Llobregos Informatiu 71 by Fermi Manteca - Issuu\nLlobregos Informatiu 71\nNÚM. 71 JUNY - 2015\nD Des de l’ermita de Sant Pere dels Murinyols e es divisa el paisatge de la nostra Vall, que en p primavera es vesteix de colors, es perfuma amb a aromes naturals, es pentina amb l’oratge suau i e ens fa desitjar pluges més abundoses.\n14 De la Vall 20 Comprimits de salut\n23 Pedagogia 24 Tradicions 28 Llobregós Jove 30 Patrimoni a la Vall 32 Agenda 34 Entitats\n36 El ventilador 38 Opinions\n41 Negre sobre blanc 42 No em feu cas\n44 Llibres 45 La nostra cuina 47 Calaix de físio 48 El monòleg\nNúm 71 - juny - juliol 2015 Núm.. Revista bimestral d’informació i opinió EDITA: Associació del Patrimoni Artístic i Cultural de Torà (APACT) c/ Convent, s/n 25750 TORÀ - Tel. 649 352 877\ncorreu-e: info@llobregos.info Subscripcions i publicitat: Ramon Torné 973 473 265 CONSELL DE REDACCIÓ: Antònia Balagué, Ramon Castellà, Ester Closa, Ramon Fitó, Maria Garganté, Jordi Llauradó, Maria Morros, Sílvia Peribáñez, Josep Verdés, Daniel Vidal, Rosa Vila. Coordina: Fermí Manteca COĿLABORADORS HABITUALS Albert Alegre, Roger Besora, Albert Brau, Anna Cantacorps, Jordi Leiva, Montse Miquel, Francesc Miramunt, Antoni Montroig, Sílvia Porta, Gisela Rosell, Montse Torné, Sergi Torrescasana COĿLABOREN EN AQUEST NÚMERO Carles Alsedà, Mireia Duran, Jaume Font, Pol Jordà, Xavi Moreno, Domènec Noguera, Lídia Pujol, Elvira Talló, Ramon Torné, Maria Ugarte Disseny i maquetació: Fermí Manteca Correcció lingüística: Marta Bagà i Dani Vidal Subscripció anual: 15,00 Euros A l’estranger: consultar preus Número solt: 3,00 Euros Dipòsit legal: L -798-2003 Impressió: Impremta Barnola (Guissona) Tiratge: 700 exemplars Aquest número està imprès en paper ecològic, elaborat sense clor\nEditorial A punt d’estrenar l’estiu, estrenem també nous consistoris, nous projectes, noves persones que han estat elegides per administrar les coses comunes durant els propers 4 anys. A part d’agrair la seva disponibilitat per fer aquest servei a la comunitat, els desitgem una bona, neta i transparent gestió perquè cada un dels nostres pobles gaudeixi de benestar. I des de cada municipi anar fent país. Per altra part, la primavera no ha estat pròdiga en les pluges tan necessàries en els nostras camps i s’esperen unes collites minses, agreujades per unes temperatures anormalment elevades durant el mes de maig. La nostra revista, però, continua oferint-vos informacions i reportatges que ens ajudin a conèixer-nos millor per establir vincles entre els veïns i els pobles que ajudin a conviure millor. Les diverses caminades de primavera també són un nexe d’unió en una activitat comuna a través del territori i del patrimoni natural i cultural que tenim. Que gaudiu de la lectura i de l’estiu que s’acosta.\nNoticiari Obres de millora a Sant Pere de l’Arç\nAjuntament de Calonge de Segarra.- A finals del mes de febrer van començar les obres de millora de l’entorn del poble de Sant Pere de l’Arç. Les obres tenen un cost de 66.075,25 euros i estan finançades per una subvenció del Pla Únic d’Obres i Serveis de la Generalitat de Catalunya (PUOSC) de 59.467,73 euros, mentre que l’Ajuntament de Calonge de Segarra hi aporta 6.607,52 euros. Les obres de millora al nucli de Sant Pere de l’Arç es van adjudicar a l’empresa Mulé Calaf, S.L.L., després d’un concurs en el qual es van convidar diverses empreses a participar-hi.\nRelleu en el Jutjat de Pau de Torà R Redacció.El dissabte dia 14 de març es va celebrar a Torà u un dinar de germanor amb motiu de la jubilació del que ha e estat durant 10 anys Jutge de Pau, Ramon Pla. A l’acte h han assistit l’alcaldessa Mercè Valls i diferents regidors de l’l’Ajuntament. L’acte de comiat ha estat emotiu i s’hi ha fet un repàs del tr treball dut a terme i de les funcions que ha hagut d’exercir c com a Jutge. Ramon Pla va recordar diferents anècdotes, s situacions viscudes i la quantitat de persones que ha con negut al llarg d’aquests anys, manifestant que “a vegades é és poc coneguda aquesta figura del Jutge de Pau amb les s singularitats pròpies del dia a dia”. Per la seva part, l’Alcald dessa, en nom del municipi, li ha agraït la tasca realitzada, a vegades silenciosa però efectiva. En el mateix acte, s’ha fet la presentació de la nova J Jutgessa de Pau de Torà, que des d’ara serà l’Antònia P Padullés, a la qual van desitjar molts èxits i encerts en la s seva nova tasca.\nMaria Garganté.- Des de l’organització de la Fira de Sant Isidre de Cervera és habitual convidar cada any un municipi de la comarca de la Segarra, oferint-li un lloc a la fira on poder “mostrar-se” a la comarca i als seus visitants. Aquest any el municipi convidat fou Sanaüja, que va dur-hi una mostra del seu ric patrimoni cultural tant material com immaterial. D’aquesta manera, les fotografies i un panell explicatiu mostraven els diversos elements que conformen aspectes com l’arquitectura i l’art del municipi. D’altra banda, però, també hi havia una nodrida mostra de la seva vitalitat associativa, amb la participació de l’associació de Grallers i Geganters, l’associació ARCS, les Forces Diabòliques de Sanaüja o l’Escola de Puntaires.\nSanaüja participa a la Fira de Sant Isidre de Cervera\nNoticiari Obres als nuclis del Soler i Mirambell Ajuntament de Calonge de Segarra.- A finals del mes de febrer van començar les obres de millora del nucli del Soler, les quals consisteixen en la urbanització de la plaça del poble. Aquesta actuació forma part d’un projecte conjunt participat per l’Institut Català del Sòl i l’Ajuntament de Calonge. El projecte contempla urbanitzar la plaça del Soler i una plaça a Mirambell, així com també la millora de l’entorn del castell de Mirambell. El passat mes de novembre l’Institut Català del Sòl havia licitar les obres i hi va convidar diverses empreses. L’djudicatària va ser Mulé Calaf, S.L.L. El pressupost total del projecte als dos nuclis és de 240.000 euros, finançades pel Departament de Governació i Relacions Institucionals, l’Institut Català del Sòl i l’Ajuntament de Calonge.\nRestauració del campanar de Prades de la Molsosa\nRedacció El campanar de l’església de Sant Ponç de Redacció.Prades tenia una coberta de rajola vidriada verda que amb el temps s’havia anat descostronant i necessitava d’una bona restauració. Recentment s’ha dut a terme el canvi de les rajoles per teules especials també de ceràmica vidriada, però d’una bona qualitat que fa que ara llueixi. També s’ha fet un repàs de la teulada. Les obres, amb un pressupost de 18.807,17 euros, han estat pagades per la Diputació de Lleida, l’Ajuntament de la Molsosa i el Bisbat de Solsona.\nDinar de Germanor a Vicfred Josep Verdés.- Un any mes els veïns, familiars i amics del poble de Vicfred ens varem reunir el passat 18 d’abril al local social del poble al voltant d’una taula per compartir el tradicional dinar de germanor. El menú va consistir en uns entremesos i desprès carn i botifarra a la brasa, postres, cafès i infusions. Ja de bon matí uns quants es van ocupar d’encendre el foc per tenir una bona brasa; uns altres a parar taula i preparar els entremesos. Quant tot va estar cuit i amanit, tothom a taula i cap a dinar. Aquest any varem gaudir de l’àpat un total de 62 comensals entre petits i grans. Cal remarcar que va ser una vetllada molt amena i distesa i com a colofó vam poder assistir a la representació de la divertida obra de teatre “No et vesteixis per sopar“ a càrrec de la companyia de teatre Talia de Lleida. Tot va acabar endreçant les coses i amb moltes ganes de retrobar-nos un altre dia per seguir fent poble.\n“La Terra, el nostre planeta”, a l’escola de Castellfollit Elvira Talló (escola Sant Roc).- L’objectiu és conèixer i sensibilitzar-nos dels problemes ambientals i dels riscos provocats per l’acció de l’home. La comunitat científica reconeix que el ritme de vida de la societat actual, està provocant greus conseqüències en els ecosistemes de la Terra: augment de la temperatura mitjana, disminució del gel de les glaceres i de l’Àrtic, augment progressiu i accelerat dels gasos d’efecte hivernacle... Hem volgut prendre consciència d’aquests problemes: contaminació atmosfèrica, de les aigües dels rius i mars, la desforestació, l’exhauriment dels recursos, etc. A base dels murals exposats podem veure de forma il·lustrada tots aquests problemes mediambientals. També hem de veure quin pot ser el nostre petit gra de sorra que podem aportar per evitar el deteriorament del medi ambient. Un petit gra de sorra, que a nivell individual és insignificant, però que si la gent en prengués consciència i es dictessin mesures sèries a escala internacional, podríem evitar una mica un omia i per la població mundial. mundial problema que pot tenir conseqüències devastadores per a l’economia Van presentar el treball els mateixos alumnes que ho van saber explicar molt bé. Tothom pot veure l’exposició a la sala de l’ajuntament que estarà exposada aquesta primavera. S’hi pot anar en l’horari de oficina de l’ajuntament.\nFesta de Sant Isidre a Ivorra\nRedacció.- Com cada any la festa de Sant Isidre va aplegar els veïns d’Ivorra en una celebració que va tenir lloc el mateix dia 15 de maig. La missa dedicada al patró dels pagesos va estar presidida pel Mn. Fermí, que va glossar la figura d’un sant laic elevat als altars a diferència de la majoria que són religiosos o religioses, un sant que juntament amb la seva esposa es van dedicar a la pagesia. Després de la missa es va procedir a la benedicció dels tractors i tractoristes i es va pregar demanant les pluges. Més tard la festa va acabar amb el tradicional dinar de germanor i una amena sobretaula.\nDani Vidal.- El diumenge 10 de maig Massoteres va celebrar la festa dedicada a la gent gran del municipi, que va incloure una missa i un dinar de germanor al local social del poble. L’Ajuntament de Massoteres i l’Associació de Gent Gran Camp-real organitzen aquesta iniciativa cada any el mes de maig. Es tracta d’una trobada oberta a tots els veïns del municipi durant la qual es ret homenatge a totes les persones de més de 80 anys. L’alcalde, Miquel Àngel Marina, i els regidors del Consistori els lliuren un detall per commemorar l’efemèride. La festa va aplegar més de 70 persones, que van gaudir d’una jornada emotiva i distesa.\nMassoteres celebra la Festa de la Gent Gran\nNoticiari Festa del Panellet Ajuntament de Calonge de Segarra.- El dia 6 d’abril, dilluns de Pasqua, Calonge de Segarra va celebrar la tradicional Festa del Panellet. La jornada va començar amb l’esmorzar “Tarifa plana”, cuinat al gust de cadascú. Com a novetat d’enguany, hi va haver una demostració de pintura de grafits artístics. A les 10 del matí es va obrir la fira MercAnoia i fira d’espai ecològic i natural, amb una bona participació d’expositors de serveis i productes artesans de la zona. Per als més menuts, no hi van faltar tallers de circ i l’espectacle El Pirata Tastacirc, a càrrec de la companyia Tot Circ. Després de la Missa a l’església de Santa Fe, acompanyada per la coral de Sant Martí Sesgueioles, va tenir lloc la benedicció i repartiment del panellet, enguany amb la col·laboració de cal Baiona i cal Subiranes. La cantada de caramelles amb l’Escola de música i Esbart dansaire de Calaf, va anar a càrrec de l’AMPA del CEIP Alta Segarra. Durant tot el matí hi va haver servei de bar servit per l’Associació de Joves de Kalonge. La Festa del Panellet va comptar amb una nombrosa assistència de públic i el bon temps que hi va acompanyar. L’Ajuntament agraeix a l’Associació de Joves de Kalonge i a tots els veïns i veïnes de Calonge de Segarra que van col·laborar en l’organització de la festa. Per veure fotografies de la Festa del Panellet visiteu el web www.calongesegarra.cat.\nReformes al cementiri municipal a Torà R Redacció.L’Ajuntament de Torà ha dut a terme durant l’l’hivern passat obres d’arranjament i reformes al cementiri m municipal. En concret s’han construït nous nínxols i s’han m millorat les teulades de tot el recinte per tal d’evacuar les a aigües de pluja i evitar així filtracions. És de destacar que e els nous nínxols s’han fet seguint la normativa europea i de sanitat en matèria de cementiris, per això són de d diferents dimensions que els anteriors. L’acte d’inauguració va tenir lloc el dia 28 de març, amb l’l’assistència de la Vicepresidenta segona de la Diputació d de Lleida, Rosa Maria Perelló, el President del Consell C Comarcal i el consistori municipal.\nLa coral infantil “Sons de Torà”\nMaria Ugarte, Sílvia Peribáñez.- El dia de Sant Jordi per la tarda la coral infantil Sons de Torà va presentar la seva última cançó, “El despertador de l’univers”. Aquest és un projecte i una creació de Rubèn Pastor que conjuntament amb la Maria Ugarte (directora de la coral) i la Maria Baldrich han tirat endavant per col·laborar amb els Pallapupes que és una ONG que es dedica a acompanyar i reconfortar a infants i gent gran que es troben en situacions d’hospitalització. La gravació de la cançó es va dur a terme a l’estudi ComunicaPro d’en David Jounou i el vídeo de la mateixa l’ha realitzat la Maria Baldrich de Trajectes. Tant en Rubèn, com en David i la Maria hi han col·laborat de forma desinteressada i altruista amb l’objectiu d’aportar felicitat i organitzar una nova activitat que motivi i interessi als components de la coral. Endavant amb la coral, seguiu cantant!