Les XII Jornades de la Discapacitat de Sant Joan Despí, a punt\nEnguany se celebrarà del 18 al 28 de novembre i amb música, teatre, màgia, futbol i moltes més activitats\nDemà divendres 18 de novembre donarà inici la XII edició de les Jornades de la Discapacitat de Sant Joan Despí al Casal de Joves El Bulevard amb l'actuació de DJ Abadia. Aquest punxa-discos pateix una paràlisi cerebral, així que utilitza un punter que s'enganxa al front i un sensor a l'ordinador per a fer les seves mescles. També actuarà el grup Clams, una coral de nois i noies amb diversitat funcional, a més d'altres músics de l'escena independent de Barcelona.\nLes jornades continuaran el dia 22, a les 20.30h, al poliesportiu Ugalde on es disputarà una triangular de futbol entre membres de Tastidis, una entitat dedicada a fer activitats per persones amb discapacitat intel·lectual, i de la Penya Blanc Blava de Sant Joan Despí. Ambdues entitats es barrejaran formant equips mixtos.\nTambé es duran a terme activitats esportives en cadires de rodes adreçades a l'alumnat dels centres de secundària de la ciutat, en el marc de la campanya 'Game over', organitzada per l'institut Guttman. Aquestes activitats es realitzaran al poliesportiu Francesc Calvet del 23 al 28 de novembre, durant el matí i la tarda. A més, també es duran a terme diverses xerrades als centres escolars i un espectacle de titelles el dia 25 de novembre per a alumnes de primària al Centre Cívic Les Planes.\nL'acte central de les jornades tindrà lloc el dia 27 de novembre -a les 18 hores- al Teatre Mercè Rodoreda on es farà un espectacle que constarà d'una desfilada a càrrec de persones de la residència Josep Mas i Dalmau; un tastet d'actuacions del 40è aniversari de l'Associació Estel; una intervenció artística de joves de l'Associació Tastidis i l'actuació del Màgic Marc, qui a més presentarà l'acte.


Una Europa a dues velocitats | Moviment d'Esquerres\nEt recomanem 12 de desembre de 2016 MES ESQUERRES 0\nArticle de Francesc Raventós a La Vanguardia Que lluny estem del Projecte Europeu, somniat pels seus fundadors desprès de la segona guerra mundial. Volien...\nArticle de Francesc Raventós a La Vanguardia\nI actualment tenim: estancament econòmic, creixement de la desigualtat, corrupció, manca de polítiques d’immigració, desunió, un futur ennuvolat, i un desencis generalitzat. El Brexit ha sigut un exemple clar del descontent d’amplis sectors socials. El 2017 veurem que opinen francesos i alemanys després de les seves eleccions.\nSi s’opta per la primera opció, suposaria una Unió Europea de dues o més velocitats. Es constituiria un nucli dur de països de vanguardia compromesos en completar l’unió monetària, fiscal i política, oberts a que en el futur si puguin afegir els altres països. Els membres que no es sentin identificats amb el projecte fora millor que seguissin els passos dels anglesos.\nLes noves generacions i segurament també molts dels més grans, sembla han oblidat l’Europa de les guerres i que el objectiu ha de ser aconseguir una Europa de progrés en pau. Per això, és imprescindible que les politiques estiguin pensades pel benestar dels ciutadans i que aquests recuperin la confiança en el Projecte i en les institucions, condició essencial pel progrés, per la solució dels problemes de la nostra societat i per influir en l’agenda mundial en la solució dels reptes globals.


Especialistes en la cura de les perruques\nCura de la perruca de cabell natural a l'estiu\nAl mateix temps, quan parlem de cura del cabell a l’estiu no podem oblida’ns del cuir cabellut, ja que, encara que no ho sembli, pateix també totes les conseqüències negatives de la exposició solar, salnitre i clor de les piscines.\nSi parlem de la higiene, us recomanem utilitzar un xampú y condicionador amb filtres solars, per a protegir el cabell y el cuir cabellut dels efectes nocius del sol. Per un altre costat, a nivell d’hidratació es molt aconsellable, sobretot, després de la exposició del sol, hidratar el cabell amb condicionador.\nPel que fa a les perruques, el principal canvi resideix en el rentat; durant l’hivern es sol rentar amb menys freqüència, pel contrari, durant l’estiu y amb la calor, necessitem donar-li un rentat més freqüent.\nIgual que el nostre cabell, hem de protegir la nostra perruca amb xampús i productes específics, que ens ajudaran a conservar la vida del pèl. Quan aneu a la platja o la piscina, si teniu la cabellera llarga, el més recomanable és recollir en un monyo baix, que dissimula a la perfecció i ajuda a reduir l'exposició als raigs solars.\nEsbrina tots els serveis que t'oferim per a la cura de perruques desde el centre Tapies.


Vietto rep l'ovació de Mestalla després del seu debut amb el Valencia CF - Pàgina web oficial Valencia CF\nMarcelino el coneix de sobra i després de dos entrenaments "Lucho" Vietto va debutar amb el Valencia CF. Després del descans, el cos tècnic va posar a escalfar al davanter argentí, que al minut 74 de partit va reemplaçar a Santi Mina. Només eixir a la gespa va rebre la primera ovació de l'afició de Mestalla.\nCol·locat al costat de Rodrigo, que feia de "9" referència, quan rebia la pilota tractava d'assegurar la passada, però sempre amb la intenció de crear perill, obrint a les bandes o buscant una bona última passada en profunditat. Vietto no va parar de moure's, oferint la línia de passada als companys, encara que això significava caure també a les bandes.\nAl minut 81 de partit, li va donar una gran passada a Rodrigo que es va plantar sol davant del porter Bono, però aquest no va aconseguir batre el porter del Girona FC. A un minut per a la finalització del partit, Vietto va poder endolcir la seua estrena amb un gol. Molt atent seguint la jugada, l'argentí va vore com Rodrigo anava a llançar, va buscar el rebuig de Bono, però el seu xut creuat va marxar lleugerament desviat.\nUn bon estrena per "Lucho", que no jugava un partit oficial des del 5 de desembre, quan amb la samarreta de l'Atlético va disputar 11 minuts contra el Chelsea. Els seus companys el van felicitar sobre la gespa. Ara ja toca pensar en el partit de dimarts que a Mestalla (21.30 h) davant de la UD Las Palmas.\nEl Valencia CF de Marcelino aconseguix la seua primera remuntada de LaLiga\nAndreas i Kondogbia no jugaran contra el Deportivo per sanció\nEl Valencia CF regalà a l'afició una gran victòria davant el Girona en el dia dels Reis d'Orient(2-1)


L’any 1981 una colla de gent, majoritàriament de la partida de Llívia, va decidir participar a l’Aplec del Caragol i van fundar la colla amb el nom de Penya Cor-nudos, emprant un joc de paraules i on el logotip era un cor entrellaçat amb una corda amb nusos. Després que els fundadors s’anessin retirant, els seus fills van agafar el relleu i l’any 2001 van refundar la colla amb el nom de Penya Els Cornuts, amb la intenció de renovar-la i donar-li un aire més jove i reivindicatiu. I així continuem fins al dia d’avui. L' uniforme és samarreta negra amb el logotip en vermell i amb panyoleta vermella. Pels aniversari (25è i 30è) es van bescanviar els colors, fent la samarreta en vermell i el logotip en negre, amb panyoleta negra. Els collistes són tots gent jove, d’entre 20 i 40 anys. Al no haver gent més gran ni canalla, es pot dir que Els Cornuts són una colla amb molta marxa i que fa durar la gresca. El seu menú consta normalment dels imprescindibles caragols, acompanyats de carn a la brasa, i també fan algun arrosset o fideuà i cassola de tros. El 2016 celebren el 31è aniversari com a colla participant de l’Aplec, tots uns veterans encara que sigui gent jove, hereus dels que van fundar la colla.


Milers de caçadors d’eclipsis es congreguen a l’illa de Pasqua | Rosalind Franklin\n← El televisor con LED\nEl ancestro de ‘Lucy’ ya andaba de pie →\nPocs minuts després de la una del migdia, hora local a l’illa de Pasqua, la foscor irromprà de sobte sense provocar ni el pànic ni corregudes. «He vist gent aplaudir, plorar, cridar o acollonir-se», rememora Josep Masalles, d’Aster, l’Agrupació Astronòmica de Barcelona. Els seus 4.900 habitants, bolcats en el turisme, es freguen les mans amb la grossa astronòmica que suposa l’arribada de milers de caçadors d’eclipsis. Fa anys que els aficionats van planificar les seves expedicions.\nEl gran dia, el diumenge 11 de juliol, el corredor de l’ombra travessarà el sud de l’oceà Pacifico fins a extingir-se a Xile i l’Argentina. Pel camí, «la fortuna» (coincideixen els caçadors) hi ha col·locat Rapa Nui, l’observatori estrella. No hi ha gaire més terra ferma –l’illa Mangaia i alguns atols de la Polinèsia francesa– per veure l’eclipsi solar total en el seu apogeu.\nAquest article s'ha publicat dins de Ciències de la Terra i del Medi Ambient, Ciències per al món contemporani, Geologia i etiquetat amb astronomia. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Pere Escrivà Sabata - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nPere Escrivà Sabata (València, 1572 - 1630) va ser un noble valencià.\n1630 (57/58 anys)\nEra el fill major d'Onofre Escrivà, baró d'Argeleta i mestre de la seca de València, provinent d'una nissaga força propera a la monarquia hispànica. D'infant va ser patge reial a la cort de Felip II de Castella a Madrid. Amb la mort de son pare el 1603, Pere Escrivà va heretar la baronia de l'Alt Millars i el càrrec a la seca. L'any següent, va casar-se amb Àngela Bertran, filla de Jaume Bertran, aleshores racional de la ciutat de València, un destacat càrrec dins del municipi.\nAquests esdeveniments van suposar un ascens social per a Pere Escrivà, qui va fer negocis amb son sogre. A més a més, va ser nomenat administrador dels drets fiscals de la Generalitat. Finalment, el 1611, i per influència de Jaume Bertran, hi va sumar el càrrec de receptor dels ingressos de la batlia reial, gestionadora dels béns de la monarquia al Regne de València.\nEn aquesta època, Pere Escrivà va ser un dels quatre supervisors de l'expulsió dels moriscos al Regne de València. Precisament, la baronia que ostentava, Argeleta, va perdre pràcticament tota la seua població en el procés. El mateix Escrivà donà carta pobla dos anys després, el 23 de febrer de 1611, a 24 famílies cristianes.\nEl 1612 morí Àngela Bertran, amb qui havia tingut quatre fills, Lluïsa, Lluís, Onofre i Jaume. Pocs mesos més tard es casà de nou amb Francesca Terça, provinent d'una família de Tortosa. Amb aquest nou matrimoni va tindre sis descendents: Pere i Guillem, bessons, Anna, Isabel, Josep, Melcior i Vicent.\nEl 1626, els rumors sobre els desfalcs que estava duent a terme gràcies als seus càrrecs van comportar que l'Audiència Reial obrira una investigació contra ell i el seu paper al capdavant de la batlia reial. La conclusió, llegida pel magistrat Cristófor Cardona, era que Pere Escrivà es quedava la meitat dels diners de les àpoques, els rebuts que havia de fer efectius com a receptor dels albarans de la batlia reial. Tot sembla indicar que el frau era conegut a la ciutat de València, i hom comptava les àpoques reials per la meitat dels seu valor nominal. El magistrat de l'Audiència trobava així la causa de l'auge econòmic d'Escrivà: "siendo como era un cavallero muy pobre, está oy de los más ricos de la ciudad."\nPel seu desfalcament, Pere Escrivà va ser suspés durant un any com a receptor, al juny de 1628, però només havien passat quatre mesos quan va ser indultat per la intercessió del virrei de València. Va morir poc temps després, al gener de 1630. El seu fill Lluís va ser-ne l'hereu, tant de la baronia d'Argeleta (càrrec que ja ostentava en vida de son pare), com de mestre de la seca i receptor de la batlia reial.\n↑ "É entendido quán desacreditada está [la receptoria] y quán difícil sea el poder cobrar las áppocas firmadas por dicho receptor [Pere Escrivà], pues éstas de ordinario se pasan perdiendo más de la metad de lo que valen y esto se ase por medio de Miguel Pover, corredor, el qual se dise tiene echo trato con Pablo, criado y agente de don Pedro Escrivá, para que por menos de la metad marque dichas áppocas, ygualando después las partidas por tabla, como mejor les está, para que conste aver el dueño del áppoca recebido por entero el valor d’ella, no aviendo recebido efectivamente más que la metad, y este trato es muy sabido en lonja y se tiene por cierto."\nCorruptes d'ahir i d'avui. Article de Vicent Baydal\nLa llengua de les institucions sis-centistes. Article de Vicent Baydal\nDelictes antics. Article de Vicent Josep Escartí a Levante-EMV\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Pere_Escrivà_Sabata&oldid=17857612»\nDarrera modificació: 9 des 2016 a les 22:48


