Els estudiants de la UIB 'condemnen' a la forca l'apujada de taxes universitàries\nDesenes d'estudiants observen l'acció dels seus companys. A la pancarta s'hi llegia 'Ens ofeguen'.\nL'edifici Guillem Cifre de la Universitat de les Illes Balears (UIB) ha viscut aquest matí una «original» performança d'estudiants de la comissió de prosocials, amb la qual pretenien condemnar l'apujada de taxes que «afecta tot l'alumnat» i que «trenca amb el principi d'equitat», amb la qual cosa s'impedeix que moltes persones puguin estudiar per raons «merament econòmiques».\nL'acció reivindicativa ha constat de la instal·lació d'una forca a la balconada de la Facultat d'Educació, en la qual han simulat l'ajusticiament d'un estudiant, «representant la seva mort i la seva incapacitat d'accedir al sistema d'educació superior» en les actuals condicions.\nPortaveus d'aquesta comissió han destacat que «per les brutals retallades en educació, l'augment de taxes universitàries i el difícil accés a beques es respira un ambient de descontentament, frustració i ràbia entre tota la comunitat educativa».\nAixò suposarà, segons critiquen, que molts companys deixin d'assistir a classe enguany per «raons econòmiques» i que altres ni tan sols hagin pogut accedir-hi.\nA més, també denuncien que hi ha professors que passen a formar part del col·lectiu de desocupats, uns altres es troben sobresaturats, i les classes es massifiquen, amb la qual cosa l'atenció a l'alumnat amb qualitat es converteix en un fet gairebé impossible.\nEn el manifest que han llegit critiquen que «la dreta clarament cerca eliminar els «fills de classe obrera de la universitat», i limiten «l'accés a bona part del poble per a seguir essent la seva mà d'obra barata».\nSegons critiquen, «posen la universitat pública al servei de l'entramat empresarial», «afebleixen els òrgans de govern de la universitat per a dificultar la democràcia interna» i construeixen «un model organitzatiu vertical, que finalitzi amb la mercantilització i privatització de la universitat pública».\n(1) Justícia només per als rics\n(2) Estudis només per als rics\n(3) Illes Balears i Pitiüses: colònia dels espanyols. S'ho enduen tot i ens en donen les engrunes.\nRealment, això d'estar sotmès a la metròpoli espanyola és una font de desgràcies, vergonya, pobresa i indignitat.\nPensau-vos-ho dos pics a les properes eleccions. "Paga" la pena, romandre pus temps amb aquestes sangoneres aferrades?\nGracias por cubrir la noticia!


El cinema d’abril 2021\nContinua el lent degoteig d’estrenes de les majors de Hollywood camí de l’esperada nova normalitat cinematogràfica. També aquest mes arriben algunes de les propostes que compten amb nominacions per a l’imminent 93a edició dels premis de l’Acadèmia de Hollywood, els Oscars, que se celebren el proper 25 d’abril.\nL’estrena més destacada del mes és la proposta sud-coreana ‘Península’, presentada en la darrera edició del Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya de Sitges i que és la seqüela de ‘Train to Busan’ (2016), que també es va presentar al Festival de Sitges on va ser distingida amb els guardons a millor direcció i efectes visuals. Escrita i dirigida per Yeon Sang-ho com l’anterior, aquesta continuació se situa 4 anys després dels fets de l’original. Corea continua patint la infecció zombie i el soldat Jung-seok, que havia fugit del país, es veu obligat a tornar a Seül per intentar recuperar un valuós objecte. Allà descobreix que encara hi queden supervivents a la pandèmia.\nArriben tres de les protagonistes de l’imminent cerimònia dels oscars. La danesa ‘Otra ronda’ va ser la gran triomfadora de la darrera edició dels Premis del Cinema Europeu amb 4 guardons (pel·lícula, direcció, actor protagonista i guió), guanyadora del premi a millor pel·lícula de parla no anglesa dels César del cinema francès i nominada al Globus d’Or en aquesta mateixa categoria i també aspira a 4 premis BAFTA del cinema britànic. Dirigida per Thomas Vinterberg, la pel·lícula és la gran favorita per aconseguir l’oscar a millor pel·lícula de parla no anglesa i també està nominada a millor direcció. La britànica ‘Una joven prometedora’, òpera prima de la cineasta Emerald Fennell, també autora del guió d’aquest thriller, nominat a 4 Globus d’Or, que aspira a 6 BAFTA i està nominat a 5 premis: pel·lícula, direcció, actriu protagonista (Carey Mulligan), guió original i muntatge. I de Hollywood, ‘Los EEUU contra Billie Holiday’, trasllat a la gran pantalla de la novel·la homònima de l’autor Johann Hari dirigit per Lee Daniels es candidat al premi a millor actriu protagonista (Andra Day, també nominada als Globus d’Or per aquest film).\nTambé made in Hollywood arriben ‘Mortal Kombat’ i ‘Chaos walking’. La primera, òpera prima de Simon McQuoid, trasllada a la gran pantalla de la saga de videojocs homònima creada per Ed Boon i John Tobias. Es tracta d’un remake: el videojoc ja va ser adaptat l’any 1995 en una pel·lícula dirigida per Paul W.S. Anderson. La segona, dirigida per Doug Liman, és l’adaptació de la primera de les novel·les de ciència-ficció, ‘The knife of never letting go’, de la trilogia de títol homònim obra de Patrick Ness. La història se situa al futur a Prentisstown, un poble on no hi ha dones. A més els seus habitants tenen un poder: poden escoltar els pensaments de la resta. Un dels seus habitants, Todd, coneix una noia, Viola, de la que no pot escoltar els seus pensaments. Tom Holland dóna vida a Todd i Daisy Ridley és Viola, mentre que Mads Mikkelsen (que aquest mes fa doblet a la cartellera) interpreta al seu enemic.\nTenim diverses propostes de producció europea. D’Hongria arriba el drama ‘Final report’, darrer treball escrit i dirigit pel veterà István Szabó, protagonitzat per un cardiòleg (a qui dóna vida Klaus Maria Brandauer) al que obliguen a jubilar-se i no sap que fer amb la seva vida. De factura britànica s’estrenen el thriller ‘El espía inglés’ i el drama ‘Supernova’. El primer, dirigit per Dominc Cooke i presentat en la darrera edició del Festival de Sundance, està ambientat durant la Guerra Freda i narra com un enginyer, Greville Wynne (interpretat per Benedict Cumberbatch), s’infiltra al MI6 com espia. L’altre és el segon film escrit i dirigit per Harry Macqueen, 7 anys després del seu debut amb ‘Hinterland’. La història està protagonitzada per una parella, Sam (Colin Firth) i Tusker (Stanley Tucci), que porten 20 anys junts. Quan a Tuker li diagnostiquen un principi d’alzheimer decideixen viatjar per tota Anglaterra en furgoneta visitant els seus amics, familiars i llocs que han marcat la seva vida en comú. I de casa nostra també arriben diferents films. ‘Nacido rey’ és el darrer treball del cineasta Agustí Villaronga i mostra la història del jove Faisal, el fill petit del primer rei d’Arabia Saudí, que l’any 1919, quan només tenia 13 anys, va ser enviat a Anglaterra amb una important missió diplomàtica. Tenim dos documentals: ‘Natura Bizia’, que explora la biodiversitat d’Euskadi i Navarra, i ‘Amanece en Calcuta’, sobre el llegat de la Santa Teresa de Calcuta. I el drama ‘Crónica de una tormenta’, òpera prima de la cineasta Mariana Barassi, també autora del guió. La història es desenvolupa durant la tempesta del títol en la redacció d’un diari on queden atrapats el director, Ernesto Alterio (que canvia de registre després de les recents Orígenes secretos i Un mundo normal), i una periodista (Clara Lago) que discuteixen sobre la imminent successió del director.\nConcurs Oscars 2021 »


El 2016, un any càlid i sec a Catalunya - Sala de premsa. Generalitat de Catalunya\nEl 2016, un any càlid i sec a Catalunya...\nEl dèficit de precipitació ha estat força generalitzat\nAl conjunt del continent europeu, l’any 2016 hauria estat el quart més càlid des que hi ha registres instrumentals\nA l’Observatori de l’Ebre, la temperatura mitjana anual del 2016 ha estat de 18,7 °C (figura 3), el 1r més càlid de la seva sèrie, juntament amb els anys 2014 i 2011 que van presentar un valor idèntic. El valor suposa una anomalia respecte de la mitjana climàtica 1961-1990 de +1,8 °C, i la contribució positiva ha estat causada sobretot pels valors de temperatura màxima. La temperatura màxima mitjana ha estat de 24,4 °C i la temperatura mínima mitjana de 13,0 °C, valors que suposen una anomalia de +2,1 °C i +1,5 °C respectivament.\nA l’Observatori Fabra, la temperatura mitjana anual ha estat de 16,5 °C, el 3r més càlid de la sèrie (figura 3), darrere dels anys 2015 i 2006 quan va ser de 16,6 °C. L’anomalia respecte de la mitjana climàtica 1961-1990 és de +1,7 °C, i la contribució positiva ha estat igual que en el cas de l’Ebre sobretot pels valors de temperatura màxima. La temperatura màxima mitjana ha estat de 20,6 °C i la temperatura mínima mitjana de 12,3 °C, valors que suposen una anomalia de +2,2 °C i +1,0 °C respectivament.\nAquesta informació s’ampliarà a través de la publicació del butlletí anual definitiu durant el mes de febrer de 2017. Més informació a www.meteo.cat a les xarxes socials facebook.com/meteocat i @meteocat\nPDF - 1,291 MB\nAnom T Cat


Montse Sáez - Sant Adrià de Besòs - 29/6/2012\n- El consell demanarà al Departament d’Ensenyament que reconsideri les mesures educatives pel curs 2012-2013\nLes mesures que el Departament d’Ensenyament està aplicant en els darrers cursos escolars minven la qualitat del sistema educatiu i per tant perjudiquen l’atenció educativa de l’alumnat de Sant Adrià. Decisions com l’augment de ràtio d’alumnes per classe, la reducció del finançament de les places públiques de 0 a 3 anys, l’eliminació de la dotació econòmica dels Plans Educatius d’Entorn i de les Oficines Municipals d’Escolarització, etc, afecten negativament a un sistema de treball, pel que s’ha apostat a Sant Adrià, basat en la coresponsabilitat entre les administracions i la comunitat educativa.\nPer aquest motiu, el Consell Escolar Municipal de Sant Adrià de Besòs va acordar per unanimitat en el Plenari del 18 de juny demanar al Departament d’Ensenyament de la Generalitat de Catalunya el següent:\nEn primer lloc, que reconsideri algunes de les mesures que està aplicant en els darrers cursos escolars i que atempten contra la qualitat de l’ensenyament públic com ara l’increment d’hores lectives del professorat que implica una disminució de places i menys temps per a la planificació i la coordinació docents; la reducció de les dotacions de mestres d'educació especial i Unitats de suport d'educació especial i aules d’Acollida que suposa una afectació directa a l’alumnat més sensible com és el d’educació especial i el nouvingut i el retard en les substitucions de professorat.\nEn segon lloc, que la Delegació Territorial de Barcelona-Comarques resolgui favorablement les diverses demandes que els centres educatius de Sant Adrià estan fent en relació a les jornades continuades, adaptació d’horaris per millorar l’atenció educativa, manteniment de projectes i professionals als centres educatius.\nEn tercer lloc, recuperar els espais de reflexió i coresponsabilitat com la Zona Educativa, la dinàmica de la Taula Mixta de Planificació i l’assignació econòmica del Pla Educatiu d’Entorn.\nEn quart lloc, no reduir el finançament de les places públiques d’educació infantil (de 0 a 3 anys), que estava fixat en 1800 €.