\nFesta de Santa Rita a Sanaüja Maria Garganté.- El proppassat 22 de maig va celebrar-se la festa votiva de Santa Rita de Càssia a Sanaüja. L’acte central de la festa va ser la tradicional i concorreguda missa oficiada al santuari de la Verge del Pla, annexa a l’antic convent agustinià, que constitueix l’origen de la devoció sanaüjenca a Santa Rita, que era una monja agustiniana. Vilatans i foranis van tenir l’oportunitat de beneir les roses que asseguren la prosperitat familiar, així com de fer les seves peticions a la patrona dels impossibles. L’associació ARCS va convidar els veïns a un vermut al local de la Fundació Castell de Sanaüja i després és va fer un dinar amb paella al Casal de Gent Gran, que va finalitzar amb l’actuació de la soprano Vanessa Sáez. Els altres anys el ball al vespre l completava el programa habitual, però aquestt cop la festa va comptar amb un alicient més: les dues visites guiades a l’església parroquial de Sanaüja de la mà de Lluís Castany, que va fer gaudir als assistents amb una documentadíssima explicació sobre els aspectes\nhi tò i i constructius t ti –amb b información i f ió inèdita i èdit sobre b històrics la construcció de les capelles i els enterraments que s’hi localitzen– d’un dels edificis religiosos més rellevants de la comarca, i del qual precisament aquest any se’n celebrarien cinc-cents de la seva ampliació.\nInstruments de música tradicional a Castellfollit E Elvira Talló.- El passat 12 de març es va fer una pres sentació d’instruments de música tradicional a càrrec d del cantautor Enric Solà, organitzada per l’escola Sant R Roc de Castellfollit de Riubregós. L’Enric Solà és una persona autodidacta que ha a aprofundit molt en la música popular i tradicional dels P Pirineus i domina molt bé els instruments de vent. Tothom va poder veure tot tipus d’instruments antics p propis de la música popular o tradicional (gralles, flabio ols, sac de gemecs, viola de roda...). Va saber explicar a amb tot detall l’origen i les característiques de cada iinstrument i ens va fer gaudir de les interpretacions de le les músiques que va tocar.\nRosa Vila.- EL dia 25 d’ abril es va celebrar el dinar de cloenda de la temporada de caça a la Molsosa. Com cada any unes quaranta persones, propietaris, caçadors i amics, es van reunir per compartir una paella d’arròs i un deliciós plat de porc senglar. Els assistents van ser obsequiats amb una llonganissa i una ampolla de cava.\nENTREVISTA A MONTSE RAGA MARIMON La Montse Raga és la jutgessa titular del Jutjat Contenciós Administratiu núm. 5 de Barcelona i la delegada del Deganat dels jutjats contenciosos administratius de Barcelona. Aquesta és una de les entrevistes de les que he realitzat fins ara a la revista que m’ha encuriosit i motivat més. Han estat gairebé 3 hores de conversa amb una persona totalment apassionada per la seva feina que m’ha ensenyat coses que desconeixia i que us intentaré transmetre en les preguntes que li faig i que ella em va respondre amb l’objectiu de donar a conèixer la seva feina i de fer-la més comprensible als nostres lectors. contra l’administració o a l’inrevés, com per exemple multes de trànsit, temes d’urbanisme o conflictes entre administracions. Com varen ser les primeres experiències com a jutgessa? Els primers temps com a jutgessa van ser durs, ja que el primer destí va ser un jutjat mixt (casos penals, civils, família...) juntament amb violència de gènere. Els primers 15 dies crec que dormia una mitjana de dues hores perquè comences a ser conscient de la responsabilitat que tens i tot són dubtes i les emocions i determinades situacions et poden. Penso que no es prepara emocionalment als jutges i jutgesses tot i que tenim una gran responsabilitat social. Amb els anys i l’experiència aprens a relativitzar-ho tot i a separar la feina de la teva vida privada. Vaig aprendre a aplicar una màxima que sempre em deia el meu preparador: “tu no eres juez, trabajas de juez”.\nQuins passos i estudis has hagut de superar per arribar a ser jutgessa? Primer vaig fer la carrera de dret durant 5 anys, seguidament vaig decidir opositar a la judicatura, és a dir, em vaig preparar durant 5 anys més amb un preparador per aprovar les oposicions a jutge. Durant aquests anys de preparació de les oposicions em van ajudar incondicionalment els meus pares, tota la meva família, el David la meva parella, i els meus amics. Ells van estar al meu costat en els llargs dies d’estudi i van entendre que ser jutgessa era el que jo volia. Un cop aprovades les oposicions vaig estar durant 1 any a l’Escola Judicial i finalment vaig poder triar el meu primer destí que va ser el jutjat mixte de Rubí on es jutgen temes penals, familiars, etc. Després de passar pels jutjats de Vilafranca, Mollet, Granollers i per un jutjat de família de Barcelona, actualment estic al Jutjat Contenciós Administratiu núm. 5 de Barcelona on es jutgen casos de persones físiques i jurídiques\nQuins són els trets de personalitat que han de tenir els jutges i les jutgesses? Prèviament a exercir de jutge o jutgessa hem de tenir molta voluntat i capacitat de treball i sacrifici. Hem de ser resolutius i no hem de donar gaires voltes a les coses. Penso que hem de ser pràctics i responsables perquè la nostra és una feina pública i nosaltres som els nostres propis caps, és a dir, no tenim ningú per sobre nostre que ens ordeni o ens guiï en la feina. Alhora i per renovar-nos, hauríem de tenir curiositat jurídica. Però potser els trets més importants que hauríem de mostrar són l’objectivitat, la imparcialitat, no tenir prejudicis i, sobretot, la independència.\nQuina de les lleis últimament aprovades creus que fa que Catalunya pugui ser considerat com un país avançat i modern? Generalment la legislació catalana és bastant moderna i avançada. Últimament una de les lleis que s’han creat i que penso que és molt vàlida és la que no permet els talls energètics a les llars catalanes, però\nha estat impugnada pel govern central i està al Tribunal Constitucional. L’altra és la llei 11/2014 de 10 d’octubre per a garantir els drets de lesbianes, gais, bisexuals, transgèneres i intersexuals i per eradicar l’homofòbia, la bifòbia i la transfòbia. Aquesta és una llei pionera igual que ho va ser el Codi de Família de Catalunya de 2010, de 29 de juliol. Les lleis han de conscienciar la societat ja que hi ha conductes socialment acceptades però que no són correctes. El que marca la diferència d’un país són les lleis que garanteixen els drets humans i els serveis bàsics. Per contra, quina de les lleis actuals ha quedat obsoleta i convindria que es modifiqués? Hi ha diverses lleis obsoletes i que no tenen en compte els temps que vivim en aquest país. Una d’elles i que ha provocat molta polèmica és la llei de seguretat ciutadana de desembre de 2014 i que al meu parer vulnera drets fonamentals com el de reunió, manifestació i expressió. Una altra llei antiga que no s’ha modificat és la llei\nMontse Raga, jutgessa: “Quan els polítics vegin que el poble no tolera certs comportaments hauran de canviar si no volen perdre el recolzament del poble que els ha de votar”\nQue en penses, dels jutges estrella com el jutge Ruz o el jutge Castro o dels casos mediàtics com el cas Gürtel, el cas Pujol o el cas Nóos? No hi ha jutges estrella, hi ha casos estrella. És inevitable que casos com els que comentes saltin a la llum pública ja que la societat té dret a estar informada i sovint hi ha filtracions. L’Audiència Nacional, on treballava el jutge Ruz, és un òrgan que es va crear per jutjar els casos de terrorisme. Avui en dia, desapareguda ETA, entenc que no té raó de ser, atès que és una excepció a la regla general de competència dels jutjats penals consistent en què és competent el jutjat del lloc on han ocorregut els fets. Cal tenir en compte que quan un jutge escull com a destí l’Audiència Nacional ha de ser conscient que serà una persona mediàtica perquè jutgen casos de gran volada o amb imputats coneguts. Personalment, no hi aniria mai perquè no m’agrada ser mediàtica però admeto que hi ha casos que han de ser molt interessants des del punt de vista jurídic. Creus que la corrupció actual es pot eradicar simplement portant els imputats als tribunals o cal\ntambé un canvi profund a nivell polític i social? Hi ha molta corrupció, no és només una sensació, és real. Des de l’òrgan judicial el que hauríem de fer és més pedagogia i els polítics haurien d’aprendre a explicar el que fan i ser més transparents. Si la societat pogués veure clarament amb què es gasten els seus diners i que no es perden pel camí, la gent també canviaria ja que el caràcter llatí que tenim permet certs comportaments que en altres països més avançats no estan permesos ni ben vistos. De totes maneres, penso que el canvi vindrà de la societat, quan els polítics vegin que el poble no tolera certs comportaments hauran de canviar si no volen perdre el recolzament del poble que els ha de votar. Per últim, explica’ns els teus vincles amb Torà i perquè és un lloc d’aquells on t’agrada desconnectar? A Torà hi tinc les meves arrels ja que hi vaig néixer i hi vivia amb la meva família, tot i que ja de ben petita ens vàrem traslladar a Guissona i més endavant a Barcelona, on el meu pare va crear un despatx d’advocats. Tot i viure fora, els caps de setmana i les vacances tornàvem perquè aquí hi teníem tota la família, els avis, els tiets, els cosins... Aquí hi ha tots els meus records d’infantesa i encara hi conservo la colla, per això, quan torno em sento a casa. Moltes gràcies Montse, no oblidaré aquesta entrevista! Sílvia Peribáñez Cerveró\nd’enjudiciament criminal de 1882 que, conjuntament amb molta normativa processal fan que els procediments s’eternitzin. També, tot i no ser lleis, la manera com es nomenen els membres del Tribunal Constitucional i del Consejo General del Poder Judicial (òrgan de govern dels jutges), ja que són nomenats pel poder legislatiu i això afecta a la divisió de poders i a la independència del poder judicial.\nELECCIONS MUNICIPALS En la majoria de municipis continua el mateix alcalde. Només canvia a Torà i Ivorra Josep Verdés.- A l’hora de tancar la nostra edició, també tancaven els col·legis electorals en les eleccions municipals del dia 24 de maig. En publiquem els resultats provisionals un cop fet l’escrutini. Segons la Llei Orgànica 5/1985, de 19 de juny, de Règim Electoral General, els regidors dels municipis que tenen una població compresa entre 100 i 250 habitants són elegits d’acord amb el procediment de llistes obertes. A la nostra Vall, només els municipis de Torà, Sanaüja i Pinós voten les llistes tancades dels partits ja que tenen més habitants. A la resta no es voten els partits, sinó persones concretes en llistes obertes.\nPersones més votades en llistes obertes\nTorà....................... 294 - ERC-AM (74,87% partic.) 184 - JpT- InSe 158 - CiU 5 - PP Sanaüja................. 127 - CiU (80,95% partic.) 102 - IS-AM 30 - PP Pinós..................... 127 - CiU (75,62% partic.) 49 - IDP-AM\nJordi Montané (ERC) 50 Jordi Bes (ERC) 46 Ramon Fàbrega (ERC) 46 Jordi Ribalta (ERC) 43 Pere Farran (ERC) 34\nCorneli Caubet (CiU) 81 Jordi Llaurador (CUP) 65 Josep Puig (CiU) 64 Jesús Masanés (ERC) 44 Joan M. Simó (CiU) 43\nMassoteres: Miquel A.Marina (CiU) 74 (76,80%) Mercè Sellés (ERC) 66 Jordi Vives (CiU) 65 Ramon Villorbina (CiU) 61 Celestino Villorbina (ERC) 29\nXavier Nadal (CiU) 94 Ramon Parés (CiU) 78 Abel Duocastella (CiU) 73 Ramon Campà (ICS) 69 David Creus (ICS) 39\nCastellfollit: Ramon Ibáñez (CiU) 92 (74,67%) Remedios Dorado (CiU) 73 Jaume Vilardosa (ApC) 70 Gerard Batista (ICR) 66 Salvador Huguet (CiU) 54\nPartits més votats en llistes tancades\nMarià Torra (AIM) 60 Ferran Miquel (AIM) 58 Salvador Cortada (AIM) 57 Jordi Marsinyac (AIM) 54 Arnau Vilaseca (IDLM) 34\nSt.Guim P.: Josep Llobet (ERC) 69 (69,06%) Ricard Garganté (ERC) 61 Joan Vidal (ERC) 58 Josep Vila (ERC) 57 Josep Verdés (ERC) 39\nPriores casades: Anna Farguell i Massana Ester Traveset i Biayna Priores solteres: Marta Garcia i Bernaus Marta Farré i Fustagueres Priors casats: Joan Alfonso i Castells Jordi Rovira i Mases Priors solters: Jordi Vila i Doncel Marc Pubill i Argerich Un cop acabada la dansa, tothom que ho va desitjar va poder ballar sardanes a la plaça. A la tarda i per cloure aquest dia de festa va tenir lloc al convent de Sant Antoni un concert de l’orquestra Simfònica Julià Carbonell de les Terres de Lleida, dirigida per Alfons Reverté.\nSílvia Peribáñez Cerveró.