L'IPC d'abril es va disparar a Girona per la Setmana Santa - Diari de Girona\nL'IPC d'abril es va disparar a Girona per la Setmana Santa\nL'augment lligat al turisme fa crèixer un 2,9% la inflació mensual, una dècima més que a Catalunya\njesús badenes 13.05.2017 | 00:36\nL'índex de preus de consum (IPC) va augmentar un 0,8% el mes d'abril a les comarques gironines i la inflació anual a la demarcació se situa en 2,9%, una décima més que al conjunt de Catalunya i tres dècimes més que a tot l'estat espanyol.\nPel que fa al conjunt del territori català, l'índex de preus de consum (IPC) va pujar un 0,9% el mes d'abril a Catalunya, cosa que va situar la inflació interanual en el 2,8%.\nSegons dades de l'Institut Nacional d'Estadística (INE), en el conjunt d'Espanya, l'IPC va registrar a l'abril una pujada interanual del 2,6%, per l'increment dels preus de paquets turístics i allotjaments per Setmana Santa.\nA Catalunya, tots els apartats van registrar pujades de l'IPC interanual i el que més va augmentar va ser el de transports, amb una pujada del 6,7%, seguit de l'apartat d'habitatge, amb un augment del 4,6%, i del d'oci i cultura, un 4,2%.\nEls preus d'hotels, cafès i restaurants van augmentar un 2,1%; comunicacions, un 1,4%; medicina, un 1,5%; begudes alcohòliques i tabac, un 1,3%; mentre que els preus d'aliments i begudes no alcohòliques van pujar un 1,2%\nEn l'apartat d'ensenyament, els preus van pujar en els últims dotze mesos un 11%; en parament, un 0,6% i un 0,5% en vestit i calçat.\nDe la seva banda, en el mes d'abril, la pujada més gran dels preus es va registrar en vestit i calçat, un 10,4%, mentre que, el descens més destacat va ser en begudes alcohòliques i tabac, un 0,2%.


Fragments de camins i curses: 3 competicions en 27 hores: primera etapa\nM'he proposat un repte: 3 competicions en 27 hores. Són dues rogaines de 3 hores (1ª Burriac Rogaine de les Fonts d'Argentona, VI Cursa per la Marató de TV3 rogaine popular a Sant Cugat) i 90 minuts en pista formant part de l'equip de l'es-k-mot vallesà que com ja és una tradició organitzem un equip per participar en les 24 hores a les pistes de Can Dragó.\nAquest matí he complert amb la primera etapa d'aquest repte.\nLes rogaines populars de 3 hores admeten la participació individual. La sortida és també individual a mesura que anem arribant i no en massa. Estrenem mapa escala 1/10000. Tinc 20 fites per endavant. No penso massa l'estratègia i aviat estic en cursa. Faig una ullada general al mapa, localitzo les tres fites amb màxima puntuació i decideixo fer primer les fites de l'Oest, després les del Sud per acabar si tinc temps per l'Est.\nPrimer passo per una fita que és molt a prop de la sortida (35). No em trobo còmode en aquest inici de cursa. Tampoc sé explicar-me massa perquè. Perdo temps intentant travessar una zona de bosc que s'acaba convertint en impassable i tinc que tornar enrere, Passa la primera hora i tan sols porto 4 fites.\nA partir d'aquí començo a passar-ho bé. Milloren les sensacions i gaudeixo de córrer per aquests corriols i senders. Les pujades són feixugues però tracto d'anar el més ràpid possible.\nFita 51 i 1-23 de cursa\nFito la 62, la primera fita de 6 punts, la màxima puntuació, després de baixar pel dret en lloc de seguir les ziga-zagues del corriol. Ja porto 1-51. Tinc dues opcions per acabar la cursa, però com estic gaudint molt i no em preocupa massa penalitzar faig una tria arriscada. Planejo 4 fites amb un mitjana de 15 minuts per fita si tot va bé.\nDesprés de planejar, em toca pujar una bona estona abans d'iniciar un lleuger descens fins a la 52. Segueixo el corriol i ben aviat contemplo el Castell de Burriac al meu davant. Recordo haver passat per aquest camí en alguna de les edicions de la cursa de Muntanya de Burriac.\nEn baixada camí a la 54\nEnllaço bé les fites. La baixada de la 54 a la 45 és d'aquelles que tan m'agraden. Passo per diferents fonts d'Argentona. Encara em queden 25 minuts, però sóc conscient que tinc una forta pujada fins a la 61. Intento anar ràpid. M'agrada molt el corriol que em porta fins la font on hi ha la que serà la meva darrera fita. Només em queden 8 minuts de marge i encara sóc molt lluny. Segur que penalitzo. Encara no s'ha acabat la pujada. Aprofito per pensar el millor camí per baixar ràpid fins la meta.\nPer fi estic a la baixada per pista i per corriols. La faig a bon ritme, però no puc evitar penalitzar 12 minuts. Han estat 12 fites i 54 punts, però amb menys 15 de penalització em quedo amb 39 i 5è de 8 classificats en la categoria individual. He totalitzat més de 15 kms. i he gaudit plenament de la cursa, sobre tot, les dues darreres hores de cursa.\nDemà compliré les dues etapes següents d'aquest repte.\nPublicat per Ricard Masferrer a 22:40\nEtiquetes de comentaris: Curses d'orientació, Maresme, Rogainings