El criteri d’actuació que proposa Jesús | Catalunya Religió\nPer Josep Lligadas. Dll, 06/04/2020\nSegur que ho hem sentit més d’un cop: “¿Per què hem de deixar que els musulmans construeixin mesquites aquí, si a l’Aràbia Saudita està prohibit edificar esglésies catòliques i a molts països musulmans està molt restringida la pràctica del cristianisme?”. És una cosa que acostumen a dir persones de la dreta dura, que es consideren grans defensors del cristianisme i d’això que ells anomenen la cultura cristiana. I també n’hi ha moltes altres que, tot i no ser de la dreta dura, lamentablement també ho pensen.\nI resulta que no. Que això no és defensar el cristianisme. Això és, directament, anar-hi en contra. I és que Jesús ho va dir molt clar, a Mateu 7,12: “Feu als altres tot allò que voleu que ells us facin; aquest és el resum de la Llei i els Profetes”. Per tant, com que jo vull que a l’Aràbia Saudita es puguin construir esglésies catòliques, i vull que el cristianisme es pugui viure i expressar tranquil·lament a tot arreu, el que he de fer, segons Jesús, és facilitar, per la part que em toca, que tothom pugui fer el mateix. I que, per tant, els musulmans puguin construir aquí els edificis que considerin necessaris per a la vivència de la seva fe, respectant, evidentment, les normatives urbanístiques o de qualsevol altre tipus que siguin pertinents. I això, amb total independència de si en determinats països musulmans posen traves als catòlics: Jesús no va dir “feu allò que us facin”, sinó “feu allò que voleu que us facin”.\nAixò és el mateix que passa quan, davant un crim especialment impactant, en surten alguns demanant que el culpable “es podreixi a la presó”. I això tampoc no és cristià, ni ajuda a defensar cap mena de cultura cristiana. Jo no ho voldria mai, haver de “podrir-me a la presó”, i per tant no ho vull per a ningú. Jo el que vull per als assassins de tota mena és que arribi un moment en què siguin capaços de reconèixer els seus crims i puguin esdevenir persones renovades, capaces d’aportar els seus talents a la col·lectivitat. És allò que Jesús també diu, en aquest cas a Mateu 5,44, quan convida a pregar pels enemics, que consisteix a demanar a Déu, i a desitjar profundament, que els qui actuen malament se n’adonin i vulguin actuar bé.\nI el mateix podem dir respecte al tracte als immigrants i els refugiats. No fa gaires setmanes vèiem com a la frontera entre Grècia i Turquia la policia atonyinava de mala manera els sirians i altres persones que fugien de les tragèdies dels seus països. Ja sabem que no és fàcil gestionar l’arribada de tanta gent desvalguda, però en tot cas és evident que qualsevol dirigent europeu, i qualsevol europeu en general, voldria ser tractat d’una manera ben diferent de com aquestes persones són tractades. I a sobre, algú ja va parlar aquells dies, un cop més, que cal impedir l’entrada a Europa de tota aquesta gent per evitar una invasió que malmeti la ja esmentada cultura cristiana. I no, és clar. Estossinar immigrants i fer-los la vida tan dolorosa com sigui possible no va a favor de res que tingui que veure amb el cristianisme, i utilitzar el nom cristià per defensar aquesta mena de polítiques és, per dir-ho amb llenguatge una mica antic, una blasfèmia.\nAquest ensenyament de Jesús que ens convida a fer als altres allò que volem que ells ens facin, de fet, no és original d’ell. A l’Antic Testament el trobem en el llibre de Tobit 4,15, però formulat en negatiu: “El que no vulguis per a tu, no ho facis a ningú”, i és present també en altres cultures. En català se’ns ha conservat en forma d’adagi, tot i que aigualit, perquè l’adagi català se situa en el nivell dels desigs i no dels fets: “El que no vulguis per tu, no ho vulguis per ningú”. Tant en positiu com en negatiu, el significat és en realitat el mateix, si bé la forma positiva que utilitza Jesús sembla que convidi més a tenir una actitud activa en bé dels altres. Però en realitat la forma negativa també convida a actuar: jo, si tinc un accident, per exemple, no voldria pas que la gent passés de llarg, i, per tant, si em trobo amb un accident jo no passaré de llarg, cosa que vol dir, formulant-ho en positiu, que m’aturaré i miraré d’auxiliar l’accidentat.\nAra que comencem aquesta Setmana Santa estranya, sense trobades comunitàries, sense celebracions, sense ritus compartits, i alhora sense poder anar a prendre l’aire enlloc, podem aprofitar la situació per aprendre una mica més què vol dir ser seguidors del crucificat. Aquest criteri d’actuació que Jesús ens proposa és una peça fonamental de l’actitud davant la vida de tots aquells que el tenim a ell com a punt de referència i creiem en ell. O sigui que, aquests dies, mentre el contemplem a la creu, podríem aturar-nos a pensar una mica com portem nosaltres aquesta crida que ell ens fa.\nI gosaria afegir una altra cosa: que aquest no és només un criteri cristià, sinó que és vàlid per a qualsevol persona honesta, tant a nivell individual com a nivell col·lectiu. Un molt bon criteri d’actuació per donar solidesa a una ètica cívica i democràtica. De fet, les moltes coses bones que gràcies a Déu estem veient aquests dies de pandèmia, són totes elles realitzacions d’aquest criteri.


Practicar muntanyisme d'una forma segura, amb formació i sense riscos - À Punt\nPracticar muntanyisme d'una forma segura, amb formació i sense riscos\nAquest és l’objectiu del I Congrés Intergeneracional de les Muntanyes que té lloc aquest cap de setmana a Cocentaina\n22 d'octubre 2021 - 21:36\nCocentaina acull aquest cap de semana el I Congrés Intergeneracional de les Muntanyes. L’objectiu és fomentar aquesta pràctica esportiva entre la gent jove d'una forma segura, amb formació i sense riscos.\n⛰ De muntanyisme i escalada es parla aquest cap de setmana a Cocentaina, durant el primer Congrés Intergeneracional de Muntanyisme. Els @hermanospou hi han participat per parlar de formació i de convivència amb la natura. @femecv\n➕ informació al web https://t.co/nuLQa75DXk pic.twitter.com/XDoqtSkvmj\n— À Punt Esports (@apuntesports) 23 de octubre de 2021


Comença la cursa per la privatització de l’AVE i la posada en marxa d’un nou servei ‘low cost’ des del Prat | El Prat Llibertari\nOctober 31, 2019 in Actualitat, ECONOMIA\n«La posada en marxa d’un nou servei d’AVE de baix cost anomenat EVA, reviurà a la fins ara estació fantasma de l’AVE del Prat de Llobregat».\n«La liberalització del tren en 2020 amenaça a les línies menys rendibles, que utilitzen 9 milions de viatgers»\n«L’AVE que ocupa el 3,8% d’usuaris, ha estat el receptor en darrers temps del 71% del total d’inversions ferroviàries».\nEl procés de liberalització del transport de passatgers ferroviari, que serà efectiu al desembre de 2020 en tota la UE, continua avançant i cada vegada es coneixen més detalls de les condicions i requisits a l’Estat Espanyol. Adif, el gestor estatal que gestiona les infraestructures ferroviàries, preveu escollir els nous operadors a mitjans de desembre d’aquest any, el termini de presentació d’ofertes per les adjudicacions acaba just aquesta nit.\nAmb la privatització de la xarxa de trens AVE, el sector ferroviari completarà un pas més cap a la seva completa liberalització en mans d’empreses privades, posant definitivament fi al model ferroviari entès com un servei públic que ha imperat fins a l’actualitat. Actualment, Adif disposa de tres corredors d’AVE, el de Barcelona, València-Alacant i el de Sevilla-Màlaga.\nL’AVE de baix cost reviu l’estació fantasma de l’AVE del Prat de Llobregat\nEnmig de tot aquest context la fins ara estació fantasma de l’AVE del Prat de Llobregat ha recobrat nou protagonisme per la posada en marxa d’un nou servei d’AVE de baix cost, que aniria fins a l’estació d’Atocha a Madrid, amb una sola parada intermèdia al camp de Tarragona.\nLa línia que connecta Barcelona amb Madrid actualment és la més rentable de tota la xarxa estatal d’alta velocitat, concebuda de manera radial, amb Madrid al centre. Des d’Adif preveuen que hi haurà una batalla per fer-se amb els trams més freqüentats. I la lluita principal serà per Madrid-Barcelona- i el tram que va fins a Perpinya.\nLa liberalització del tren en 2020 amenaça a les línies menys rendibles, que utilitzen 9 milions de viatgers\nAlgunes veus alerten que la privatització de la llarga distància impliqui “una contracció en l’oferta associada a l’abandó de línies no rendibles i una pèrdua de serveis”. Aquests “temors” es veuen també reflectits en un altre estudi recent de la CNMC sobre el sector ferroviari que reflecteix que només un 64,7% de les línies d’Alta Velocitat són rendibles. Aquest percentatge és encara menor en la resta de les línies de llarga distància no convencional amb resultat positiu: un 19,5%. El portaveu de la Plataforma Estatal en Defensa del Ferrocarril comentava al respecte: “Al final hauran de ser els Pressupostos Generals de l’Estat els que ajudin l’empresa privada a prestar aquests serveis que no resulten rendibles”.\nPer al secretari de comunicació de CGT José López, la liberalització no es fa seguint les regles del lliure mercat i afirma: “Les cartes ja estan tirades. Ells necessiten que es garanteixi que els supliran les possibles pèrdues”. Posa d’exemple l’esdevingut a Anglaterra, en 1997 se subvencionaven els ferrocarrils amb 2.900 milions d’euros i en el 2017 van destinar gairebé el doble, 5.400 milions.\nOrdida per Margaret Thatcher i rubricada pel conservador John Major la privatització l’any 1994 dels ferrocarrils britànics tampoc van comportar cap baixada de preus. Sense anar més lluny segons un estudi del sindicat TUC els britànics van desemborsar el 13% del seu sou en transport públic enfront al 5% dels habitants de l’Estat Espanyols. I segueix manifestant una tendència al alça, amb pujades per sobre del doble de la pujada dels salaris. A tall d’exemple per cobrir una distancia de a penes 60 kilòmetres entre Linfield i Londres un usuari britànic ha d’adquirir un abonament anual per l’equivalent de 4.500 euros. En l’actualitat, només hi ha dos països, Regne Unit i Suècia, que han privatitzat al complet el servei de passatgers.\nL’AVE el receptor del 71% del total d’inversions ferroviàries\nLa inversió en línies d’AVE no ha deixat d’augmentar a l’Estat Espanyol, sent les inversions realitzades molt superiors al seu equivalent al conjunt de la resta d’Europa. No deixa de ser curiós la important bretxa existent entre l’esforç inversor dels successius governs en l’Alta Velocitat en comparació amb la deficitària inversió realitzada amb el ferrocarril convencional i la mitjà distancia. Estem parlant d’un 71% del pressupost enfront del 29% dedicat al convencional. Una absoluta desproporció de l’esforç inversor, i més si tenim en compte que actualment només un 3,8% d’usuaris viatgen en AVE davant d’un 96,2% del convencional. Una inversió irrecuperable a curt i mitja termini que amortitzarà ara el sector privat.\nAquesta inversió ha convertint l’estat espanyol en el segon país del món amb una xarxa més extensa en termes absoluts, amb actualment uns 2.500 quilòmetres de vies de ferrocarril d’alta velocitat (només per darrere dels 11.000 quilòmetres de la Xina, un país de magnituds sempre desproporcionades), segons les dades de la Unió Internacional del Ferrocarril (UIC).\nLa baixada del billet el principal atractiu del nou servei d’AVE de baix cost\nEl pla de negoci preveu augmentar la quantitat de passatgers amb el seu nou format de baix cost rebaixant un 40% el preu de l’actual bitllet de l’AVE. Així doncs, el preu passaria de 52 euros a 30 euros. Amb la reducció de preu, preveuen oferir 8.750 bitllets “low cost” entre abril de 2020 i setembre de 2021, ja que estima que els nous preus atrauran a més passatgers.\nUna altra característica que farà que els preus siguin més econòmics serà que circularan en horaris vall, és a dir, en aquelles hores en les que menys viatgers agafen el tren habitualment; actualment hi ha 3 rangs de circulació a nivell ferroviari: hora punta, hora normal i hora vall.\nUn dels motius pels quals, tot i el preu reduït, segueix sent rentable el “paquet” AVE, és que Adif modificarà les condicions actuals dels peatges ferroviaris sobre les línies AVE, cosa que implica que el cost per la companyia privada serà menor i per tant augmentarà el rang de benefici tot i la rebaixa en els preus dels bitllets. Concretament, amb l’objectiu de fer més atractiva la oferta als possibles nous operadors privats (entre els qual també es troba Renfe de capital públic), s’ha ofert a rebaixar els peatges un 22% i oferir bonificacions del 50% sobre els mateixos. D’aquesta manera es pretén fer més atractiva la venda d’aquest fins ara bé públic, tot i la gran inversió pressupostaria que s’ha realitzat fins ara.\nLes característiques del nous EVA\nEls trens escollits per la nova opció d’AVE de baix cost han estat els Talgo de sèrie 112, que estan sent modificats per adaptar-los als nous requisits de l’opció low cost als centres de La Sagra (Toledo), Málaga i Valladolid. Summa, una consultora d’imatge, està ajudant a fer la nova re-estilització d’aquests trens que, pel què sembla, seran força colorits: la base serà morada i les portes de color taronja. El seu nom serà EVA.\nA fi d’abaratir costos i augmentar beneficis un 30%, es modificarà el format de places augmentant la seva capacitat de les 507 places que tenen els convencionals a 581, modificant el tamany dels seients i la seva disposició. S’ha d’afegir també que, apart de les modificacions físiques, n’hi ha d’altres pendents de confirmar però probables que trobem interessant comentar, a saber: la substitució del servei de cafeteria per màquines “vending”, no hi haurà personal d’atenció a bord (servei d’acompanyament a menors, d’atenció a persones amb discapacitat o a gent gran) i el cobrament de suplements per elecció de seient, equipatge especial o mascotes.\nEn resum, les condicions del viatge empitjoraran considerablement ja que s’optimitzarà l’espai perquè hi càpiguen més passatgers, reduiran el personal contractat tant a cafeteria com a atenció al passatger i, possiblement (tal i com ha passat en el sector aeri), es canviaran les condicions post-venta dels bitllets una vegada s’hagi privatitzat, és a dir, les condicions actuals de canvis o cancel·lacions s’eliminaran i es passarà a pagar un extra per les mateixes.\nQuines son las empreses que opten a competir con Renfe\nAvui venç el termini per què els operadors presentin a Adif les seves propostes. Segons el ministre espanyol de Foment José Luis Ábalos “Hi ha concurrència i hi haurà competència” i l’apertura de l’AVE permetrà rendibilitzar la inversió de 51.000 milions d’euros realitzada en la seva construcció, es traduirà en un abaratiment dels bitllets i serà una bona promoció d’un mitjà de transport alternatiu, tenint en compte que també “son el mitjà més sostenible”.\nLes companyies fins ara interessades a competir amb Renfe han estat la companyia ferroviària pública francesa SNCF, Ilsa (de Air Nostrum), i l’espanyola Talgo, ho farien a través de la seva filial Motion Rail, la presidenta de la qual és Elena Salgado, exministra d’Economia i exvicepresidenta del govern del PSOE. Tot i això, hi ha d’altres que esperaran a decidir si presentar-s’hi o no fins l’últim moment, com és el cas de Alsa i Avanza, empreses de transport d’autobús: la seva decisió final dependrà de les estimacions econòmiques de la viabilitat financera del projecte.\nCom ja hem avançat, la liberalització es produirà el 14 de desembre de 2020 i la oferta inclourà que a llarg termini (de deu anys) la línia pugui tenir un 60% de capacitat addicional respecte la que actualment tindria Renfe. L’objectiu és la de tenir menys trens a les cotxeres: captar aquells viatgers que actualment utilitzen el cotxe en desplaçaments de llargues distàncies per qüestió de preu.\nDesprès de 229 dies espatllades per fi comença la reparació de les escales de l’estació de Renfe?\n← Els transportistes fan vaga després de nou anys de sou congelat\nTal dia com avui de 1910 va fundar-se la CNT →