- El diumenge 3 de maig es va viure a Torà una nova Festa del Roser on els Priors i Priores van ballar la tradicional dansa a la plaça del Pati davant del públic de la vila i d’arreu i sota un sol de justícia. Enguany, el matí de festa va comptar amb la presència d’en Ramon Espadaler, Conseller d’Interior de la Generalitat i n’ Anna Miranda, delegada d’Interior a Lleida. La dansa va ser precedida per la missa i per la cantada dels goigs de la Mare de Déu del Roser, amb una nova edició editada per l’Ajuntament. Un cop finalitzada la missa va ser quan es van donar a conèixer els noms del nous Priors i Priores que organitzaran la festa l’any vinent. La sort i l’honor han recaigut en els següents toranesos i toraneses:\nEls Priors i Priores d’aquest any davant l’altar del Roser, acompanyats de les autoritats: Jordi Fonoll, Roser Pla, Marc Solé, Mar Sisquella, Àngel Ramírez, Anna Riu, Arnau Torreguitart i Mireia Bullich.\nEls vilatans també són negociants i treuen les seves millors gales el dia del Mercadal\nSílvia Peribáñez Cerveró.- Un Divendres Sant més el Mercadal de Torà va omplir els carrers de la vila de colors, olors i sorolls provinents d’una altra època. Les parades d’aliments, les de roba i els diversos oficis escenificats varen donar l’oportunitat a tothom qui s’hi va voler acostar de traslladar-se al segle XIX. Al costat d’aquestes parades típiques i ocupant tot el centre del poble el tradicional mercat de cada divendres també va tenir cabuda. Passeu, passeu, pels carrers de l’antiga vila de Torà i tasteu els embotits, els formatges, els licors, les coques, les olives i el pa i gaudiu de l’hospitalitat de les persones d’aquest poble que obren un any més les portes perquè vilatans i forasters gaudeixin d’un mercat com els d’abans.\nEls Berros de la Cort posen el ritme del matí\nTasteu el millor formatge de la comarca!\nLa Plaça del Pati plena de gent curiosa\nMaca! Compra’m un penjoll per anar ben mudada\nA les 10 del matí, es va inaugurar la Fira de Sant Ponç. Pels petits carrerons de Prades hi podíem trobar la filadora, el cullerer, el cisteller, artesans de la plata, del punt, de la llana... I a la vegada embotits, formatges, coques, pa , iogurts... Qui hi va assistir va poder tornar a casa amb la cistella ben plena. A dos quarts de dotze, varem poder gaudir d’una demostració de Bitlles Catalanes a càrrec de la Colla de la Fusta i el Ferro. I a continuació, des dels més menuts fins als més grans, es varen poder divertir amb una tirada popular. A les 12 del migdia, es va celebrar la missa i la cantada dels goigs de Sant Ponç. Abans de dinar, hi va haver una de les novetats de la Fira d’enguany, un taller per als més menuts de “Com es fan els castells?” a càrrec dels Castellers de Solsona. A les dues del migdia, dues-centes persones van assistir a l’arrossada popular i vàrem poder gaudir tot dinant de “tots els colors del verd” que deia el cantautor de Xàtiva. I a les quatre de la tarda, la gran novetat d’aquest any, la 1a Exhibició Castellera de Prades de la Molsosa, amb la voluntat de celebrar-ne moltes més. Els Castellers\nde Solsona varen omplir la plaça amb els seus castells i pilars. Esperem poder gaudir de la seva presència molts anys més. Des de l’Associació, els hi volem agrair públicament la seva presència. I després dels castells, la plaça es va omplir de cadires per gaudir de la 10a Trobada d’Acordionistes de Prades de la Molsosa. Per acabar el dia amb la panxa plena, es va oferir coca i xocolata a tots els assistents mentre se sortejava la Llívia, un lot de productes oferts per les cases del pobles i les parades de la Fira. Finalment, durant tot el dia es va poder adquirir el núm. 16 de la revista La Fornal, que aquest any estava dedicada als horts. Des de l’Associació Cultural de Prades, i com a veïns, estem molt satisfets i orgullosos que, any rere any, s’hagi publicat i, amb ella, el testimoni de moltes persones que han estimat el nostre poble. A la vegada, s’ha convertit en una revista de consulta per aquells que els interessa conèixer la història, els costums, el patrimoni, tant natural com cultural, i les peculiaritats de Prades i el seu entorn. Volem mostrar el nostre agraïment a totes las persones i institucions que han permès viure, un any més, un dia de festa i companyonia. Associació Cultural de Prades\nEl diumenge dia 3 de maig, varem celebrar la setzena edició de la Fira de Sant Ponç de Prades de la Molsosa, organitzada per l’Associació Cultural de Prades. El dia va començar amb el ja tradicional esmorzar de Fira. Hi van participar al voltant d’un centenar de persones, que van arribar a peu, amb bicicleta, amb moto… des dels pobles veïns.\nDIADA DE SANT JORDI Torà: Llibres, roses, setmana cultural i certamen literari Sílvia Peribáñez Cerveró.- A Torà un dia de Sant Jordi més, les parades de roses i llibres organitzades per l’escola Sant Gil i per la Llar d’infants El Jardí van ser el centre de l’activitat durant tota la jornada. A les parades hi vàrem poder trobar les últimes novetats editorials per als més grans i per als més petits. A la biblioteca, per la tarda, els nens i nenes que ho van voler van poder assistir a un taller de plastilina que va ser tot un èxit, per l’assistència i per les creacions\nCastellfollit: Llibres, roses, manualitats i i titelles\nElvira Talló.- També Castellfollit va celebrar la diada de Sant Jordi. Al matí es fa muntar una parada amb llibres, roses i manualitats que havien fet els nens a l’escola en motiu de la festa. Per la tarda varen fer una representació de la llegenda amb titelles. Va agradar molt als pares i avis presents. Ni que sigui una escola molt petita, sempre s’ha intentat que visquin aquestes festes tan nostres.\ndels més petits. El taller va ser dirigit pel César Nevado. La setmana cultural va tenir el toc literari a l’escola Sant Gil, l’endemà, on les famílies dels alumnes van escoltar els seus poemes i van assistir a l’espectacle d’ombres xineses fetes per tots ells i elles. El certamen literari de l’escola va tenir el seu punt àlgid amb l’entrega de premis als nens i nenes guanyadors de cada curs i que varen concursar amb la creació de les seves magnífiques narracions. Fins al proper Sant Jordi!\nLÍDIA PUJOL: NOUS PROJECTES Concert a la Torre de Vallferosa el dia 1 d’agost a terra de tots i com a espai sagrat alhora: un espai de comunicació, de trobada, de compromís, d’entesa, d’identitat territorial catalana i local. La torre de Vallferosa com a Far i com a símbol col·lectiu, al voltant de la qual podrem trobar-nos el 1 d’agost, en el que serà l’espectacle de l’Iter Luminis més especial... En seguirem parlant!\nTrobades de creació (adults) La nova aventura comença amb una primera trobada per a adults en què convido qui vulgui cantar i interpretar amb mi. En aquesta trobada es prepararan les veus i la posada en escena per participar amb el Cor de Vallferosa a la gira Iter Luminis 2015. La trobada serà els dies 19, 20 i 21 de juny, i està destinada a persones adultes que vulguin compartir i participar en aquest projecte de comunitat. Seran tres dies de creació intensiva que han de permetre als participants que ho desitgin formar part de l’espectacle. Coneixeran així l’orientació vital que marca la manera de viure l’art, a més d’intercanviar experiències i connectar amb diferents professionals de les arts escèniques. Aquesta trobada tindrà lloc al Casal la Salle de Veciana. Podeu fer-hi les inscripcions contactant amb produccio@ lidiapujol.com.\nEscola dels Somiatruites (nens) Aquest estiu s’estrena la branca més pedagògica de l’Iter Luminis, “L’Escola dels Somiatruites” dirigides a nens i nenes de 7 a 12 anys. Tindrà lloc en unes colònies d’estiu del 18 al 26 de juliol a les instal·lacions de L’Auró, a la Segarra. Podeu fer-hi les inscripcions a www.escolasomiatruites.com fins al dia 30 de juny. Durant vuit dies conviurem amb els nens i nenes en un projecte que té com a objectiu que els participants experimentin amb la creativitat i busquin maneres de posar-la al servei del bé comú. El treball en equip desembocarà en un espectacle final obert a tothom. L’experiència ha de servir per ajudar els participants a plantejar-se la seva relació amb el món i el seu talent personal, a més d’oferir un espai on poder gaudir del procés creatiu guiats per professionals que cerquen fer de l’art una manera més autentica de viure.\nLídia Pujol.- Comença Iter Luminis 2015 amb l’espectacle “Treballs i plaers d’amor”, una gira al llarg de diferents ermites i monestirs del territori català. Es tracta d’una cerimònia musical i poètica, que desitjo compartir amb el públic amb una mateixa orientació en el nucli de l’experiència de Teresa de Jesús (en el 500 anys del seu naixement), en diàleg amb la mística de Ramon Llull (de qui l’any que ve celebrem el 700 aniversari). Aquest particular Camí d’Amor no és només un plaer, és també un treball, un acte de voluntat i un compromís. El concert reuneix obres de diferents etapes històriques i estils, fruit de l’experiència profundament humana, i per això mística, de Llull i Teresa de Jesús. Les trobades finalitzen al voltant dels productes que han elaborat empreses que treballen visibilitzant una manera de fer inspirada en el bé comú. Part essencial de l’Iter Luminis d’aquest any serà la torre de Vallferosa, no com a terra de ningú, sinó com\nTRASTORNS EN ADOLESCENTS\nLa Dra. Conxita Puig Rovira, psiquiatra infanto-juvenil, és professora de la Universitat de Barcelona. Dirigeix i desenvolupa treball clínic en el Centre de Psiquiatria i Psicologia de Barcelona, conjuntament amb cinc professionals més. Ha escrit dos llibres de psicologia infantil: “Como ayudar y entender a los niños con Trastorno por Déficit de Atención con Hiperactividad“ Ed. CEAC (2003) i “¿Qué le pasa a mi hijo?” Ed. Océano (2001)\nQuins són els trastorns de conducta de l’adolescència que es diagnostiquen més a les consultes de psiquiatria infanto-juvenil? En primer lloc cal detallar que quan parlem de trastorns de conducta no estem fent més que descriure un comportament que considerem socialment inacceptable. Pot atemptar contra els altres i perjudicar al propi pacient ja que té com a conseqüència una deterioració social, acadèmica, cognitiva i emocional. En alguns casos pot ser conseqüència d’un altre trastorn com, per exemple, d’un trastorn depressiu, d’un trastorn per dèficit d’atenció amb hiperactivitat (TDAH) o d’un trastorn psicòtic. En altres casos podem veure trastorns de conducta, com l´oposicionista desafiador que es pot presentar sense una altra patologia de base. El més freqüent és que es presentin com a trastorns comòrbids d’un TDAH en primer lloc i d’estats depressius o distímics. Finalment també es pot tractar d’estats psicòtics. Pot ocórrer que en determinats moments del desenvolupament del nen, no disposem de símptomes suficients com per realitzar un diagnòstic amb total seguretat. Potser perquè el trastorn està en els seus inicis i presenta poca simptomatologia, com passa en ocasions amb els trastorns psicòtics subclínics o en trastorns distímics. Aquests són estats depressius de llarga evolució en els quals els símptomes depressius poden presentar-se de forma aparentment lleu però persistent.\nEn què es caracteritza un trastorn de conducta? Els nens o adolescents amb trastorns de conducta tenen comportaments de desafiament a les figures d’autoritat, enfrontaments amb els adults o amb els iguals, episodis d’agressivitat física o verbal. Solen perdre la calma fàcilment, es molesten o s´enfaden per qualsevol cosa. Discuteixen molt i molesten als altres. En el pitjor dels casos, poden veure’s involucrats freqüentment en baralles -sovint les inicien ells mateixos- o tenir un comportament agressiu cap a uns altres. Poden atemptar contra les propietats dels altres a causa d’un comportament destructiu o per robatoris. Davant de quines actituds de comportament s’han d’alertar els pares? Si els pares observen que els seus fills tendeixen a enfrontar-se als companys ocasionant conflictes o s’enfronten als professors, estan irritables o de mal humor amb freqüència, tenen respostes desafiadores o intenten incomplir les normes establertes a l’escola o a casa, haurien d’alertar-se sobre la possibilitat que el seu fill presenti un problema de conducta que hagi de ser avaluat i tractat adequadament. A quines edats es pot detectar un trastorn de conducta? Es pot detectar un trastorn de conducta des de la primera infància, encara que el tractament pugui ser diferent a cada edat.\nCom prevenir els transtorns de comportament en adolescents\nEls adolescents accepten el diagnòstic? Com s’aborda terapèuticament? Difícilment un adolescent accepta un diagnòstic de trastorn de conducta expressat d’aquesta forma. De totes maneres, malgrat l’hostilitat que provoquen aquests pacients en els que els envolten, no cal oblidar que els problemes de conducta, generalment es presenten en pacients que pateixen algun trastorn de base com un TDAH, o un trastorn depressiu o psicòtic, que provoquen un patiment en l’adolescent. Cal parlar al pacient a partir del seu propi patiment perquè accepti un diagnòstic i l’ajuda necessària, sense culpabilitzar-lo. Cal generar un alt grau de responsabilitat en la resolució del seu problema.