escriure.com: d’abril 2009\nEls nacionalismes davant Europa\nPublicat al Diario de Mallorca el 27 d'Abril de 2009\nEn una Unió Europea fonamentada en els estats i no en les nacionalitats, els partit nacionalistes ho tenen molt difícil per assolir una representació a les institucions continentals . La circumscripció per a eleccions europees són els estats, la qual cosa obliga els nacionalistes perifèrics a coaligar-se per sumar vots i assegurar-se una presencia mínima que els permeti fer sentir la seva veu. A l’Estat espanyol se n’han format dues, la Coalició per Europa, liderada pels dos grans partits nacionalistes conservadors, CiU i PNB, i la Europa dels Pobles amb Esquerra Republicana de Catalunya, el Bloque gallec i Aralar. En elles s’hi han acomodat la resta de formacions nacionalistes, entre les quals les de les Illes, tot i que relegats a llocs que pràcticament no donen opció a aconseguir cap eurodiputat. Entre els nacionalismes també hi ha classes i és evident que catalans i bascs són els que tallen el bacallà.\nEU i el PSM, junts dins del BLOC ( amb EU). Eren altres temps.(arxiu Vikimedia)\nLa qüestió, però, és ser-hi presents i, tot i que sigui indirectament, tenir una via d’accés a les institucions europees. Europa necessita la veu de tots els nacionalismes per garantir la diversitat que és, justament, una de les seves senyes d’identitat com a projecte polític. El problema, però, és a ca nostra mateix. El nacionalisme a les Illes té un pes molt relatiu i, a sobre, és ple de picabaralles internes que li lleven força. L’esperpèntic cas d’Unió Mallorquina n’és una demostració. UM ha aconseguit homologarse a la candidatura dels partits nacionalistes amb més força i història, però no ha sabut ser a l’alçada de les circumstàncies. I, més o manco, el mateix succeeix a la coalició d’esquerres, on dues forces molt minoritàries a les Illes – ER i Entesa – han boicotejat el lideratge natural del PSM, com a força més representativa i històrica del nacionalisme progressista.\nAixò fa que a la nostra comunitat, més que a cap altra banda de l’Estat, les pròximes eleccions europees siguin cosa de dos o, en tot cas, de tres, si tenim present que Esquerra Unida compta aquest cop amb l’avantatge d’una circumscripció única, la qual cosa fa possible aprofitar tots els vots. En aquest sentit, el vot nacionalista esdevé estrictament ideològic per no dir testimonial. Els nostres partits nacionalistes queden fora d’Europa per ser massa petits i per manca de pes davant la resta de formacions polítiques similars. El que succeeix a Europa dels Pobles n’és un bon exemple. Esquerra Republicana de Catalunya imposa que la seva filial illenca dugui aquí la veu cantant, juntament amb Entesa, i forçar així al PSM a acceptar unes condiciones que per a l’actual direcció són inacceptables.\nEls dirigents d’Esquerra Republicana a les Illes i els d’Entesa – partit que s’escindí per PSM després de perdre una votació interna – volen forçar el PSM a crear un front exclusivament nacionalista, la qual cosa implica aïllar Esquerra Unida i trencar l’actual Bloc. No sembla que sigui massa democràtic. Sens dubte, allò que haurien de fer les minories és integrar-se a les majories i defensar els seus punts de vista des de dedins i no des de fora. A les Illes, ara per ara – per sort o dissortadament – només hi ha lloc per a una força política a l’esquerra del PSOE, però enlloc d’unir forces i defensar una proposta al hora progressista i nacionalista s’estimen diversificar, és a dir restar més que sumar.\nLes candidatures a Europa ens demostren que encara falta molt perquè el nacionalisme illenc es faci valer a fora. D’UM no se sap cap a on va, mentre que ER hauria de ser conscient que quin és o ha de ser el seu paper a les Illes. I Entesa – que com a partit independent no té sentit ni viabilitat - decidir-se d’una vegada a sumar-se al projecte de centre dreta que podria representar UM o retornar al PSM per defensar des de dedins els seu posicionament ideològic.\nPublicat per Sebastià Verd a 14:51:00 Cap comentari:\nPublicat al Diario de Mallorca el 20 d'Abril de 2009\nOnsevulla que vagis els cartells et recorden que ets al darrer paradís. És quelcom més que un eslògan: és la recerca constant de “l’últim paradís”. El desig o la necessitat marketiniana de reivindicar la presència d’alguna cosa recordada, que fou real i que un bon dia hom s’adona que s’havia esvaït. Va anar passant a mesura que les barques es feien grans i cada cop abocaven més turistes a La Savina. Llavors, hom comprengué que l’illa ja formava part de la llarga llista de paradisos anyorats. Però com eslògan és encara efectiu. Malgrat tot, el record és present, de manera que si qualcú té urgència de sossec, de fer-se amb un bitllet cap a la tranquil•litat, el destí més proper segueix essent Formentera. Si més no, la Formentera escalfada pels primers rajos de sol primaverenc. Un paradís real on les savines ocupen el lloc dels falsos fassers i el viatger és sincerament benvingut. Terra oberta de pinte en ample i de camins fets per llargues passejades.\nSi hom vol trobar la terra promesa cal que vagi a l’illa quan la primavera hagi dit adéu a l’hivern i el sol comenci a dominar per sobre vent i niguls. Aquí, al Caló, des de les finestres de la mateixa fonda on Montserrat Roig s’inspirà per escriure l’hora violeta – a la porta d’entrada hi ha una petita rajola que ens ho recorda – es veuen les fràgils barraques fetes de troncs i branques que els pescadors utilitzen per protegir les barques de les envestides marines. Les aigües, però, són ara en calma, fluctuant d’una blavor verda a un verd marí sobre els que es reflecteix una costa plana de roques i sorra. I allà lluny, lluny des d’un horitzó formenterenc, les roques de Cala En Baster.\nL’hostal de Can Rafalet té moltes històries que contar. Segurament petites històries d’hostes anònims disposats al retorn, endemés de les que retornen amb la lectura de l’hora violeta. A la recepció ens dona la benvinguda la neta dels nin que apareix a la foto familiar de principis de segle passat que presideix l’entrada. És una antiga fonda, tradicional, de les de tota la vida, d’arrels pre-turístiques, que s’ha anat modernitzat de generació en generació, sense perdre ni malvendre l’ànima. Un dues estrelles enmig d’un paratge de cinc. És un plaer diví prendre el primer cafè del dia, a la terrassa, acompanyat d’un trosset de flaor i un bon tassó de taronjada. Natural, és clar. El dia transcorr entre pauses, amb la mirada sobre les barques que entren i surten a la mar. I, més tard, quan el vespre comenta a fer ombra a l’horabaixa, veient com els pescadors recalen al portet amb les seves captures.\nCada dia la mateixa litúrgia. Aquesta és la imatge d’una illa de veres. És a dir, una de les moltes imatges possibles en un entorn encantat. L’últim paradís? N’hi ha moltes més d’imatges i no totes iguals. Hi ha la imatge del port de la Savina, que ja res té a veure amb el desembarc del visitants de fa trenta o quaranta anys, a bord de la Joven Dolores, que ja llavors era un vell i lent llaüt, l’únic pont entre Eivissa i Formentera. Des de llavors la població s’ha quadriplicat i el turisme ha passat a ser, com a la resta de l’arxipèlag, la principal activitat econòmica. Però la temporada cada cop és més curta, els turistes es concentren cada vegada més als mesos de ple estiu. De fet, som a l’abril, a plena primavera, i molts pocs hotels han obert. A alguns llocs, com Es Pujols, fa dissabte general, però a d’altres sols no han començat a fer-ho.\nAixò no obstant, no cal amoïnar-se de demés. Els turistes arribaran com cada any, fidels a la cita, pot ser una mica menys per mor de la crisi, i ompliran les platges. “Aquesta terrassa és mol tranquil•la, ara – ens diu l’al•lota que ens serveix el cafè dels dematins – però l’hauria de veure a l’agost: plena de gent a tota hora i, fins i tot barallant-se per una taula”. “Vostè no s’ho pot imaginar”. Dissortadament, però, sí que ens ho podem imaginar.. A l’agost el paradís és l’infern i l’infern té l’encant dels doblers. Com a totes les zones tocades pel turisme de masses. Un turisme que té necessitat de protegir-se dels seus propis excessos i que per això mira cap enrere, identificant-se amb els seus orígens, cercant eslògans. Fomentera, el darrer paradís.\nSi hom vol trobar aquest paradís cal que aprofiti la primavera, o el començament de la tardor. I que cerqui un d’aquests antics hostals que s’han format a la millor escola hotelera del món: la de la tradició. Només amb aquesta escola és possible el retorn al paradís perdut i que els eslògans esdevenguin quelcom més que una frase publicitària.\nPublicat per Sebastià Verd a 9:57:00 Cap comentari:\nManacor i el tramvia\nPublicat al Diario de Mallorca el 13 d'Abril de 2009\nEl desbordament urbanístic que ha patit Mallorca al llarg de les darreres dècades i el creixement desproporcionat de la seva població han convertit l´illa en una única àrea metropolitana, una illa-ciutat, fent insuficients les xarxes de comunicació que durant segles, a poc a poc, s´havien teixit sobre el territori. Fruit d´això, enmig d´una gatera desevolupista, PP i UM implantaren la passada legislatura una nova xarxa d´autopistes i carreteres d´alta velocitat amb la intenció no només de solucionar els taps de trànsit sinó d´acurçar distancies i, en definitiva, en fer possible que el model del "boom" continuàs actiu. Front a aquesta actitud, el nou Pacte -PSOE, Bloc i UM- apostà en aquesta legislatura per ampliar la xarxa ferroviària. El retorn del tren a Artà i les extensions fins a Cala Rajada o Alcúdia implicaven un canvi radical en el planejament territorial. El tren és un mitjà de transport a l´abast de tothom i que no té una incidència directa, o si més no tan directa, sobre el desenvolupament urbanístic. El tren, doncs, apareix com una solució de futur, prou més racional i a escala d´un territori que, de fet, cada cop és més reduït.\nUn tramvia, a Berlin\nL´arribada del tren a Manacor va ser un dels encerts del primer Pacte de Progrés. En aquesta legislatura, la prioritat era estendre-ho fins a Cala Rajada, però vet aquí que, de cop, ens assabentàrem d´un canvi de plans. El tren no aniria més enllà de Manacor i, en canvi, seria un tramvia el que recorreria la contrada del Llevant fins a Artà i, més enllà, Capdepera. Molts es sentiren decebuts. Anar per les vies fins a Cala Rajada suposaria haver de fer un transbord del tren al tramvia,és a dir a un mitjà més lent i, a sobre, haver de travessar superficialment Manacor i fer més aturades. Al manco dues hores de trajecte, quan per carretera es pot fet amb la meitat de temps. I no obstant, aquest desengany s´anà esvaint a mesura que des de la conselleria de Mobilitat s´explicaven les raons del canvi: el projecte era més barat i podia ser realitat a més curt termini.\nPerò no tothom quedà satisfet amb les explicacions. La majoria municipal -PP- s´estima més el tren i, endemés, que la travessa de Manacor sigui per davall terra i no en superfície. Molts creuen que el tramvia pel mig del carrer és perillós. Tant els que estan a favor del tramvia com els del tren tenen part de raó. No obstant, n´hi ha una de raó que pot ser no s´ha explicat massa i que probablement sigui la definitiva o, al menys, la de més pes a favor de la modificació. Els estudis de viabilitat del tren mostren que els 75% dels trajectes que es realitzen des dels municipis del Llevant no tenen Palma com a destinació sinó Manacor. És a dir que, contràriament al que es podia pensar, no són trajectes metropolitans sinó comarcals. Manacor exerceix de cap de comarca d´una extensa zona de l´Illa i, en aquest sentit, el tramvia té més sentit com a mitjà de transport de proximitat ( com ho és el metro a les grans ciutats o el tramvia que es projecta entre Palma, Son Sant Joan i s´Arenal ), atès que no només uneix dos punts distants, dues ciutats, sinó que dona servei a diferents punt de la capital comarcal: la pròpia estació del tren, les principals vies comercials o l´hospital, per exemple.\nA diferència de les autopistes, planejades a escala continental o com a primer pas cap a la illa-ciutat, el tren apareix com una alternativa a escala prou més racional. I, en aquest mateix sentit, és el tramvia el que, aparentment, s´identifica més amb el territori. Palma és i seguirà sent el centre de major activitat i població de l´Illes, on hi haurà la major part dels serveis i dels comerços, però com a reacció a una excessiva centralització que incomoda a molts residents de la part forana, altres centres guanyen força, ja sigui com a zones d´oci identificades com a turístiques i que cada cop usam més els mallorquins o, com és el cas de Manacor, com a centres comercials. Un resident a Artà no té cap necessitat de baixar a Ciutat sí a Manacor troba el servei que necessita. I això, ja és així en el 75% de casos. No és cap desbarat, doncs, planificar un tramvia que tenguin vocació comarcal, tot i que, simultàniament, permeti a aquells que ho vulguin viatjar fins a la capital illenca mitjançant un simple transbord a la mateixa estació.\nÉs, si més no, una manera diferent d´entendre les relacions, més a l´escala humana i, al mateix temps, de potenciar els nuclis de població ja existents enlloc d´afavorir nous desenvolupaments urbanístics que ja no duen enlloc.\nPublicat per Sebastià Verd a 18:44:00 Cap comentari:\nPublicat al Diario de Mallorca el 6 d'Abril de 2009\nEnfrontats a la crisi econòmica, amb l’esperança de que el turisme ens faci de salvavides, i en plena crisi política sobre camps de golf o qüestions lingüístiques – temes que ja fa temps haurien de ser fora del debat polític illenc – pot ser hagi passar desapercebut o no hagi tengut el ressò que es mereix, l’informe de la diputada verda Margrete Auken que va ser aprovat pel Parlament Europeu i que deixa de volta i mitja l’urbanisme salvatge que s’ha practicat a l’Estat espanyol. Un informe que fa una referència concreta a les nostres illes: “Les illes i les zones costaneres mediterrànies d’Espanya – es diu – han sofert una destrucció massiva a la darrera dècada, atès que el ciment i el formigó han saturat aquestes regions de manera que han afectat no només el fràgil medi ambient costaner, sinó l’activitat social i cultural de la zona”. Contra l’informe Auken, que reflecteix una realitat molesta per a molts governants, hi votaren tant els diputats del PP com del PSOE, però va ser aprovat per 349 vots a favor, 110 en contra i 114 abstencions.\nLa costa d'Andratx, tot un exemple\nÉs a dir, que el Parlament Europeu ha condemnat l’Estat espanyol per unes pràctiques que qualifica de salvatges. I ho ha fet en nom dels ciutadans espanyols representants a Brussel•les pels eurodiputats i dels milions de turistes, ciutadans europeus com nosaltres, que ens visiten. Populars i socialistes s’acusen ara els uns als altres de ser els responsables de la mala imatge d’Espanya a Europa arran de les reiterades denuncies que grups ecologistes han fet davant les institucions europees, és a dir que desvien la qüestió de fons donant les culpes als missatgers enlloc de fer front el lamentable espectacle d’un urbanisme tremendament especulatiu i poc preocupat pel futur. La diputada Auken ho simplifica posant en un mateix paquet totes les administracions, la central, les autonòmiques i les locals, com a responsables d’un desenvolupament manifestament insostenible.\n¿Quines conseqüències pot tenir aquest informe? Una ja l’hem dita: el fet que hagi estat aprovat per una àmplia majoria suposa una condemna moral en tota regla, la qual cosa – si es tractàs d’una qüestió de seny – implicaria deixar de tancar els ulls davant les malifetes urbanístiques i començar a posar-hi remei. Quelcom que, d’altra banda, ve imposat per la pròpia crisi econòmica, una de les causes de la qual és el desordre del totxo. Però l’informe Auken no és vinculant i,per tant, no obliga a ningú, a no ser que – com ha recordat la diputada – la Comissió Europea prengui cartes a l’assumpte i, com se li demana, congeli els fons europeus per a Espanya en tant no s’apliquin mesures protectores per al medi ambient. És clar que per a les Illes Balears, on els doblers comunitaris arriben a comptagotes, aquesta no es una amenaça greu, però si ho és per a la resta de l’Estat. Per a les nostres illes és, en qualsevol cas, una qüestió de prestigi.\nEn el nostre cas, la única reacció raonable a l’informe Auken, que no és el primer que aprova el Parlament Europeu en el mateix sentit, seria una declaració, segons la qual els poders politics fessin propòsit d’esmena, i es comprometessin a aplicar mesures per corregir els errors del passat. I, sobretot, que les politiques proteccionistes s’apliquin de bon de veres, sense donar peu a casos tan lamentables com el golfs de Son Baco y Son Bosc. El prestigi de les Illes, és a dir la seva imatge, és en joc i això es tant com dir el seu futur.\nPublicat per Sebastià Verd a 12:45:00 Cap comentari:


