous, suggerir solucions. En resum, ser creatiu.\nSaber escoltar: una virtut rara\nEscoltar, en un doble sentit:\n1. Literal: és a dir, mentre dura el discurs, conèixer les reaccions del públic.\n2. Figurat: és a dir, construir el guió del discurs imaginant què és el que interessa al públic. El guió s’ha de preparar en funció del que el públic vol, no en funció dels interessos i les obsessions de l’orador.\nSaber escoltar té dos avantatges de cara a millorar la comunicació:\n1. Afalaga els altres i trenca barreres. Com que s’escolta tan poc, una persona que té la virtut d’escoltar té l’avantatge de sorprendre i captivar els altres.\n2. Permet obtenir informació dels altres. És imprescindible per a comunicar saber què pensen o què senten els altres. És impossible convèncer algú sobre un tema\ndeterminat, sense abans saber quines idees té sobre allò.\nLa manera d’actuar en una conversa de qui sap escoltar és la següent:\n1. Estar atent:\n2. Escoltar sense jutjar:\n3. Sospesar i jutjar.\nCom ser positius\nMolts esdeveniments, idees o notícies no són positius ni negatius, però és positiva o negativa la manera d’enfocarlos. És molt important saber desemmascarar l’enfoca-\nment negatiu i trobar l’altra cara de la moneda, la positiva.\nUna tècnica de positivització molt senzilla i extraordinàriament eficaç. Consisteix a donar el missatge negatiu:\n– Després de missatges positius.\n– Submergit en missatges positius.\nAltres trucs per a positivitzar els missatges:\na) Centrar-se en l’altre: l’orientació “vostè”. Si considerem el punt de vista de l’altre, demostrem una preocupació sincera pels seus sentiments. D’aquesta forma es crea una bona disposició.\nb) Estil positiu: evitar les frases en negatiu.\nc) Lèxic positiu. Cal evitar les paraules amb connotació negativa: queixa, reclamació, negar, desestimar, sentir, disculpar-se, etc.\nd) Reconèixer errors. Si, per exemple, hi ha una reclamació amb raó, cal reconèixer-ho immediatament. És una sinceritat que s’agraeix molt.\nLa introducció i la conclusió de la presentació oral o discurs\n1. Introducció resum. A les primeres frases cal seduir el públic i resumir-li breument el que explicarem.\n2. Desenvolupament. El discurs pròpiament dit, amb totes les dades i tots els arguments.\n3. Conclusions. Recapitulació del que s’ha dit, conclusions i recomanacions.\nQuina part del temps cal dedicar a cadascuna de les tres parts? No hi ha cap fórmula precisa i universal, però en general la proporció és aquesta:\n1. Introducció-resum: 5-10% del temps.\n2. Desenvolupament: 80-90% del temps.\n3. Conclusions: 5-10% del temps.\nQualsevol entès pot captar rapidíssimament la qualitat o manca de qualitat d’una persona com a orador después que aquesta pronuncia les quatre o cinc primeres\nfrases del discurs. Si són bones, tindrà el públic a la butxaca.\nCondicions bàsiques que ha de complir una bona introducció a un discurs:\na) Seduir i guanyar-se el públic.\nb) Resumir els missatges principals.\nAntifont i els oradors clàssics afirmaven que la conclusió havia de tenir dues parts o dues idees:\n1. Posita in rebus. És a dir, un resum del discurs. Recordem el gràfic del principi d’aquest capítol: l’atenció és màxima, i cal tornar a repetir el missatge principal perquè quedi ben fixat.\n2. Posita in affectibus. Es tracta d’una apel·lació als sentiments, de dir alguna cosa que commogui, que sedueixi o que convenci definitivament el públic.\n6 Fòrmules conclusives:\na) Repetir la introducció. Si s’ha desafiat el públic al principi amb una pregunta retòrica, cal donar una resposta al final.\nb) Resumir els punts principals. Simplement recordar els missatges més importants.\nc) Crida a l’acció. Cal utilitzar aquest mètode amb mesura. És interessant si la presentació ha sortit bé i si realment es veu l’auditori disposat a actuar.\nd) Profecia. Causa impacte i és un bon tancament.\ne) Promesa. Comprometre’s a complir alguna cosa, si és el cas. És un cas molt freqüent en els mítings polítics i, potser per això, és una tècnica amb poca credibilitat i un xic desprestigiada.\nf ) Apel·lar als sentiments. És un bon truc. Per exemple, en la presentació d’una ong o una fundació.\nEl desenvolupament de la presentació oral o discurs:\nL’estructura es crearà tenint en compte l’objectiu. Bàsicament hi ha dues classes de desenvolupament i, per tant, dues classes de presentació, segons l’objectiu que es pretén:\n1. Presentació oral per a informar. Es tracta de les exposicions amb l’objectiu d’oferir una informació a l’auditori. No es tracta de motivar, ni de convèncer,\nni d’argumentar, sinó simplement d’informar de manera clara i objectiva.\n2. Presentació oral per a convèncer i/o ajudar a prendre una decisió. Ja no es tracta només d’informar sobre un tema, sinó d’analitzar-lo, argumentar i intentar\nconvèncer respecte a alguna solució.\nDiscursos per a informar\n1. Titular. La síntesi de la informació en una frase. (En unes quantes més si hi ha avanttítols, subtítols o frases destacades.)\n2. El lid. És el primer paràgraf de la notícia. En poques frases, diu el més important, la síntesi de la informació.\n3. El cos informatiu. És la resta de la informació. El text va ordenat de més a menys important. Hi ha temes secundaris, informacions de context o paral·leles i especificacions de la notícia principal.\nEl lector haurà observat que la piràmide invertida té un clar paral·lelisme amb l’estructura del discurs.\n1. Introducció resum. Equival al titular i al lid informatiu.\n2. Desenvolupament. Equival al cos de la informació.\n3. Conclusions. Repetició del titular i el lid informatiu.\nDiscursos per a convèncer\nLa capacitat de convèncer els altres és una de les virtuts més importants i més productives que pot posseir una persona.\nLes pautes d’atenció\nQuan l’atenció baixa, cal fer reaccionar els assistents.\nCal saber canviar la tendència i variar el ritme de l’exposició.\nAixò s’aconsegueix amb alguns trucs molt senzills:\n– Anunciar alguna dada sorprenent.\n– Fer una pregunta a l’auditori.\n– Elevar el volum de la veu.\n– Fer un silenci expressiu entorn a un tema.\n– Contar una anècdota graciosa.\n– Contar un acudit o fer una broma. L’humorisme\nben dosificat és essencial.\nLes notes contenen:\n– El guió complet.\n– Ampliacions de punts que poden resultar d’interès.\n– Acudits o anècdotes per a ser utilitzades en un moment donat.\n– Respostes a possibles qüestions que pugui plantejar el públic. Les notes poden dur-se escrites en fulls o, també (és molt pràctic), en quartilles de cartró. No hi ha cap problema que un orador consulti les seves notes, ja que Aixa demostra que està ben preparat. Això sí, la consulta ha de ser molt ràpida i no pot tallar el ritme de la presentació.\nLa reiteració: clan del llenguatge en el discurs\nL’orador prudent, el que no és avariciós, ha de seguir les normes que dicta el sentit comú.\n1. Cal repetir el missatge principal, i no solament al principi i al final del discurs (introducció resum i conclusions).\n2. També cal anar repetint les idees principals (sense que es noti gaire que es repeteixen) mentre dura el desenvolupament. Durant el desenvolupament del\ndiscurs, poc o molt, el bon orador sempre ha d’estar repetint el mateix amb paraules diferents.\nAquest treball sobre aquest llibre m'ha donat totes les pautes que necessito per fer bones exposicions a classe i a qualsevol altre lloc.\nPublicado por Sandri en 11:51 No hay comentarios:\nLa Lídia Iglésias i jo, vam crear un article sobre la Terra per a la Wikipedia. Però, vam cometre un petit error.\nUn cop realitzat aquest article, vam demanar opinió al nostre professor de TIC, en Jorge i ens va comentar que no era correcte del tot ja que hauríem d’haver creat un artícle que no figurés a la Wikipedia, un concepte que no estigués editat per cap persona, i la Terra, ja era editat a la Wikipedia.\nPer corregir aquesta errada el que vam fer va ser adaptar el nostre article en format per a l’Eduwiki, ja que aquí, si posem Terra no ens apareixerà cap concepte desenvolupat, cap article. Per tant, hem adaptat l’article a un format més juvenil i entenedor per a ments menors d’edad.\nPer a la realització d’aquest article vam utilitzar un document de google i a més l’hem publicat com a pàgina web.