\nEls trastorns de conducta estan associats a altres patologies? Es poden presentar trastorns de conducta, trastorns oposicionistes desafiadors o explosius sense una altra patologia de base, però en moltes ocasions, com ja deia al principi, poden ser el reflex d’un trastorn depressiu, ansiós, psicòtic o un TDAH. Els nens o adolescents poden tenir serioses dificultats per expressar les seves inquietuds i patiment. Sovint el patiment l’expressen amb conflictes a l’àrea de la conducta. El compromís familiar és fonamental per a l’adhesió al tractamente i control del trastorn? És fonamental en la detecció dels problemes, en la coordinació de l’ajuda que necessiti el seu fill, com parlar amb els professors i recollir la informació que aquests els hi puguin proporcionar, buscar ajuda de professionals especialistes i en el seguiment posterior. Amb freqüència els pares també necessitaran ajuda i assessorament per poder actuar de la forma més adequada a cada moment. Sílvia Porta i Simó\nLa detecció precoç és important per a la seva correcta actuació? La detecció precoç és fonamental per tractar adequadament al nen i tractar d’evitar que la conducta pertorbadora i conflictiva s’estableixi com una norma, estil o hàbit de comportament en aquest nen o adolescent.\nSovint ens preguntem sobre l’aprenentatge de l’escriptura: ¿Comencem primer fent lletra de pal (MAMA, PAPA) i després passem a fer lletra lligada? Al final exigim una lletra “perfecta”. Abans de decidir-nos per una lletra o una altra haurem d’observar que el so que s’escriu correspon a la lletra que volem transcriure, és a dir, que s’identifica correctament so amb grafia. Durant el procés d’aprenentatge de la lecto-escriptura, si als nostres fills els resulta difícil, els podem ajudar pronunciant la paraula a mesura que l’escriuen i així es va assimilant el so amb la grafia i el procés intern de pensar i dir mentalment allò que estem escrivint. També ens hem d’assegurar que el llapis s’agafa correctament; que la mà i els dits tenen la suficient mobilitat per efectuar el traç amb agilitat i sense forçar el moviment natural de la mà, el canell i el braç. Assegurem-nos que la pressió és la necessària. Per això cal utilitzar un llapis del núm. 2 i tou que ens permeti fer la pressió justa. S’ha de veure i llegir el text que escrivim. Amb la mà que escrivim no podem tapar el text que estem escrivint, valgui la redundància. Ara que ja tenim el llapis ben agafat i transcrivim els sons correctament, només ens cal assegurar que el text sigui llegible, és a dir, mentre llegim el text no ens hem d’aturar per intentar esbrinar de quina lletra es tracta. Per tant es pot adoptar la lletra que sigui més còmode per a cadascú, però sempre llegible. Si ens fixem en els textos manuscrits veurem que la majoria de vegades hi ha les diferents tipologies en tots. Des que comencem a fer els primers gargots fins arribar a l’escriptura d’un text estem creixent i madurant a tots els nivells i en conseqüència canvia la lletra i la manera d’expressar-nos. Ara, revisem els nostres escrits, apunts, cartes de fa uns quants anys i... segur que se’ns escapa un somriure. Montse Miquel Andreu Pedagoga. Núm col. 0969 www.uncopdema.cat www.facebok.com/uncopdemaguissona\nLLETRA LLIGADA I/O D’IMPREMTA?\nCAMINADA POPULAR DE TORÀ L’APACT va organitzar la caminada, seguint el primer tram del GR-170 (Vall del Llobregos): Torà-Ivorra-PalouetTorà, amb 350 participants que van fer 22 km en la ruta llarga o 14 en la ruta curta\nTal i com estava previst, el diumenge 26 d´abril es va dur a terme la 34a Caminada Popular de Torà. A les nou del mati es va donar la sortida a unes 350 persones que amb ganes de passar-ho bé varen iniciar la marxa. La sortida i arribada era, per primera vegada, des de la zona esportiva, davant de les piscines municipals. Tal i com informava el tríptic que es repartia, enguany la ruta seguia la variant 1 del GR-170 de la Vall del Llobregós, ruta d´Ivorra i Palouet. El GR (gran recorregut) de la nostra Vall l´han dissenyat, senyalitzat i homologat (provisionalment) membres de la nostra Associació i amb un recorregut total de 66 km pretén donar a conèixer els indrets més bonics dels voltants de Torà. Com és habitual, la caminada tenia dos itineraris, un de curt de\n14 km i un altre de més exigent de 22 km. Els participants varen arribar bastant junts fins la cova dels Enconills, però a partir d’aquí el camí es va enfilar per la muntanya en direcció a Ivorra i cadascú anava al seu ritme. Arribats a Ivorra es va poder visitar el poble i la cisterna del castell. Va continuar la ruta i quan la majoria arribava a la bifurcació de les dues caminades va ploure una mica, la qual cosa va fer decidir a alguns a fer la caminada curta. La pluja va ser molt minsa i alguns van agrair-la. Els que feien la ruta llarga varen passar per l’ermita de Sant Pere dels Empalous, que és un mirador privilegiat des del qual s’albira Torà, Ivorra, Vicfred i Palouet. Ja més endavant arribaren al Pont del Diable, del segle XV, antic aqüeducte que portava les aigües dels molins de\nCastellfollit i Ivorra i regava els plans de Torà. Actualment el pont està molt malmès; l’heura s’ha apoderat de les seves parets i un dels dos arcs es decanta progressivament. Precisa una rehabilitació urgent. A dos quarts de dues els caminants que havien arribat a les piscines varen assistir a la tradicional rifa de productes típics del país, i els que varen optar per quedar-se a dinar pogueren degustar els plats que havien preparat els nostres cuiners i cuineres. Agraïm a tots els col·laboradors que desinteressadament ens han ajudat a desbrossar, aconsellar i guiar els participants, preparar el dinar, i també als patrocinadors pel seu suport econòmic i logístic. Ramon Torné Fotografies: Xavi Moreno\nCAMINADA DE SANAÜJA\nVivències i reflexions arran de la caminada\nCarles Alsedà.- La Caminada de l’Alta Segarra, amb sortida i arribada a Sanaüja, va aplegar un bon grup de persones (una cinquantena), sense cap altra motivació, que\nno és poca, que el pur gaudi de la natura, l’exercici físic i la companyia humana, allunyada de l’estrès diari, de la rutina i, com he dit abans, de la incerta i, a vegades, temuda actualitat. El recorregut, entre senders, corriols, boscos, rocam, rierols, terreny suau, terreny abrupte, dreceres capricioses, tot plegat a cavall entre la Segarra i el Solsonès, és senzillament esplèndid, i convida al relaxament, a la reflexió, a la conversa i al compartir en el sentit més ampli de la paraula. És moment d’encomanar tots els teus sentits a la sort del medi. Contemplar la bellesa del paisatge, escoltar els sons que et brinda l’entorn; fins i tot els moments de silenci, solament trencats pel trepig de la petjada, fan de bon escoltar.\nSentir com tot plegat et despulla la ment i t’omple l’ànima és una sensació carregada d’energia positiva. Aprens de la terra i t’hi integres, t’adones com els animals i les plantes la comparteixen, com els ocells comparteixen els arbres, com els arbres comparteixen el bosc, com els boscos comparteixen l’aire i el sol. Estan sotmesos a una sola llei: la de la Natura, que per sort encara ningú no pot canviar. Observant aquest comportament innat de generositat natural, és quan un s’adona de la importància del compartir, del donar i rebre. Només cal començar compartint coses senzilles, tan senzilles com paraules, somriures, sensacions, impressions; en definitiva, humanitat. Aquesta és una de les moltes coses agradables que he experimentat en aquesta caminada: hem compartit HUMANITAT. Un dels membres del grup, el més gran (82 anys -la més jove tenia un mes i mig-), amb una vitalitat i un\nestat físic i mental admirables, diferenciava entre grups de gent interessada i grups de gent desinteressada, referint-se a aquests últims com els que veritablement fan possible aquests tipus d’activitats, tan positives en tots els aspectes. Precisament parlava, també, de com fomenten la relació humana, perquè deia: “moltes vegades, avui en dia, les persones ni ens coneixem ni ens volem conèixer”. Pensaments que conviden a la reflexió. L’excés d’individualisme, de materialisme, d’egocentrisme i altres ismes antisocials ens enceguen fins al punt de no saber veure ni valorar moltes vegades aquestes oportunitats que ens brinda l’entorn natural i l’entorn humà. Saber escoltar i apreciar la veu de l’experiència, donar opció al principiant, obrir-se als demés, transmetre, relacionar-se, respectar-se, solidaritzar-se... forma part, tot plegat, de la saviesa humana.\nEster Closa.- Com cada 1 de maig, una colla d’ardevolans i ardevolanes de totes les edats van fer una caminada des d’Ardèvol fins al Santuari del Miracle. Aquest any eren una cinquantena de persones. Alguns hi van anar pel dret i altres per la volta però tots van fer\ncap al mateix lloc. Un cop al Miracle, n’hi ha que van assistir a la missa i d’altres van decidir tornar cap a Ardèvol caminant, desfent el camí d’anada. Finalment, es van reunir al local social per fer un bon dinar i poder recuperar l’energia.\nDomènec Noguera.- El passat dia 1 de maig es va celebrar, com ve sent habitual, la tradicional festa dels caçadors a Castellfollit de Riubregós i com cada any es va realitzar la caminada i el dinar popular. Enguany la caminada va transcórrer al llarg d’uns 10 km pels paratges de Matons, Taús i Mas d’en Pere parant a esmorzar a la masia de cal Badia on es va visitar una possible\ntorre de guaita, segurament de l’època medieval, que es troba darrere de la casa actual. També es podria tractar de l’antiga masia Mas d’en Pere que dóna nom a tota la partida de terres que l’envolta. Tot seguit es va continuar la caminada fins a tornar a arribar al poble i es va celebrar el dinar popular que constava de paella i carn a la brasa i botifarra.\n-29(6 725$1(626 , 725$1(6(6 (16 029(0 Passats uns mesos des de la creaciĂł de lâ&#x20AC;&#x2122;associaciĂł i del seu enregistrament en el cens dâ&#x20AC;&#x2122;entitats juvenils de Catalunya, els joves de TorĂ ja estem pensant en les futures activitats per donar vida a la vila de TorĂ . AixĂ, ja tenim preparat lâ&#x20AC;&#x2122;esbĂłs del calendari per la temporada 2015! Els nostre principal objectiu es dinamitzar el municipi tot organitzant activitats relacionades amb lâ&#x20AC;&#x2122;oci i la cultura per tal de que en disfruti tothom, des dels mĂŠs petits fins als mĂŠs grans, toranesos o no, homes o dones, alts o baixos, pobres o rics, dâ&#x20AC;&#x2122;aquĂ o dâ&#x20AC;&#x2122;allĂ ... lo important ĂŠs que tothom participi! DesprĂŠs dâ&#x20AC;&#x2122;haver organitzat part de la festa major, lâ&#x20AC;&#x2122;esplai de Nadal i el cap dâ&#x20AC;&#x2122;any per la temporada dâ&#x20AC;&#x2122;hivern, ara ens hem llanĂ§at a predir el que podrĂem organitzar a TorĂ dâ&#x20AC;&#x2122;aquĂ en endavant. AixĂ que aquĂ us informem de les nostres bones intencions i dels possibles futurs esdeveniments al poble si lâ&#x20AC;&#x2122;economia ens ho permet! Al mes de Maig, per tal dâ&#x20AC;&#x2122;orientar als toranesos i les toraneses que vulguin ser futurs estudiants de batxillerat, de cicles mitjĂ /superior o de carreres universitĂ ries, els membres de lâ&#x20AC;&#x2122;associaciĂł van realitzar unes xerrades orientatives per tal de donar-los-hi un cop de mĂ amb les seves futures decisions i aixĂ poder encaminar el seu futur estudiantil i laboral. Per la temporada dâ&#x20AC;&#x2122;estiu estĂ previst organitzar cinema a la fresca, transport per anar a Port Aventura, jornades esportives i el nostre estimat campionat de futbito. TambĂŠ estĂ previst organitzar diferents tallers com ara: taller de zumba, de batucada, de cuina, dâ&#x20AC;&#x2122;informĂ tica per principants, etc.\nDe cara a la tardor es volen organitzar activitats per la festa major tals com: karaoke popular, gimcana, nit de monĂ˛legs i bingo entre dâ&#x20AC;&#x2122;altres que encara no seâ&#x20AC;&#x2122;ns han ocorregut! BĂŠ, tampoc ens hem oblidat dels concerts i DJs, perĂ˛ crec que encara tenim temps per pensar-ho, no creieu? Entre la festa major i el Nadal tambĂŠ hem pensat que estaria bĂŠ celebrar la castanyada (per aquells mĂŠs americanats el famĂłs Halloween) aixĂ que ja us podeu anar reservant les dates que no volem que el poble â&#x20AC;&#x153;es quedi mortâ&#x20AC;?, ja ens enteneu...\nPer acabar ens en anem al Nadal on volem seguir organitzant l’esplai pels més petits i un parc de Nadal pels més grans (ja sabreu més detalls quan arribi l’hora). Tampoc ens oblidem del Cap d’Any! Que podríem dir que farà un any que ens vam estrenar en el món de l’economia, les assegurances, els préstecs, lloguers, claus, etc... Esperem que aquest any ens vagi tot una mica més rodat ja que ja no serem una associació principiant... Tot i així, com vam dir, estem molt contents de com va anar la festa i de la quantitat de gent que va venir a disfrutar de la nit amb nosaltres. I per últim, com a esdeveniment estel·lar us informem que estem pensant celebrar l’aniversari de l’associació per Setmana Santa de 2016! Serà un gran dia on no hi podrà faltar ningú! Aquí ho deixem. Com veieu estem molt motivats i tenim moltes previsions de futur. Esperem que les activitats siguin al gust de tothom i que tots els toranesos i toraneses estiguin tan il·lusionats com nosaltres per tal de tirar endavant els actes socials a la nostra vila. Amb les nostres ganes i amb la vostra assistència i participació als esdeveniments estem segurs que tots junts farem de Torà un poble més actiu! Salut i activitat!