Vigila el que escrius a les xarxes socials\nLa meitat de les empreses consulten les teves xarxes socials durant el procés de selecció\nActualitzada 05/08/2021 a les 19:12\nLes empreses es fixen en aquells perfils més respectuosos i honestos\n© Vigila el que escrius a les xarxes socials.\nLes xarxes socials s’han convertit en una extensió de la nostra personalitat. Un dels objectius és transmetre els nostres valors i idees. Però, a vegades, les coses que més ens agraden de nosaltres poden no ser les més adequades per a una empresa. I ara, gràcies l'informe sobre xarxes socials de 2021 realitzat per l’empresa Infojobs, tenim una mala notícia per donar-te: fins al 48% dels responsables de reclutament de les empreses inspecciona els perfils de les xarxes socials dels candidats durant el procés de selecció.\nEn realitat, no consulten de la mateixa manera totes les plataformes. Existeix una de preferent per a bona part dels encarregats de recursos humans: LinkedIn, la qual investiguen el 84% d’aquests professionals. Això és comprensible tenint en compte que Linkedin està ideat precisament per a aquest tipus de coses. De fet, és la xarxa social professional més important del món. Té sentit que els reclutadors la consultin per veure l’historial laboral, l’historial acadèmic o les validacions d’aptituds d’altres usuaris. Però, què hi ha de les xarxes no laborals?\nLa més consultada pels contractants és Facebook. Encara que aquesta xarxa social ha perdut importància entre les generacions més joves, continua sent inspeccionada per un 72% de les empreses.\nEl segueix Instagram amb un 49%. En aquest sentit, agreguen des de El Confidencial, és bastant probable que en pròximes edicions de l’informe aparegui TikTok. Al cap i a la fi, és molt diferent el que mostrem de nosaltres en una xarxa social com Facebook que en una com TikTok.\n"La principal raó per rebutjar un candidat és la incoherència entre el comentat en l'entrevista i el que el professional publica en els seus perfils", afirmen des de El Confidencial. No t’ajuda en res presumir de no consumir alcohol i aparèixer a quinze fotos d’Instagram amb un cubata a la platja o a la discoteca. El segon d’ells es refereix precisament a això: a les fotografies, encara que no s’especifica de manera precisa quines fan enrere els reclutadors.\nTambé hi ha altres motius de rebuig, com les opinions radicals en assumptes de religió o orientació sexual, els gestos irrespectuosos cap a altres usuaris, les faltes d’ortografia, les crítiques a les empreses en les quals has treballat anteriorment o les opinions polítiques extremes.\nEn definitiva, les companyies volen persones respectuoses, positives i amb bona comunicació. I és decisió teua adaptar els teus perfils als seus desitjos o posar-se unes pedres al camí.


Joan-Lluís Lluís, l'únic escriptor nord-català convidat a Frankfurt, creu que la Fira "és una bomba atòmica" La República\nJoan-Lluís Lluís, l’únic escriptor nord-català convidat a Frankfurt, creu que la Fira “és una bomba atòmica”\nAra per ara, Joan-Lluís Lluís (Perpinyà, 1963) és l’únic escriptor de la Catalunya del Nord convidat per l’Institut Ramon Llull a la Fira del Llibre de Frankfurt, que se celebrarà en aquesta ciutat alemanya del 9 al 13 d’octubre. Lluís va aprofitar la presentació del projecte Frankfurt 2007 que va fer aquest dimarts a Perpinyà el director de l’Institut Ramon Llull, Josep Bargalló, per agrair públicament aquesta invitació que es pren, segons va dir, amb ‘molt d’entusiasme’. Per a Lluís, la presència de la cultura catalana a la Fira de Frankfurt ‘és una bomba atòmica’ que quan ‘exploti’ li farà ‘molta il·lusió ser al mig del bolet’.\nPer a Joan-Lluís Lluís el fet que la cultura catalana sigui la convidada de la Fira del Llibre de Frankfurt d’enguany és molt important, perquè ‘per a gent d’aquí i de més al nord, la cultura catalana no existeix o bé és folklore’. A més, considera que cal un ‘treball pedagògic’ a l’Estat francès per explicar què és la cultura catalana i pensa que la Fira de Frankfurt és un excel·lent suport.\n‘En bretó o en cors, cada any, es publiquen entre 5 i 10 llibres, mentre que en català se’n publiquen 10.000. A França, hi ha blocs de gent molt culta que denuncien el fet que Frankfurt aculli una cultura que no coneix ningú. Diuen que és una manipulació de la Generalitat’, ha explicat Lluís. No obstant això, també ha afirmat que ‘a França i a Europa també hi ha gent que no té aquesta graella ideològica’, i no pensen que una cultura perquè sigui regional hagi de ser inferior, i per a tota aquesta gent és molt important que la cultura catalana sigui a Frankfurt’.\nLluís ha estat convidat a participar en una taula rodona amb altres escriptors que representran els diferents territoris de parla catalana per debatre sobre ‘com es pot ser escriptor català sense ser del Principat’. Segons ha explicat, el més interessant ‘per a Frankfurt, per a la premsa i per als altres escriptors és que vegin que la cultura catalana és diversa i que es pot ser un escriptor català sense ser de nacionalitat espanyola’. ‘Quan dic que jo sóc tan català com els altres, però que no sóc espanyol, això obliga la gent a rumiar una mica i fer rumiar la gent és sempre interessant’, explica Lluís.\nDe la mateixa manera, pensa que està molt bé que la polèmica sobre la presència o no d’escriptors catalans que escriuen en castellà s’hagi resolt ‘de manera pacífica i raonable’, perquè creu que ‘una cultura és una llengua i que, per tant, la cultura catalana és la que es fa en català’.\nJoan-Lluís Lluís opina, així mateix, que ‘a la Fira de Frankfurt la cultura convidada és la catalana i no pas la cultura catalana i una altra cosa, que podrien ser molt dignes i molt mereixedores, però que han de ser en altres edicions i no en aquesta’.\nTot i haver estat escollit com a escriptor de la Catalunya del Nord, Lluís no creu ‘ni de bon tros’ ser l’únic escriptor nord-català a merèixer-ho. ‘No conec els criteris de l’Institut Ramon Llull (IRL), jo els accepto. Ara, és veritat que si es pogués esmenar i fer que alguns altres vinguessin, em semblaria molt be’, confessa l’escriptor.\nTanmateix, ha assegurat estar segur que si l’hagués publicat una editorial nord-catalana no l’haurien convidat, perquè ‘a Barcelona hi ha un desconeixement relatiu, però real, del que es pot fer a la Catalunya del Nord. Per ser un escriptor normal, no només a Catalunya del Nord sinó als Països Catalans, cal ser publicat a Barcelona. És una cosa que passa a molt països, per ser un escriptor normal cal ser editat a la capital. Per això sempre he volgut ser editat a Barcelona, per ser normal i tractat amb normalitat amb els avantatges i els inconvenients que això comporta’, ha dit.


El bosc dels somnis perduts: de gener 2017\nFa uns mesos, mentre buscava aparcament en un centre comercial, un cotxe em va avançar dintre del pàrquing en un carril fet per a un sol vehicle. Penso sovint com s'ho va fer i si realment va trobar un lloc abans que jo. Era la primera vegada que em passava. Des d'aquell dia em passa de tant en tant.\nFa relativament poc, anava a correus a recollir un enviament. La màquina dels números no funcionava i s'havia format una cua. Quan ja estava a punt d'arribar a l'últim de la fila, vaig veure com una ombra m'avançava i es posava davant meu. I això mateix em va passar al banc un dies després, i a la botiga de llegum cuita del mercat, i al forn, i al metro, i fins i tot a la màquina d'agafar número a la seguretat social.\nAl metro de la L9 i 10 hi ha ascensors per arribar als vestíbuls. No es pot sortir de cap altra manera, la qual cosa ha provocat situacions d'angoixa que comentaré en un altre article. Un dia, que sortia molta gent en una estació, arribava a l'ascensor quan la porta s'estava tancant. Una senyora va posar la mà entre les portes per què es tornessin a obrir. Li ho vaig agrair, però un viatger a qui no va agradar aquest gest de bona voluntat, va començar a insultar la senyora i insultar-me a mi perquè havia perdut uns segons del seu valuós temps.\nOstres! vaig exclamar per a mi mateix. Què ens està passant? O sóc invisible i els altres no em veuen, o no em veuen perquè no miren al seu voltant. O ens hem convertit en una societat tan competitiva que hem de ser els primers de tot sigui com sigui. O hem perdut el respecte al altres. O vivim angoixats per les presses. Presses, de què? Ens ha de perdre, perdre uns segons o uns minuts?\nAquesta mateixa setmana un cotxe em va fer un avançament irregular per la dreta. Prèviament s'havia col·locat en un carril que no permetia seguir recte, sinó girar a la dreta. Però el conductor va seguir recte i amb un joc perillós de volant es va posar davant meu i el vaig perdre de vista fins que un kilòmetre més enllà ens vam trobar en un semàfor en vermell. Després el vaig seguir durant quilòmetres per la mateixa carretera ja que hi havia molta densitat, i va tornar a fer un avançament a diversos vehicles en llocs amb ratlla continua, i amb cotxes que li venien en direcció contrària. Tanta pressa tenia que calia jugar-se la seva vida i la els altres?\nAquesta setmana, també (quan estem pendents d'un tema el veiem per tot arreu), he llegit dues cartes al director. Un senyor es queixava de les curses per agafar el metro i com de mala manera l'havien apartat en entrar al vagó i també en agafar les escales mecàniques en sortir. Al final deia: Vaig decidir esperar que tothom hi pugés i després vaig pujar-hi sol. L'altra era d'una dona que es queixava de les caixes dels supermercats. Deia que la caixera anava deixant tota la compra sense miraments en aquella mena de tobogan on tot queda apilat per ficar-ho al carro, després fa córrer una fusta i llença la compra del següent, i quan encara ella no ha acabat de recollir i l'altre ja ha pagat, però encara no ha començat a omplir el seu carro, la caixera ja està llençant al tobogan la compra del següent.\nQuina necessitat tenim de córrer? Tot el que fem és urgent? Viure la vida com si fos una urgència continua no és bo per a la salut mental i pot arribar a ser fatal.\nLa vida lenta permet assaborir les coses, contemplar els paisatges que ens envolten, ja siguin rurals o urbans, contemplar les persones, fer converses agradables, pensar, escoltar els altres. I de debò, que el nostre cor ens ho agrairà.\nPublicat per Rodolfo del Hoyo Alfaro a 0:01 Cap comentari:\nPublicat per Rodolfo del Hoyo Alfaro a 11:46 2 comentaris:\nPublicat per Rodolfo del Hoyo Alfaro a 20:19 3 comentaris:


Cuina Vallés farcirà d'activitats Catavins'09 - La Terrassa del Museu\nwww.laterrassa.es Actualidad Cuina Vallés farcirà d’activitats Catavins’09\n← 3ª edició del concurs «Cuiner de l’Any».\nLa Terrassa del Vi guanya el «Premio Verema». →\nCuina Vallés farcirà d’activitats Catavins’09\nPublicado el 28 septiembre, 2009 por La Terrassa del Museo\nCatavins Sabadell – Fira Sabadell: 13 al 16 de novembre\nAquest Col•lectiu de Cuina de la comarca ha programat nombroses activitats de gran interès perquè els visitants gaudeixin sense parar de la cultura del vi i la gastronomia.\nEl programa d’activitats de Catavins Sabadell 2009 comença a prendre forma. La participació del públic assistent és un dels trets distintius de La fira sobre el món del vi i de cara a la segona edició del proper mes de novembre s’esperen interessants sorpreses. De moment, ja s’ha concretat la col•laboració del col•lectiu Cuina Vallès, una agrupació de restaurants del Vallès Occidental que durant la celebració de Catavins 2009 col•laborarà en la organització de les activitats següents:\n– Tast de vins catalans elaborats amb varietats autòctones i de cost inferior als 12 € per ampolla, a càrrec de Tomàs Cuadrado, del restaurant El Racó d’en Tomàs.\n– Ponència Els confins de la proximitat. Productes gastronòmics del Vallès Occidental, a càrrec d’Artur Martínez, del restaurant Capritx, durant la jornada professional.\n– Demostració gastronòmica entorn de la mongeta del ganxet, sota el títol Nous usos i noves tècniques amb la mongeta del ganxet, a càrrec de Joan Sala, del restaurant Lossum.\n– Sessió d’Enocuina, amb plats inspirats i elaborats basant-se en les característiques del vi (organolèptiques, de proximitat territorial…), que comptarà també amb la complicitat d’un actor que parodiarà els rituals de servei i consum del vi. Tot plegat a càrrec de Rafa i Sílvia, del restaurant La Terrassa del Museu.\nA més, tots els membres del col•lectiu Cuina Vallès oferiran una sessió continuada non stop. Cadascun d’ells (10 membres) desenvoluparà dues receptes significatives del seu establiment durant vint minuts. Sens dubte, un dels plats forts de Catavins Sabadell 2009, una obra en deu actes.\nTot això a més de la vintena llarga d’activitats que ja formen part del programa de Catavins Sabadell 2009 i que es poden consultar a la secció corresponent de la pàgina web www.catavinssabadell.com