SANTUARI DE LA MARE DE DÉU DE MISERICÒRDIA. REUS: divendres, d’agost 15, 2014\nLectures i homilia de la festivitat de l’Assumpció de Maria\nLa festa d’avui ens parla, doncs, del nostre futur “quan gaudirem d’un cel nou i un terra nova”. La festa d’avui ens diu que Jesucrist, amb la seva resurrecció, ens salva i Maria és la nostra garantia.\nEn el cor del mes d’agost cada any l’Església ens demana que celebrem la festa de l’Assumpció de Maria. Una memòria que té arrels molt fondes des dels primers segles de l’Església. I és a l’Orient on té el seu origen i és allà on l’anomenen, a la festa d’avui, la Dormició de Maria.\nSant Teodor es pregunta davant de la festa d’avui: “Amb quines paraules explicaré el misteri? És un misteri insòlit, sublim, que sobrepassa tot el que podem entendre”.\nAvui tot té un to eminentment pasqual. Si us hi heu fixat la primera lectura és de l’Apocalipsi, com en el Temps Pasqual, quan Durant l’any és de l’Antic Testament. Amb tot, és una festa que neix no de l’Escriptura, sinó de la tradició, del sentit del poble, del sentit de l’Església que aplica, amb lògica humana, les coses de Déu: si Maria ha compartit en tot el pla redemptor de Crist, és normal pensar que Maria resti unida en tot al seu fill, des de la seva concepció fins la seva mort. Aquesta lògica no és cega, ni és una devoció extralimitada a la Mare de Déu.\nSant Pau ens ha parlat del misteri de vida que Crist ha guanyat; i deixa entreveure un procés; cada un en el moment, diu, que li correspon; primer el Crist, després els que són de Crist. I qui és més de Crist que la seva mare? Maria té un lloc preferent. Maria, com a imatge de l’Església, és aquesta dona que l’autor de l’Apocalipsi ha anomenat “la vestida de sol, la vestida de llum”.\nPer això Maria, gloriosa al cel, és imatge del que li espera a tota l’Església, el nou poble de Déu, a cadascú de nosaltres, units en tot al Crist pel Baptisme. Avui és, doncs, un anunci i una profecia de la nostra fi, que no és un sepulcre, sinó els braços del Pare que ens estima.\nMaria, com és lògic, ens ha passat al davant. Ella, amb la seva assumpció, ha encetat el camí que porta al trobament definitiu amb Déu.\nLa festa d’avui ens parla, doncs, del nostre futur “quan gaudirem d’un cel nou i un terra nova”. La festa d’avui ens parla del triomf del bé sobre el mal, de la bellesa sobre la lletjor, de la veritat sobre la mentida. La festa d’avui ens diu que Jesucrist, amb la seva resurrecció, ens salva i Maria és la nostra garantia.\nEl càntic de Maria, el Magnificat, que hem escoltat, és la resposta agraïda i plena de joia de Maria; i ens deixa entreveure la nostra vida. Que sigui sempre el nostre cant d’acció de gràcies, sobretot avui.\nMalgrat que som criatures mortals, com l’herba del camp que avui hi és i demà se seca, malgrat la nostra petitesa... som salvats per Déu. L’únic que té a les mans la vida i la mort.\nCom Maria podem ben dir “El Senyor ha fet en mi meravelles”. “Maria és model d’esperança certa per al poble que camina”. El pas de la mort a la vida assolit per Jesús ressuscitat, i anticipat en Maria, ens parla del nostre demà, quan gaudirem “d’un cel nou i una terra nova”.\nSom, com Maria, també objecte de l’amor de Déu, i ho som sempre, en la vida i en la mort.


Holiday home Bækholmen Ebeltoft XI Ebeltoft Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 953 allotjaments a Ebeltoft.\nHoliday home Bækholmen Ebeltoft XI\n-, Vibaek Strand, Ebeltoft, Dinamarca, 8400 - Veure al mapa\nMés informació sobre Holiday home Bækholmen Ebeltoft XI\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Holiday home Bækholmen Ebeltoft XI és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Ebeltoft. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Holiday home Bækholmen Ebeltoft XI, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, nevera a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Holiday home Bækholmen Ebeltoft XI.


Viatges Capitals: Amsterdam • Ràdio Capital de l'Empordà\nAl Matí Capital hem viatjat fins a la capital dels Països Baixos per conèixer totes les atraccions turístiques que hi ha a Amsterdam com també la gastronomia típica de la zona\nLa Venècia del Nord, o també coneguda com a Amsterdam, capital dels Països Baixos. Aquesta setmana, a Viatges Capitals, ens hem traslladat fins a la ciutat de les tulipes per poder conèixer de primera mà què es pot veure i menjar a la ciutat europea.\nSempre s’ha parlat del barri vermell i de les diferents activitats que es fan però mai es ressalta la cultura museística que té Amsterdam. Alguns exemples són el famós Museu Van Gogh o també el Museu Casa Anna Frank. Dues atraccions turístiques que cal visitar abans de marxar de la ciutat.\nCom és habitual a la secció dels Viatges Capitals, també hem parlat de la gastronomia que es pot trobar a Amsterdam. Entre els diferents àpats hi destaca el Bitterballen, com una mandonguilla arrebossada o també el Stroopwafel, una galeta amb caramel per dins.\nEscolta la secció sencera aquí.\nArticle anteriorCinc Minuts Més – 8 gener 2020: Matchday & Valverde\nArticle següentCartell complet del Barcelona Beach Festival 2020


Aquest costum tan nostre de flagel·lar-nos doblement - Opinió de Marta Rojals - VilaWeb\nAquest costum tan nostre de flagel·lar-nos doblement\n«Si la idea de tot plegat és que les pròximes generacions de catalans ni ho tornin a intentar, l'escarni 'exemplar' dels ostatges només pot aconseguir el contrari»\nEls qui van veure les imatges diuen que se’n recordaran sempre: a les seues pantalles, les institucions i la policia del país lliurant els nostres representants polítics i civils a les forces d’ocupació. Per les xarxes encara volta el sinistre furgó de la Guàrdia Civil amb una mena de gàbies pensades –o si no, què– per a neutralitzar criminals del calibre d’Hannibal Lecter o dels violadors de la Manada –ai, no, aquests no. I el vídeo d’un captor del comboi fent befa de l’enemic captiu, i la portada d’un diari que parlava de ‘transport VIP’, com volent dir que massa poc, que potser els haurien volgut lligats i nus darrere d’un carro perquè els poguessin llançar excrements a cada poble espanyol, i encara no estarien contents, no, perquè res no sembla satisfer prou la fam de revenja de l’opressor.\nA les heterogènies tertúlies dels mitjans catalans no és difícil sentir l’unionista que, arrepapat al seient giratori, afirma que els independentistes no s’embrancaran mai en cap revolució perquè, vivint en aquest racó del primer món, hi tenen massa a perdre. Com que no especifica què és aquest ‘massa’, hem d’especular: potser pensa en una hipoteca pagada, en vols low-cost de cap de setmana, en una subscripció a Netflix, o en tot allò que pugui emparar una alarma de seguretat privada. O també es pot referir, més aviat, a aquelles coses intangibles, irreparables, impagables, que perdràs de debò si provoques que l’estat t’hagi d’arrabassar dels teus i del teu entorn per a disposar de tu com un ninot. Un ninot que despullarà de drets fonamentals –polítics, de manifestació, de presumpció d’innocència, d’una defensa justa, continuem?– per abocar-hi tota la humiliació i escarni en prime time, esteu tots avisats.\nSi la idea de tot plegat és –com se sap del cert– que les pròximes generacions de catalans ni ho tornin a intentar, amb l’escarni ‘exemplar’ dels ostatges només pot aconseguir el contrari: blindar el moviment independentista per més generacions de les esperades, amb independència de la independència. Perquè ens ha tocat allò que no sona, allò més íntim de l’ésser humà organitzat, que és la dignitat col·lectiva. I si amb la humiliació de l’estatut hi va haver alguna possibilitat ‘pecuniària’ de revertir l’ofensa, aquest intangible ja no el revertiràs, m’atreveixo a dir que mai més, amb cap oferta de les que s’imploren des dels altaveus del grup Godó. La memòria de la ignomínia ara corre d’un mòbil a un altre i es conserva en milions de còpies de seguretat.\nAra bé: així com cada vexació als capturats la sentim sobre tot l’independentisme, seria doble humiliació si no féssim nostra, de manera anàloga, la botifarra monumental amb què els exiliats travessen cada dia la cara a l’estat. En aquest aspecte, se me’n fumen i se me’n foten les baralles partidistes, en aquesta columna no pensem rebolcar-nos en el doble de fang: perquè cada dia que l’Anna Gabriel o l’Adrià Carrasco es lleven en llibertat és la nostra venjança, cada dia que la Marta Rovira pot tenir sa filla a mà és el nostre triomf, cada dia que la Clara Ponsatí llança un sobirà clatellot des d’una tribuna lliure és el nostre clatellot. Com cada ocasió que podem sentir la veu decidida de Meritxell Serret, el somriure vitalista de Toni Comín, un discurs inesperat de Lluís Puig, la paraula múrria de Carles Puigdemont: el confort és proporcional a la ràbia de qui divendres els hauria volgut veure transportats en un segon furgó de la vergonya. Fugados, els del retiro dorado, Erasmus, comegambas. Mil gambes es fotessin, mira què us dic, per cada euroordre retirada, destapant les argúcies a la turca d’un estat en descomposició.\nNo res: només volíem deixar dit això, malgrat l’independistam que suplica, i s’aplica, una altra fuetada sobre cada fuetada. Un pessic de la dignitat col·lectiva que dèiem abans, que no hem de justificar de res ni encara menys recordar que no és incompatible amb la solidaritat cap als ostatges de l’estat, els represaliats quotidians i les seues famílies. Deslliurar-nos, ni que sigui durant un paràgraf, d’aquest acomplexament tan nostre que ens porta a degradar-nos sempre una mica més que l’adversari, perquè no sigui dit. I amb els mesos que ens vénen a sobre, xeics, no cal flagel·lar-nos doblement. Deixem-nos respirar una mica, que per agafar aire i tornar-hi ja ens convé.