\nPublicado por Sandri en 11:12 No hay comentarios:\nPublicado por Sandri en 10:42 No hay comentarios:\nL'altre dia a la classe de TIC el Jorge ens va presentar el programa JClic. És un programa en el qual es poden realitzar una sèrie d’activitats educatives, com trencaclosques, relacionar paraules i dibuixos, etc.\nJClic és una eina d'autor que permet al professorat crear amb facilitat recursos educatius digitals.\nEl material pot ser utilitzat per qualsevol professor(a) de forma autònoma i també pot servir de base per a la realització d'activitats de formació presencials, semipresenciales i a distància, organitzades per qualsevol institució educativa.\nEl seguiment del material i la realització de les activitats que inclou requereixen aproximadament 30 hores de dedicació.\nEl programa et permet crear les teves pròpies activitats mitjançant la opció JAuthor. Només cal fer clic a “crear projecte” i allà esculls quin tipus d’activitat vols crear. Tens les següents opcions:\nTambé vam estar provant un altre joc anomenat Crayon Physics, que és un joc en el que has de guiar una piloteta, interactuant amb ella i dibuixant figures amb el ratolí, fins a una estrella, la qual marca la fi del nivell.\nPublicado por Sandri en 9:08 No hay comentarios:\n1. ALGO MÁS QUE UN MEDIO DE COMUNICACIÓN\nLas señales están destinadas a un proceso de comunicación entre un emisor y un receptor. Dentro del lenguaje humano las señales cobran una situación privilegiada.\nSin este factor, la comunicación y el lenguaje es impensable. Para definir el lenguaje humano debemos ir más allá de la relación de lenguaje únicamente como medio de comunicación.\n2. ELEMENTOS PARA UNA DEFINICIÓN DEL LENGUAJE\nDejando a parte los casos especiales, todo ser humano se comunica mediante alguna lengua. Esto nos permite confirmar que la humanidad se diferencia de los otros primates más desarrollados, la facultad innata del lenguaje como medio de comunicación y expresión.\nAdemás el lenguaje humano se divide en varios niveles (oración, morfema), permite la creatividad, y poder expresar un conjunto de sensaciones, ideas o situaciones.\na. El lenguaje y la organización del entorno. A partir de una lengua podemos organizar nuestro entorno. Y atribuir un nombre a cada especie, tamaño, forma o situación. Hemos definido también los colores y cada uno de sus nombres, a partir de percepciones. Desde esta perspectiva podemos decir que las percepciones del entorno, con el lenguaje, las reducimos y ordenamos.\nb. El lenguaje y el pensamiento. El lenguaje nos permite pensar. Es necesaria una constitución cerebral minimamente adecuada para desarrollar el lenguaje, y sin este, no hay indicios de inteligencia humana. De esta manera, podríamos decir que las capacidades de inteligencia y de lenguaje se deberían haber desarrollado de manera paralela, aunque es difícil de verificar. Es decir, el lenguaje en la constitución del pensamiento es un elemento imprescindible.\nc. El lenguaje y la memoria. Una de las bases de la memoria es el lenguaje. El ser humano cuando nace se ve obligado a empezar de cero, porque su pueblo le hará adquirir los conocimientos vertidos en la propia lengua.\nLa lengua nos permite hacer nuestro propio relato de la vida.\nEl lenguaje es imprescindible para el soporte de la memoria tanto colectiva como individual.\nd. El lenguaje y la auto expresión. No siempre en el momento de comunicación con otra persona queremos transmitir informaciones, a veces simplemente se hace para desahogarse de ideas o pensamientos propios. Pensamos con secuencias de palabras que rondan en nuestra mente. La lengua es el principal soporte de los pensamientos, ya que cuando pensamos, la lengua realiza un mínimo movimiento sin llegar a ser articulado para realizar un sonido. El lenguaje nos permite la auto expresión de nuestros pensamientos y el diálogo con nosotros mismos.\ne. El medio más extenso. Toda expresión humana puede encontrar su representación en el lenguaje, mientras que al contrario, no es posible. La realidad es que constantemente traducimos gestos o sensaciones y conceptos de la ciencia a través del lenguaje. El lenguaje es el medio de comunicación y expresión mas amplio de los seres humanos.\n3. LA DEFINICION GENERAL DEL LENGUAJE\nEl lenguaje es un medio de expresión y el mas extenso de los seres humanos, además de clasificarnos como tales. Mediante el lenguaje expresamos las sensaciones del entorno y las propias, y juega el papel de base de la memoria. Mantenemos diálogos con nosotros mismos gracias al lenguaje.\nPublicado por Sandri en 8:35 No hay comentarios:\nEn l'assignatura de la Queca, Història i Antropologia de l'Educació, haviem de fer el treball de les pel·lícules, que ja vaig publicar una entrada sobre la pel·lícula de Crash, i a més, haviem de escollir de fer un treball sobre una llista de pedagogs que teníem o sobre l'educació dels nostres avis.\nJo vaig escollir el treball sobre el pedagog i més concretament sobre Rosa Sensat, juntament amb la Irene Ruiz, la Laia Cassany i jo la Sandra Pérez.\nL'havíem d'haver fet la setmana passada, però no va donar temps!\nAixí que penjo aquí el power point que farem servir per explicar els trets més característics d'aquesta pedagoga.\nPublicado por Sandri en 6:14 No hay comentarios:\nLa nostra professora de l'assignatura COED, ens va posar un treball en el qual només ens va donar aquestes pautes:\n- Havia de durar 6 minuts, com a màxim 7\n- Tema de lliure elecció\n- Només havia de ser expositiu, no havíem d'entregar cap treball escrit\nA més tots els membres que participen de públic, quan ho són en la sessió que li correspon ha d'omplir una graella qualificativa on hem de ser crítics amb les exposicions dels nostres companys tenint en compte:\n- Objectiu de l'exposició (clar, confús, adequat a l'auditori...)\n- Introducció (atraient, interessant, engrescadora, neutra...)\n- Selecció i ordenació de les idees (ordenada, embrollada, congruent, molt clara...)\n- Exemplificació (clarificadora, explicativa, il·lustrativa, inconnexa...)\n- Conclusió (resumeix, fixa la idea central, incitadora, provocadora...)\n- Temps (adient, massa llarg, curt...)\n- Llenguatge corporal (natural, molt exagerat, no sap què fer amb les mans...)\n- Veu (entonació encertada, volum adequat, velocitat, pauses, vocalització i articulació...)\n- Actitud (registre, sentit de l'humor, anècdotes, al·lusions personals...)\n- Correcció lingüística (pronunciació, lèxic, morfosintaxi...)\n- Adequació del recurs tecnològic escollit a l'objectiu que es vol aconseguir (motivar, il·lustrar, explicar, esquematitzar...)\n- Ús correcte del recurs en el context en què s'ha de fer servir (densitat d'informació, colors, mides del text, animacions...)\n- Coherència en l'ús combinat dels diversos mitjans (oral, escrit, gràfic, audiovisual...)\nEl dimecres passat, ens va tocar a la Sandra Fernández Pizarro i a mi, que vam escollir el tema del ''Barri de la Barceloneta'' i el que vam fer és utilitzar de suport un power point amb títols i imatges sobre el que anavem parlant i al final de la presentació vam repartir uns tríptics amb més informació ampliada per si algú tenia curiositat.\nEls temes que vam tractar van ser:\nLa Barceloneta és un barri miner de Barcelona, construït el 1753 projectat per l’enginyer Joris Prosper Van Verboom per tal d’encabir-hi els habitants de la Ribera que havien perdut les seves cases enderrocades per ordre de Felip V per tal de construir la Ciutadella.\nPrimer va ser l’illa de Maians\nCap a 1474 ens arriben les primeres notícies de la formació d’una obra portuària a Barcelona que consistía en un braç de terra per formar el que sería un petit molt. Gràcies als sediments marins i del Besòs es formà una petita península. Al 1718 davant del creixement, les autoritats van donar pas a la fundació de la Barceloneta.\nEl dia 3 de febrer de 1753 es va portar a terme la col·locació de la primera pedra del que havia de ser el barri marítim de la Barceloneta. Aquesta primera pedra, que va ser trobada al passeig Joan de Borbó cantonada Maquinista, tenia la següent inscripció: “A la formación de este pueblo se dio principio en 3 de febrero de 1753”.