La residència de Tremp ja suma 55 defuncions per covid, gairebé el 40% dels residents\nVergés diu que la investigació determinarà si es van incomplir els protocols\n4 min. Tremp 15/12/2020 11:23 Traduccions: Cat Cas Eng\n651x366 Un cotxe fúnebre a la residència de Tremp. / SANTI IGLESIAS Un cotxe fúnebre a la residència de Tremp. / SANTI IGLESIAS\nLa consellera de Salut, Alba Vergés , ha assenyalat que serà la investigació oberta a través de l'expedient sancionador iniciat per la Generalitat la que haurà d'a clarir si es van incomplir els protocols a la residència de la Fundació Fiella de Tremp. La consellera s'ha desplaçat aquest dimarts a la capital del Pallars Jussà, on la xifra de defuncions no para de créixer. La residència Fiella ja suma 55 defuncions, gairebé el 40% dels residents. Al centre hi havia inicialment 143 interns, dels quals 26 encara són positius i alguns estan en estat crític: en concret 11 són a l'Hospital Comarcal del Pallars.\nSobre la virulència del brot, la consellera ha assegurat: "Malauradament no em sorprèn aquesta xifra" de defuncions, ja que "per desgràcia" està dins dels barems de letalitat que està demostrant el virus en aquesta segona onada, uns barems que en la primera assegura que van ser encara més alts.\nVergés ha matisat aquest dimarts que Salut va intervenir la residència Fiella des del moment en què es va detectar el primer positiu, el 19 de novembre. Així, ha indicat que el mateix dia 20 ja es va fer un cribratge a tota la residència i s'hi va desplaçar una delegació de Salut, que va començar a sectoritzar, a crear circuits nets i bruts diferenciats i a formar als treballadors en l'ús d'equips de protecció individual (EPI) .\nLa setmana passada, la gerent de les regions sanitàries de l'Alt Pirineu i Aran i de Ponent, Divina Farreny , va explicar que en el moment en què els professionals de Salut van entrar a la residència, s'hi van trobar una "situació descontrolada" i "clínicament molt complicada", motiu pel qual van donar unes pautes als gestors del centre per tal que intentessin redreçar la situació. Farreny va afegir que en visites successives, els dies 25, 27 i 28 de novembre, van constatar que no s'estaven complint aquestes indicacions i, finalment, el mateix 28 van decidir assumir-ne directament la gestió a través de l'empresa pública Gestió de Serveis Sanitaris (GSS) .\nLa consellera ha tornat a insistir en la necessitat d'aplicar estrictament els protocols establerts per Salut perquè, si el virus entra en una residència, es puguin crear "barreres físiques" perquè no s'expandeixi. Vergés no ha volgut precisar si la residència Fiella complia els protocols, però ha detallat que al juliol és quan Salut va fer l'última inspecció al centre per comprovar si es prenien les mesures per evitar el contagi. També ha remarcat "la importància cabdal" que té el fet que l'antiga i la nova direcció de la residència "treballin conjuntament, pensant en el bé dels padrins i padrines", i ha demanat que ningú defugi les seves responsabilitats.\nEl Patronat de la residència farà arribar al·legacions a Salut\nD'altra banda, el president del Patronat de la Fundació Jaume Fiella de Tremp, Joan-Antoni Mateo, ha afirmat que "en cap moment els padrins han quedat desatesos" i ha afegit que així quedarà palès en les al·legacions que faran arribar a Salut en relació als requeriments que s'han anunciat. En declaracions a l'ACN, Mateo ha dit que quedarà clar que han "actuat correctament". El president del Patronat ha manifestat que tenen voluntat de transparència i de col·laborar amb l'Administració i la Fiscalia per facilitat tota la informació que necessitin. Mateo ha narrat que el primer positiu es va detectar el dia 19, Salut els va comunicar el dia 26 que una entitat assumia la direcció del centre i el dia 28 era canviada per l'empresa pública Gestió de Serveis Sanitaris (GSS).\nTambé ha explicat que el nombre de positius en 48 hores va augmentar de manera exponencial, afectant gran part del personal i ha parlat d'"impossibilitat de poder contractar nous treballadors", malgrat que assegura que ho van intentar per tots els mitjans. Aquest fet va generar una situació de "gran estrès" a la residència pel "sobreesforç" que van haver de fer alguns treballadors. Recordem que, fins aquest dilluns, el brot havia causat la mort de 53 residents.\nLa Fiscalia torna a demanar documentació a Salut sobre la gestió de la residència de Tremp\nL'empitjorament de l'epidèmia posa en risc el pla de Nadal\nCatalan Government admits Covid situation "complicated" and does not rule out modifying Christmas plan\n"Per quina onada anem?" L'actualitat en 8 tuits\nEl 40% dels ancians de la residència de Tremp han mort pel brot de covid-19\nSuben a 58 los muertos por covid-19 en la residencia de Tremp


Una entitat animalista passeja els gossos a les persones que no poden - Diari de Girona\nUna entitat animalista passeja els gossos a les persones que no poden\nEl projecte pilot ha començat a Llers, Peralada, Siurana i Vilajuïga .\ncarme vilà 17.03.2020 | 08:24\nUn gos mentre el passegen des de l'entitat. Projecte Lola\nUn gos mentre el passegen des de l'entitat.\nL'entitat animalista LOLA ha engegat un projecte pilot per donar una solució a les persones vulnerables que degut al confinament d'aquest dies no puguin treure el seu gos.\nDe moment s'inicia als municipis de Llers, Peralada, Siurana i Vilajuïga on veïns ja han començat a mostrar interès en aquesta tasca.\n"Vam començar a estructurar aquest repte a Vilajuïga a on sabem de persones que necessiten un recolzament, tant persones grans com de professionals de la salut que aquests dies treballen heroicament sense temps per altres tasques. Si els podem ajudar en aquest tema aquest serà el nostre granet de sorra en aquests dies tan difícils" comenta Noemi Morales, responsable de comunicació de Projecte LOLA.\nL'entitat diu que "segurament en el nostre entorn sabem d'algun veí, familiar o amic que necessita un cop de mà amb els seus animals. Hem de tenir en compte que hi ha persones que no tenen a ningú de confiança per demanar aquest favor".\nLOLA ha contactat prèviament amb els municipis per oferir aquest servei i els consistoris informaran si tenen constància de persones que ho necessitin.\nDeu petites històries de gran solidaritat pel coronavirus a Catalunya.\n«No prohibiu l'entrada dels gossos als parcs».\nGuanyem proposa crear un cens d'ADN per multar amos de gossos.


L'Àrea de Lleure de Quàlia del Grup Alba de Tàrrega, aplica un ERTO a 90 persones per la crisi del coronavirus - Tàrrega Televisió\nL’àrea de Lleure de Quàlia, la cooperativa de treball associat especialitzada en l’àmbit del lleure i l’educació del Grup Alba de Tàrrega ha aplicat un ERTO als seus treballadors a causa de la pandèmia del coronavirus.\nSegons ha explicat avui a Ràdio Tàrrega la directora del grup Alba Maite Trepat, aquest expedient de regulació temporal afecta a 90 professionals vinculats principalment als menjadors escolars, sector que ha aturat la seva activitat.\nSegons Trepat “s’ha parlat individualment amb cadascun dels treballadors per explicar la situació i anirem veient el que dura”.\nLa directora del Grup Alba ha dit que aquest ERTO s’ha fet amb una planificació d’un mes en previsió de com evolucioni la situació de la crisi pandèmica.\nTrepat també ha explicat que “amb un equip professional en el qual el 90% són gent amb malalties mentals o d’altres capacitats, hem demanat baixa a totes aquelles persones més fràgils de salut perquè puguin estar a casa i estar el màxim de confinats possible”.\nEn aquest sentit des del Grup Alba s’està fent un seguiment telefònic amb les famílies d’aquestes persones “donant-los recursos, eines i detectant si hi ha algun cas de més fragilitat”, ha dit Trepat.\nEs mantenen els serveis de les llars Alba i Can Aleix, amb un servei de 24 hores, complint amb totes les normes decretades per l’alerta sanitària.\nEn el cas del Centre Ocupacional que ha cessat l’activitat, el personal professional s’ha destinat a reforçar les llars “per cobrir les baixes o la flexibilització de persones que han de cuidar a familiars propis o que tenen fills a càrrec seu”, explica Trepat.\nL’atenció domiciliària a gent gran es manté, de la mateixa manera que el servei de cuina porta a porta per la gent gran, que també s’ha vist reforçat.\nEl servei de neteja en l’àmbit d’empreses ha vist augmentada en algun cas la seva activitat per efectuar tasques de desinfecció principalment.\nFinalment pel que fa al servei de bugaderia, ha fet un canvi substancial. Segons Maite Trepat “s’ha passat d’un 30% de servei a hospitals, geriàtrics i CAP que teníem fins ara, a un 100%, en detriment de les cases de Turisme Rural i els restaurants que han tancat”.\nLa directora del Grup Alba ha volgut agrair “la resposta de particulars i empreses que ens han vingut a oferir mascaretes, o a donar un cop de mà en la seva confecció”. Trepat ha explicat que “treballem amb els equips justos, però de moment ho tenim cobert”.


Hotel Mercure Cherbourg Centre Port Cherbourg-Octeville França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nQuai de l'Entrepôt, Cherbourg-Octeville Centre, Cherbourg-Octeville, França, 50100 - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Hotel Mercure Cherbourg Centre Port?\nMés informació sobre Hotel Mercure Cherbourg Centre Port\nIdeal tant per a la diversió com per al relax, Hotel Mercure Cherbourg Centre Port es troba a la zona de Cherbourg-Octeville City Center de la ciutat de Cherbourg-Octeville. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Hotel Mercure Cherbourg Centre Port asseguren una estada plaentera als seus clients. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de instal.lacions per a minusvàl.lids, Zones públiques amb Wi-Fi, centre de negocis, restaurant, neteja en sec.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Hotel Mercure Cherbourg Centre Port és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Cherbourg-Octeville.\nNens de 1 a 15 any [inclosos] Ha d'usar un llit extra


Àustria convoca eleccions per un cas de corrupció del vicecanceller - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nÀustria convoca eleccions per un cas de corrupció del vicecanceller\nUn vídeo ha destapat converses de contractes del líder del partit ultradretà amb un oligarca rus\nep 19.05.2019 | 00:37\nHeinz-Christian Strache explicant la dimissió reuters/leonhard foeger\nHeinz-Christian Strache explicant la dimissió\nÀustria celebrarà eleccions anticipades aquest any després de trencar-se la coalició de conservadors i ultranacionalistes que va assumir el poder fa quasi dos anys, segons va anunciar ahir el canceller federal del país, Sebastian Kurz.\n«He proposat al president de la república convocar eleccions anticipades el més aviat possible», va dir Kurz en una roda de premsa després que el vicecanceller i, fins poques hores abans, líder dels ultranacionalistes dimitís enmig d'un escàndol per un vídeo en el qual accepta cometre actes de corrupció.\nEl vicecanceller, Heinz-Christian Strache, feia poques hores que havia dimitit tant del seu càr-rec públic com del lideratge del seu ultradretà Partit de la Llibertat, després de ser acusat d'oferir contractes estatals a un oligarca rus a canvi de suport polític, segons va fer saber en roda de premsa recollida per la cadena OE24.\nL'acusació surt d'un vídeo amb data de l'any 2017 i publicat en les últimes hores pels mitjans alemanys, en el qual Strache sembla discutir contractes estatals amb la neboda d'un mecenes rus a canvi de suport polític, durant una festa a Eivissa.\nEn la seva compareixença, Strache va insistir que no va violar cap llei, encara que va reconèixer que va participar en aquest «assumpte extremadament vergonyós» en estat d'embriaguesa, abans de demanar disculpes a la dona i els simpatitzants per comportar-se com «un machorro begut per impressionar una dona atractiva». «Em vaig comportar com un adolescent», va afirmar Strache.\nNo obstant això, el polític va acusar una «xarxa criminal» de filtrar el vídeo, que va descriure com un «assassinat polític selectiu» contra la coalició de Govern d'Àustria. Segons va explicar, la dona es va posar en contacte amb ell a través del diputat del Partit de la Llibertat Johann Gudenus, que apareix al vídeo exercint funcions de traductor, i que també va presentar la dimissió.\nHeinz-Christian Strache, la formació del qual és soci menor en aquesta coalició, va decidir posar el seu càrrec a disposició de canceller, Sebastian Kurz, després d'una reunió mantinguda entre tots dos ahir al matí a la seu de la Cancelleria, a Viena.\nEl mateix vicecanceller va informar durant la seva compareixença que l'excandidat presidencial del Partit de la Llibertat i actual ministre de Transport, Norbert Hofer, el substituiria en tots dos llocs.\nEl govern espanyol aprova subsidis per a les «Kellys» i treballadors temporals que han perdut la feina.