Un empleat de la Volvo de Reus ingressa al Joan XXIII en estat greu després d’un accident laboral | Notícies / Noticias Tarragona diari digital Tarragona21\nUn empleat de la Volvo de Reus ingressa al Joan XXIII en estat greu després d’un accident laboral\nEntrada de la Volvo de Reus. Foto: Google Maps\nUn operari del taller del concessionari Volvo de Reus, al carrer Nicaragua, ha estat ingressat a l’Hospital Joan XXIII de Tarragona en estat greu després de patir un accident laboral. Entre les conseqüències de la ferida hi ha una fractura de tíbia i peroné. Segons sembla, els pantalons de l’home de 55 anys i posteriorment la seva cama han quedat enganxats al cilindre de la màquina que calibra la frenada mentre es trobava sota del camió que estava inspeccionant.\nL’incident ha tingut lloc poc abans de les 11 del matí, i de resultes de la ferida l’home ha hagut de ser traslladat en estat greu a l’Hospital Joan XXIII de Tarragona per una ambulància del Servei d’Emergències Mèdiques (SEM).\n13/04/2016 Una persona morta en un accident entre Reus i Vila-seca\n29/07/2017 Un reusenc de 38 anys, ferit greu en un xoc per encalç entre un cotxe i un tractor a la C-37 a Alcover


Arquillué s’estrena a la direcció amb un Havel\nJoan Carreras, Rosa Gàmiz i Josep Julien interpreten ‘Audiència & Vernissatge’ a La Villarroel\n4 min. Barcelona 22/06/2018 22:40\n651x366 Un moment de Vernissatge, que es pot veure a La Villarroel fins al 28 de juliol. / PERE VIRGILI Un moment de Vernissatge, que es pot veure a La Villarroel fins al 28 de juliol. / PERE VIRGILI\nPere Arquillué s’asseu al mig de la taula que hi ha parada a La Villarroel i obre una solemne llibreta de tapes negres. És la primera vegada que es col·loca al centre del focus periodístic i que hi fa front amb el barret de director de teatre. “Els que em coneixeu sabeu que soc una mica anàrquic i desordenat. Ja em perdonareu”, avisa abans d’arrencar la roda de premsa. Com que ell mateix n’és conscient, s’ha escrit en ordre les idees que vol transmetre a la roda de premsa. Però, inevitablement, l’esquema quedarà truncat per les experiències i impressions que li suscita, a l’hora de parlar-ne, el dramaturg txec Václav Havel (1936-2011), del qual porta a escena Audiència i Vernissatge. Són dos textos escrits el 1975 que es completen amb un tercer, La protesta, i que aborden les fissures de la ideologia a través de l’humor. En el seu debut com a director, Arquillué ha unit Audiència i Vernissatge en un sol espectacle que es podrà veure del 26 de juny al 28 de juliol a La Villarroel dins el festival Grec.\nLa irrupció de l’actor al món de la direcció escènica s’explica fàcilment. Quan va complir 50 anys, el 2017, va aturar-se per observar la seva trajectòria professional i es va adonar que necessitava nous estímuls. “Era el moment idoni per girar el mirall i observar el fet teatral des d’una altra perspectiva -explica Arquillué-. Tenia molta curiositat per passar a l’altre cantó, i saltar a la direcció va ser una cosa natural”. El canvi era agosarat i per això l’ha fet envoltat d’amics: Joan Carreras, Rosa Gàmiz i Josep Julien protagonitzen el muntatge, que compta amb Ferran Carvajal com a ajudant de direcció i dramatúrgia d’Anna Maria Ricart.\nPer estrenar-se en aquest nou paper, Arquillué ha triat dues obres de Havel que el fascinen pel joc teatral i per la crítica política i social que hi ha al darrere. Els textos funcionen com dues peces correlatives protagonitzades per un mateix personatge, Vanek, un alter ego del dramaturg. “És un intel·lectual afable, cortès i empàtic, que intenta entendre aquells que li plantegen problemes i que toparà amb dos conflictes ideològics. A banda de plantejar preguntes, Havel va un pas més enllà i insinua solucions”, apunta Arquillué. En ambdues situacions, el protagonista s’enfronta a persones que intenten canviar la seva manera de pensar i de mirar el món: a la primera peça el seu pensament es contraposa amb la classe treballadora, i a la segona, amb la burgesia. “Són dues situacions que passen en un mateix dia. De fet, l’espectacle es podria titular Un dia a la vida de Vanek... I quin dia! ”, diu Arquillué, que destaca certs paral·lelismes del muntatge amb l’actualitat i recorda que Havel va estar quatre anys a la presó acusat de sedició. En aquesta línia, Josep Julien afegeix que els textos “apel·len al context sociopolític actual d’una manera bastant feridora” i subratlla “l’exquisidesa del protagonista, que fa passes petites però sempre va endavant”.\nMés enllà de la càrrega ideològica, a Arquillué també el captivava l’embolcall còmic de les dues peces i la trajectòria que dibuixen a l’escenari. “La primera és més convencional, però a la segona el joc teatral s’enfila gairebé fins al teatre de l’absurd -assenyala el director-. Buscava precisament això, fer un teatre que es mou quatre dits per sobre de terra”. Quan acabi aquest viatge per la direcció teatral, Arquillué tornarà als escenaris. De fet, alguns projectes ja l’esperen perquè hi actuï després d’ Audiència & Vernissatge. “Dirigir ha estat un premi i he renovat il·lusions -afirma-. Potser faré més espectacles, però em segueixo considerant actor”.


Estudiants en Pràctiques | TecnoCampus | Centres adscrits a la Universitat Pompeu Fabra i Parc empresarial\nPreguntes freqüents de pràctiques per empreses\nLes pràctiques acadèmiques externes són una activitat formativa que permet als estudiants posar en pràctica els coneixements teòrics, adquirir experiència i millorar habilitats i competències que han treballat al llarg del grau. També permet tenir els primers contactes amb el món laboral i els hi pot servir de porta d’entrada al món laboral.\nPer a les empreses acollir estudiants en pràctiques permet detectar nous talents i contribuint a la formació del talent universitari.\nEl model educatiu dels estudis de TecnoCampus es basa en els pilars de la innovació, l’emprenedoria i la professionalització.\nTotes les titulacions que s’hi imparteixen tenen per objectiu final la inserció laboral de qualitat dels estudiants. A TecnoCampus impulsem la realització de pràctiques per tal que els estudiants finalitzin els estudis amb una estada de pràctiques externes a empreses.\nQUINS AVANTATGES TÉ PER A L'EMPRESA ACOLLIR ESTUDIANTS EN PRÀCTIQUES\nDisposar d'estudiants formats a les escoles universitàries del TecnoCampus, ubicades en un parc tecnològic i de la innovació.\nPermet detectar nous talents\nContribuint a la formació del talent universitari.\nL'empresa publica l'oferta i selecciona lliurement l'estudiant que s'hagi interessat en l'oferta, no tenim borsa de curriculums.\nLA GESTIÓ DEL CONVENI AMB TECNOCAMPUS TÉ ALGUN COST PER L’EMPRESA?\nLes empreses que sol·licitin convenis de cooperació educativa extracurriculars o renovacions de convenis extracurriculars, hauran d’abonar la tarifa de gestió dels convenis de cooperació educativa de 100€ (+ IVA), aprovada per resolució de la Direcció General del TecnoCampus número 54/2019 i que podeu consultar aquí\nAixò no obstant, es faran les següents exempcions en el pagament de la tarifa:\nEmpreses que tinguin un contracte d’arrendament vigent amb la Fundació Tecnocampus o que tinguin un contracte vigent com a membre del col·lectiu TCM Pass.\nAdministracions públiques, entitats i organismes públics dependents d’aquestes.\nEn cas que l’estudiant doni de baixa el conveni de cooperació educativa de forma unilateral durant els primers 15 dies des de l’inici de la pràctica, no es cobrarà la tarifa anterior a l’empresa.\nQUINA DIFERÈNCIA HI HA ENTRE PRÀCTIQUES CURRICULARS I EXTRACURRICULARS?\nPràctiques curriculars: Són pràctiques amb reconeixement acadèmic. L’estudiant ha d’estar matriculat de l’assignatura de pràctiques. (Aquestes pràctiques tenen subvencionada l’alta a la Seguretat Social i l’exempció del pagament de la tarifa de gestió dels convenis de cooperació educativa).\nPràctiques extracurriculars: Són pràctiques sense reconeixement acadèmic però que aporten experiència. (Aquestes pràctiques no tenen subvencionada l’alta a la Seguretat Social i hauran d’abonar a TecnoCampus la tarifa de gestió dels convenis de cooperació educativa).\nQUINS ESTUDIANTS PODEN PARTICIPAR?\nEstudiants matriculats a l'Escola Superior de Ciències Socials i de l'Empresa (ESCSET) i de l'Escola Superior Politècnica (ESUPT). Per a les pràctiques de l'Escola Superior de Ciències de la Salut (ESCST) cal contactar directament amb l'escola a mromeu@tecnocampus.cat\nPots consultar els Graus, Màsters i Postgraus que s'ofereixen a TecnoCampus.\nQUAN PODEN COMENÇAR A FER PRÀCTIQUES?\nAlumnes de l'Escola Superior de Ciències socials i de l'Empresa: els estudiants poden començar les pràctiques quan hagin superat 30 ECTS del grau (a partir del tercer trimestre de primer curs)\nAlumnes de l'Escola Superior Politècnica: els estudiants poden començar les pràctiques quan hagin superat 60 ECTS del grau (tot primer curs aprovat)\nAlumnes de l'Escola Superior de Ciències de la Salut: per les pràctiques de l'Escola superior de ciències de la Salut (ESCST) cal contactar directament amb l'escola a mromeu@tecnocampus.cat\nQUINA REMUNERACIÓ HA DE REBRE L'ESTUDIANT?\nLes pràctiques al Tecnocampus no són remunerades obligatòriament, excepte els estudis d'Enginyeria (Electrònica Industrial i Automàtica, Enginyeria Mecànica i Enginyeria Informàtica de Gestió i Sistemes d'Informació).\nEn el cas que les pràctiques siguin remunerades (en qualsevol estudi), l’empresa estableix directament amb l’estudiant la remuneració que percebrà en concepte d’ajut a l’estudi i fa el pagament directament a l’estudiant. L’ajut té una retenció mínima d’IRPF del 2% i l’obligatorietat per l’empresa d’incloure als estudiants al Règim General de la Seguretat Social (En el cas de pràctiques curriculars, l’alta i liquidació té una bonificació del 100% a la Seguretat Social).\nLa dedicació dels estudiants que hi participin en el conveni haurà de ser compatible amb els seus estudis. En període docent, habitualment, no es poden superar les 20 hores setmanals.\n900 HORES PER CURS ACADÈMIC. MÀXIM 1800 HORES AL LLARG DE TOT EL GRAU\nCOM PUBLICO UNA OFERTA?\nEls passos a seguir per contactar amb els estudiants de TecnoCampus són:\nRegistrar l’empresa a l’aplicatiu Borsa Talent TecnoCampus\nPresentar l’oferta. Recomanem que sigui atractiva per tal de captar l’interès dels estudiants. Un cop introduïda l’oferta, en el termini màxim de 5 dies hàbils i un cop validada pel coordinador acadèmic es validarà i es publicarà a l’aplicatiu.\nEls estudiants interessats presentaran la seva candidatura a través de l’aplicatiu.\nEls CV es podran consultar a través de l’aplicatiu i es podran concertar entrevistes directament amb els candidats.\nUn cop seleccionat l’estudiant, l’empresa haurà d’emplenar el formulari per sol·licitar el conveni que trobarà a l’aplicatiu, a la pestanya CREAR CONVENI.\nEn un termini màxim de 5 dies hàbils, un cop validada la proposta pels responsables acadèmics, l’empresa rebrà el PDF del conveni per signar i retornar signat a la universitat. (L'estudiant és el responsable de portar el conveni per signar abans de començar la pràctica).\nUn cop lliurat a la universitat, en el termini màxim de 5 dies hàbils, l’estudiant ha de recollir al PIE els dos exemplars del conveni signat per l’escola: un exemplar és per l’estudiant i l’altre, s’ha de lliurar a l’empresa.\nJA TINC UN CANDIDAT, COM SOL·LICITO EL CONVENI?\nEn cas de tenir un candidat pre-seleccionat sense haver publicat una oferta:\nAccedir o registrar l’empresa a la Borsa Talent TecnoCampus\nNOTA: L’alumne també ha d’estar registrat a la Borsa Talent TecnoCampus\nL’empresa haurà d’emplenar el Recull de Dades, que trobarà a l’aplicatiu, a la pestanya CONVENIS - CREAR CONVENI.\nEn el cas dels convenis extracurriculars en un termini màxim de 5 dies hàbils, un cop validat pels responsables acadèmics, l’empresa rebrà el PDF del conveni que haurà de signar, tan l’empresa com l’estudiant, i enviar-ho a talent@tecocampus.cat. En el cas dels convenis curriculars o amb reconeixement acadèmic, el termini de 5 dies hàbils podrà ser superior, ja que s’aprovaran tan bon punt es completin els procediments de validació vigents.\nTINC UN CONVENI QUE FINALITZA. COM PUC RENOVAR-HO?\nSi l'estudiant no ha arribat al màxim de 900 hores de pràctiques al curs acadèmic, es pot sol·licitar la renovació del conveni. Els passos a seguir son:\n1. Accedir a Borsa Talent TecnoCampus\n2. L’empresa haurà d’accedir a la pestanya CONVENIS - ELS MEUS CONVENIS.\n3. Seleccionar el conveni que es vol renovar (VEURE CONVENI - a la part de sota trobarà la pestanya per renovar-ho)\n4. En el cas dels convenis extracurriculars en un termini màxim de 5 dies hàbils, un cop validat pels responsables acadèmics, l’empresa rebrà el PDF del conveni que haurà de signar, tan l’empresa com l’estudiant, i enviar-ho a talent@tecocampus.cat. En el cas dels convenis curriculars o amb reconeixement acadèmic, el termini de 5 dies hàbils podrà ser superior, ja que s’aprovaran tan bon punt es completin els procediments de validació vigents.\nLa tarifa de gestió de convenis extracurriculars de 100€+IVA també s'aplica a les renovacions dels convenis.\nPERÍODES PER SOL·LICITAR CONVENIS CURS 2021-22\nPots sol·licitar convenis de pràctiques al llarg de tot el curs acadèmic, però en períodes vacacionals les dates límit són:\nEs molt important que abans de sol·licitar un Conveni de Cooperació Educativa o tramitar una oferta de pràctiques, es revisi la informació de la pàgina Preguntes Freqüents\nLes empreses que sol·licitin convenis de cooperació educativa extracurriculars amb data d’inici a partir del 16 de setembre de 2019, hauran d’abonar la tarifa de gestió dels convenis de cooperació educativa de 100€ (+ IVA), aprovada per resolució de la Direcció General del TecnoCampus número 54/2019 i que podeu consultar aquí\nEt podem aclarir algún dubte més?\nEn cas que necessiteu donar de baixa el conveni, ens heu de fer arribar la diligencia de baixa emplenada; la podeu descarregar aquí, a l’apartat "Com puc donar de baixa un conveni". Cal enviar-la per correu electrònic a talentecnocampus.cat\nLes baixes sol·licitades entre el 23 i 7 de gener, ambdós inclosos, es tramitaran a partir del dia 10 de gener. Si necessiteu tramitar la baixa a la Seguretat Social, ho podeu fer amb la data de finalització que figuri a la diligencia de baixa