\nSULPDYHUD (OHFWRUDO Ja és primavera a Torà! Els animals corren, les flors floreixen, comença a fer el famós “caloret”, el pàdel està ple a totes hores… Tot normal si no fos perquè aquesta primavera és època d’eleccions municipals. Beneïdes eleccions, em fan recordar la nit de Reis, no perquè tinguem una alcaldessa rossa com el rei Gaspar, sinó perquè els dies d’abans estan plens de promeses, il·lusions, bon rotllo… Fins i tot quan els alcaldables et veuen pel carrer, si tens més de divuit anys i estàs censat al poble, saluden efusivament i amb un somriure, fent-te sentir com quan eres petit i sorties a rebre els reis. Però es clar, un cop passada l’època, veus que tot torna a ser el que era, que tot ha estat un petit oasi i tot allò que t’imaginaves, al final no era el que semblava ser.\nLes eleccions també et fan perdre la percepció d’on vius, estàs a Torà o a Joc de Trons? Us fico en situació: Una alcaldessa que busca revalidar el poder i tornar a seure al tro toranès, dos flancs opositors; un format per ex companys de partit i l’altre per l’etern rival a l’alcaldia. I desprès, també hi ha el partit popular, que ha fet llista per complir els seus objectius, cobrar subvencions, però que com a tot arreu, no pinta res. Però no ens hem de desanimar, toranesos, perquè si volem tornar a veure el nostre poble igual que aquests mesos: net, amb inauguracions gairebé diàries, pica-piques que semblen dinars, intercanvis d’idees entre ciutadans i dirigents, un pavelló poliesportiu en condicions… Votem a qui votem, sempre ens quedarà el període electoral. www.facebook.com/associaciodejovesdetora\nPerò tot això val la pena aguantar-ho per l’ambient que es crea al poble: rumors, especulacions sobre les llistes, trànsfugues… Ambient únicament igualat pel dia que baixa el Rialp a “jugar” al camp municipal de les pedrisses, on el partit acaba fins i tot amb persecucions policials, al més pur estil Hollywood.\nBIOSCA VISITA EL PATRIMONI NATURAL El passat 19 d’abril una trentena de caminants vàrem organitzar-nos per fer una bona passejada. Vam visitar el jaciment arqueològic de Puig Castellar, la balma de les Abelles, el forat de la Capella, el forat Micó, el Molí del Cava... i un dels xops més grans de Catalunya\nVam sortir puntuals de Biosca en direcció a Puig Castellar, un turó força elevat de l’entorn, situat al llindar de la desembocadura de la riera de Biosca i el riu Llobregós, punt estratègic de la primera expansió del món romà (segle II aC). Des d’aquest article i abans que res volem agrair la gran lliçó d’història que ens va obsequiar en Josep Ros, director del Museu Eduard Camps, de Guissona, i a la vegada director de les excavacions realitzades en aquest indret. Aquests treballs són dirigits per la UAB amb la col·laboració del Patronat d’Arqueologia de Guissona i l’Institut Català d’Arqueologia Clàssica. En Josep ens va acostar al dia a dia dels pobladors de la zona, tant dels romans com de les tribus autòctones, els mecanismes d’introducció de la cultura romana, el posicionament estratègic per a impulsar ciutats més grans com ara Iesso, els mitjans de construcció\ni transport... Semblava una hora de classe amb tot l’alumnat admirat. Cofois i a la vegada sorpresos dels nostres avantpassats i després d’un aplaudiment amb agraïment, vam continuar fins a trobar la primera de les tres coves a visitar, la balma de les Abelles. La cita espeleològica correspon a la SIE del CEA l’any 1972. Es tracta d’una boca de 12 x 6,60 metres que dóna pas a una curta galeria d’11,30 metres. A l’interior ha crescut un arbre que dificulta l’accés. Sols els més experimentats, el Ramon i el Jordi, van accedir fins a l’entrada de la balma. Després, el recorregut ens va portar fins a la base del forat de la Capella, on el Pau, vetllat per la Conxi, va aprofitar per fer una mica de migdiada i recarregar energia. L’Ares, l’Aura, les dues Júlies i tots els valents es fan enfilar pels terraplens\nRAL La balma del forat de la Capella\nAls peus del xop gegantí la resclosa i, fins i tot, algú, del tacte de les ortigues. Des d’aquest punt vam seguir la ruta assenyalada del Molí del Cava fins a trobar-nos un dels xops més grans de Catalunya, no per la seva alçada sinó per la seva amplitud. El Gerard i la Vicki van aprofitar per ferse una foto amb la família, mentre la Maria gestionava les darreres forces que quedaven a la quitxalla. La tornada fins a Biosca va permetre gaudir de les més variades converses: socials, polítiques, notícies roses... Des del que viatjava a la panxa de la Judit, passant per la Martina, amb pocs mesos, fins a la Lluïsa amb més de 900 mesos, hem passat un dia fantàstic. Gràcies a tots, i fins la propera. Jaume Font\nguixencs de l’EIN del Llobregós fins a assolir la cova. La baixada fou tan vertiginosa que ens va despertar el cuc de la gana. Vam posar les estovalles just davant de la darrera cova, el forat Micó. Hem de felicitar el Jesús i el Josep ja que la seva logística ens va permetre disposar del dinar i tots els complements. Vam aprofitar per felicitar l’aniversari de la Dolors. El forat Micó, de 12 metres de fondària i 51 metres de longitud, permet gaudir de la sensació de penetrar a la terra. Fitxa de la CIE: “Després d’un primer ressalt vertical de -6 metres s’arriba a una galeria de 4 metres d’amplada, que continua ascendent vers el SE per un espai de 24 metres, mentre que pel costat contrari queda tancada als pocs metres, tot dividint-se en dues branques quasi perpendiculars. Una d’aquestes galeries baixa vers el S i al poc es fa impracticable, representant el punt de màxima fondària de la cavitat; l’altra branca entra en una saleta circular de la que surt una nova i curta galeria impracticable”. Refets per l’àpat, el proper destí era el Molí del Cava, antic molí fariner situat a la riba dreta del riu Llobregós, en una zona nomenada el Canal del Riu. Gaudíem dels quatre sentits del riu: una gamma de verds inacabable, olors d’aigua i flors, cant dels ocells, l’aigua saltant per\nHoraris Preu anada Anar/Tornar 7,30 15,00 9,01 16,31 13,15 23,70 9,13 16,43 14,70 26,50 9,19 16,49 15,20 27,45 9,24 16,54 15,90 28,70 9,31 17,01 16,50 29,90 11,40 19,15 28,25 50,85\n*Preus des de Barcelona\nDues reunions ben profitoses\nMireia Duran.- En el transcurs d’aquests darrers mesos Càritas Interparroquial de Torà a participat en dues activitats organitzades per la Càritas diocesana celebrades especialment per als voluntaris i voluntàries de l’entitat. El dissabte dia 18 d’abril es va celebrar l’ Assemblea anual de Càritas Diocesana a Puig Reig. El Director, Josep Vidal, exposà algunes de les dades de l’informe FOESSA sobre la pobresa a Catalunya 2014, que no ens poden deixar indiferents i afirmà que en aquesta situació, la tasca de Càritas és la d’estar al costat de les persones que ens necessiten: els hem d’acollir, els hem d’ajudar... tot això en comunió amb les professionals socials.\njectiu era treballar una sèrie de rumors que de ben segur ens acompanyen el nostre dia a dia, com per exemple que els de fora tenen tots els drets, que no hi ha treball per culpa d’aquests que venen de fora, etc. Dos exemples amb dades objectives i ben reals que desmenteixen els rumors: 1.- A Barcelona, els immigrants que tenen com a font d’ingrés principal les ajudes socials (incloent-hi les pensions) són molt menys que els nadius que depenen de transferències socials (el 7,6% davant del 32,7%). Per tant no viuen d’ajudes socials. Els estrangers viuen principalment dels seus ingressos laborals. 2.- Els serveis socials o la sanitat es financien amb\nPosteriorment els assistents es van distribuir en tres espais diferents: taller sobre l’acollida; taller sobre el treball en equip, i la presentació del programa l’Església que Surt. Tots ells prou interessants i que van deixar als assistents amb ganes d’aprofundir més en els temes escollits. Després de celebrada la missa, el dinar de germanor va posar fi a l’assemblea que va comptar amb l’assistència de unes 110 persones d’arreu del bisbat. Per altra part, el divendres 8 de maig es va celebrar al Seminari de Solsona, una jornada per als voluntaris i voluntàries de les diferents Càritas parroquials del bisbat de Solsona que treballen amb persones immigrants. L’ob-\ndiners públics que al seu torn provenen dels impostos pagats per tots els ciutadans. Tributacions directes i indirectes a les quals els estrangers contribueixen amb les seves cotitzacions, ja sigui pagant impostos directament o impostos indirectes com l’IVA. La jornada va ser amena i molt profitosa ja que totes les informacions que es donaven anaven acompanyades d’audiovisuals o representacions teatrals que ajudaven a la interiorització i post vernalització i posada en comú de les experiències pròpies de cada un dels voluntaris. El treball grupal va donar peu a la pròpia reflexió i a establir pautes per determinar la manera de treballar i actuar com a voluntaris de Càritas.\nELS GEGANTS ESTAN DE DOL\npare. Tot i combinar la seva llarga malaltia amb la feina, tot el que feia era una veritable obra d’art. Aquell dia no només perdíem un mestre geganter, sinó que també una gran persona. Quan portaves qualsevol gegant a reparar o a fer qualsevol cosa, el primer que rebies era un somriure juntament amb la pregunta “Què diuen els de Torà?”. Això feia que la relació encara fos més pròxima. Tenim clar que farem voltar, ballar i mostrarem els nostres gegants arreu amb una clara identitat, els gegants del Taller d’Escultura Casserras. Descansa en pau, Manelet! Associació del Brut i la Bruta\nEl 30 d’abril ens arribava una notícia gens grata. Ens comunicaven que el món geganter es quedava orfe; amb 57 anys ens deixava en Manel Casserras i Solé (pels més propers, conegut com a Manelet). Ell era un gran mestre geganter, igual que el seu pare, del qual va seguir els passos. Del seu taller n’han sortit grans obres, ells repartien imatgeria festiva arreu de Catalunya. La nostra proximitat cap a ell era força gran, ja que els nostres set gegants han sigut obra d’ell i del seu\nNúm.. 71 Núm 71\nJa s’han fet les eleccions municipals. Diu que aquestes són com una primera volta de les plebiscitàries del 27S. El meu avi per part de mare, el Meru de Cal Trinxat –vaja què us he d’explicar, tots el coneixeu prou bé– doncs ell diu: “Amb això de la independència sembla com si us haguéssiu vist el cul. Us penseu que ho heu inventat vosaltres això, i en canvi, aneu marejant la perdiu perquè no teniu polítics amb prou pebrots per posar-los damunt la taula i sortir al balcó de la Generalitat a proclamar la república catalana”. Ell sempre em diu: “Mira nen, quan et trobis algun gilipolles que et digui que Catalunya no ha estat mai independent, li fots una cossa als ous. Perquè durant algun moment ho va arribar a ser. Ara, això sí, sempre ha acabat amb la cara inflada d’hòsties”. I l’avi m’explica, seguin l’exemple del comte Borrell, com s’ha de fer per lliurar-nos d’Espanya: “Els catalans ens hem endut més hòsties que un capellà. Segons sembla és l’ingredient principal perquè ens deixin fer la nostra. Però no t’espantis, no hi ha res que quatre tirites no puguin solucionar. Mira com ho va fer el comte Borrel II, que va ser qui es va penjar la medalla. Resulta que l’Al-Mansur estava emprenyat i amb quatre moros que l’acompanyaven, anava tocant els ous per aquí. A llavors, Borrell es va ajuntar amb els francesos per fotre’ls marxar, però els tractes amb francesos sempre acaben malament. No te’n refiïs mai d’un gavatxo”. “Total, parlant en plata, els moros ens van ben trencar la cara. Però vam tenir la sort que no van voler acabar amb nosaltres. Van segrestar quatre matats, van pelar algun pobre desgraciat, però van marxar i de pas, vam veure que els gavatxos eren gentussa i no ens en podíem fiar. Així que Borrell va dir, que us donin a tots pel sac i anem a governar-nos nosaltres sols”. “Borrel II és un personatge clau en la història de Catalunya. Ell és dels pocs que pot apuntar-se el tanto d’haver aconseguit la independència d’aquest país, i tot i aquest fet, no és un nom tan recordat com segurament mereixeria. Sembla ser que tot i ser nét del Pilós, no era tan pelut com son avi. Va viure mig segle. Tot un rècord en una època en què morir-se amb 30 anys ja era tot un repte”. Jo me l’escolto molt l’avi Meru. Ell és un paio que se la juga. No té mai por que li trenquin la cara. Abans del 9N, en data 7 de novembre de 2014, escrivia aquesta carta que teniu al costat al govern d’Espanya. La carta encara no l’hi han contestat, però el cert és que es va poder votar. És senyal evident que aquells impresentables d’Espanya se la van llegir. Quico Perdigó\nMe