\nPlatja Urbana de Barcelona\nÉs la platja de Barcelona per excel·lència que pren el seu nom de l'antic barri mariner, La Barceloneta, i disposa de tots els serveis propis d’una platja urbana. Comprèn la platja de Sant Miquel i la de Sant Sebastià i es troba situada entre l’Escullera i l’Hospital del Mar, al davant del Passeig Marítim.\nPlatja de sorra daurada i aigües tranquil·les.\nEl Consorci EL FAR.\nÉs una entitat que té com a finalitat promoure i desenvolupar els valors associats al mar i al litoral. Ha establert la seva actuació entorn a: · Foment dels valors ambientals del mar i del seu litoral en el marc de la sostenibilitat.· Formació professional en els oficis del mar.· Promoció del sector nàutic.\nCofradia de Pescadors de Barcelona\nFou fundada l’any 1945 pels propis pescadors de Barcelona. És una corporació de dret públic, sense ànims de lucre, amb personalitat jurídica pròpia i plena capacitat d’obrar per al compliment de les seves finalitats i exerceix la representació del sector pesquer i l’activitat extractiva pesquera de l’àmbit territorial de Barcelona.\nEquipament municipal al servei del barri e la Barceloneta. Situat en un marc privilegiat, al costat de la platja de la Barceloneta. És un espai per a tu on trobaràs gent amb qui compartir aprenentatges i coneixements. Consta de diferents serveis: casal infantil, espai jove i casal de gent gran.\nPertany al primer gran grup de mercats municipals que actualment ja són centenaris. Tant per la seva valuosa estructura arquitectònica, metàl·lica, amb tancament d’obra vista i distribuïda en tres naus, com pel servei que des de fa més d’un segle dóna a la ciutat, representa un patrimoni singular per a Barcelona.\nL’Hospital del Mar és un hospital general modern, universitari, actiu, investigador, que atén patologies de complexitat mitjana i alta i que, per la seva llarga història i ampla tradició de servei a la ciutat, batega i creix al mateix temps que ella.\nEl Club Natació Atlètic-Barceloneta és una entitat esportiva sense afany de lucre, fruit de la fusió entre el Club Natació Atlètic, fundat l'any 1913 i el Barceloneta Amateur Club, fundat l'any 1929. El seu objectiu és la promoció de la natació i el waterpolo, i la divulgació de la pràctica esportiva entre tothom.\nEl 2001 la Cooperativa obrera la Fraternitat es va recuperar com a biblioteca pública per al barri. De la rehabilitació es va encarregar l’arquitecte Josep María Rovira.\nContemporàniament a la creació del barri (1753), va ser erigida l'església de Sant Miquel del Port, acabada el 1755. Originalment, tenia planta quadrada, amb una cúpula al centre sostinguda per quatre grans pilars. El 1863 va ser ampliada per Elies Rogent, adoptant una estructura de tres naus, amb un fals creuer, damunt del qual es va afegir una segona cúpula. La façana, d'un barroc classicista, està distribuïda en tres cossos, el central més alt, delimitats per dos pisos de dobles columnes. Al centre hi ha la porta, amb frontó triangular, i al seu damunt una fornícula amb la imatge del sant. La imatge original, obra de Pere Costa, va ser destruïda el 1936 i ha estat refeta modernament.\nEs tracta d'una de les celebracions més tradicionals del barri. Les festes duren tres dies, del dissabte anterior a Pasqua Granada al dilluns següent, i estan protagonitzades per les agrupacions corals o "cors" del barri. La festa comença dissabte al matí amb la desfilada de les diferents corals pels carrers del barri, en un circuit que fa passar cada colla davant del local de totes les altres. Una vegada acabada la desfilada, les colles surten d'excursió amb autocars i passaran el cap de setmana fora de casa. Les corals, abans bàsicament integrades per homes, tornen dilluns a la tarda i tornen a desfilar, però aquesta vegada amb un aire bastant més despreocupat i burlesc, amb les disfresses carregades d'embotits i els obsequis més increïbles. La desfilada de dilluns a la tarda omple els carrers de la Barceloneta d'un ambient excepcional fins i tot ben entrada la nit. Finalment, cada agrupació arriba de nou al seu local passant per sota d'una cortina de focs d'artifici que els dóna la benvinguda. La festa s'allarga tota la nit pels diferents bars i locals del barri.\nJa fa dues setmanas que hem començat els debats a classe de COED i de moment els temes que hem debatut han estat els següents:\n- Integrar o no els nens amb discapacitats a les aules.\n- Escola obligatòria fins als 18 anys, sí o no.\n- La religió a les escoles. (El meu tema)\n- És o no convenient barrejar nens de diferents edats a les aules.\nBé doncs des del meu punt de vista tots els temes han estat molt encertats, i els debats no han perdut la meva atenció ni un instant.\nEl meu grup està format per:\nA favor: Irene, Sandra.C, Lídia, Laia i jo (Sandra.P).\nEn contra: Juan Antonio, Nadia, Isaac i Unai.\nI el nostre tema de debat que vam portar a terme aquesta pasada setmana, va ser La religió a les escoles:\nÉs un fet evident a les escoles que la matriculació d’alumnes procedents de molts països, cultures i religions augmenta de manera contínua i imparable. Avui, a l'escola, el pluralisme religiós és un repte afegit a l'hora de fomentar i preservar valors com el diàleg, el respecte mutu, la tolerància i la igualtat entre una població escolar. Com podem ser tolerants si només ens coneixem a nosaltres i no sabem que pugui existir gent diferent.\nEstudiem Mitologia per comprendre la història i la civilització dels grecs i dels romans,i què comprendrem de la història d'Europa i del món sencer després de Jesucrist, sense conèixer la Religió que va canviar la faç del món i produí una nova civilització?. Hem de saber qui som, d’on venim i molt important saber on volem anar.\nPel que fa a l'art, què seran per a nosaltres les obres mestres de l'Edat mitjana i dels\ntemps moderns si no coneixes el motiu que les han inspirades i les idees religioses que contenen? I qui diu l’art diu qualsevol altre representació artística.\nLa religió és part de la nostra història i de la nostra cultura. Com a futurs Mestres podem estar en contra del coneixement?, si és així treurem una part del coneixement als nostres alumnes. Això és el que volem?\nRealment podem criticar la religió si no la coneixem?\nDoncs això és el que volem que tinguin els nostres alumnes, un ventall ample de possibilitats per tenir capacitat de criticar de seleccionar els que els hi agrada i el que no.\nPerò com decidiran els nens si ja ho fem nosaltres per ells, ja els hem marcat el camí a no seguir sense coneix-se’l? Lo mateix que es fa o feia a l’escoles totalment transitives, el professor únic posseïdor de la veritat la traslladava als seus alumnes.\nMentre el món va obrint portes per accedir a la informació nosaltres les anem tancant.\nLa nostra cultura vulguem o no està plena de referències religioses, si censurem la religió estarem censurant la nostra cultura.\nNosaltres com a futurs mestres no podem ignorar que tindrem nens a l’aula que seran de diferents religions. Aprendre i conèixer les diferents religions és conèixer als demés, és ser més tolerants. Quantes guerres hi ha al món per temes religiosos?\nI com molt bé ens va dir l’altre dia l’Eulàlia Bosch, “Els mestres no tenim dret a no alimentar la curiositat i les inquietuds dels nens”\nPublicado por Sandri en 3:14 No hay comentarios:\nPublicado por Sandri en 13:29 No hay comentarios:\nVisita a un centre socioeducatiu: CASAL DE SANT ROC\nEn quant vam arribar al barri de Sant Roc de Badalona, hem anat al IES Eugeni d’Ors i ens han explicat breument en que consistirà la visita que faríem. En primer lloc ens ha definit què era un pla educatiu d’entorn. L’objectiu dels plans d’entorn és crear una proposta educativa innovadora que vol donar resposta a les múltiples necessitats de la nostra societat. Són instruments per donar una resposta integrada i comunitària a les necessitats educatives dels membres més joves de la nostra societat, coordinant i dinamitzant l’acció educativa en els diferents àmbits de la vida dels infants i joves.\nÉs una feina conjunta que realitza la Generalitat, l’Ajuntament i entitats culturals per aprofitar els recursos que ofereix la ciutat per a millorar en l’àmbit educatiu.\nA continuació ens van esmentar la situació en què es troba actualment el barri i la que va portar a formar aquest pla d’entorn.