el bloc d'un pobre bomber: Com apagar incendis sense recursos?\nCuriositats d'aquest estiu Sense arribar a ser un anecdotari, si que voldria explicar-vos algunes coses d'aquest estiu.\nTot i les pors inicials per part de tothom, els pobrebombers vàrem començar la campanya prou engrescats. Per una banda veníem de la formació en incendis forestals que part de l'equip GRAF ens havia impartit durant el primer i segon trimestre, recordant/reaprenent algunes coses que sovint coneixem però que rarament analitzem de forma objectiva, bàsicament perquè ningú ens havia fet parar compte en aquests detalls.\nPortàvem (i encara portem) arrossegant tota la roba deteriorada que no se'ns renova. Botes, pantalons, camises, camisetes ignífugues... res d'això està al dia. I ens fa sospitar que la casa no va be. Però per altra banda et trobes sorpreses com que en els últims anys tenim casc forestal, motxilla i cantimplora pels incendis forestals, la jaqueta forestal (QUE NO POSA BOMBERS EN LLOC !!!!). Aquest estiu a més hem tingut la visita dels "sastres" que han pres mesures a tots els que tenim un logo de bombers a la camisa (interpretacions? vosaltres mateixos. Més del 20% no s'arribaran a utilitzar mai.).\nTambé hi va haver una campanya (no negaré aquí la meva col·laboració) per tal de fer visibles les misèries en l'estat de conservació i manteniment dels edificis d'alguns parcs de bombers.\nI si ens anem a la part més operativa, anàlisi i previsió dels incendis forestals, us puc dir que aquest any he fet un seguiment pràcticament diari dels mapes de Risc d'incendi forestal. A l'inici de la campanya es va dir que possiblement seria una campanya intensa (ho ha estat) però curta (meeeec, error). A tots ens pot passar. La meteo té aquestes coses.\nPer una part s'ha complert. Aquest any hi ha hagut alguns incendis importants que donat el seu potencial i les condicions meteo han fet pensar que si no s'hi hagués treballat de valent doncs s'haguessin cremat un grapat d'hectàrees més. I és cert. El primer incendi de Rocallaura ens demostra que el treball de bombers serveix (en teoria) per minimitzar l'expansió de les flames. Ja ho vaig comentar en un post anterior. Tot i que no cremava tant intensament com s'esperava, l'acció dels bombers va frenar les flames i aquestes no van cremar grans extensions de camps de cereal per segar que hi havia en aquella zona.\nEl problema es va tenir quan al cap d'unes setmanes es va descobrir que sota hi havia una trampa. I d'aquí l'origen de la represa. I dic represa perquè va venir propiciat del primer incendi.\nDe tota manera un cop passada l'etapa forta de la Campanya, podem començar a dir que les previsions meteo ja no son les d'abans. Comencen a no ser fiables a mig termini. i això si que és novetat. Portàvem uns anys en que les previsions de primavera es complien força i permetien augurar que l'estiu fora llarg o curt. (Ho sento aquest any ha estat llarg, i encara en tenim per alguns dies o setmanes més).\nI això passa pels canvis climàtics globals. Aquesta primavera vaig començar parlant dels incendis boreals, vaig escriure 4 o 5 posts seguits parlant del tema. De la mateixa manera que a Canadà i a Rússia ara tenen un règim d'incendis diferent. Aquí podem començar a esperar coses diferents. I perquè hem de ser diferents nosaltres? No volíem la globalització? Doncs apa, aquí la teniu. El vol de la papallona ens ha petat a la cara.\nPerò el problema no és aquest. El Cos de Bombers hem demostrat en els últims anys que som capaços d'adaptar-nos, aprendre, fer coses diferents i fins i tot podem arribar a ser referent en extinció d'incendis per altres països com poden ser França o Suècia... (que aparentment en tècnica d'incendis urbans ens superen en molt). I aquí els hem tingut, aprenent del que nosaltres fem. De l'incendi de Figueres del 2013 al d'Òdena de 2015 o Pobla de Montornés aquest any, hi ha un abisme tècnic molt important. Això és el que ens fa ser un "bon cos d'extinció". Llàstima que només siguem bons en això. Ni hi ha prevenció, ni hi ha un bon servei de manteniment i panificació d'infraestructures.\nPerò el pitjor és que seguim sent un cos precari a nivell de personal!. I us ho demostro de forma molt ràpida.\nDurant tota la primera part de l'estiu els mapes eren taronges. I a la RELL no es podia fer festes. Que el Segrià, el Pla d'Urgell, l'Urgell i Segarra surtin al mapa en color blanc, només és indicatiu que aquí no hi ha massa forestal. I si no hi ha perill, perquè no es poden fer festes?\nUn cop comença la calor més intensa arriben els pixels vermells, la campanya de la sega del cereal s'intensifica... i per tant es pot justificar que hi ha previsió d'incendis de cereal. Ok, no hi ha festes autoritzades.\nL'agost es va fent més cru. Més calor, algunes tardes de ponent, onada de sud (més calor i menys humitat)... fins que no sabem perquè el primer cap de setmana de setembre s'autoritzen festes... I hi ha pixels vermells al mapa!!!\nAixò si, davant el risc d'algun plugim per l'11 de setembre tornem a tenir les festes denegades. El mapa avui (9/9/16) és taronja, ni vermell ni lila! Però com la previsió deu ser que els voluntaris aniran a la manifestació, hi haurà dèficit de parcs i recursos humans per la Diada. De fet, la casa ha autoritzat retens per a complementar el servei,\nRes, que serem lo bons que vulgueu apagant focs, però que ni tenim roba ni som prou gent. Ahhh, i aneu amb compte. Al final sortirà algú i en sabrà més que nosaltres. Com he dit abans les coses estan canviant. Els canadencs no son tontos, els russos tampoc. I si en Risc Químic anem amb una sabata i una espardenya... en quatre dies em veig apagant foc a cop de branca.


21 setembre 2020 21:20\nSaramago i Rohrer a la Menéndez Pelayo El premi Nobel de Literatura de 1998 i premi Príncep d'Astúries, José Saramago, i el premi Nobel de Física el 1986, Heinrich Rohrer, impartiran durant aquesta setmana les seves lliçons a la Universitat Internacional Menéndez Pelayo. El primer dirigirà un taller sobre la seva obra literària, i el segon participarà en el seminari El llegat del segle XX, un curs que pretén rescatar els avanços més característics dels darrers cent anys. Durant la setmana, es desenvoluparan a més altres seminaris, com el dedicat a Art i Prehistòria: una revisió actual, dirigit pel director general de Belles Arts, José Joaquim Puig de la Bellacasa, i en el qual participaran el director del Museu Altamira, José Antonio Lasheras, i el director de l'Institut per Investigacions Prehistòriques de Santander-Chicago, Joaquín González Echegaray.EPR.\nMiquel Blay al Museu de la Garrotxa La trajectòria artística de l'escultor Miquel Blay serà el tema principal de l'exposició titulada L'escultura del sentiment, al Museu Comarcal de la Garrotxa, que revisarà l'obra de l'escultor d'Olot. La mostra, que conté un centenar de peces de l'artista, s'inaugurarà el pròxim 7 de setembre, segons el Diari de Girona. La majoria de les peces exposades procedeixen del Museu Comarcal de la Garrotxa, però també es podran veure obres de l'artista que formen part de col·leccions privades. Segons la comissària, Pilar Ferrés, la mostra pretén «participar» del procés creatiu de Blay per poder «matisar-la». Així mateix, Ferrés va afirmar que l'obra de l'escultor Blay ha estat objecte de «visions reduccionistes que es basen en les peces més conegudes o en quatre adscripcions estilístiques poc contrastades».EPR.\nBetanzos dedica llibre al seu fill El poeta andalús Odón Betanzos presentà ahir a la Diputació Provincial de Huelva el seu nou llibre, que sota el títol Sonetos de la muerte expressa els pressentiments per la seva pròpia desaparició que més tard es varen convertir en sentiments reals per la mort del seu únic fill el 1993. Acompanyat per la diputada de Cultura, Amelia León, i per Antonio Ramírez Almanza, president de la Fundació Odón Betanzos "amb seu al poble de Rociana del Condado" l'autor revelà el desig de deixar constància en un principi de les premonicions insistents entorn de la seva pròpia mort, recollides en una primera part, i la presència real davant d'ell d'aquests pressentiments després de la desaparició del seu fill, en un segon bloc. Betanzos ha trigat deu anys a enllestir el llibre, que respon, segons assenyalà, a «un compromís amb el meu fill» i el desig de dedicar-li «un monument».EPR.\nAltamira, el centre de la intel·ligència El futur complex d'Altamira no serà pas un museu d'objectes, sinó que serà un centre que estimularà el coneixement de processos culturals i històrics que «provocarà el plaer mitjançant la intel·ligència», assenyalà ahir el seu actual responsable, José Antonio Lasheras. La cova d'Altamira és objecte d'estudi aquesta setmana en el seminari Art i prehistòria: una revisió actual que s'imparteix a la Universitat Internacional Menéndez Pelayo (UIMP) sota la direcció del director general de Belles Arts, Joaquim Puig de la Bellacasa. El director del Museu Altamira assenyalà ahir que «la vitrina» no serà la unitat d'exposició del Museu i Centre d'Investigació Altamira, projecte que es construeix per, entre d'altres finalitats, conservar la cova original, que actualment només pot ser visitada per 8.000 persones a l'any.EFE.