Santi Vila recol·loca la número dos de Ferran Mascarell - Diari de Girona\nSanti Vila recol·loca la número dos de Ferran Mascarell\nbarcelona | ddg 11.05.2016 | 12:05\nL'exdiputada convergent Pilar Pifarré està al càrrec des de l'abril passat de la coordinació de recursos i serveis del Consorci de Normalització Lingüística (CNL), segons va avançar ahir Economía Digital. Va ser el conseller de Cultura, Santi Vila, qui va crear un nou càrrec dins l'organisme encarregat a la defensa i protecció de la llengua catalana perquè l'ocupés Pifarré amb una retribució que el departament xifra en 81.000 euros bruts anuals, tot i que el PSC va denunciar que arribava a 110.000 euros bruts anuals, comparable a la d'un conseller de la Generalitat.\nLa situació la va fer pública el diputat socialista gironí Rafel Bruguera durant la Comissió de Cultura celebrada el passat 27 d'abril. Bruguera va criticar la incorporació al CNL d'un nou càrrec, sense mencionar cap nom, amb un cost brut que va situar en 110.000 euros amb funcions de supervisió i de control. «Ens sembla francament innecessari perquè el consorci ja disposa d'un gerent, que té aquestes funcions de control i de supervisió, i desproporcionat perquè aquest nou alt càrrec cobrarà l'equivalent al cap de la secretaria de Cultura, un organisme molt superior a l'organisme del mateix departament», va exposar Bruguera. Aquest matí, el despartament de Cultura ha asseugrat que la retribució de Pifarré és de 81.000 euros bruts anuals.\nBruguera, a més, va recordar a la comissió les severes retallades que ha patit el CNL i «que posen en risc el model» de l'organisme. «Unes 400 persones no han vist renovats els seus contractes i unes 40 vacants per jubilació no s'han cobert», va denunciar Bruguera criticant que ara s'hagi creat un nou càrrec amb un salari d'alta direcció. En la mateixa línia, la diputada de la CUP Mireia Boya va considerar «escandalós i inadmissilbe» que «Pifarré hagui estat contrac?tada amb aquest sou» titllant la legislatura de Convergència i Esquerra de repartir conselleries o àrees «amb duplicitat de cargues i amb recol·locació d'amiguets».


El Club Muntanyenc cancel·la la Mollet-Montserrat del 18 d'abril - somMollet\nEl Club Muntanyenc cancel·la la Mollet-Montserrat del 18 d'abril\nA les persones ja inscrites s'els tornarà els diners\nDilluns, 16 de març de 2020 | 11:35h\nEl Club Muntanyenc Mollet ha cancel·lat la 6a Caminada Mollet-Montserrat pel coronavirus, que s'havia de celebrar el 18 d'abril. L'organització ha decidit suspendre-la amb més d'un mes d'antelació com a mesura de prevenció.\nEl club ha emès un comunicat, advertint de la situació. "Davant la situació d’emergència generada per l’afectació del COVID-19 i les recomanacions i directrius emeses per les diferents administracions i federacions, el Club Muntanyenc Mollet, per acord de la Junta Directiva, ha decidit, per prudència i responsabilitat, anul·lar la Caminada de resistència Mollet Montserrat", informava la nota, que afegia: "les persones inscrites se’ls tornarà els diners".\nCaminada mollet montserrat


Stefano Guerra és llicenciat en Medicina per la Universitat de Milà (1996), on també va finalitzar una beca en medicina pulmonar. Posteriorment, va acabar el Màster en Salut Pública (àrea de concentració en epidemiologia) i el Doctorat en Epidemiologia amb menció en Genètica (2003) a la Universitat d’Arizona, Tucson. Després de finalitzar el seu Doctorat, va estar al “Arizona Respiratory Center” de la Universitat d’Arizona, on també va impartir cursos de postgrau en epidemiologia genètica i va exercir com a “Director of the Concentration Area in Epidemiology (MPH Program)”. Actualment ocupa la posició de “Associate Research Profesor” al CREAL.\nLa seva principal línea d’investigació està en identificar els perfils genètics i moleculars per al desenvolupament i progressió de l’asma i la malaltia pulmonar obstructiva crònica (MPOC) i, amb aquest propòsit, està implicat en el disseny i la conducta de diversos estudis de cohort de llarga durada en malalties respiratòries, inclòs un estudi de la cohort 33-year en genètica i proteòmica de MPOC. Els seus treballs sobre epidemiologia molecular han estat finançats per “the US National Institute of Health”, “the American Thoracic Society”, “the American Heart Association”, i “the Francis Families Foundation”.