adreço a ustedes con la intención de expresarles mi opinión como ciutadano catalan que soy, espero que lean todos la carta de los cojones, porque prou que me ha costado escriurela sin la ayuda de mi nieto. Yo esto del castellano no lo hago servir mucho, la veritat, porque los fachas hijos de mil putas de vuestros padres i abuelos me lo hicieron avorrir. Bueno, lo que yo queria decirles es que estos dias estoy mirando bastante la teletrès a veure si me entero un poco com esta el tema del ir a votar el 9N aquí en Catalunya, i me doy cuenta que en general, tenéis ganes de tocar un poco las pelotas. Primero que si los catalanes no somos nadie para decidir el futuro, luego que si somos como ovelles siguiendo al Artur Mas, que si no sé que cony dieu de la constitución... bueno, total, que lo prohibís una vegada i una altra. Asi que, carnussos, se me ha acabado la paciència. I a mi no se me acaba con facilidad perquè me cago en los collons, però és que són muchos dies\nque aneu tocant els ous! Y ja me he emprenyado... i si yo me emprenyo, ai la Verge Santíssima Trinitat Divina Pastora, habéis bebido aceite, eh! Miren, el domingo me cogeré el puto papelito este de votar, y voy a ir con intención de introducirlo en la urna. Si puedo hacerlo, no habrá problemes. Pero ai collons si no me dejan votar! Les juro que vengo aquí a Madrid mismamente i les meto a cadascuno de ustedes, no solo la papereta, sinó la papereta i la urna dels pebrots por el mismíssimo culo que Diós les ha dado. Entesos o no? Ja teniu sort que el meu nebot, que és com el primo de zumosol, està estudiant a fuera, que si no, vendria aquí i us pegaria quatro jeques d’hòsties amb menos que canta una gallo. I firmes tots, eh! Contento em teniu! Anem al lio, que ja n’hi ha prou de perder el tiempo amb vosaltres. Bueno. Sin más dilación, gracias por la atención. En Baldomero\nOpinions LA PRIMAVERA LA SANG ALTERA\nJa som ben entrada aquesta bonica estació i encara som vius i movent la cua com s’acostuma a dir. Ho deixo anar tot referint-me a les emprenyadores i molestes al·lèrgies primaverals que toquen els nassos a tanta i tanta gent indefensa i vulnerable. A mi no m’afecten gens de moment i per sort, però a molta gent del meu entorn sí que els toca la pera l’excés de pol·len i substàncies varies que voletegen lliurament arreu de la nostra bonica Vall del Llobregós. Deixant apart aquest petit inconvenient estacional reconec que la primavera és un període amb molts matisos i colors i a la vegada una estació molt dinàmica i engrescadora. Deixes enrere el fred de l’hivern, la foscor i els tons grisos i apagats que l’acompanyen i de sobte passem a un paisatge on tot és ben florit i, miris on miris, hi ha flors per tots els cantons i tot fa patxoca i els colors flueixen per totes bandes en un esclat d’infinites tonalitats. La vida reneix per moments i el dia s’allarga i, és clar, això comporta més hores de claror. Aquets canvis ens fan despertar d’un estat d’adormiment general a causa del fred, les boires i la inactivitat de l’hivern i sense adonar-nos-en passem a un estat d’eufòria desbocada i continguda, de ganes de fer coses i de desprendre’ns de totes les cabòries i mals rotllos hivernals. O sigui que per algun misteri que a mi se m`escapa literalment de les mans i que jo totalment desconec, la primavera ens fa bullir la sang que ens corre per dins i aquest bulliment fa que les neurones del nostre petit cervell s’activin i comencen a saltar desordenadament i sense control i sentim en aquest instant dins el nostre petit caparró la necessitat vital i les ganes de fer noves coses, de començar nous projectes, d’engegar noves activitats, d’encarar la vida amb optimisme. No és estrany que els romans a l’antiguitat comencessin l’any amb la primavera i és per això que setembre era el mes número set i el desembre el número deu. D’aquí els hi ve el nom. Per altra banda, els reptes que tenim per davant durant el transcurs d`aquest 2015 com a país són\nespatarrants. Si ja els anhels personals són molt importants i cada un ha de mirar d`aconseguir les seves fites marcades per aquest any en primer lloc (estudis, feina, il·lusions, projectes, etc.), hem de tenir clar que tots tenim un compromís vers Catalunya i que ara tots hem d’empènyer en una mateixa direcció o sigui cap a la independència total del nostre poble. De moment ja hem deixat enrere les eleccions municipals de finals de maig i trobem noves cares als consistoris en alguns casos i en altres repetició dels que ja hi havia fins ara. Després, cap una nova Diada Nacional de Catalunya multitudinària i, com a colofó, les esperades eleccions plebiscitàries catalanes el proper 27 de setembre; això sí, fent esment que aquest és el calendari establert a dia d’avui. Dic això perquè hem d’esperar que els nostres polítics mantinguin el seu pacte i el seu compromís i que hi hagi un consens absolut d’aquí al setembre perquè a partir del dia 28 o sigui l’endemà de les eleccions, es pugui anant tancant el cercle que ens ha de conduir cap a la formació de la nova república catalana anhelada per tots. Bon final de primavera i vigileu les al·lèrgies. Josep Verdés\nLA FESTA DEL ROSER Sóc nascuda a Torà. Fa 47 anys que visc fora, però em sento una Toranesa de cap a peus i sempre que podem pugem a la vila. M’agrada quan treu el cap per la bústia la revista Llobregós Informatiu, per posar-me una mica al corrent de tot el que passa per la comarca, els Nadals, les festes, etc. Una de les festes més boniques és la festa del Roser i la de Sant Gil; de bon matí els músics van passant pels carrers a recollir els Priors i les Priores –recordo de petita que el meu pare també formava part d’aquests músics tocant el “bombo”–, seguidament la missa, la proclamació dels nous Priors, el xivarri a\nl’església quan n’han dit els noms, la capella del Roser plena de flors i per acabar la dansa a la plaça del Pati, que per molts anys que passin sempre agrada i emociona veure com la ballen. Per tot això, penso que aquesta festa de tantíssims anys, no es pot perdre. A Tora hi ha molt jovent i molt maco, és una llàstima que molts no hi vulguin participar. Tots els pobles del món tenen les seves festes, tradicions, romeries o com li vulguin dir i el jovent és qui ho hauria de continuar, si no hi ha el perill que la festa es perdi. Tant de bò que les festes del Roser i Sant Gil, les tinguem molts anys.\nreunions familiars... És que cinquanta anys donen per moltes aventures, i més, havent educat a quatre filles i vuit néts. Per a mi són un model a seguir, ja que no és fàcil arribar on ells han arribat sense demanar res a canvi, i sempre donant un amor incondicional a cada un de nosaltres. Així que només em queda agrair-vos tot el que m’heu ensenyat i tot el que heu fet possible. Per molts anys! Us estimo Padrí i Iaia! Aida i Emma\nRoser Farré Ars\nUn 1 de maig, en Fructuós i la Paulina van celebrar 50 anys de casats. Han tingut una vida plena d’emocions, moments molt feliços i també moments difícils que amb amor i molta paciència han superat. Us puc assegurar que tenen molts bons records de tot aquest\ntemps junts i espero que entre tots ells s’hi trobin les històries passades amb tots els seus néts, com quan anàvem a la granja o a l’hort, els estius a casa seva,\nELS 50 ANYS DELS PADRINS\nPassades les eleccions municipals i renovada la junta de l’ANC, ara toca reprendre l’organització de la candidatura unitària de cara el 27S. Fins ara tots els intents no han donat resultat perquè s’ha començat la casa per la teulada. Mai s’acceptarà una candidatura unitària si la iniciativa parteix d’un partit polític. La iniciativa ha de partir de la societat civil. Per tant, han de fer-ho l’ANC i Òmnium Cultural utilitzant la seva credibilitat. Cal començar per fer una llista com a mínim de 135 escons, més els suplents que es vulgui i s’han de posar per ordre alfabètic. Cada component de la llista és independent, només es representa a si mateix i únicament ha de posar la circumscripció d’eon ve: Barcelona, Tarragona, Lleida, Girona i Val d’Aran. Feta aquesta llista, s’han de fer unes eleccions primàries a tot Catalunya per posar en ordre numèric els candidats de la llista de les 5 circumscripcions. I a partir d’aquí, els partits polítics que s’hi adhereixin, renuncien a presentar-se a les eleccions com a partit. El candidat a la presidència de la Generalitat és qui en el còmput global ha obtingut més vots a les primàries, vingui de qualsevol de les 5 circumscripcions.\nRedacto aquesta col·laboració abans de les eleccions discutible, quan en realitat el que ens hauria de neguitejar municipals previstes pel 24 de maig. Quan surti la revista, i molt, poso per cas, entre altres coses, el fet incontroja s’haurà materialitzat l’alegria dels elegits i la decepció vertible que, segons estudis d’economistes de primera dels postergats. I haurem llegit abastament els mil i un fila, només un 10% de la població mundial gaudeix dels comentaris suscitats per la contesa electoral que té tal millors habitatges, la millor educació, la millor sanitat/ diversitat de lectures que un no sap amb quina quedar- medicina i el millor nivell de vida. I el 90% restant? se. És evident que aquests comicis, junt amb altres que D’entre el ventall de canvis que ens reserva un futur seguiran al llarg del 2015, es presenten molt complicats no massa llunyà, n’hi ha un que al meu entendre esdevé per diversos motius, sobretot per la immensa quantitat capital, inajornable: l’emissió, circulació i ús quotidià de qüestions jurídiques en què estan immersos multitud de la moneda. D’antuvi pot donar la sensació que es de candidats. Sense obviar el caire ideològic d’alguns tracta d’una qüestió menor, però al meu entendre vital d’aquests, el malestar social per la precarietat laboral i en el conjunt de l’organització social en el futur que ja el desencís dels votants per tanta promesa incomplerta truca a la porta. Per no anar més lluny i ja posats en que es tradueix en passotisme justificat. l’òrbita del Nou Testament –malgrat tot, el cristianisme Hem de considerar natural que el personal estigui esdevé capital en la cultura europea des del dia primer absent i decebut vist el panorama que se li presenta al del primer segle– trobem ja referències de circulació seu voltant i que no té pinta monetària entre els diversos de millorar. Deixant de banda estats europeus. Al segle XII No és descabellat pensar els esdeveniments naturals i a Siena s’arriba a un intent que escapen a la voluntat d’unificació. I a Holanda al seque desaparegui algun dia humana com poden ser, per gle XVII s’imprimeix el primer el diner tangible habitual exemple, el terratrèmol al bitllet-moneda. Aquí entre noNepal, on han mort milers de saltres hem d’assenyalar que persones, o l’accident d’aviació als Alps francesos amb l’any 1869 el calafí Laureà Figuerola –ministre d’hisenda 150 passatgers, o els repetits naufragis al Mare Nostrum del govern central– va inventar la pesseta, quina vida va amb quantitat bestial d’africans ofegats , tenim com a teló acabar el 31 de desembre del 2001. de fons els provocats per voluntat de la feblesa humana El canvi que us vull comentar va referit a la circulacom poden ser la precarietat laboral, el vergonyant re- ció de moneda física. No fa molt temps que amb un partiment de la riquesa, on uns pocs amassen fortunes a company i amic, dins d’una conversa intranscendent, i costa de l’esforç de la massa treballadora. I coronant els a propòsit de la inseguretat ciutadana va dir-me que el despropòsits veure com alguns, emparats per la dinàmica seu establiment havia sofert un robatori amb la pèrdua del partit polític o d’estatus privilegiat mouen els milions, de bastants diners. Si en lloc de cobrar als teus clients que són de tot, cap al seu compte particular. I a sobre amb euros físics –bitllets i monedes– t’haguessin pagat se’ls atorga un premi en forma de càrrec important per tots amb targeta, no hauries perdut res, vaig dir-li. Amb “mèrits” propis, i perquè són del mateix “clan“. I encara la reserva de les assegurances hipotètiques que pogués podem afegir, en el súmmum del cinisme, que aquells haver subscrit. que tenen responsabilitats de govern titllen de lleus errors Fet aquest incís particular i amical torno al moll de i equivocacions els seus actes suposadament delictius, al l’os del tema general com és la circulació del diner físic temps que els adversaris, per fets analògics, són l’esca destinat al dia a dia de cadascú. Tal i com hem arribat del pecat i han d’anar directament a l’infern . fins a l’hora present, entre els canvis que aniran emerAixò és el que hi ha en l’àmbit nacional i també a gent en el futur no hem de menystenir la desaparició de molts països fronteres enllà. Mentrestant el planeta es la circulació monetària normal tal i com la vivim a l’hora va empetitint a marxes forçades. Amb poc més de 200 present. No és descabellat pensar que desaparegui algun anys hem transitat del vassallatge secular al “status“ de dia el diner tangible habitual i sigui substituït pel