\nA l’any 1962, Sant Roc va crèixer molt però es van produïr unes greus inundacions que van portar a reubicar el barri i es trasllada a gairebé tota la població els anomenats barracons grisos. A partir d’aquí, la població creix desfavoridament i en en molt dolentes construccions, a causa d’això, aquest barri va patir greus accidents a causa de les pèssimes construccions de les cases.\nHi ha edificis construïts en forma de lletra H, aquests, ens donen una mostra dels edificis que conserva el barri de l’Antiguitat. A més, hi ha també cinc torres en forma d’hèlix que delimiten el perímetre del barri.\nL’ambulatori, la biblioteca, el mercat, el centre cívic, el centre social, la residència de malalts físics, la residència de malalts psíquics (en procés), són unes de les instal·lacions públiques que la població de Sant Roc pot gaudir actualment.\nMoltes gestions en les que la societat del barri ha invertit qüantitats de diners, ha estat per a el consum de drogues, que ha causat malalties, gent a la presó, morts per excés de consum, entre d’altres. Això ha comportat una actual inversió important per tal de millorar infraestructures, i en general, per a invertir en allò realment necessàri per al barri.\nEn l’actualitat, Sant Roc és el barri amb més població d’ètnia gitana de tot Catalunya. A la plaça Camarón de la Isla es congregaven unes 700 o 800 persones d’ètnia gitana i romanesos. La gent va aconseguir la dispersió d’aquestes persones mitjantçant multitid de protestes i reclamacions, ja que els habitants es sentien cohibits i no vivien amb tranquil·litat.\nL’Ateneu popular de St. Roc és un edifici que entra a formar part d’una associació per facilitar subvencions, ajuts econòmics a les famílies, serveis, etc..\nAquest edifici que vam visitar, antigament era un punt de reunió dels habitants del barri, un centre social.\nEl seu funcionament es basa en un sistema assembleari, i s’organitza per comissions, grups i projectes.\nEls treballadors de l’Ateneu són voluntaris, actualment només hi ha vuit treballadors contractats.\nHoraris d’activitats que ofereix aquest centre:\n- Matí: Ludoteca, formació global comunitària (per a dones gitanes concretament), atenció materno-infantil (per a nenes que són mares), entre d’altres.\n- Tarda (després de dinar): Tallers amb dones sense les dificultats anteriors.\n- A partir de les cinc de la tarda: Esplais, s’organitzen colònies, es a dir, actua com a centre obert.\nEls nens d’entre 5 i 8 anys són els més desfavorits, al centre hi acudeixen famílies en situacions realment preocupants.\nDes de l’Ateneu busqien promoure el treball en xarxa entre les diverses institucions públiques de l’entorn, ja que és necessària la participació d’aquestes conjuntament.\nVoldria fer menció, per acabar, de què no hi ha res gratuït, ja que sinó no es valora. Tothom paga encara que sigui molt poc. Aquí nosaltres per l’esplai dels infants potser paguem prop dels cent euros mentre que allà paguen un vint per cent d’això.\nPublicado por Sandri en 10:05 No hay comentarios:\nEtiquetas: Setmana d'activitats exraordinàries, Societat Familia i Escola\nAvui m'agradaria parlar sobre una activitat que vam dur a terme fa unes sessions de seminari. El nostre professor, el Jorge, va portar a classe l'idea de improvitzar una història, un conte, va resultar una activitat molt interessant i amb la que tots vam riure molt i vam passar una molt bona estona.\nEl desenvolupament de l'activitat va consistir en:\n1. Separar la classe en dos grups\n2.El component d'un grup havia de començar una història, i el seu grup, component per component havia de seguir el fil de l'història\n3.Mentre un grup improvitzava el seu conte, l'altre havia de estar apuntant i miran tots els aspectes pròpis de la improvització i els nervis del grup contrari\nAquesta activitat ens va permetre assolir el control dels nervis, la improvització i l'enginy.\nVa ser molt divertit ja que hi van haver persones, com jo, que es van quedar en blanc i no sabíen com continuar el fil de la història.\nJo era l'última del meu grup, i hem va tocar fer el desenllaç del conte...un conte..una mica envolicat i extrany que no tenia ni cap ni peus i que no sabía com concluir, al final hem vaig sortir com s'hem va acudir al moment! Però espero que la pròxima vegada estigui millor preparada pel que hem vingui a sobre!\nSoposo que l'improvització, com tot, es qüestió de pràctica i de posar-se.\nPer acabar, m'agradaria que si algú que no és del meu seminari llegeix això, que ho proposi al seu seminari si no ho han fet, perque encara que els nervis a vegades ens superen, una bona estona està assegurada!\nPublicado por Sandri en 1:29 No hay comentarios:\nPublicado por Sandri en 9:49 No hay comentarios:


Fascitis plantar i esperó del calcani - Salut, cos i ment - Altanto!! Revista\najuntaments Festa Major Catalunya sindicat agrari Massalcoreig Seròs Mossos d'Esquadra DAAM empreses delictes mobilitzacions ciutadanes Alcarràs Soses Partits polítics Torres de Segre handbol Lleida festes i celebracions Unió Pagesos centres educatius crisi econòmica Generalitat Aitona futbol agricultura, fruticultura, ramaderia\nFascitis plantar i esperó del calcani\nHi ha moltes causes potencials de dolor en l'àrea del taló, però la gran majoria de casos es deuen a la irritació de la inserció d'un teixit fort (fascia plantar) en l'os del taló (calcani). Aquest teixit aguanta l'arc del peu i quan la seva inserció s'inflama, pot desenvolupar-se una condició crònica, dolorosa i invalidant. Aquest síndrome, denominat fascitis plantar, constitueix una de les causes més freqüents de dolor en el peu.\nProdueix un dolor a la cara plantar del calcani produït per la tracció de la fàscia plantar sobre el periosti amb presència d'esperó calcani en les radiografies o sense.\nEls esperons són probablement el resultat de tracció o estirament excessius del periosti del calcani per la fàscia plantar. El peu pla i la contractura del tendó d'Aquil·les poden produir esperons calcanis per l'augment de la tensió a la fàscia plantar.\nEl símptoma primari de la fascitis plantar és el dolor localitzat específicament en l'àrea de càrrega de pes del taló. Normalment és més sever durant els primers passos en aixecar-se del llit, disminueix en certa mesura amb l'activitat per la distensió de la fàscia, i reapareix de nou després d'un període de descans. Rares vegades hi ha inflamació visible, envermelliment, o altres canvis aparents en la pell. És freqüent entre persones que practiquen esports, individus amb sobrepès, persones amb arc elevat o peu pla, i sovint són dones amb peus llargs i estrets.\nLa fàscia plantar és un teixit fibrós gros i tens situat a la planta del peu que s'insereix en l'os del taló i es desplega cap endavant per agafar-se en la base dels dits. La seva sobrecàrrega pot provocar esquinçaments en la seva inserció posterior amb inflamació dels teixits que l'envolten incloent l'os. Això pot originar l'aparició d'un "esperó", que apareix en aproximadament el 50% dels casos. L'esperó és un fenomen secundari i no l'origen del dolor.\nLes maneres terapèutiques que existeixen són múltiples i variades i no hi ha un consens sobre quin tractament és el més efectiu. El tractament conservador és suficient en el 90% dels casos tractats durant un període de 6 a 12 mesos.\nCom més aviat sigui iniciat el tractament, més ràpidament s'obté la curació. Com que aquest fet no passa amb freqüència, el tractament conservador s'haurà de prolongar si cal com a mínim durant sis mesos. La forma d'actuació dels mètodes de tractament conservadors es basen en l'acció antiinflamatòria i analgèsica mitjançant repòs, ultrasonoteràpia, termoteràpia, electroteràpia, farmacoteràpia, etc.\nAl mateix temps, altres busquen fonamentalment el descans de la inserció facial, tant del traumatisme indirecte causant d'hipertensió, com el directe que es basa en la pèrdua de pes, el repòs, els embenats funcionals, enguixats, calçat apropiat, ortesis, cinesiteràpia, cirurgia, etc.\nL'objectiu de la fisioteràpia és estirar la fàscia plantar i exercitar els músculs de la cama que suporten el turmell i el taló. És recomanable que s'apliqui una vena sobre el peu per donar suport a la planta. Es pot també fabricar un suport a mida, que es col·loca de nit sobre la panxell i el peu per mantenir estirat mentre dorm.\nPer últim un tractament alternatiu es basa en l'acupuntura. S'ha estudiat que dóna molt bons resultats en un 95% dels casos, els estudis fets ens parlen d'una mitja de 12 sessions de tractaments amb agulles i moxa per tal de curar la patologia.\nMés notícies sobre " fisioteràpia , podologia "