Xesco Boix Biografia\nRESUM DE LA BIOGRAFIA\nXESCO BOIX. UN AMIC, UN MESTRE . Edicions Raima (1995) Autors: Ll.M. Panyella / M.J. Hernàndez (La Bicicleta). El primer resum penjat a la xarxa va ser obra dels Atzucac a qui expressem el nostre agraïment, ja que van fer aquell treball pioner als origens d'internet.\nFrancesc "Xesco" Boix Masramon ( 3-2-1946 , 21-7-1984 ).\nEl pioner de l'animació a Catalunya\nXesco Boix i Masramon va ser el pioner de l’animació en aquest país. La seva feina és encara eina de treball per a mestres i educador i el seu material continua vigent. Al llarg de la seva vida va gravar 35 discos i cassettes i publicar 10 llibres. A més, va fer més de 6.000 cantades en directe, majoritàriament per a la mainada. La seva feina va esdevenir una lluita pacífica, però lluita. L’arma va ser una guitarra, l’eina, les cançons i la voluntat, la de canviar tantes i tantes coses.\nEn Xesco Boix ja de ben petit va rebre tot tipus d’influència. La mare li va ensenyar a tenir interès per la música. Els seu pare, Josep Maria Boix i Selva (1914-1996) va ser un reconegut poeta del nostre país i el 1971 se li atorgà el premi Carles Riba de poesia. Com tants infants de Catalunya va pertànyer al moviment escolta, de la mà de Mn. Batlle, el gran impulsor i introductor de l’escoltisme a Catalunya. D'ell en va aprendre un munt de cançons que inclogué en el seu repertori habituals.\nAmb 17 anys marxà a estudiar els Estats Units. Aquest fet li canvià la vida. Allà va sentir per primera vegada parlar de Bob Dylan, Joan Baez i Peter, Paul & Mary. Allà va aprendre els primers acords de guitarra. I allà va conèixer l’obra de Pete Seeger, una de les persones a qui més va admirar i a qui mirà d’emmirallar-se.\nTornant dels Estats Units, i amb 18 anys, inicià els estudis de Pedagogia. En aquell moment la societat catalana començava a mobilitzar-se. Apareix la Nova Cançó i Els Setze Jutges.\nEls temps del Grup de Folk\nFestival del Parc de la Ciutadella. Maig del 68.\n"Mitjançant aquell disc vaig descobrir Pete Seeger.\nI qui era aquell jove alat que no s’apuntava al seu somni?\nI el seu somni era lluitar durament per tal de convertir aquest infern en un paradís.\nLa guitarra i les cançons eren les armes. I jo m’hi vaig apuntar".\nAmb La Nova Cançó i els Setze Jutges el país es començà a moure. En Xesco tenia clar el que volia i va veure clar que aquest marc no responia a les seves expectatives: "... ens semblava un moviment poc viu i encarcarat. Nosaltres estàvem a favor de la participació."\nAleshores va conèixer a tot un munt de cantants que encara són puntals de la cançó i el folk: Pau Riba, Àngel Fàbregues, Jaume Sisa, Jaume Arnella, Jordi Pujol, els germans Casajoana, els germans Batiste, la M. del Mar Bonet...\nEl Grup de Folk pretenia retornar a la cançó popular i fer participar activament a l’auditori. A diferència dels Setze Jutges, que s’influenciaven per la cançó francesa, el Grup de Folk pretenia recuperar la cançó catalana i deixar-se influenciar pel folk nord-americà, en aquells moments en efervescència amb en Pete Seeger, Bob Dylan, Joan Baez, PP&M... al capdavant.\nEl Festival de Folk es celebrà el 23 de Maig del 1968. El Grup de Folk aplegà al Parc de la Ciutadella entre 6.000 i 10.000 persones, en una macroactuació que durà 9 hores i on es cantaren més de 200 cançons en un ambient excepcional. En Xesco recorda: " Tots el que hi vam participar teníem el convenciment que amb la nostra tasca podíem canviar les coses, tots nosaltres érem plens de sentiments revolucionaris, d’ànsies de llibertat...sota la mirada dels grisos de sempre, que ho veien i no s’ho acabaven de creure...era com una sola veu escampant un bon grapat de cançons...allí es creà un oasi de llibertat. Aquell dia crèiem que tot era possible".\nS’han reeditat en un sol CD els dos Concerts de Folk que estaven editats en cassette. Si els feu vostres -molt recomanable- hi trobareu tot un munt de cançons que llavors era el primer cop que es sentien.\nEl Grup de Folk va durar dos anys. Van encetar un camí i van deixar petjada. Cadascú va concretar més la seva tasca i les seves inquietuts, necessàriament per camins diferents. La d’en Xesco fou la mainada.\nXesco Boix i un nou auditori: la mainada\nXesco amb Ara va de bo. 1973. La foto va servir de portada al disc Pere Poma\n"La meva finalitat és la d’arribar a ser un flautista d’Hamelin que pogués enllaminar els infants per tal de canviar les coses, perquè penseu que les coses es poden arreglar començant per la base, és a dir, la mainada."\nFou a la mili quan va decidir que la seva nova trajectòria la dedicaria als infants. En tornant-ne, l’any 1971, va contactar amb en Jordi Roure, antic membre del Grup de Folk, el qual també tenia interès a treballar amb els infants. Van formar els Ara va de bo. Els Ara va de bo foren el primer grup d’animació infantil i els primers que es dedicaren exclusivament a la canalla. Encara ara aquells primers discs, ara reeditats de dos en dos en CD, o els dos CD recopilatoris dels 25 anys, -feu-los vostres- tenen una frescor i una vigència comparables a la dels discs dels Beatles.\nAra va de bo, una peça clau de la història musical de Catalunya\nEn Xesco va estar-hi tres anys, després dels quals se’n desvinculà progressivament. Els Ara va de bo continuaren la seva tasca i per ells han passat un munt de molt bons músics, molts d'ells vinculats ara al món de la música tradicional.\nEn Xesco, durant aquesta etapa de la seva vida fou, com en Jaume Arnella, el Jordi Fàbregas o l'Artur Blasco, una peça clau en la recopilació de tot un folklore que encara subsistia a les zones rurals de Catalunya i on una generació, que aviat desapareixeria, n'era la dipositària. "Aviat vaig entendre que teníem prou cançons i melodies a Catalunya per no haver de convertir el Kumbaià en l'himne del Grup de Folk". La seva entrada al col.lectiu El Sac, l'any 1973, va ser fruit d'aquesta inquietud.\nD'aquesta etapa també en són els viatge i les cantades als metros de moltes ciutats del món (Nova York, París, Estocolm...). Tot tornant decideix cantar vora la gent i, de manera informal, fa cantades a la Plaça del Pi que esdevenen molt populars a l'època.\nXesco Boix: una veu, una guitarra i una lluita\nLa força de comunicació captivadora d'en Xesco\n...Em fa molta il•lusió poder cantar a la vostra escola...Jo he arribat a la conclusió de que els adults estan tocats del bolet...(rialles)...No tots sortosament. Els grans diuen mentides, no compleixen la paraula donada, estan gairebé ensopits, la imaginació no els funciona, es compliquen innecessàriament la vida...Ras i curt que estan tocats del bolet...(noves rialles)...Si us plau: no els imiteu pas!\nL’any 1973 arriba a la seva maduresa artística i decideix dedicar-se professionalment a l’animació infantil. En Xesco tenia el títol de mestre i no volia deixar de ser mai un bon mestre. Va convertir el seu repertori en una mena de classe cantada i va obrir el camí de les escoles per desenvolupar la tasca d’educador. Pels volts dels anys 70 sorgeixen a Catalunya els esplais, moviment de lleure infantil, que es consoliden gràcies a les parròquies i casals. En Xesco convertirà també els esplais en un dels seus llocs preferits per actuar i ensenyar cançons. La majoria dels cançoners d’esplai es nodreixen de les seves cançons.\n"En aquest grapat d'anys que vinc fent això amb la mainada he constatat que tot aquest plat combinat (l'espectacle) educa, ajuda a viure. I el que volem amb aquestes coses és, amics, aprendre a viure i no a sobreviure, i fer, a la llarga, treball de sapa contra el caos, l’atabalament, l’estretor de mires, el desmenjament, l’ensopiment, la malaltia i tot el sistema que ens encotilli."\n"Jo, com a animador, busco de distreure, de distendre, de relaxar, d’entretenir... Però darrera de tot això, s’hi amaguen unes ganes profundes d’educar, i educar, per mi, vol dir bàsicament: ajudar a créixer bé, ensenyar a estimar, el cap clar, el cor net, l’afany de superar-se, el gust afinat, la veu a punt per a cantar, els ulls sempre amatents, com a l’aguait... Les cançons populars, els contes, les rondalles... les danses, el folklore actiu, en resum, ens poden ajudar molt a fer créixer l’Infant, i resulta tan important això, com ho són les matemàtiques, per exemple. Molts educadors encara no ho han entès."\n"Les cançons poden ser coses vives que produeixen sentiments de joia, de ràbia, d’esperança, d’unió, de calma, de tendresa. Sort en tenim de les cançons! No heu cantat mai després d’haver plorat? Quan heu sentit aquella sensació que fa brillar els ulls de nou, quan se’n va una cabòria i dius: No, no està tot perdut."\n"Per ser un bon animador cal primer de res: una gran il•lusió de voler-ne esdevenir. Coneixement psicològic de l’ànima infantil i humana. Domini de la cançó popular. Coneixement profund del nostre idioma. Saber "estar" en públic. Tenir un estil personal i desimboltura. Dominar els instruments que fan al cas. Uns coneixements bàsics de música. Afinar molt bé. Tenir oïda. Saber cantar fluix però amb intensitat. Fer-se un extens repertori. Tenir memòria. El do de la comunicació. Saber encomanar alhora tremp, coratge, energia, poesia, calma, serenor. A l’escena, mantenir un to vital alt, i el més important de tot: les ganes d’estimar l’auditori... La dimensió real de l’art no s’obté només amb amor a la vocació; cal amor a la professió."\nEl pas del temps i la seva experiència van convertir en Xesco Boix en un dels millors animadors infantils d'Europa, va crear un model d'animador i una filosofia i va esdevenir mestre d'altres animadors que segueixen el camí per ell encetat.\nEls Cinc Dits d'Una Mà: compartir la feina\nA la plaça del Pi de Barcelona. Any 1980. Àngel Daban, Toni Giménez, Xesco Boix, Noè Rivas i Lluís M. Panyella\n"Un dit per si sol no pot fer gairebé res, però dins de la mà, les seves possibilitats són il•limitades."\nEls Cinc Dits d'Una Mà representaren per a en Xesco Boix una nova etapa de la seva vida. De la primera trobada de Luís M. Panyella, Noè Rivas, Toni Giménez, Àngel Daban i Xesco Boix, els cinc components, en sorgí la idea de formar un equip de treball dins el camp de l'animació. Entre ells es passaven material, cançons, tècniques i alguna actuació conjunta. Poc a poc anaren teixint una manera de fer, una filosofia, que, evidentment, era la del propi Xesco. Alguns membres de la resta del grup, tots ells encara en actiu, encara la porten com a bandera de la seva pròpia vida.\nEls Cinc Dits d'una Mà a les Santes, de Mataró.\n"Som cinc animadors, com els cinc dits d'una mà, amb ganes de fer feina de la bona. De fet, cadascú canta pel se compte. Tot i amb això l'ofici ens uneix en moltes coses i mirem de fer una pinya ben compacte... Darrere el simple entreteniment, amaguem unes ganes profundes d'educar, de trobar les nostres arrels, de canviar un xic les coses, de fomentar el bon gust, de lluitar contra la insipidesa..."\nXesco Boix i Lluís M. Panyella. A les Festes de la Mercè, de Barcelona.1982.\nLa unió del grup certament va fer "la força", i això va fer que molts mitjans de comunicació -fins aleshores pràcticament tancats- s’interessessin per la tasca del grup (Ràdio 4, TVE-Catalunya...). La unió dels Cinc Dits va obrir també les portes a editorials i discogràfiques, el més destacat l’editat per Publicacions de l’Abadia de Montserrat “Cinc Dits d’Una mà), quan totes les publicacions i enregistraments fetes per ells, encara avui dia, són més per ganes de deixar constància de la feina i posar a l’abast de tothom un material que no pas buscar-hi un benefici econòmic.\nL'homenatge de tot un poble\nPunt Diari de Girona (22/7/1984)\n"Xesco Boix va morir ahir a Malgrat de Mar.\nLa Mainada de Catalunya està de dol".\n"Vam sortir a fer un tomb -la comunitat terapèutica era un lloc més aviat sòrdid. Vam entrar en un bar a prendre una orxata i compartir amb calma les nostres situacions. De cor a cor com mai. Em parlà del seu desig de recuperar-se a fons de la depressió intermitent que el tenia estenallat, de com pensava afrontar els problemes no pas petits que se li havien anat acumulant, del seu sofriment tan immens i difícil d’explicar, de com mirava de portar-ho amb dignitat...a l’hora d’acomiadar-nos em mirà amb una franquesa extrema; la seva mirada era neta, transparent de la gràcia que ve del més enllà, simple. Sí. En veure aquella enteresa i extraordinària dignitat les llàgrimes van trair-me; i li vaig dir: "Això sí que és un home". Després s’apoderà de mi el silenci."\n( Josep M. Boix i Masramon, "Zum" )\nL’endemà de la seva mort el Punt Diari de Girona obria la seva portada amb el tràgic succés: "Xesco Boix va morir ahir a Malgrat de Mar. La Mainada de Catalunya està de dol". En el seu interior hi deia: " Francesc Boix i Masramon, de 38 anys, conegut per la mainada de Catalunya com en Xesco Boix, va morir ahir a Malgrat...un tren que venia de Barcelona va segar la vida del cantant i animador infantil...feia dos mesos que en Xesco Boix estava intern en règim obert a la comunitat terapèutica de Malgrat, on rebia tractament..."\nImmediatament se’n feren ressò tots els mitjans de comunicació de Catalunya. Els diaris s’ompliren primer de les cròniques, després d'articles d’opinió fetes per personalitats rellevants i finalment per un munt de cartes dels lectors i petits lectors, que reflectien l’estima que havia transmès en Xesco. Els mesos que seguiren a la mort del Xesco nombroses publicacions seguien recordant la seva figura. Cada article era un homenatge i cada homenatge, dels molts que es feien per arreu, era una victòria del Xesco.\nPrimer Homenatge de Catalunya a Xesco Boix. Aquest fou el gran homenatge que Catalunya li dedicà. El 8 de Desembre de 1984, mig any després del seu traspàs, tingué lloc al Parc de la Ciutadella un gran acte cívic... i tothom es mobilitzà. Durant tot el dia, en 10 entarimats, hi actuaren 50 grups d’animació ininterrompudament per a 100.000 assistents. A la cascada del parc s’organitzà una exposició on s’hi van afegir 5.000 dibuixos i 14.000 postals que la mainada de Catalunya havia adreçat a l’organització. Més de 500 entitats d’arreu de Catalunya es van adherir al acte i tots els mitjans de premsa, ràdio i televisió hi van ser presents i posteriorment se’n van fer ressò. Es van editar 3.000 còpies d'un disc amb 37 cançons del Xesco que s’exhauriren en 2 hores. L’homenatge va tenir el suport institucional de la Generalitat i l’ajuntament de Barcelona i fou promogut per col•lectius d’artistes i animadors, l’associació Rosa Sensat, el Moviment Rialles de Catalunya...\nRealment es pot dir que en Xesco va deixar llavor.\nEls mestres d'en Xesco: Pete Seeger i Woody Guthrie\nPete Seeger. Foto: Ass. Press\nPete Seeger i Woody Guthrie són dos personatges excepcionals dins la història no oficial dels Estats Units. En Xesco en fou un gran admirador: només cal veure la multitud d’adaptacions que féu ell i tots els que li han vingut al darrera.\nSeeger ha gravat més discos que en Frank Sinatra, però perquè no ha estat tan conegut? Doncs perquè sempre s'ha declarat públicament comunista. És per això que va ser objecte de la "caça de bruixes", boicotejat sistemàticament a tots els mitjans de comunicació i condemnat a 10 anys de presó pel fet de ser comunista, acusat d’anti-americà.\nSeeger va néixer a NY l'any 1919. Va crear tot un seguit de cançons de lluita donant suport al moviment sindical i sovint cantava en vagues i manifestacions obreres, adonant-se que les cançons tenien una força extraordinària per tal d’unir i mobilitzar la gent. Seeger va fer una extraordinària feina de recopilació de folklore i també va dedicar part de la seva obra als infants.\nSeeger va començar a ser conegut a l’estat espanyol als anys '70. Havia estat censurat durant tota la dictadura ja que s’havia expressat partidari del bàndol republicà durant la dictadura. El 1980 va venir a Barcelona per actuar a la Festa del Treball. Allà en Xesco, que ja el coneixia personalment, presentà Seeger a Els Cinc d'Una Mà. El darrer cop que ha actuat a Barcelona fou durant el concert del Raimon al Palau Sant Jordi (30 anys de la cançó Al Vent). Allà en Pete només va cantar el famosíssim Where All The Flowers Gone? amb una força i una vitalitat que contrastaven amb la fragilitat d'un cantant que ja començava a ser gran.\nWoody Guthrie fou un cantant nordamericà (1913-1967) que amb les seves cançons impulsà el sindicalisme als Estats Units, i per això fou fitxat com a roig i boicotejat per tots els mitjans de comunicació. Va recollir més de mil cançons i va recórrer tot el seu país fent cantades i recopilant folcklore. Emprava les melodies populars per convertir-les en cançons de protesta, de denúncia o de lluita sindical i obrera.Sovint cantava per la mainada dels obrers en vaga. A la guitarra portava la següent inscripció: "Màquina de matar feixistes". Una de les cançons més conegudes es aquella que popularitzà La Trinca: "Aquesta terra és nostra terra, de les muntanyes fins a les valls...". La seva biografia quedà reflectida en una pel.lícula: "The Bound of Glory" (El Camí de la Glòria)\nEl Grup d'Animació La Bicicleta us presentem aquest llibre en homenatge a Xesco Boix.\nENLLAÇOS DELS AMICS D'EN XESCO\nAMAPEI (Associació de Músics i Animadors Professionals d'Espectacles Infantils). A la plana hi ha els enllaços de tots els animadors associats. També l'Associació impulsa l'any 2009 en record a en Xesco Boix\nGRUP D'ANIMACIÓ LA BICICLETA: (LLUÍS M. PANYELLA -ex-Cinc Dits d'Una mà- i MARIA-JOSEP HERNÀNDEZ -que és alhora periodista). Biògrafs de Xesco Boix i autors d'aquesta plana)\nELS QUI VAN COMPARTIR CANÇONS I ESCENARIS...\nELS CINC DITS D'UNA MÀ: ANGEL DABAN, NOÈ, TONI GIMÈNEZ, LLUÍS M. PANYELLA\nBLOC DE JORDI ROURA EL VOL DE LA ORENETA\nFALSTERBO MARÍ (EDUARD ESTIVILL I MONTSE DOMÈNECH)\nGRUP DE FOLK DE BARCELONA\nMÉS AMICS QUE EL VAN CONÉIXER, MÉS ENLLÀ DE LES CANÇONS...\nTITELLES MARDUIX (JORDI PUJOL I JOANNA ARMENGOL)\nTORTELL POLTRONA (CIRC CRIC)\nAUTORS D'AQUESTA WEB:\nGrup d'animació La Bicicleta\nEn aquesta pàgina, us oferim un ampli resum de la biografia i tot el material que trobem dedicat a Xesco Boix. Si voleu afegir enllaços, contacteu amb nosaltres. Una abraçada plena del caliu d'en Xesco\nLluís M. Panyella i Maria-Josep Hernàndez labicicleta@labicicleta.cat\nVIDEOS al you tube\nNingú no ho comprèn, ningú (recull d'imatges)\nXesco amb la mainada\nEl Grup de Folk: Escolta-ho en el vent\nAra va de bo El Gripau blau\nHomenatge al parc de la Ciutadella\nDiu que quan seré gran\ni ENTREVISTES A LA RÀDIO\nEl millor recull al bloc:\nXESCO BOIX AL PROGRAMA NOMS\n(text, entrevistats, cronologia, documentació)\nEL RELLOTGE QUE MAI ANAVA A L'HORA\nARTICLE A CAVALL FORT\nESCRITS A BLOCS\nXesco, 25 anys\nCeip Daniel Managre\nEl temps és un instant\nBloc de noicat\nFem recerca de tot el material a la xarxa dedicat a en Xesco Boix. Si voleu afegir enllaços d'interés, feu-nos un mail:\nXESCO BOIX 25 ANYS A TRADICIONÀRIUS\nFOTOS I CONTE\nHOMENATGE A L'ESCOLA PIA DE CALDES FOTOS\nLLIBRE DE VISITES Nou!\nsi vols signar