Què és Stripe, el sistema de pagament que usen milions de persones? | Consumer\nQuè és Stripe, el sistema de pagament que usen milions de persones?\nAquesta plataforma que simplifica els pagaments ajuda als emprenedors a muntar el seu propi negoci en Internet\nTé la intenció de muntar un negoci online? No perdi de vista Stripe! Cada vegada més empreses es rendeixen a aquesta plataforma que simplifica els pagaments en Internet i és un suport essencial per dinamitzar l’economia digital. Encara que a Espanya aquest tipus d’economia solament representa el 5%, és a la Xarxa on s’està produint el major creixement, per la qual cosa s’augura que la quota online de l’economia del nostre país s’incrementarà en pocs anys. I en aquest escenari, un sistema senzill de pagaments ajudarà a fomentar-la, al costat d’altres eines que prepara Stripe per simplificar l’accés a l’activitat empresarial i afavorir la internacionalització comercial. En aquest article es detalla què és Stripe, com funciona, si és segur i quins són els seus usuaris.\nA Espanya encara està en una fase inicial, però Stripe és una plataforma de programari per a la construcció de negocis en Internet que usen Twitter, Facebook, Deliveroo, Drivy, Kickstarter i uns altres milers d’empreses per vendre a qualsevol persona, en qualsevol lloc i d’una forma nova. El seu objectiu, com explica Guillaume Princen, director de Stripe per al sud d’Europa, és ajudar als empresaris a muntar el negoci que desitgin, “sense haver de preocupar-se per la complexitat de la construcció d’una infraestructura de pagaments”.\nVegi com muntar la seva pròpia empresa online.\nA pesar que acaba d’establir-se a Espanya, milions de persones ja empren aquesta plataforma a l’estranger, i fins a nombroses empreses del nostre país la utilitzen des de fa temps per construir el seu negoci. Stripe tenia clients espanyols “abans fins i tot de tenir gent al país o membres en l’equip que parlessin castellà”, reconeix Princen. Aquestes empreses van començar usant-la perquè estaven buscant una forma ràpida i fàcil de rebre els pagaments.\nCom funciona Stripe?\nAquesta plataforma de pagament, “la més avançada per a negocis online” segons el seu director per al sud europeu, és molt simple i serà l’únic servei de pagaments que necessitarà un negoci per funcionar en Internet. Simplifica tots els aspectes de dur a terme abonaments i amb ella no cal realitzar la integració amb altres proveïdors ni per gestionar subscripcions.\nEs construeix a partir de zero per als negocis online, ja que el seu objectiu és ajudar als comerciants a començar i a fer créixer el seu negoci. És molt útil perquè ofereix facilitat d’integració i funcions com rebre abonaments, realitzar pagaments, establir plans de subscripció, lluita contra el frau, etc.\nStripe està dissenyat per a desenvolupadors. Té una interfície de programació senzilla i ben documentada perquè puguin integrar-la en qualsevol lloc web o aplicació mòbil en minuts. I per els qui no tenen les habilitats tècniques per fer-ho directament amb l’interfície de Stripe, poden utilitzar el seu gestor de contingut (CMS) per a la creació de tendes online (Magento, PrestaShop, WordPress, etc.) o una de les nombroses eines de tercers que estan disponibles al seu web.\nÉs segur Stripe?\nSí. Té el nivell més alt de compliment PCI. Quan un client introdueix la seva informació de pagament, s’envia directament a Stripe i s’emmagatzema de forma segura en la seva infraestructura, per la qual cosa una empresa no ha de mantenir el seu propi sistema de seguretat que compleixi amb els estàndards de seguretat de la indústria de pagaments (PCI DSS). La plataforma disposa del certificat com a proveïdor de serveis PCI de nivell 1, el nivell més estricte de certificació. També crea codis d’un únic ús perquè les companyies cobrin als seus clients, codis que no poden ser robats i reutilitzats.\nA més, ajuda al fet que els comerciants puguin lluitar contra el frau i protegir els seus negocis, gràcies a la seva eina antifraude Radar. Això és molt profitós per a les empreses que operen a nivell internacional, “ja que els patrons de frau i les amenaces poden ser molt diferents d’un país a un altre”, explica Princen.\nDe petites startups a grans empreses: els usuaris de Stripe\nAquesta plataforma de pagaments resulta molt útil per les startups, sobretot les que creen aplicacions mòbils, plataformes sota demanda o tendes online. Però també hi ha grans companyies tradicionals que la usen, doncs és un sistema molt pràctic per a les empreses que pretenen incrementar les seves vendes a escala internacional i obrir-se a nous mercats.\nUtilitzar Stripe com a consumidor\nRespecte a la utilització de Stripe com a usuari d’una passarel·la de pagament, funciona d’una manera similar a PayPal. Per poder pagar solament és necessari tenir un correu electrònic associat a una targeta o compte bancari com a suport de pagament.\naplicacions comerç electrònic compres


rba salut i gestió: Catalunya: un govern en hores baixes\nCertament el Sr. Artur Mas no és una persona de sort. Després de passar-se set anys a l’oposició tot hi haver guanyat sempre les eleccions, per fi li ha tocat governar però en unes condicions que de cap manera li permeten demostrar que és capaç de tirar endavant un país i de revifar una economia com la catalana, destrossada per la crisi global però també per uns governants (tripartit) que no ho han fet pitjor per que això és materialment impossible.\nArtur Mas ara fa tot just un any\nSegurament per això en aquests darrers temps veiem un President Mas amb una cara que explica molt bé la impotència que sent davant la situació que estem vivint. Tanmateix aquesta impotència no està exempta de responsabilitats. M’explico:\nArtur Mas entrant amoïnat al Consell Executiu d'ahir.\nEl seu aspecte és ben diferent al\nde la foto anterior\nEl Sr. Mas s’havia compromès a fer el “govern del millors” ho recorden? Doncs bé quan aviat farà dos anys de la constitució d’aquest govern, ben pocs consellers han demostrat aquesta condició de “millors”. En això tots tenim la nostra pròpia opinió, però em permetran que posi en qüestió les aportacions que han fet consellers com la Sra. Joana Ortega, o la Sra. Fernandez Bozal, o el Sr. Lluís Recoder que segurament podrien molt bé formar part d’un “govern dels pitjors”. A banda del conseller Mas Colell, que cada dia que passa em sembla més i més encertat el seu nomenament, o fins i tot del criticat Felip Puig que ha demostrat una provada eficàcia en l’extinció d’incendis, no se veure cap altre conseller digne de ser destacat en positiu per la seva gestió. Per tant, quan en lloc del “govern dels millors” tens un “govern de mediocres” no es poden esperar grans resultats, ni que en situacions crítiques com l’actual el govern destaqui per les seves aportacions. És per això que el Sr. Mas es deu sentir bastant sol en el sí del govern. En tot cas, escassa ajuda rebrà dels seus consellers.\nPerò hi han altres factors que ajuden a que el govern estigui en hores baixes: les retallades han començat a passar factura al govern que veu amb preocupació com està perdent una part del recolzament electoral que va aconseguir al novembre del 2010, i això sens dubte amoïna al president Mas que veu que no té per ell mateix una resposta a la situació de crisi que estem vivint, i s’adona que el full de ruta que el govern ha de seguir obligatòriament el porta a continuar fent retallades i per tant a la pèrdua de més vots dels que ja ha perdut.\nEls responsables de l'Assemblea Nacional Catalana, organitzadors\nde la marxa per la independència seran rebuts per la Presidenta\nEl tercer element que contribueix a la imatge del govern actual de Catalunya és la seva tradicional i calculada ambigüitat. Des dels temps de Jordi Pujol, Convergència s’ha mogut intentant esquivar les definicions contundents de les seves posicions polítiques: Com si fossin gallecs, els convergents han practicat amb excel·lència el si però no, i el no però si. Ara, les circumstàncies estan canviant. No són com en l’època Pujol. Els atacs constants a Catalunya, a les seves costums, a la seva cultura i en especial a la seva llengua iniciats pel Partit Popular, continuats pel Tribunal Constitucional i pel Tribunal Suprem i promoguts i incitats pel nacionalisme espanyol més ranci que emana de la “caverna política i mediàtica”, han fet canviar la percepció que des de Catalunya hi ha sobre una Espanya que ens tracta com a una colònia a la que cal imposar llengua i cultura, anihilant la pròpia, i robar-li tot allò que els convingui. Aquesta realitat ha fet que avui en dia el govern de Catalunya no pugui mantenir una postura ambigua davant de la manifestació per la independència del proper dia 11 que m’atreveixo a pronosticar que serà multitudinària. Quan un país té aquest sentiment, el seu govern no pot jugar a marejar la perdiu: o estàs amb el poble, o estàs en contra. Aquesta situació que s’ha generat per la qual Convergència assistirà a la manifestació com a partit, que Unió no hi assistirà, que alguns consellers han dit que hi aniran a títol personal, que el president Mas només anirà als actes institucionals, però no a la manifestació, que qui rebrà a l’Assemblea Nacional Catalana no serà el President de Catalunya sinó la Presidenta del Parlament, tots aquests fets que es contradiuen uns als altres, ha de torbar una mica a qui pren les decisions que vull suposar que no és altre que el President Mas. En aquesta ocasió aquella calculada ambigüitat de Convergència no val. Fa molt de mal a un poble que necessita veure al seu govern defensant les línies vermelles de la identitat catalana. Tot plegat contribueix també a aquesta cara de desànim que fa el President Mas.\nCom a conseqüència de la petició de rescat, el conseller Mas\nColell haurà de retre comptes cada mes al ministre Montoro\nFinalment hi veig encara un quart factor que incideix en que l’hora actual sigui l’hora més baixa del nostre govern: humiliar-se davant Madrid i davant Europa per demanar un rescat! Fins i tot algun observador europeu hi veu el final de l’autonomia catalana (Financial Times). Qui ho havia de dir: aquella Catalunya treballadora, industrial, generadora d’oportunitats per aquells que les volien aprofitar es veu avui en la necessitat de demanar ajut econòmic...Aguantar al Sr. Montoro a qui caldrà retre comptes cada mes explicant-li que s’ha pagat i que no, que s’ha fet i que s’ha deixat de fer, o suportar a la Sra. Sánchez Camacho donant lliçons als catalans...aquesta situació deu ser realment insofrible per un President de Catalunya. Per reblar el clau, acabaré recordant les paraules que avui ha pronunciat un president autonòmic espanyol (aquesta vegada no és l’extremeny), el Sr. Núñez Feijoo president en funcions de la Xunta de Galícia i membre distingit del PP: “Catalunya pide...Galícia da” aquesta és una frase per emmarcar. I no s’immuten, no els cau la cara de vergonya, una vegada dit això es queden tan amples pensant “que guapo, inteligente i ocurrente soy...”\nEl Sr. Nuñez Feijoo President en funcions de la Xunta de Galícia es\npermet mofar-se da Catalunya. Aquests re escriuen la història\nd'Espanya d'acord a les seves conveniències\nSincerament, veig un futur molt complicat; fins i tot la sortida d’unes eleccions anticipades a Catalunya no em sembla que siguin cap solució si no es fan des d’una perspectiva diferent: plantejar al poble da Catalunya la continuïtat o no dins de l’Estat espanyol.\nPublicat per Ricard Bosch a 18:50