Visita d’estudi a Lió en el marc de la Cultura, la Governança i les Ciutats Sostenibles |\nPosted on 7 d'octubre de 2019 by internacional\nUna delegació de l’Ajuntament de Terrassa formada per una tècnica del Servei de Cultura i una tècnica del Servei de Relacions Europees i Internacionals van participar, del 25 al 27 de setembre, en una visita d’aprenentatge sobre les polítiques culturals a la ciutat de Lió (França), promoguda per la Comissió de Cultura de CGLU (Ciutats i Governs Locals Units).\nLa ciutat de Lió té un patrimoni cultural rellevant que sap posar en valor gràcies a l’organització municipal que han establert, de col•laboració i treball transversal entre els membres del consistori i també amb les associacions i entitats del seu territori.\nEls participants a les diverses sessions van poder conèixer de primera mà els equipaments (com l’Òpera i la Maison de la Danse) i el personal municipal encarregat de desenvolupar les polítiques culturals i portar a terme els projectes i grans esdeveniments de ciutat com ara la biennal de la dansa o el Festival Lumière. També es van organitzar petites presentacions per part d’associacions i actors culturals que promouen la participació de la ciutadania en les diverses activitats del territori.\nA nivell de l’organització municipal, és molt interessant com des de l’Ajuntament de Lió es treballa els àmbits estratègics al voltant del Desenvolupament Sostenible, la Igualtat i la inserció laboral a través de la cultura; des d’aquests àmbits es treballa de forma transversal amb tots els serveis municipals de manera que s’aconsegueix la dinamització del territori amb el treball que realitzen a través de les entitats i destinat a millorar la qualitat de vida de la ciutadania.\nLa Carta de Cooperació Cultural de Lió, signada per diversos equipaments públics o finançats amb diners públics, és interessant pel compromís de treballar per una ciutat sostenible i dissenyar projectes específics adaptats a aquestes polítiques.\nTerrassa ha tingut l’oportunitat d’assistir en aquesta visita ja que la ciutat forma part del programa europeu “La Cultura en les ciutats sostenibles: Aprenent amb Cultura 21, Accions a Europa”, un programa impulsat per la CGLU i per Culture Action Europe, que fomenta els processos d’aprenentatge entre ciutats europees basats en els principis i les accions de Cultura 21: Accions; l’aprofundiment del treball de CGLU en matèria de cultura i desenvolupament sostenible; i assolir l’experiència i els coneixements de Culture Action Europe en matèria de representació i de presa en consideració de la veu dels agents de la societat civil de la cultura.\nLa ciutat de Terrassa va ser reconeguda com un exemple de bones pràctiques a través del projecte Ciutat del Cinema per part del Jurat del Premi Internacional CGLU – Ciutat de Mèxic Cultura 21, que premia a aquelles ciutats i personalitats que hagin destacat per la seva aportació a la cultura com a pilar del desenvolupament sostenible.\nBibliobus – Biblioteca itinerant pels districtes de Lió\nIntervenció de Jordi Pascual, coordinador de la Comissió de Cultura de CGLU en la sessió sobre la Cultura i el Desenvolupament Sostenible\nVisita al barri de Mermoz per conèixer els seus projectes de renovació urbana lligats a les polítiques culturals municipals.


Narcís Comadira ha escrit més d'una vintena de llibres de poesia, una desena de prosa i deu obres de teatre; a més de traduccions i crítiques DAVID BORRAT\nSant Feliu de GuíxolsMés de vint libres de poesia, deu més de prosa, una desena d’obres de teatre, traduccions, crítiques i un extens catàleg de pintures que ha exposat en indrets com Londres, Girona o, fins i tot, el monestir de Montserrat. Premi Nacional de Cultura 2021 i articulista de l'ARA, Narcís Comadira (Girona, 1942) ens rep al seu taller, situat en una antiga fàbrica de suro al centre de Sant Feliu de Guíxols, amb la seva última creació a les mans: Els moviments humans, quaranta poemes units sota el títol d’un dels versos de Dante a la Comèdia.\nA Els moviments humans la mort hi està molt present, especialment al primer i últim poema, on diu: “Viure és difícil (…) Morir també és difícil”. Hi pensa, en la mort?\nSí, perquè trobo que està molt mal dissenyada. Hauríem de saber que ens morirem el dia tal de tal, que ens asseurem en una cadira i ens evaporarem. Sense patir, tu, sense fer patir els altres i sobretot sense deixar cap porqueria que es podreixi. Però ens ha tocat un altre disseny. Quan ets jove no hi penses, però quan fas 80 anys, com jo [aquest dissabte], la mort es comença a presentar no com un fet, sinó com un procés: el procés de morir-te. I per això en aquest llibre hi ha aquesta presència de la mort, i en l’últim, a l’epíleg, la relaciono amb el naixement. Perquè el naixement és l’inici d’un camí que acaba en la mort.\nAquest últim poema, Fantasmes en la nit, és el que va escriure per a Xavier Albertí per a l'obra Decameró, que es va estrenar al TNC.\nSí, en Xavier ens va encarregar a una sèrie d’autors un monòleg. Però quan vaig començar, vaig veure que agafava una estructura de poema, i per això és al llibre, perquè més que un fragment de teatre, era un poema dramàtic.\nAl llarg dels versos també viatja als seus records de la infància i l’adolescència i, fins i tot, en alguns com A la Catedral els situa en un dia concret: el 15 d’agost del 1967. Què va passar aquell dia?\nL’agost del 67 jo tenia 25 anys i recordo –i això és el que ha provocat el poema– que vaig pujar a la Catedral de Girona perquè el meu pare estava molt malalt. I la meva mare em va dir: "Nen, ves a la Catedral i parla amb el doctor Margall –que era el confessor del meu pare– per si pot passar un moment, a veure si el teu pare es vol confessar". I vaig pujar a la Catedral, justament el 15 d’agost, que era la festa major –és el dia de l’Assumpció i es fa una festa barroca, la Mare de Déu morta–, i al cap d'uns dies es va morir el meu pare. I per això al poema hi ha la presència de la mort a través de la tomba d’Ermessenda, que és a la Catedral i és una meravella.\nA les notes finals, explica que el poema Dies tristos d’octubre està inspirat en el referèndum de l’1-O i en el “clima d’engany, decepció i dolor que es va crear a Catalunya”.\nJo esperava la independència, com molta gent, i la decepció i l’engany van ser aquests: ens van fer creure que tot estava preparat, que hi havia estructures d’estat… i el més calent era a l’aigüera. No havien fet res! Ja ho va dir la Clara Ponsatí que anàvem de farol, i és veritat, ens van ben enredar. Crec que els nostres polítics es van equivocar quan van declarar la independència perquè, si no n’estaven segurs, calla i ja està. Però resulta que fan el gran paripé, declaren la independència, i no són capaços ni d’arriar la bandera espanyola del Palau de la Generalitat!\nNarcís Comadira al seu taller de Sant Feliu de Guíxols, situat en una antiga fàbrica de suro DAVID BORRAT\nLa llengua sempre ha estat una de les seves obsessions. Com veu el català?\nUn poeta viu de i per la llengua, i el que fa és treballar-la i manipular-la. Una llengua morta vol dir que no evoluciona, i les llengües han d’evolucionar. El problema del català, i això m’entristeix, és que no evoluciona, sinó que es corromp, que és una altra cosa. El català està molt malament, perquè la gent parla un català espantós i no solament al carrer, també als mitjans i arreu. A més, ara hi ha aquesta mena de ganes de ser bons nens a Madrid –amb les taules de diàleg que ni taules, ni diàleg– i de seguida que poden es posen a parlar castellà. Jo no, jo ja no hi parlo mai, en castellà, però per principis.\nI com es podria fomentar l’ús del català?