Oportunitats metropolitanes - arqxarq\nEl més fàcil, quan vols urbanitzar i hi ha una riera, és tapar-la, explica l’arquitecte i urbanista Joan Busquets, que aporta també una excepció, que és la que l’interessa: a Viladecans han optat per mantenir la riera de Sant Climent i integrar-la en tots i cadascun dels projectes que en els últims anys s’han anat desplegant al llarg del seu recorregut. Projectes diferenciats, amb personalitat pròpia, però alhora imbricats en una idea comuna: convertir la riera en un eix cívic que connecta el mar amb el parc natural del Garraf. Aquesta és una de la vintena d’iniciatives urbanístiques que volen fer servir com a font d’inspiració els redactors del pla director urbanístic (PDU) metropolità, el gran document ordenador del territori destinat a substituir el pla general metropolità (PGM) del 1976. Busquets és el coordinador tècnic del PDU.\nVuit d’aquestes iniciatives van desgranar-se en la sisena sessió de reflexió preparatòria, o workshop, en la terminologia oficial, sobre el PDU, organitzada dues setmanes enrere per l’Àrea Metropolitana de Barcelona (AMB). A més de la transformació de la riera de Viladecans, es va estudiar la reforma de la Granvia i la plaça Europa de l’Hospitalet, la cruïlla territorial de la B-30 i la C-16 a Sant Cugat, la incorporació del tramvia a l’avinguda de Cornellà, el pla de Can Zam-rambla Palleresa a Santa Coloma de Gramenet, el pla de Montgat i parc del tramvia, el del Front Marítim de Barcelona i el campus Audiovisual-Diagonal- 22@ de Barcelona. Actuacions que tenen en comú una concepció de l’urbanisme que aposta per la integració dels nous projectes en la ciutat ja construïda, l’emplaçament d’infraestructures com a eina per crear alhora nous espais urbans o la configuració de noves identitats metropolitanes. “Hem triat vuit projectes paradigmàtics que ens semblen interessants i que exemplifiquen que en aquests últims trenta anys hi ha hagut una manera de fer la ciutat diferent de la d’abans. Ara, els edificis creen carrers”, explica Busquets. És a dir, que l’arquitecte no pot anar per lliure, sinó que ha de pensar com un urbanista. I més en un entorn on en les últimes quatre dècades la superfície construïda s’ha duplicat i del que es tracta ara és de trobar l’espai lliure que queda dins del territori ja urbanitzat. N’hi ha, sí. “Entre un 15 i un 20%”, assegura. I cal trobar la manera d’aprofitar-lo. Ara ja no es tracta de seguir expandint-se, sinó de transformar-se.\nLa preparació del pla director va arrencar amb una primera sessió taller el desembre del 2013 a Cornellà. El de fa dos dijous és el penúltim dels workshop programats. Amb el pròxim, previst pel 22 d’abril, es clourà aquesta etapa de debat teòric entre professionals. Tres dies després, l’exposició Metròpolis Barcelona, vinculada als preparatius del pla, abaixarà la persiana al Museu del Disseny de Barcelona -hi està instal·lada des de finals de gener- i una versió reduïda començarà a voltar per l’àrea metropolitana. Serà la fase prèvia al debat ciutadà i la recollida d’aportacions dels residents en els 36 municipis metropolitans. A finals del 2015 és quan es preveu que s’enceti el debat polític entre els ajuntaments implicats. I tant Busquets com el gerent de l’AMB, Ramon Torra, confien a tenir una aprovació inicial del document al llarg del pròxim mandat, que després haurà de ser objecte d’al·legacions i negociacions polítiques. Ningú, però, s’atreveix a posar una data a l’aprovació definitiva.\nEls responsables de la redacció relativitzen la lentitud del procés. Torra recorda que no és estrany que un planejament urbanístic concret -i el PDU és quelcom més complex- s’allargui vuit anys, que és precisament el temps que es va trigar a elaborar el PGM, iniciat el 1968; en dictadura, a més, amb unes autoritats a les quals no els calia negociar res amb ningú.\nLa remoguda que s’espera en molts ajuntaments en les eleccions municipals del maig, pot afectar la redacció del PDU? No gaire, confien els encarregats de confeccionar-lo, que insisteixen que es tracta d’un document ordenador, de fons, dissenyat partint de “consensos molt forts”, en paraules de Busquets. “Es pot discutir molt, però la ciutat dels últims trenta anys és millor que la d’abans. I hi ha grans majories a favor d’una mobilitat més sostenible o una ciutat més eficient. Una altra cosa és on es posi l’accent”, argumenta.\nEl director de serveis d’Urbanisme de l’AMB, Josep Maria Carreras, hi coincideix: “M’estranyaria molt que després de les eleccions aparegués un nou tema que no haguem debatut en l’últim any i mig. El pla prioritzarà unes coses sobre unes altres, però les integrarem totes.” Al capdavall, es tracta de dissenyar un document útil i també flexible. És un dels motius per reemplaçar el pla del 76. “El PGM ha servit per a molt, però és massa rígid”, sentencia Busquets.


DÈRIES: La fortuna de Matilda Turpin\nAlvaro Pombo (Santander, 1939)\nAquesta obra s'endugué el Premi Planeta 2006. Estem al davant de personatges nihilistes d’alta societat atrapats en una foto gairebé fix. Una consciencia aliena a tots ells dis secciona cadascun dels seus pensaments, dels seus motius. Paraules, mirades, actituds i silencis son objecte d’extens anàlisis i reflexió, sota l’ombra omnipresent de la Matilda, morta dos anys enrere, alta executiva de personalitat dominant que conforma la manera de ser de tots els altres, mers figurants, comparses a la seva ombra.\nLa primera part es un exercici teòric i reflexiu sobre qui son i qui creuen ser el marit: un Juan Campos ensimismat i reclòs en si mateix, els fidels col·laboradors i amics íntims, Antonio i Emilia perpètuament a l’ombra de Matilda i Juan, els fills Jacobo, Andrea, Fernando, criats en la desafecció i distància. Tots amb els seus propis sentiments enquistats a força d’amagar-los.\nLa segona part trenca l’hermetisme de Juan Campos i desgrana la relació amb Matilda, sortint del mon claustrofòbic dels sentiments dona pas a les circumstàncies que els acompanyaren fins al moment de la mort de Matilda i descobrim qui son en realitat aquesta família tan poc convencional, amb els rols tradicionals intercanviats.\nPer acabar de nou al present, al retir hivernal buscat per Juan Campos al Asubio (el Recer), la casa de camp de la família, en companyia d’Antonio i Emilia, Fernando, Angelica i altres visites ocasionals, mentre una espiral de sentiments, passats i presents, va engolint els personatges i podrint unes relacions aparentment perfectes. D’alguna manera l’Asubio serà una crisàlida a la inversa: transformarà les papallones en cucs fins a eclosionar en tragèdia inevitable.\nObra descriptiva, psicològica, filosòfica, on no passa res, on tot passa al exercisc reflexiu de l'observador aliè. Amb gran riquesa i domini del llenguatge i us exhaustiu de referències la novel·la es excessiva en quant a durada donada la naturalesa de l'argument, 279 pàgines. Al arribar a la nº 100 ja n’estava saturada de voltes i més voltes sobre els mateixos personatges, redundàncies constants i repetició de les mateixes reflexions una vegada i un altre en una cantinela esgotadora.\nPublicat per Montse G a 17:01


MAUI de LAMP, el que és tècnic no té perquè ser avorrit | LAMP\nLAMP presenta la nova família MAUI, que es compon de downlights pendulars, aplics de paret i projectors, ideals per il•luminació interior tant general com puntual.\nTots els mdoels d'aquesta família estan fabricats amb injecció d'alumini i estan disponibles en 4 acabats: blanc texturitzat, grafit texturitzat, cromat i groc.\nEls projectors MAUI permeten realizar il·luminació d'accent amb 2 tipus d'optica, Spot i Flood. En el cas del model APLIQUE, està disponible en versió de radiació indirecta i radiació directa-indirecta, proporcionant una càlida llum difusa.\nPel què fa als models de downlights pendulars, aquests tenen dues versions: una de reduïdes dimensions en el que l'equip va integrat en el floró, i un altre de major presència visual en què l'equip es troba a l'interior del cos. Ambdós models destaquen per disposar d'un sistema de reflectors amb LEDs no enrasats en el seu interior que aporten un alt confort visual.\nTota la gama de la família MAUI incorpora LEDs de color blanc càlid (3200ºK), proporcionant una llum eficient i sense enlluernaments, ideal per a hotels, restauració, locals comercials i habitatges.\nVols conèixer a lagranja design i la seva experiència en dissenyar MAUI? T'animem a veure aquest vídeo: http://bit.ly/10u2rud\nConeix al guanyador del 40 aniversari de LAMP!