Dimarts 18.06.2013 20:50\nUn informe aprovat per la comissió de Cultura ha incorporat una esmena presentada per l'eurodiputat Ramon Tremosa\nLa comissió de Cultura del Parlament Europeu ha aprovat que es fomenti des dels primers nivells educatius l'aprenentatge de les llengües minoritàries amenaçades de desaparició, entre les quals el català. La petició forma part d'un informe sobre diversitat lingüística a la UE elaborat per l'eurodiputat cors Francois Alfonsi i aprovat per unanimitat amb esmenes dels diferents grups polítics.\nUna esmena presentada pels eurodiputats Izaskun Bilbao (PNB) i Ramon Tremosa (CiU) citava 'les polítiques educatives d'immersió' i l'efecte que tenen 'sobre la protecció de les llengües europees no hegemòniques'. L'esmena finalment adoptada considera que els estats membres han de fer una política lingüística que capaciti els nens a 'aprendre la llengua en perill, com a llengua materna, des de la més primerenca edat'.\nAquest informe aprovat en comissió serà presentat al ple al setembre amb l'objectiu d'instar la Comissió Europea a completar amb mesures legislatives la defensa de les llengües minoritzades i en perill d'extinció, segons un comunicat de l'eurodiputada del PNB.\nA més, l'informe reconeix el multilingüisme 'com una riquesa i una expressió de la diversitat europea' i demana finançament per al període 2014-2020 per a donar suport a les llengües en perill.\nTambé considera que les societats multilingües ben cohesionades i que gestionen la seva diversitat lingüística de manera democràtica i sostenible contribueixen a la pluralitat, són més obertes i estan en millors condicions per a contribuir en la riquesa que suposa la diversitat lingüística.\nMés sobre Percepcions de la realitat lingüística des d'Europa i Amèrica (76)\nThe Economist: 'S'hauria de tractar el català amb més dignitat' (notícia, 02/09/2014)\nResposta de Carles Boix a l'article publicat al Wall Street Journal contra TV3 (notícia, 08/01/2014)\nLa BBC vincula la riuada verda contra Bauzá amb l'augment de l'independentisme (notícia, 30/09/2013)


Aquest concert, previst pel dia 8 de març a les 19 h se celebrarà finalment el dia 7 de març a les 20 h.\nDavant la convocatòria de Vaga General el proper 8 de març i la impossibilitat de garantir el bon desenvolupament del concert, L’Auditori ha acordat amb els artistes fer el concert en aquesta nova data.\nLa Jove Capella Reial de Catalunya torna a L’Auditori per presentar-hi obres al voltant de la Mare de Déu de dos dels més grans compositors del segle XVI: l’avilès Tomás Luis de Victoria i el romà Giovanni Pierluigi da Palestrina.\nDissabte 7 de març a les 19 h\nLa Jove Capella Reial de Catalunya torna a L’Auditori per presentar-hi obres al voltant de la Mare de Déu de dos dels més grans compositors del segle XVI: l’avilès Tomás Luis de Victoria i el romà Giovanni Pierluigi da Palestrina. Tot i que els dos músics van coincidir en el temps i en l’espai (i fins i tot durant molt de temps es va apuntar que el primer havia estat alumne del segon), les seves obres si bé són semblants en l’estil, són ben diferents en l’estètica i els recursos expressius, gairebé contraposats, amb un desbordant Victoria i un molt més mesurat Palestrina. Sota el títol de Stabat Mater, les diferents peces del repertori inclouen cants de lloança a la Verge Maria (Victoria, Quam pulchri sunt) i a Jesús (Victoria, Pange Lingua) i motets que ressegueixen els diferents moments vitals de Maria: des que coneix que esdevindrà la mare del Messies (Victoria, Ne timeas, Maria) fins a la crucifixió i enterrament del seu fill (Victoria, Sepulto domino) i el dolorós lament de la mare que dóna el títol al concert (Palestrina, Stabat Mater).


a manresa no hi fan res: PASSEIG PERE III\n(Cristu Rei, la xixo y otras chicas del paseo)\nCom haureu notat des de fa uns dies ha començat a canviar el temps. No, no us vull donar la tabarra amb el tema del canvi climàtic. I es que hi ha un fet molt més clar que ho evidencia. És que els bars del Passeig Pere III han començat a treure les cadires al carrer formant les típiques terrasses. Això fa que als Manresans ens permetin gaudir d’un dels nostres esports preferits: seure-hi, contemplar qui passa i rajar (criticar) vilment a tort i a dret. No hem direu que no ho heu fet mai?\nAvui m’agradaria fer una ascensió poètica per un dels carrers més emblemàtics de la nostra ciutat. El passeig Pere III. Confós a vegades pels forans com a Rambla cosa que a mi hem fa bastanta ràbia. Que no ho veuen que és un passeig? Per cert em sabríeu dir quina és la diferència entre Passeig i Rambla? No? Jo tampoc...\nBé, el carrer que avui ens ocupa té una llargada aproximada d’un quilòmetre i el podríem fragmentar en quatre parts. La primera que va des de la Carretera Cardona fins a Crist Rei (moka), la segona de Crist Rei fins a Plaça Espanya, la tercera de Plaça Espanya fins a l’onze de Setembre i el tram final fins a la Ben Plantada.\nAvui ens centrarem amb el primers tram. Possiblement el més animat. El que va, recordem, des de la Carretera Cardona fins a l’Església de Crist Rei.\nCom us deia he comprovat durant aquesta setmana, que amb permís dels plataners que voregen el Passeig. Bars i granges han tret les cadires al carrer, permetent-nos fer allò que dèiem abans, criticar a tort i a dret a tothom que passa. Us hi heu fixat allò és com una passarel•la Cibeles. La gent s’exhibeix pel mig amb els seus drapets nous o bé amb l’últim model de cotxet 4x4 on costa de veure el crio. Per mi que molts ni el porten. És només un simple esquer per atreure les mosses i deixar-se veure. Doncs això, mentrestant uns passegen els altres sentencien. Vosaltres de quin bàndol sou?\nEl primer tram del passeig es caracteritza per tenir uns dels bars i granges més emblemàtiques de la nostra ciutat: com per exemple El Quiosc d’en Quimet, la Xixoneneca (més coneguda com a Xixo) o el Bar la Farola. Aquests, és permeten el luxe d’obrir només quan fa bo. Encara que darrerament els hi ha sortit competència (relativa ja que la majoria són del Diesa). Hi ha un bar de Xinesos que sempre està ple de jubilats. Dedueixo que deu ser el que tenen els tallats, tòniques i Bitter Kas més econòmics del Passeig. També hi ha el Haggen Dash, el Xaloc, la terrassa del Meix i diria que no me’n deixo cap.\nAquest tram del passeig també es caracteritza per tenir la mítica sala de videojocs Happines de la família Saabedra de tota la vida. Lloc paradigmàtic on s’ajunten personatges de la pitjor calanya per fer uns futbolins i trapitjejos varis. Algun de vosaltres hi devies fer hores de petit, segur.\nD’aquesta primera part jo destacaria la importància arquitectònica d’edificis com el restaurats Casino i Kursaal o bé l'edifici modernista que hi ha just al costat del Bazar el Regalo, que diria que és d'Ignasi Oms.\nAbans de tancar aquest bloc m’agradaria fer esment d’un dels personatges manresans més estimats. La Rossita, la dona que des de fa anys s’ocupa de les cadires del passeig. Aquella cadira robusta, metàl•lica de color verd intens. Sabeu de que us parlo, oi? Crec que el museu de la ciutat n’hauria d’adquirir una per la seva col.lecció privada. La Rosita quan fa bo treu les seves cadires i les posa en quatre línies perfectes dues a una banda i les altres dues a l’altra. Situades cara a cara talment com si rivalitzessin. Això fa molta gracia a la gent de fora, ja que no ho entenen. La Rossita, les neteja una a una amb un mocador de paper i fa la seva feina: cobrar la taxa i donar conversa. De tant en quan un grup de marrecs s’hi assenten esperant que els vingui a cobrar i quan ella se’ls hi atança surten correns fins a l’altre punta on es tornen assentar. Ni la mort del seu marit (que antigament era el que regentava el negoci) ni la seva avançada edat, ni tant sols el parkinson ha fet que la Rosita deixi de fer la seva lloable feina.\nBé, si us sembla ho deixem aquí i un altre dia ja parlarem dels tres trams que ens falten. Sobre les mítiques escales de Crist Rei, l’explotació immobiliari del Parquing de l’Atlantida, la calanya de la Plaça Espanya, de l’edifici dels sindicats o de la ben plantada.\nClassificació: Antropologia Manresana, Barris, Locals/Restaurants, Personatges\nAl Passeig si no seus a les terrasses i passes a peu veus a molta gent però no veus ningú. En canvi els que són asseguts veuen i observen perfectament disposats a comentar i opinar sense miraments! És una cosa que em posa una mica nerviós. El passeig és un aparador als estius!\nEls forans ni diuen Rambla per la semblança amb la Rambla de Barcelona però, sense saber-ho tenen raó. Un passeig és el que és. Però una rambla és el mateix amb la diferència que és un carrer arbrat que passa per sobre d'un antic torrent o riera. En el cas de Manresa passa sobre el torrent dels Predicadors (actualment claveguera dels Predicadors!) que naixia al Peguera i passa per sota el passeig i després, a través del barri de Valldaura va a parar a la Carpa del Riu i desemboca al Cardener. Per tant tot i que nosaltres li diguem passeig és una rambla.\nÉs d'agraïr que et llegeixi gent documentada.\nque bonic, sóc una simple estudiant de Manresa que estava buscant coses sobre la Rosita de les cadires (com bé has dit, a la gent de fora ens fa gràcia) i he anat a parar aquí, m'ha agradat el text i també m'ha servit per orientar-me una mica, per les descripcions (crist rei deu ser l'esglèsia de la punta del carrer alcalde armengou si no m'equivoco) i també per tenir una mica més de cultura del que és Manresa! bé, salut!


Espores - COSMOS DENTRO DE UNA FLOR VIOLETA\nPoden semblar margarides de color violeta si no ens fixem degudament però el gira-sol morat, Cosmos bipinnatus, està formada per inflorescències, és a dir, que el seu centre, el botó, es conforma per flors menudes tubulars i unes fulles que les envolten que reben el nom de lígules. És a dir, es una flor composta perquè són moltes la flors de menor grandària que resultatant un element botànic més gran i vistós.\nEl girasol morat és originari de Centreamèrica i és especialment abundant a Mèxic i Califòrnia, encara que també creix de forma silvestre en algunes regions d'Amèrica del Nord. A Europa va ser introduïda durant el segle XVIII i va ser descrit per primera vegada pel botànic Antonio José de Cavanilles. La més coneguda és C. bipinnatus, resistent a les sequeres i a sòls pobres, pràcticament estèrils. Així mateix, tolera perfectament els envesteixes del Sol, encara que també creix amb força a l'ombra.\nLes FLORS preferides DELS MONARQUES\nEl gira-sol morat és una planta anual i molt valorada en jardineria per la resistència a les condicions adverses i la quantitat de varietats, més de vint, que trobem al mercat. Té un aspecte poc ramificat amb tiges erectes i fulles menudes dividides en segments molt fins i estrets que li donen un aspecte delicat i lleuger. Les flors són molt vistoses i grans i poden assolir els deu centímetres de diàmetre quan estan obertes. La floració comença en el mes de juny però menys efectiu a partir de la tardor, encara que molts dels seus exemplars poden arribar a florir fins a arribat l'hivern si ens trobem en una zona de climatologia temperada.\nCosmos bipinnatus és una flor ornamental, ideal per a patis, jardins i per a la confecció de rams florals. La seua reproducció és senzilla através de llavors. Aquestes han de plantar-se una vegada passat el perill de gelades en llocs assolellats. En climes més freds convé plantar les llavors en interior i passar-les a l'exterior una vegada haja passat el fred. Les llavors són de fàcil i ràpida terminació, ja que es desenvolupen passades dues setmanes. El més convenient és que durant les seues primeres setmanes de vida estiguen protegides de zones on hi haja corrents d'aire. Normalment, els gira-sols morats creixen en grans grups, en massissos de gran extensió, i són usades en vores mixtes i ambients urbans perquè són forts davant la contaminació ambiental.\nLa seua vistositat atreu els ocells i els insectes, i per això té un alt valor ecològic. És una flor especialment atractiva per a les papallones monarca (Danaus plexippus) famoses per protagonitzar una de les migracions animals més vistoses i conegudes del món amb el reconeixement de Reserva de la Biosfera. Durant la tardor, les monarques recorren els més de 5.000 quilòmetres que separen el sud de Canadà dels boscos de pi i Abies religiosa dels estats de Mèxic i Michoacán, que es converteixen en el seu gran santuari durant tot l'hivern.\nPerò no tot és tan glomurós, auquesta espècie molt donada a patir malalties fúngiques en l'arrel, per açò cal tenir especial cura amb ella sobretot en zones en les quals les temperatures varien molt entre l'el dia i la nit. per això és convenient aplicar-li un fungicida sistèmic. També és aconsellable, a la fi de l'hivern, i de forma preventiva aplicar-li un tractament insecticida per a prevenir l'atac de àfids i cotxinilles.\nMás en esta categoría: « Una musa de raíz, tallo y hojas\tAzafrán contra la infertilidad »