plàstic ciutadans, amb les reserves que vulgueu, però amb una de les targetes actuals o la seva equivalència. I si no al progressió constant imparable, encara que de manera temps em remeto. desigual. Que com serà la societat en un futur no gaire Una cirereta final. Acabo de llegir que un quadre de llunyà? Això no ho sap ningú. Però la generació que ara Picasso s’ha adjudicat per 160,20 milions d’euros. És arriba serà actor principal en un escenari ben diferent aquest el món que volem? Apaga i anem-nos-en. del que tenim avui. Ara només estem preocupats pels Albert Brau i Bagà resultats electorals d’aquest 2015, de transcendència in-\nCENT SEIXANTA MILIONS\nBARRINA QUE BARRINARÀS Gairebé tot el que ara tenim i vivim passarà molt probablement sense solos de violins ni massa més èpica. També s’esborraran discretament gran part de les nostres històries personals o col·lectives, tant és que ens hagin fet aparentment més feliços com que hagin pogut infligir-nos una punxada d’amargor. De cara a la història i als que vinguin demà, els arxius físics o electrònics conservaran un accés directe al rastre dels cognoms i dels topònims, com fan els mapes, però el relat de les nostres vides es buidarà invariablement a mesura que s’apaguin les memòries d’aquells que les coneixen. Tot això és ben sabut i natural, gens dramàtic. El que és realment extraordinari i insensatament magnífic és oposar-s’hi. Parlant de la lluita contra la desmemòria, em serveix una anècdota en relació al setge nazi sobre LeningradSant Petersburg (1941-1944) durant la Segona Guerra Mundial. Quan l’escriptora Montserrat Roig va viatjar a la ciutat russa per investigar aquest brutal episodi de la història, va confessar d’haver arribat a la gran veritat a partir de les petites històries i drames dels supervivents. Va fugir d’aquells que li explicaven la gran història en majúscules, com qui treu un tros de lluç del congelador i el serveix reescalfat i insuls. Aquesta mateixa sensació de veritat, d’autenticitat i de potet d’essències d’una altra època l’he descobert a partir de la lectura de l’autobiografia familiar d’un il·lustrat pagès de Seró, en Pere Serra i Domenjó. Viatgem ara trenta anys enrera, a meitat dels anys vuitanta, en una democràcia recuperada i fràgil i en\nCal Barrina al 1962 un país en el qual, després d’una dictadura terrible, té l’ànsia lògica de descongelar, de cop, tots els avenços socials endarrerits. La situació econòmica és precària potser com ara, però llavors hi havia esperança: l’Estat espanyol es prepara per entrar a la Unió Europea. Pere Serra està a punt de complir vuitanta anys i troba que al seu entorn tot va massa ràpid, que els esdeveniments giren cap a una direcció incontrolable i té por. Molta por que, amb ell, s’acabi el seu món i el dels seus avantpassats. Per això decideix, secretament, començar a escriure la història de la seva família i de tots els hereus anteriors a ell. Serra és clar i directe, no enganya i avisa d’entrada: jo no parlaré pas ni faré història dels fets que es viuen actualment, ja que si parlés del que succeeix al present o bé del que ha\naltres poden reconèixer-s’hi. El relat desprèn certa fragància que recorda a l’escriptor Llorenç Villalonga i la seva magnífica novel·la Bearn, sobre la Mallorca rural en decadència. De les moltes fetes familiars, em quedo amb una anècdota: la dels avantpassats de Pere Serra i Domenjó que, tement l’arribada de la fil·loxera, van anticipar-se a plantar oliveres entre els ceps (sense arrancar-ne cap) perquè, quan morissin aquests, pogués substituir-se la producció del vi per la d’oli. La casa pairal d’algú tan avançat, inquiet i instruït –insisteixo en el context i en l’època– no podia tenir un nom més escaient: Cal Barrina. Roger Besora roger.besora@gmail.com\nnúm. ú 71\nsucceït a l’època dels actuals vivents, o bé cauria en crítiques o bé cauria en elogis que podrien ferir la meva llibertat de crítica. Els qui vindran després de mi podran fer-ho més bé, d’una manera més objectiva i més lliure. Pere Serra va néixer el 1908 a Seró, fill d’una gran casa de pagès que, com tantes altres, es regeix per principis rectes i per l’ora et labora. I tal i com alerta des del pròleg als seus descendents: mentre seguirem aquesta ratlla que fou ben marcada en el seu dia (la casa) continuarà irradiant aquella llum brillant, aquella resplendor que dóna la fe en Déu i en el seu evangeli. Si tot és ben transparent en el camp espiritual, en el de la política –pensem que som a 1986– tampoc no té manies a etiquetar els seus com a tradicionalistes, carlins, monàrquics de dreta. Mai, ni republicanisme de moda ni l’esquerra en les diferents confrontacions no han aconseguit un sol vot (a casa seva, s’entén). Pere Serra, geni i figura, que escriu amb una naturalitat i una precisió extraordinàries, teixeix un retrat real d’una família, en què desfilen mossos d’aixada, capellans amics, algun bisbe i molts traginers que paraven a fer un glop de la reputada mistela de la finca. Serra va escriure aquest llibre (Com nasqué una casa de pagès) totalment en secret, quan veia que li quedava poc temps per a transmetre a les generacions futures l’essència d’una família, d’un temps i d’un país. Tot i que ell l’acabà al 1986, la seva família no descobrí el manuscrit fins anys després de la seva mort. Va ser una bomba. Fa pocs anys, la família el va editar per distribuir-lo entre familiars i amics. Tot i que s’hi explica una història familiar particular, aquesta esdevé universal en retratar un món en què molts\nFrancesc Canosa Fumar-se el franquisme. La Catalunya caliquenyo Ara Llibres (2015) 166 pàgines\nEl periodista i escriptor Francesc Canosa ha publicat aquest any 2015 el llibre “Fumar-se el franquisme”, setze entrevistes a partir de les quals confecciona un excel·lent reportatge periodístic de les Terres de Ponent durant el franquisme. El llibre està basat en testimonis recollits als pobles de les Borges Blanques i Juneda (Garrigues), Fondarella i Torregrossa (Pla d’Urgell) i Torres de Segre (Segrià). L’autor ho anomena “la geografia del fum”: el país que va decidir fumarse la misèria del franquisme amb un caliquenyo d’esperança. Persones d’aquests pobles han explicat a l’autor els detalls de l’elaboració i el consum de caliquenyos durant aquella època, i a partir d’aquestes històries personals Francesc Canosa ha bastit un relat històric de gran valor. És el relat de la postguerra a les Terres de Ponent, una època molt dura i en la qual qualsevol cosa valia per tirar endavant. És en aquest context que l’elaboració, la comercialització i el consum de caliquenyos va permetre subsistir i mantenir amb vida els habitants d’uns pobles condemnats a la misèria. Amb aquest llibre es dóna a conèixer una realitat, la Catalunya caliquenyo, que fins al moment havia passat desapercebuda. Bona feina del periodista Francesc Canosa en aquest treball de lectura més que recomanable.\nLA CUINA DEL LLOBREGÓS Paquita Rius Prat Jordi Llaurador.- La Paquita és filla de l’Hostal de Biosca i es va casar amb el Joan de cal Xolis, també bioscà. És mare i àvia i està acostumada a preparar dinars de taula llarga. Reconeix que li encanta cuinar; sobretot guisats i cassoles ben grosses, per a molta gent! En canvi no suporta fer tall a la planxa... perquè s’ha de fer a última hora i costa de fer-lo al gust de cada un. A més de cuinar, també li agrada molt la música i ballar (més que no pas anar al cinema). I també fer mitja i anar a l’hort. És una dona molt activa i riallera i aquests diríem que són els dos ingredients secrets que fan que els cargols que ens ha preparat avui siguin tan bons!\nCARAGOLS AMB COSTELLA, BOTIFARRA I CANSALADA Ingredients Caragols Costella de porc Botifarra Cansalada del coll i viada Tomàquet Ceba Alls Farina Sal Pebre Bitxos Llorer Conyac\nEs renten els caragols amb sal i vinagre dues o tres vegades i finalment es renten amb aigua clara. A continuació posem els cargols a una olla amb aigua freda i esperem fins que surten les banyes i quan estan tots a fora s’encèn el foc per fer-los bullir. Quan comencen a bullir s’hi tiren unes fulles de llorer i sal i quan són cuits s’escorren. Per al sofregit: En una cassola es posa una mica d’oli d’oliva verge extra i quan està calent s’hi tira la costella tallada a trossets. Quan aquesta està una mica rostida s’hi afegeix la cansalada i la botifarra amb una mica de sal fins que queda tot ben rosset! Hi afegeixo el triturat de tomàquet, ceba, alls i pebre i hi deixo coure una mica tot junt... amb un rajolí de conyac. Quan està tot cuit, s’hi afegeixen els caragols i aigua calenta fins que queden coberts i es deixen bullir mitja hora. En aquest moment s’hi tira la farina i es remena ben remenat per espessir el suc –al gust de cada un–. BON PROFIT!\nLUMBÀLGIA I PROVES D’IMATGE Albert Alegre Baiget\nDurant els darrers anys he tingut l’oportunitat de treballar un estudi que analitza altres estudis que ja s’han publicat. amb grups de pacients amb dolor lumbar. La majoria fa Això fa que les conclusions que se n’extreuen estiguin molt temps que en pateixen les desagradables conse- reforçades per un gran nombre d’articles. qüències que sovint van més enllà del dolor que puguin Una de les troballes d’aquest article era que hi havia experimentar. un gran nombre de subjectes que presentaven algun Una de les preguntes que m’agrada fer a aquests pa- tipus d’alteració estructural (degeneració discal, protrusió cients és quina pensen que és la causa del seu dolor. La discal, pèrdua d’alçada del disc, etc.) i que, malgrat això, majoria de les respostes situen l’origen del seu problema no tenien dolor (tal com podeu veure en el quadre que en alguna causa estructural com ara l’artrosi, l’escoliosi il·lustra l’article). o qualsevol degeneració del disc intervertebral. Si aquestes persones tenien algun alteració però no Ho afirmen amb convicció, amb la seguretat que dóna experimentaven dolor lumbar, per què hauríem de pensar tenir un diagnòstic basat en una radiografia o una resso- que en els pacients amb dolor la causa és l’alteració que nància magnètica. Res més lluny de la realitat. Avui en ens mostra la radiografia o la ressonància magnètica? dia, sabem que les proves d’imatge no ajuden massa a Massa sovint, l’únic que aconsegueixen aquestes l’hora de diagnosticar l’origen del dolor lumbar, tret que proves és que els pacients acabin convençuts que la hi hagi senyals d’alerta evidents, dèficits neurològics o causa del seu dolor és un problema estructural a la seva alguna lesió traumàtica. columna que no té solució i això els encadena per sempre De fet, l’Institut Català de la Salut (ICS), en la seva més al seu dolor lumbar. guia de pràctica clínica que es pot consultar online (http:// albertalegre@fisioterapeutes.org www.gencat.cat/ics/professionals/guies/lumbalgies/lumbalgies.htm) ja apunta en aquesta direcció. A finals de l’any passat, em va arribar a les mans un nou estudi que reforçava aquesta idea de la poca fiabilitat de les proves d’imatge. L’interessant del cas és que aquest estudi era una revisió sistemàtica. Pels que no estigueu habituats a aquesta terminologia, podem definir Prevalença per edats dels diagnostics per imatge en pacients sense dolor la revisió sistemàtica com\nUna de les coses que més m’agrada fer en aquesta vida, apart de rascar-me el cul quan em llevo, és anar de restaurant. Bàsicament per dos motius: Primer, perquè és un lloc on et serveixen, i segon perquè jo no sé cuinar. Podríem dir que cuino menys que els concursants de Supervivientes. Només us diré que porto molt temps sense entrar a la meva cuina de casa. Mireu si fa temps, que l’últim cop que hi vaig entrar, el Vermaelen no estava lesionat. Per mi anar de restaurant no és un capritxo, sinó que\nés un mecanisme de supervivència. Ja ho deia Darwin, “sobreviu el més fort i aquell que té un restaurant a prop de casa”, o algo així... La veritat és que hi ha molts tipus de restaurants. Ara s’han posat de moda els restaurants que fan menjar “d’autor”, t’ofereixen un menú degustació amb un menjar que no sabies ni que existia, i que per pagar-lo t’has de vendre el cotxe, la moto i l’ortodòncia de la filla petita. No ens enganyem, són tots aquells restaurants que quan acabes de menjar, enlloc de demanar el compte al cambrer, li demanes si sap d’un bar a prop que facin bocadillos, perquè el teu estómac està més buit que les vitrines de trofeus de l’Espanyol. El mes passat vaig anar a un restaurant d’aquests. Vaig demanar el menú degustació i em van portar un munt de plats enormes però amb molt poc menjar. Sí, sí! El cambrer em va preguntar: “Senyor, com ha trobat les dos costelletes de cria de conill?”. Dic “de miracle les he trobat, de miracle! una mica més i no les veig!”