\nÉs molt complicat, però les coses que es fan per força i s’imposen, no funcionen i acaba sent contraproduent. Ara bé, si els catalans no el volen parlar, decidim que el matem i l’enterrem, i parlem tots castellà. Ja està, girem full i aprenem xinès.\nA més d'Els moviments humans, ara s’ha reeditat una obra que vau traduir, Cants, de Giacomo Leopardi.\nÉs el regal que m’ha fet l’editorial pels meus 80 anys. Em va fer molta il·lusió, perquè vaig invertir molts anys en traduir Leopardi, el vaig acabar estimant molt, fins i tot vaig anar al poble on va néixer i a la seva tomba, a Nàpols. És un autor que em sento molt pròxim i és un dels llibres que m’ha donat més satisfacció. L’última edició, la segona, era de butxaca. I la primera era molt maca però es va exhaurir.\nAmb 80 anys i una extensíssima carrera, ¿té alguna espina clavada o algun compte pendent?\nNo, he fet tot el que he volgut i espero que, si tinc temps, encara pugui fer alguna cosa que em vingui de gust, com una exposició amb els últims quadres que he fet. Però potser l’única cosa que m’ha quedat pendent és una obra de teatre, Els fills, que no s’ha estrenat mai i em faria gràcia veure-la algun dia. Però entenc que és difícil perquè és una obra estranya que no tindria cap èxit! [esclata a riure]\nEl seu aniversari és aquest dissabte i, per celebrar-ho, en Guillem Terribas i en Josep Maria Fonalleras han organitzat la presentació del llibre al cinema Truffaut de Girona (11.30 h). M’han dit que hi haurà sorpreses…\nSi, però jo no ho sé, no me n'han volgut dir res! Només sé que ells dos faran de mestres de cerimònies, que sortirà gent a llegir algun poema, i que hi haurà amics, coneguts i saludats. Però espero que a ningú li passi pel cap llegir l’últim poema del llibre, perquè hi perdrà l’alè, que és molt llarg! [riu]\nD’aquí 80 anys, com li agradaria que el recordessin?\nLa posteritat crec que és l’obra: per a mi Dante o Leopardi estan vius perquè jo i molts altres els llegim. I aquesta és la posteritat a què aspiro: que d’aquí 80 anys algú encara em llegeixi.


Manifest cos a cos – cos a cos\nUn espai de divulgació política, social i cultural en català.\nManifest cos a cos\nPublicado el 20 febrero, 2021 9 marzo, 2021 de cosacosinfo\nCos a cos és un espai de divulgació, anàlisi i opinió política, social i cultural, en català. L’integrem joves de diversos entorns, amb interessos i perspectives diferents, però amb la mateixa disconformitat envers la realitat que ens envolta.\nAquest projecte neix amb l’objectiu de fomentar un punt de vista alternatiu, crític amb el discurs hegemònic i allunyat de l’academicisme. Proposem una visió conflictiva amb el pensament neoliberal del present, capaç de fer-li front, cos a cos, i de trobar un espai on compartir inquietuds.\nDes de l’esquerra transformadora i alternativa, amb perspectiva interseccional i de classe treballadora, el projecte té com a eixos vertebradors la reivindicació i divulgació de la llengua catalana, la reflexió com a via d’expressió i de combat, i la col·lectivitat entesa com a una unitat lliure i creativa de coneixement. És aquesta col·lectivitat, reforçada per la gran heterogeneïtat de cossos que la conformen, el pilar de totes les nostres creacions, deixant de banda l’individualisme que impregna l’estructura cultural i intel·lectual de l’actualitat.\nVolem obrir un espai de creació, reflexió i discussió de totes i per totes, des de la proximitat, des del contacte entre iguals, des del cos a cos.\nImatge: Les plongeurs (1942) de Fernand Leger\nPublicado por cosacosinfo\nVer todas las entradas de cosacosinfo\nEntrada siguiente #LlibertatPabloHasel i la doble vara de mesurar la violència


Marc Vilallonga: “Si apugen els impostos a curt termini serà culpa del Govern i no de la UE” | BonDia Diari digital d'Andorra.\nExpert en fiscalitat i vicepresident de l’Associació d’Assessors Tributaris i Fiscals, coneix bé com s’està assentant el marc impositiu. Ens explica que hem deixat de ser un país amb fiscalitat baixa, però que hem de continuar mantenint un diferencial en un mercat global al qual estem entrant, sempre amb un peu a dins i l’altre a fora. A més, comenta quina repercussió té la tipificació del delicte fiscal per als assessors.\nDes de l’Associació d’Assessors Tributaris d’Andorra, quins són els principals neguits que copseu que encara té el contribuent, persona física o jurídica, tot i que el marc tributari ja tingui uns quants anys de recorregut?\nTé un recorregut de quatre anys ben bons i podem parlar d’un marc impositiu directe consolidat. Això és un fet. Estem en una etapa de consolidació dels impostos. El mateix ministre de Finances, Jordi Cinca, insisteix en aquesta consolidació del model i, traduït, vol dir anar-lo fent evolucionar, però amb petits ajustos. Quan parles amb clients, amb professionals liberals, botiguers, empresaris, la principal preocupació és, primer, la por que el tipus impositiu vagi pujant. Al final, és que la pressió fiscal no es vagi incrementant. I la segona preocupació és que, de fet, tot això és nou i ha suposat per a ells una sèrie de càrregues i obligacions administratives que, en alguns casos, han tingut impacte en despeses. Però aquesta qüestió ja està assumida i ha quedat en el fet que no posin més càrregues administratives.\nPerò si ens creiem el que diu el Govern no hi haurà un increment dels impostos.\nCorrecte. El que ha dit vàries vegades el Govern a través del ministre de finances, però també del cap de Govern, Antoni Martí, l’any passat almenys, és que estem en un marc impositiu directe consolidat, i també parlen del marc fiscal, en general, homologable. Per tant, no hi ha previsió de crear noves figures impositives, com pot ser un impost sobre successions o donacions. I pel que fa a l’increment de la pressió fiscal, també han insistit que no és la voluntat d’aquest Govern.\nPerò una cosa són les intencions o promeses polítiques i l’altra és la tendència que hi ha dins de l’entorn en què Andorra vol formar part.\nSi mirem la tendència, estic d’acord amb tu. Segons l’informe del 2016 d’Estadística, la pressió fiscal andorrana és, segons l’OCDE, d’un 25,2%. Aquesta pressió fiscal ja comença a ser una pressió fiscal moderada. Quan parlo amb organismes o en conferències o ponències pel món, en universitats o escoles, no parlo d’una pressió fiscal baixa, Andorra no és un país amb una pressió fiscal baixa. Andorra té un marc fiscal amb una pressió moderada. La prova és que el 25,2% vol dir que, pel que fa als impostos directes i indirectes, un contribuent andorrà acaba assumint, sobre un ingrés de 100, això, un 25%. Són nivells de països amb pressió fiscal competitiva, però no baixa.\nSi ens comparem amb França i Espanya, per exemple?\nFrança es multiplica per 2,5, més d’un 60% de pressió fiscal, i Espanya, per sobre un 40%. Encara hi ha marge. Però si ho comparem amb l’any anterior, el 2015, ja es veu que hi ha un salt significatiu de gairebé un punt percentual perquè s’hi han incorporat els impostos directes. A les arques públiques del Govern, el 46% prové d’impostos indirectes, el 35%, d’impostos de contribucions especials, cotitzacions, i la resta correspon als impostos directes. La línia és fina i Andorra ha de treballar estratègicament per mantenir un diferencial que sigui acceptat pels països veïns. La UE no ha qüestionat en absolut els tipus impositius del 10%. El que discuteixen són alguns tipus preferencials que s’han de modificar i que Andorra ha acceptat de fer. Per tant, s’ha de mantenir aquest diferencial competitiu no només perquè els empresaris puguin competir a Andorra i a fora de la millor manera possible, sinó també per orientar el Principat cap a un centre de serveis internacionals; una mena de hub per atraure’ls és amb un marc fiscal competitiu i segur.\nPerò també es parla que pel fet d’entrar en un marc europeu els sistemes fiscals tendiran cap a l’homogeneïtzació, cap als mateixos tipus.\nD’entrada Andorra no és membre de la UE, i l’estratègia que està seguint és mantenir un peu a fora i posar-ne un altre a dins. Això té força avantatges positius. Ara bé, l’acord d’associació no implica una pèrdua de sobirania fiscal, però sí que s’adquireixen compromisos i, a canvi, es tindran contraprestacions. Al final Andorra està accedint a un mercat únic, amb més de 500 milions de persones, i el fet que les empreses andorranes puguin competir, com les espanyoles o les franceses, lliurement des d’Andorra, representa uns grans avantatges. El que sí que implica és acceptar el cabal comunitari des d’un punt de vista normatiu, que no de tipus.