La ciutat de la gent (Manuel Guerrero)\nManuel Guerrero 29/05/2016 21:51\nEl 1995 es va presentar al Maremàgnum l’exposició La ciutat de la gent, una mostra propagandística produïda per l’Ajuntament de Barcelona, comissariada per Josep Antoni Acebillo i l’enyorat Pep Subirós, propiciada per mantenir la bona imatge de la ciutat en un moment d’inici del declivi del model Barcelona després de la ressaca dels Jocs Olímpics. Tal com ens recorda a l’article “Barcelona, de model a marca” Mari Paz Balibrea, aquesta mostra “tot i el seu èxit de públic serà aviat contestada i qüestionada amb una altra exposició amb el mateix nom”.\nEfectivament, el 1996 s’obria a la Fundació Antoni Tàpies la mostra La ciutat de la gent, comissariada per Jean-François Chevrier i Manuel Borja-Villel, realitzada pel fotògraf anglès Craigie Horsfield amb veïns i veïnes de Nou Barris. “La idea era justament produir una contraimatge de la Barcelona oficial, una imatge de la ciutat de la gent que es veia tan beneficiada com afectada pel procés de modernització, però que no sempre hi participava d’una manera real”, afirma Borja-Villel en el seu llibre de converses amb Marcelo Expósito respecte a l’exposició La ciutat de la gent. Seguint, en part, l’esperit crític d’aquesta exposició seminal, La ciutat de la gent, ara es pot visitar a La Virreina, Centre de la Imatge, fins al 26 de juny, la magna i impressionant mostra Barcelona. La metròpoli en l’era de la fotografia, 1860-2004, comissariada per Jorge Ribalta. És, sens dubte, l’esforç més important que s’ha fet per reflexionar sobre la imatge oficial fotogràfica de la ciutat i sobre les seves transformacions urbanístiques, confrontada amb les seves contraimatges. L’exposició, que s’inicia, cronològicament, amb l’aprovació del Pla Cerdà, el 1860, i es clou amb el Fòrum de les Cultures, el 2004, consta de gairebé 1.000 documents entre fotografies, postals, llibres, revistes, fullets, pel·lícules i documentals.\nDe fet, aquesta exposició és una ampliació d’una de les seccions - La construcció fotogràfica de Barcelona al segle XX- de la gran mostra Arxiu universal, la condició del document i la utopia fotogràfica moderna, que el mateix Jorge Ribalta va comissariar al Macba l’any 2008. Jorge Ribalta, fotògraf, teòric i comissari d’exposicions, al magnífic catàleg, editat per l’Ajuntament de Barcelona i RM (amb la col·laboració d’estudiosos de la imatge i bons coneixedors com María de los Santos García, Rafel Torrella, Jordi Calafell, Jordana Mendelson, Juan Naranjo, Teresa Ferré, Joan Miquel Gual, Isabel Segura, Jaume Fabre, Cristina Zelich, Mari Paz Balibrea i Carles Guerra, entre d’altres), hi escriu: “L’era de la fotografia és la de la propaganda, la de l’ús persuasiu i disciplinari de la imatge reproduïble en la gestió política, així com en els imaginaris de la insubmissió i la revolta. La imatge mateixa de la ciutat es converteix progressivament en un espai més dins les lluites per la ciutat, en els processos d’emancipació i progrés de les classes populars. Dit d’una altra manera: la història de la fotografia és també la història de la seva democratització”.\nNo hi ha dubte, doncs, que la lluita per la recuperació de les imatges, per la memòria històrica, per l’hegemonia de la imatge fotogràfica, és també una lluita política. Això ho sabem molt bé des de la Guerra Civil, que ocupa, com no podia ser d’una altra manera, una de les seccions centrals de l’exposició, De la República a la Guerra Civil, 1930-1939, amb imatges magnífiques de Margaret Michaelis, Bill Brandt, Henri Cartier-Bresson, Carlos Pérez de Rozas, Agustí Centelles, Gabriel Casas, Robert Capa i molts altres. S’hi exposen veritables joies procedents de l’Arxiu Fotogràfic de Barcelona i de més de cinquanta col·leccions, arxius i institucions internacionals.\nDe vegades, però, en una exposició tan ambiciosa el relat pot ser excessiu per excés d’informació, o simple i determinista en altres casos. La història dels fets i de les imatges és, certament, difícil d’explicar en tota la seva complexitat. Al mateix moment en què el GATCPAC, amb la revista AC i les seves propostes arquitectòniques i urbanístiques, intenta imposar la imatge d’una ciutat moderna i racional, Salvador Dalí reivindica el Modernisme al seu article “De la bellesa terrorífica i comestible de l’arquitectura modern style ”a la revista Minotaure (1933) de París, amb fotografies de l’arquitectura de Gaudí fetes per Man Ray.\nEn el capítol Reconstrucció de Barcelona, 1970-1992 sorprèn, més enllà de les lluites als barris i dels moviments veïnals de l’àrea metropolitana, l’absència d’imatges de les manifestacions clandestines, durant els anys setanta, que van permetre reconquerir l’espai públic, la ciutat, per a la llibertat, per a la llibertat d’expressió. En un moment brillant del fotoperiodisme, quan Manel Armengol, i tants d’altres, van mostrar una imatge de la ciutat ben diferent de l’oficial. O l’absència d’imatges de la reapropiació d’espais emblemàtics, com el primer míting de la CNT des del 1939, a Montjuïc; les Jornades Llibertàries al Parc Güell; el retorn de Tarradellas, el 1977, o les primeres grans vagues i manifestacions massives d’obrers o per les llibertats nacionals.\nNo es perdin, però, aquesta gran exposició, Barcelona. La metròpoli en l’era de la fotografia, 1860 - 2004, a La Virreina, que no descarta, ben segur, la necessitat d’altres mostres més específiques, generals i diverses. Aquesta s’atura al 2004. Quina és la imatge, les imatges, de la ciutat que vol projectar Barcelona en Comú? No ho sabem encara del cert. Qui té el control de les imatges? Qui té el poder de les imatges? En els temps d’internet, les xarxes socials i la telefonia mòbil, les imatges circulen sense aturador. Segurament, ningú les pot controlar del tot. Però és important saber qui governa la imatge de la ciutat. De moment sembla que la promoció, la projecció exterior de la ciutat i la marca Barcelona tornaran a estar en mans del PSC... compartir en Facebook


Manuel Pineda: “Els regants del sud d’Alacant tenen en el president Ximo Puig i en aquest Consell el seu principal baluard en defensa de l’aigua” – ConeixerCanals\nEl portaveu de Recursos Hídrics del PSPV-PSOE en Les Corts celebra la iniciativa del Consell sobre la presentació d’un recurs contenciós administratiu contra la decisió del Govern que anul·la la concessió d’aigua del transvasament Tajo-Segura prevista per al setembre passat\n• Pineda recorda que el president Ximo Puig “porta molt temps insistint per activa i per passiva que el transvasament Tajo-Segura és irrenunciable” i que “el Consell arribarà fins on faça falta per a assegurar l’aigua a la província d’Alacant”\nValència, 17 d’octubre de 2020.- “Els regants del sud d’Alacant tenen en el president Ximo Puig i en aquest Consell el seu principal baluard en defensa dels seus drets sobre l’aigua”. Així ho ha manifestat el portaveu socialista de Recursos Hídrics en Les Corts Valencianes, Manuel Pineda, que ha celebrat l’aprovació en el ple del Consell d’aquest divendres de la presentació d’un recurs contenciós administratiu contra l’ordre del Ministeri de Transició Ecològica que anul·la la concessió d’aigua del transvasament Tajo-Segura prevista per al setembre passat.\nEn aquest sentit, el també secretari general del PSPV-PSOE del Baix Segura, ha recordat que “el president Ximo Puig porta molt temps insistint per activa i per passiva que el transvasament Tajo-Segura és irrenunciable” i ha assegurat que “el Consell arribarà fins on faça falta i usarà tots els instruments necessaris per a assegurar l’aigua a la província d’Alacant per sempre”. En aquesta línia, ha afirmat que “es continuarà actuant en tots els espais necessaris perquè l’aigua del transvasament que ens correspon per llei arribe a la Vega Baixa de manera apropiada. Els agricultors tenen motius per a confiar en el treball que s’està realitzant i es continuarà realitzant”.\nPer tant, i en aquesta línia, portaveu socialista de Recursos Hídrics en Les Corts ha insistit que “era imperatiu recórrer la decisió del ministeri tal com ha fet el Consell”, ja que “s’ha actuat de manera arbitrària i en contra dels criteris de les regles d’explotació, que són clars i segons els quals als regants del sud d’Alacant els corresponen 20 hectòmetres cúbics als quals no tenen per què renunciar”.\nAixí mateix, Pineda ha insistit que “aquesta quantitat d’aigua ens pertany per llei i ha de romandre emmagatzemada perquè els nostres agricultors puguen aprofitar-la de manera responsable, com sempre han fet”, ja que “tenim un dels sistemes de regadiu més sofisticats de tota Europa precisament per a poder aprofitar cada gota d’aigua necessària”.\nFinalment, ha recordat que “a la fi, després de dècades de menystinc per part dels successius governs autonòmics del PP, tenim un Consell que es preocupa per les necessitats del sud d’Alacant, com ha demostrat a través d’iniciatives com el pla ´Vega RenHace´, l’aposta per una estratègia de regadiu a llarg termini o la defensa aferrissadament del dret irrenunciable i legítim de la regió a un accés apropiat a l’aigua”.


Penyagolosa diferent - Societat Excursionista de València\nEmili Barbera 06/02/2010 1 min de lectura\nEl primer dissabte de Febrer decidirem fer una extra i pujar al Penyagolosa pel barranc...\nEl primer dissabte de Febrer decidirem fer una extra i pujar al Penyagolosa pel barranc de la Teixera, un indret desconegut i diferent com ho és el Penyagolosa cada vegada que el visitem, sempre té alguna cosa per a sorprendre’ns.\nUn barranc inconegut, la font de la Cambreta glaçada i la nevera tancada a cal i canto (jo em pregunte per què, es pot tancar per preservar-la però deixar una porta enreixada, dic jo), el mas de Cambreta solitari ens acompanyà en el dinar i la digestió la feu el barranc de la Pegunta (com no podia ser d’altra manera).\nL’hermitori ens esperava amb un cremadet dels que li agraden als dos Pepes que venien.\nLa propera vegada pujarem al cim. T’ho promet Pilar.\n2 comentarios en «Penyagolosa diferent»\n19/02/2010 a las 19:57\nPilar Alabau dice:\n01/03/2010 a las 13:42\nVa ser meravellós caminar pels seus senders, concentrats en el camí i amb alerta a la natura que t'envolta…es molt bonic escoltar el soroll d'un rierol precipitant-se per una cascada…un lloc al que cal tornar…


Signat l’Acord Interprofessional de Catalunya (AIC) | UGT Catalunya\nAcció sindical,Activitat institucional,Negociació col·lectiva\nSignat l’Acord Interprofessional de Catalunya (AIC)\nPublicat el 3 setembre, 2018\nLes organitzacions sindicals i les patronals més representatives de Catalunya (UGT de Catalunya, CCOO de Catalunya, Foment del Treball, PIMEC i Fepime) han signat aquest matí l’Acord Interprofessional de Catalunya (AIC) en presència del president de la Generalitat, Quim Torra.\nL’acte, que ha tingut lloc al Saló Sant Jordi del Palau de la Generalitat, ha comptat també amb la participació del vicepresident del Govern, Pere Aragonès, del conseller de Treball, Afers socials i Famílies, Chakir El Homrani, i de la consellera d’Empresa i Coneixement, Maria Àngels Chacón. L’acte de ratificació de l’AIC va tenir lloc el passat 24 de juliol a la seu del CTESC.\nEls signants de l’AIC es comprometen a portar els continguts a les meses negociadores dels convenis per adaptar-los a cada realitat, sempre amb l’objectiu de millorar les condicions laborals dels treballadors i les treballadores, així com la millora de la competitivitat de les empreses. Aquest acord ha de facilitar la resolució pacífica de les qüestions que s’inclouen en les negociacions dels convenis de sector o d’empresa.\nAquesta entrada ha estat publicada a Acció sindical, Activitat institucional, Negociació col·lectiva amb els tags acord, Acord Interprofessional de Catalunya, AIC, competitivitat, convenis, salaris . Guarda a marcadors permalink.