\nVa ser llavors, quan em vaig fer a mi mateix una sèrie de preguntes: “Per què posen tan poca quantitat? M’han vist cara de barrufet o què? On renten aquests plats tan grans que semblen plaques solars? A un túnel de rentat per a cotxes de BonArea o què? Després hi ha el tema del vocabulari que utilitzen per descriure’t un plat. Són els reis de l’eufemisme. Recordo que el cambrer em va dir “et recomano la deconstrucció d’ou amb patata esferificada i aire de pernil ibèric”. Dic va, porta-m’ho que hi ha patata i atipa. Total, em van portar dos ous ferrats amb quatre patates fregides i dos tires de pernil del súper. Dic “Collons, si són els ous estrellats de tota la vida!”. Se’m va quedar cara de Cristiano Ronaldo, vull dir, de tonto. Després, hi ha els restaurants casolans que fan menjar tradicional: el de la mare, el de la iaia, el del Nostrum. Aquests restaurants sí que posen una gran quantitat de menjar als plats. Anar a dinar a aquests restaurants és com anar a dinar a casa la sogra: entres normal i surts com el Falete. També són coneguts pels postres que ofereixen. Sempre tenen el mateix: flam, crema catalana, mel i mató... L’altre dia, un amic meu es va atrevir a demanar un “coulant de xocolata” i la mestressa li va fotre una hòstia. “No en tenim d’això aquí!!!”. Després, també hi ha els típics restaurants de menús de 9,90 euros. No fa massa, vaig anar a un bar d’aquests a Barcelona. El cartell del bar deia: “Bar Manolo” “des de 1957” “Especialidades en tapas y pulpo a la gallega”. Total que hi entro, i de darrere la barra, va i em surt un xino! Vaig tornar a sortir, no fos cas que m’hagués equivocat i hagués entrat en un Basar Xinès, però no, no, estava al Bar Manolo. Li vaig preguntar al xino “I Manolo? Dónde està?” I em diu “Cuantos sois?” Els xinos, sempre que entres en un dels seus locals, et pregunten “Cuantos sois?” Encara que vagis sol! I lo més fort de tot, és que sempre tenen lloc! Ja pots anar a sopar a un restaurant xino amb 40 amics sense fer reserva prèvia, que et diuen: “sois 40? Muy bien, pol aquí pol favol” . Algun dia els hi diré “somos 1.200.000”. Segur que em diran “1.200.000? Muy bien pol aquí pol favol”. En conclusió, a tots els restaurants s’hi menja bé, i si mai aneu a algun que s’hi mengi fatal, penseu que el Chicote aviat ho solucionarà. Sergi Torrescasana\nUna casa plena de gent. Canten, resen, toquen i repiquen i ningú no ho sent. * Blanc com la neu, negre com la pega, Camina sense cames i parla sense llengua.\nREFRANYS - Quan la mare peixa el fill, riu la mare i riu el fill. Quan el fill peixa la mare, ploren el fill i la mare. - Tots els nats són fills de mare. - De l’amor, el de la mare és el millor. - Amor de mare que tot el demés és aire. - El pitjor mal d’una bona dona és no tenir mare i tenir sogra. - Una mare manté deu fills però deu fills no poden mantenir una mare. - La bona mare no diu al fill “en vols?” sinó “TÉ”. - Filla ets, mare seràs; com tu facis et faran. - De marits i de mullers prou en passen pels carrers, però, de mare, no n’hi ha cap més.\nUn xicot de Barcelona es va enamorar d’una noia andalusa i se’n va anar a viure a Andalusia. Com que era mestre, va anar a demanar per treballar en un institut. Li van donar la feina amb una condició: tres hores a la setmana hauria de fer les preguntes en català perquè els nois aprenguessin una mica el nostre idioma. Com que s’acostava Setmana Santa, el Jordi pregunta als seus alumnes: - A veure, Manolin, on va morir Jesús? - Pos, no sé, al Hospital Virgen del Rocío? - Però, nen, quina sortida! Em sembla impossible que no sàpigues la resposta. Vinga, a veure, José, diga’m, si’s plau, on va morir Jesús? - Zenyor profe, yo creo que en la catedral de la Virgen Macarena. - I ara! No m’ho puc creure! Em sembla que ho hauríeu de saber ja que és una història prou bonica i important. Jesús va morir per nosaltres i hauríem de reflexionar que va ser una gran persona... Vinga, Jaimito, espero que tu sí que em donis la resposta correcta. On va morir Jesús? - Nuestro Zeñor Jesucristo va morir en la cruz. - Molt bé. Ja em començava a preocupar que no sabéssiu això. Molt bé, Jaumet, has guanyat deu punts! - Perdone, zenyor Yordi, preferiría que me diera na más cinco puntitos. - No, home, no, si ho has fet de primera! Jesús va morir a la creu, o sigui a la “cruz”. - Zí, zenyor professor, pero usted siempre nos dice que digamos la verdad y la verdad es que no estoy seguro si murió en la Cruz Roja o en la Cruzcampo.\nFUTBOL 4 4xx4 A CALONGE Calonge de Segarra viu un emocionant torneig de futbol sala 4x4 Ajuntament de Calonge de Segarra.- El diumenge 19 d’abril va tenir lloc, a la pista esportiva de Dusfort, la 7a edició del torneig de futbol sala 4x4 de Calonge de Segarra. Un total de sis equips –quatre de masculins i dos de femenins– van participar a la competició amistosa, que va començar a 2/4 de 10 del matí fins al migdia. L’equip guanyador del torneig masculí va ser El Soler, després de disputar la final amb La Cantera de Calonge. Pel que fa a la categoria femenina, Les Fadrines de Calonge es va proclamar l’equip vencedor. Una trentena de veïns i veïnes del municipi van participar activament en l’esdeveniment formant els seus propis equips. El torneig va finalitzar amb un dinar de germanor al Bar-Restaurant Dusfort. Per veure les fotografies del torneig de futbol sala visiteu el web www. calongesegarra.cat.\nPassa per Vicfred la cursa ciclista d’Òdena\nJosep Verdés.- El dia 26 d’abril es va celebrar la 66a Cursa Ciclista d’Òdena, organitzada per la Unió Ciclista Igualadina. Enguany era la 3a prova puntuable per al rànquing de la Federació Catalana de Ciclisme de Grans Clàssiques i estava oberta a la participació de les categories Elit, Sub-23 i Màster. En aquesta ocasió tenia un recorregut de 141 quilòmetres amb sortida i arribada a Òdena, passant per les poblacions d’Igualada, Prats de Rei, Calaf, Conill, Portell, Vicfred, Sant Guim de la Plana, Sant Ramon, Sant Guim de Freixenet i Sant. Martí de Sesgaioles. Per Vicfred (quilòmetre 75 de cursa) van passar a les 11:45 am. Cal remarcar que s’hi havien inscrit 145 ciclistes i que a causa de la duresa de la prova només la van acabar un total de 76 corredors. El 1er classificat i guanyador de la prova va ser l’actual líder del campionat, Sebastià Mora, de l’equip Atika–Safirfruits amb un temps de 3 h, 32 m i 23 s, amb una mitjana de quasi 40 km/h.\nCal també donar l’enhorabona a tot l’equip: Pau Vendrell (c), Josep M. “Coco”, Santi Regi, Valentí Regi, Marc “Setet” Miquel, Arnau Pintó, Joan Guixé, Jordi Cases, Xavier Closa, Jordi Galán, David Requena, Joaquim Requena i Jordi Canals. …I parlant d’aquest últim, el Jordi Canals Morros s’acomiada; noves responsabilitats familars l’hi obliguen. No voldria tancar aquest article sense escriure unes paraules d’agraïment per les grans tardes que ens ha brindat, pels seus gols, per com en moments on l’equip no sabia com ni què fer, ell treia la seva experiència i tirava del carro... Moltes gràcies, Jordi, per aquestes tardes tan glorioses. Gràcies de tot cor.\nPol Jordà.- El CFS Castellfollit de Riubregós enguany ha celebrat una dècada passejant un estil de viure, una forma de jugar, uns valors al futbol sala que no sempre ens han portat a la victòria, però sí que ens han permès assolir tres ascensos de categoria. Aquest any hem viscut dues temporades en una: una primera part de la temporada on l’equip no va estar gaire fi i que, desprès de fer grans partits, vèiem que els punts s’escapaven per empats d’última hora, i amb derrotes doloroses per com havia anat el partit… Per contra, una segona volta on l’equip no va deixar escapar gaires punts, aconseguint finalment una setena classificació a només 9 punts de les posicions d’ascens. Mostra d’aquestes paraules, d’aquests fets, és que el club només ha perdut un partit contra els 4 primers classificats. El que té un valor especial i que va ser el punt d’inflexió d’aquest canvi de mentalitat va ser la victòria a casa del líder (EFSAS Calaf) en l’última jornada de la primera volta. Un partit ajornat i jugat en divendres nit on el club tenia nombroses baixes... i on els líders esperaven sumar 3 punts i van acabar perdent per 1-2, donant el nostre club una mostra de les bones estones que viuríem en propers partits. Cal donar l’enhorabona al CFS Castellfollit per aquesta gran temporada… i ara a lluitar pel títol de la Copa.\nCURSA DE MUNTANYA Sanaüja celebra la IXa Cursa de l’Alta Segarra\nCarles Alsedà.- Posteriorment a la Caminada de l’Alta Segarra (vegeu pàg. 26), el passat 19 d’abril, amb una nodrida participació de corredors d’arreu i també molts de locals, i un temps d’aquells que per a córrer es considera ideal, es va disputar la IXa edició de la Cursa de l’Alta Segarra, també amb sortida i arribada a Sanaüja.\nPer segon any consecutiu, la competició s’obria als participants en una doble modalitat: 24 o 12 km, la qual cosa la fa encara més popular i extensiva a tothom, ja que d’aquesta manera cadascú tria el nivell de dificultat i exigència que creu adequat per a la seves condicions i en funció de la seva preparació. Val a dir que ambdós trajectes ofereixen als corredors un atractiu recorregut a través d’aquest peculiar paisatge de transició entre els camps, tossals i serrats nord-segarrencs i els primers boscos del Solsonès. En l’àmbit estrictament esportiu, apuntar que els guanyadors absoluts pel que fa a ambdues modalitats van ser els següents: AS24: Josep Mas Esquius i AS12: Bernat Mas Esquius, dos germans del Centre Excursionista de Callús (Bages). Més enllà dels mèrits esportius i prestigiosos triomfs, permeteu-me que destaqui, perquè ho considero també un èxit i un valor important, l’afició que, especialment a nivell local i des dels més jovenets, ha anat despertant aquesta pràctica esportiva any rere any. Per molts anys, doncs, a aquesta sana i atractiva activitat que els organitzadors han convertit ja en tradicional a la nostra vila.\nAjuntament de Castellfollit.- Aquest estiu Castellfollit de Riubregós estrenarà la nova piscina municipal. Les obres, que van començar a mitjans del mes de març, consisteixen en la gut com a cloració salina, i per altre s’ha utilitzat un construcció d’un vas nou de la piscina amb un estil nou material per a les depuradores anomenat vidre diferent i innovador, instal·lació d’un nou sistema de eco filtrant. Aquests dos elements junts fan que la filtratge i depuració i l’arranjament dels espais extepiscina sigui més neta, més sostenible i més respecriors seguint la línia estètica i en consonància a les tuosa amb el medi ambient i amb els banyistes. obres que es van fer als vestuaris l’any 2012. El sistema de cloració salina funciona generant L’anterior piscina descoberta, que comptava el clor a partir de sal amb més de 40 anys comú que es dissol en d’antiguitat es trobal’aigua, aquesta aigua va molt malmesa i a Un nou sistema de depuració farà passa a través més no era adequaque la piscina sigui més neta, més salada d’uns elèctrodes que da a la normativa actual, és per això que sostenible i més respectuosa amb el fan reaccionar la sal i la converteixen en des de l’Ajuntament medi ambient i amb els banyistes. un desinfectant actiu es va promoure la anomenat hipoclorit construcció d’aquessòdic. Aquest hipoclorit quan realitza la seva tasca ta nova piscina per tal de donar un millor servei a de desinfecció i destrucció de bacteris, fongs i algues la població. Les obres, que s’espera que estiguin torna a passar pels filtres i es converteix en sal, i finalitzades cap a mitjans de juny, estan finançades així comença el cicle altra vegada sense que es per una subvenció de la Diputació de Barcelona i produeixi cap pèrdua de producte fent de la cloració una subvenció del PUOSC 2012 de la Generalitat de salina un sistema molt avantatjós per a la depuració Catalunya i les realitza l’empresa Comercial Blautec i cloració de piscines. És un sistema totalment segur S.L d’Igualada. que proporciona un major confort ja que s’eviten les Respecte al sistema de depuració, la nova piscina irritacions d’ulls i mucoses i la sequedat de la pell, fa incorpora dos novetats pel que fa a prestacions tècnide l’aigua un medi més sa i a més estalvia producte ques i de manteniment. Per una banda s’ha instal·lat químic. un novedós sistema de desinfecció de l’aigua, cone-\nCASTELLFOLLIT ESTRENA PISCINA\nFOTO: ARXIU CAL BALLANA\nConcert de flauta, Ivorra 1974 Fermí Manteca.- En aquella època, el mossèn d’Ivorra, Josep Vila, més conegut com Mn. Kubala, ensenyava música als nens i les nenes del poble i feia classes de flauta assajant al celler de la rectoria. Van arribar a tocar tan bé que fins i tot anaven a fer concerts i a tocar inclús a Ràdio Tàrrega. Sota el lema “Ivorra canta i estima” portaven una pancarta que ho deia i a enganxines que repartien entre els oients. A la foto veiem un grup d’ells tocant la flauta a l’altar de l’església parroquial d’Ivorra sota la batuta d’un mossèn que encara el recorden i el conviden al poble de tant en tant.\nQui són? D’esquerra a dreta: Josep Simon (Millàs) Josep M. Closa (Huguet) Jaume Sisquella (Ballana) Josep Pijoan (Tarralló) Jaume Prat (Borràs) Jordi Rull (Salvadoret) Pepita Golanó (Salat) M. Àngels Graells (Llúcia)\nSolucions pàg.. 51 Endevinalla 1.- El cementiri 2.- La carta\nÉs un consell de l’APACT\nNúmero 71 de la revista Llobregós