\nI això implica...\nQue hi ha una sèrie de codis de conducta i de mesures per lluitar contra règims preferencials i sistemes o acords fiscals que poden ser perniciosos. Això està molt monitoritzat. Andorra acaba de passar el filtre i ens han posat en una llista intermèdia. Els que ho veuen de manera pessimista diuen que és una llista grisa, però en realitat el que se’ns està dient és que Andorra ho ha estat fent tot bé fins ara, i que únicament s’han detectat una sèrie de règims preferencials, que entenem que alguns els qüestionem. Actualment Andorra està modificant això i la UE ha dit que, si es fa el 2018, automàticament passa a la llista blanca.\nPerò, insisteixo, aquesta entrada a aquest marc implicarà a la llarga tendir cap als tipus dels països de la UE?\nÒbviament, els països de la UE sí que poden tendir cap a l’harmonització de la pressió fiscal, ajustant des del tipus més baix al tipus més alt. És un debat que està sobre la taula, però no està clar dins de la mateixa UE, ja que hi ha opinions diferents. Potser a la llarga sí que s’ha d’anar incrementant el tipus fiscal, però serà d’aquí a més de set anys, avui no és una preocupació. El primer factor que els tipus vagin a l’alça és el Govern. Per exemple, si no es racionalitza l’impost, si no es fa una gestió acurada de les despeses... l’estructura de l’Estat ha de continuar fent esforços cap a l’eficiència. Si això es fa amb el nivell de càrrega impositiva i nivell de recaptació que tenim avui, és suficient.\nEstà dient que si d’aquí a tres anys s’incrementen els impostos vol dir que el Govern, sigui quin sigui, no els ha gestionat bé?\nPot ser això. Si s’incrementen els impostos a curt termini serà per culpa del Govern i no per la UE.\nParlem ara de la llista blanca. Diu que passar-hi serà automàtic si adaptem les mesures BEPS?\nSí. Els que són a la llista de trànsit és perquè s’ha detectat que tenen certs règims o disposicions en els seus marcs fiscals que són qüestionats com a règims fiscals i poden fer mal a la competència lleial. Tot això està escrit en uns codis de conducta de la UE, que parlen sobre la competència fiscal lleial i deslleial. En el cas concret d’Andorra, van veure que tot estava bé, tant els tipus impositius com el marc fiscal, que van dir que era homologable, i també van veure la transparència i el fet que tenim mecanismes d’intercanvi d’informació en matèria tributària. Per tant, tot ho teníem bé, però van detectar que alguns dels règims preferencials en el si de l’impost de societats podien ser considerats com a règims perniciosos. Aleshores, cal remarcar que l’avaluació es va fer a finals de l’any 2016 i el projecte de llei de modificació del règim de l’ISI es va entrar durant el 2017. La UE va dir que, tots els països que hi ha a la llista intermèdia que emetin les revisions en els punts que estan qüestionats durant aquest any, automàticament passaran a la llista blanca.\nAra, però, és a tràmit parlamentari i s’ha traslladat a la comissió de finances, per estudiar les esmenes.\nSí. Ara, després de l’aturada pel tema del grup mixt, començaran a debatre aquest i altres assumptes. Però sí que s’aprovarà durant aquest any, entenc que sí.\nI un cop estiguem a la llista blanca, de què ens curarem?\nLi contestaré fent-li una pregunta: Què suposaria que fóssim a la llista grisa o negra?\nAra ja hi som. Què significa passar a la part bona?\nÉs molt important. Si volem competir, si volem continuar el que estem fent, no podem ser, per supervivència, en una llista negra, perquè el món, malauradament, fa que, si figures ara en una llista negra, cap banc del món vol treballar amb tu. No som autosuficients. Segons la meva opinió personal, hem de continuar tenint-hi un peu a fora i l’altre a dins, i sense fer enfadar a ningú intentar progressar. Però ens hem d’adaptar a l’entorn.\nPerò també hi ha veus contràries o que qüestionen aquestes passades i diuen que Andorra perd un cert atractiu.\nQue ho argumentin perquè és molt fàcil criticar-ho. Hem de ser seriosos. Fa vint anys, si haguéssim volgut signar convenis de no doble imposició, segurament hauríem pogut posar impostos diferents, que només tributessin a la gent de fora. Avui en dia, els països amb els quals ens toca firmar convenis, que són els països veïns, tenen una fiscalitat molt sofisticada i amb una pressió fiscal tributària amb un estàndard molt elevat. Pot ser que França i Espanya tinguin signats CDI dels anys 50, amb alguns Emirats Àrabs o alguns països africans, que són convenis diferents i potser no exigien tenir un IRPF. Sí, però, que s’ha de mirar per què i en quin entorn es van firmar. Va ser per una voluntat geoestratègica. Són països rics, tenen petroli, matèries primeres. Nosaltres quin interès tenim per firmar convenis? Per tant, hi ha gent que vol entrar en un debat que és pobre. Avui en dia Andorra és un país pobre i l’únic que tenim és el diferencial.\nDiferencial de tipus?\nDiferencial de tot. Diferencial fiscal, perquè és un motor per al turisme, per a les compres, perquè la gent pujarà pel fet de tenir un tipus més baix. Però cada vegada aquest diferencial es va reduint més. I, per tant, ara hem de treballar per continuar amb el diferencial i oferir turísticament coses diferents. Aquests darrers dos anys la gent ha vingut a Andorra i ha pernoctat més que abans; la despesa s’ha incrementat amb els hotels i restaurants, però ha baixat en compres. El postesquí és un diferencial. El sector comercial haurà d’evolucionar per ser competitiu. És com tenir un tax-free per defecte i aquest fet incentiva. Andorra és un país de serveis. I si la neu és una matèria primera, fràgil, hem d’intentar estratègicament ser competitius.\nParlant dels CDI, quines repercussions estan tenint?\nEstan funcionant bé, les normes del joc són molt clares i els convenis s’estan aplicant. Tant el de França com el d’Espanya. El portuguès es va firmar l’any passat i hauria d’entrar en vigor aquest any. Els convenis són interessants perquè Andorra pugui atreure inversió estrangera i la gent només parla bé dels CDI.\nCanviant de tema, la tipificació del delicte fiscal quines conseqüències immediates pot tenir?\nEl que hem intentat fer des de l’associació és difondre l’existència del delicte fiscal. Les conseqüències poden ser importants, perquè abans, si deixaves d’ingressar una quota, sempre et movies en l’àmbit de les sancions administratives, però no tenies risc de presó. Avui en dia, si la quota defraudada supera els 75.000 euros, pots acabar imputat i processat per un delicte fiscal i, si supera els 150.000, a més, per un de blanqueig. Des de l’AATF hem fet formacions sobre el delicte fiscal perquè en siguin conscients.\nI això ha comportat algun canvi de conducta?\nSi ara t’assabentes que algun client intenta amagar certs ingressos, es tracta d’un fet delictiu i els assessors poden tenir responsabilitats. Els assessors i, en definitiva, qualsevol persona que tingui indicis d’un fet delictiu ho ha de comunicar a la policia. I si un assessor ajuda o, fins i tot, recomana alguna acció d’amagar-ne, ja parlem de figures de coautoria del delicte. Per tant, això ho vam traslladar als associats, i vam insistir que un assessor que pugui fer males pràctiques o inciti el client a evadir també pot incórrer en el delicte fiscal.\nFinalment, des de l’AATF, veieu que hi ha algun tribut que encara està verd a nivell d’assessoria?\nDel que sí que es queixen els assessors és en el tema dels papers, des d’un punt de vista de l’aplicació telemàtica i informàtica, és que de vegades no acaba de funcionar. Quan funciona tot va molt bé, però molts cops no ho fa.\nEs tracta d’una queixa que ja ve des de l’inici de l’aplicació del nou marc tributari.\nSí, però s’ha de dir que, en general, el Govern està evolucionant i hi està invertint. Ara per ara, de les gestions presencials, res a dir-ne, la gent és encantadora. Pots fer cua o no fer-ne. Des de l’atenció al contribuient, ho estan fent bé. L’aplicatiu tecnològic és el que s’ha d’anar afinant.


Holiday home Bjerregårdsvej A- 469 Hvide Sande Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Holiday home Bjerregårdsvej A- 469\nAl visitar Hvide Sande, vosté es sentirà com a casa a Holiday home Bjerregårdsvej A- 469, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Holiday home Bjerregårdsvej A- 469, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com aparcament de cotxes.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Holiday home Bjerregårdsvej A- 469 no troba competidors en cap categoria.


La falta de relleu familiar obliga a tancar més comerços centenaris\nDues botigues emblemàtiques de Reus amb segle i mig d’història abaixen la persiana\nLa botiga de roba de la Casa Navàs, oberta el 1901, va tancar el 31 de gener passat (Vicenç Llurba)\nSara Sans/ silvia oller, Reus/ Girona\nEl 2010, quan la Llauneria Mata de Reus estava a punt de fer 140 anys, el pare de la Misericòrdia Mata es va voler jubilar. “Però en aquell moment estaven tancant molts comerços històrics i em va saber greu...”, recorda la Misericòrdia. Interiorista de professió, es va arremangar i, amb la seva germana, es va fer càrrec de la botiga familiar. Fins fa uns dies. Ara és ella qui es jubila. Ni els seus fills, ni els seus nebots no volen continuar. Tenen altres professions i els beneficis del comerç no sempre compensen les hores i l’esforç que requereix un taulell. Així que la Llauneria Mata ha tancat per sempre. També ha abaixat la persiana la joia de la corona de Reus: la botiga que ocupava els baixos de la Casa Navàs. L’any passat, la falta de relleu generacional també va obligar a tancar-ne una altra d’històrica: la merceria Tenas d’Olot, oberta el 1825.\nPrimer es van disparar els preus dels locals i molts comerciants que eren propietaris van tancar el negoci per llogar la botiga, normalment a una franquícia. “Guanyaven molt més llogant que venent darrere el taulell”, manté Misericòrdia Mata. I així va arribar una primera onada de tancament de negocis històrics. Més tard, al voltant del 2014, amb l’actualització de les rendes antigues, desenes de botigues a les principals ciutats catalanes van tancar. La baixada del consum per la crisi, més els canvis d’hàbits de compra (en centres comercials i per internet) i els lloguers impossibles han canviat el paisatge dels centres urbans, cada vegada més homogenis, amb les mateixes botigues de les mateixes cadenes. A Reus, Barcelona, Berlín o París. I a tot això, s’hi suma la falta de relleu generacional. “Quan vam assumir la botiga, vam reorientar el negoci i ens vam especialitzar en accessoris per a rebosteria, amb més de 7.500 referències i vam començar a vendre per internet”, explica la Misericòrdia Mata. El negoci funcionava però, tot i que ho ha intentat, ha estat impossible traspassar-lo.\n“Si no hi ha vocació i passió, millor no dedicar-s’hi... És més fàcil posar una franquícia; i si no hi ha continuïtat familiar les botigues de tota la vida tanquen. És així”, reconeix Gemma Molner, presidenta de l’associació de comerciants Tomb de Reus, que afegeix que “per sort, encara tenim clientela fidel i al centre de Reus les coses es mouen molt, tanquen establiments, però n’obren d’altres”. Algunes botigues històriques acullen ara un altre tipus de negocis, principalment restaurants, com la Casa Coder o l’antiga fàbrica de Vermuts Rofas.\nEl tancament de la botiga de la Casa Navàs està vinculat al canvi de propietat de la casa, que fa uns mesos va adquirir l’empresari Xavier Martínez. Tot i que es manté la incògnita sobre el futur d’aquesta joia modernista projectada per Domènech i Montaner, la intenció de Martínez és obrir-la al públic. “El que l’administració hauria de promoure és el manteniment del mobiliari d’aquestes botigues històriques... S’ha perdut molt patrimoni, però suposo que en el cas de la Casa Navàs, això està garantit”, manté la Mari Carmen Granados, historiadora de l’art i màster en Gestió del Patrimoni Cultural. Granados organitza des de fa dos anys la ruta comercial de Reus. I destaca que tot i el tancament d’aquests dos establiments emblemàtics, d’altres encara resisteixen com les pastisseries Padreny i la Poy, Queralt, El Barato, Jofré, Casa Pujol o la fleca Cal Llengüet.\nLa falta de relleu familiar va comportar l’any passat el tancament de la merceria Tenas d’Olot, de 192 anys d’història. El local continua en venda, malgrat que els propietaris van poder vendre els taulells i les prestatgeries, amb més de 118 anys d’antiguitat, que ara decoren una botiga de París i un negoci de Celrà. I no només comerços abaixen la persiana, un altre històric local d’Olot, el cafè bar Sport, obert el 1923, va tancar al novembre.\nA Colera, després de 70 anys delectant paladars, el restaurant Garbet, situat en una cala natural entre Llançà i Colera (Alt Empordà) i considerat per molts el millor xiringuito de platja d’Europa, ja no obrirà aquest estiu. La propietària, Águeda Pascual, ho anunciava aquesta setmana a les xarxes socials i adduïa el “final de la concessió” administrativa, que caduca aquest any. Va ser el seu avi, el pescador Álvaro Boada, conegut com el Bravo, qui el 1948 va establir les bases d’aquest negoci familiar, que va néixer com un xiringuito de canyes, i que amb el temps es va convertir en un restaurant d’alta gastronomia de la Costa Brava al qual arribaven per terra i també per mar clients d’arreu del món. Una “gran pèrdua” per a Colera, reconeixia l’alcalde, Lluís Bosch. “El Garbet ha estat per a nosaltres el mateix que el Bulli per a Roses; un ambaixador del nom del nostre municipi”, afirmava.\nFonts de Costes expliquen que si bé la concessió acabava aquest any, la propietat tenia l’opció de pròrroga però no ha volgut continuar. Un extrem que els amos no confirmen ni desmenteixen. Els propietaris ara tenen l’obligació de restituir l’espai i deixar-lo verge tret que algú vulgui continuar amb l’activitat amb una nova concessió. De candidats, en aquest entorn tan idíl·lic, probablement no en faltaran.\nA Girona, la perfumeria Can Can, oberta fa 41 anys, posarà punt final a la seva activitat aquest any, per jubilació de la propietària. El 2015, coincidint amb el final de la pròrroga de la llei d’ Arrendaments Urbans que va posar fi a les rendes antigues, va abaixar per sempre la persiana el Bar Rhin, després de 65 anys d’activitat, i la botiga de roba de casa Can Noell deixava enrere 75 anys d’història quan una multinacional italiana va pagar més per aconseguir el lloguer. El 2014 va tancar a la Rambla la pastisseria més antiga de Girona, Can Castelló, després de 114 anys d’activitat per qüestions econòmiques relacionades amb el lloguer, i el 2012 ho feia la botiga Bolsos Teixidor, fundada el 1890. En molts casos la moda tèxtil ha ocupat els locals tancats. L’Ajuntament treballa en un pla per protegir i reactivar els comerços històrics i singulars i ajudar-los a mantenir la seva activitat.\nSara Sans Reus/ Girona