Torna ‘Grand Prix a la muntanya dels invents’, un film que va marcar una generació | betevé Web\nA un ritme de 4 segons al dia, fotograma a fotograma, el director noruec Ivo Caprino va donar vida a uns personatges que acabarien marcant una generació. L'any 1975 va estrenar la seva empresa titànica, la pel·lícula d'animació en stop-motion 'Grand Prix a la muntanya dels invents'. Va ser una revolució al seu país on, encara ara, és la pel·lícula més vista de la història. I això, que és un film per a nens.\nA Catalunya va arribar una mica més tard, a principis dels 80. Va estar mesos en cartellera. Milers de nens la van veure i, d'aquests, pocs l'han oblidada. La Maite encara guarda la fitxa que li van fer omplir el dia que va anar al cinema. Li van explicar com estava feta i això li va fascinar.\n"Ja no veies només la pel·lícula, sinó que quan veies l'escena del cotxe arrancant i que arrancava la carretera pensaves com està fet això? T'ho estaves imaginant."\nConscients de com va impressionar el film a aquells nens, la distribuïdora Pack Màgic ha decidit portar-lo de nou a la gran pantalla. Creuen que els infants d'avui dia el sabran apreciar tant o més que els seus pares.\n"Quan els proposes pel·lícules que vénen d'un altre imaginari, d'altres tècniques plàstiques, d'un món ric de referències, resulten especialment enganxifoses, no t'hi pots despendre, no et pots separar d'aquella pantalla perquè t'estan dient coses d'una manera que no estàs acostumada a veure al cinema."\nTornar a estrenar la pel·lícula ha estat, gairebé, una tasca d'arqueologia fílmica. A Noruega, Pack Màgic va poder obtenir la versió digital remasteritzada gràcies a la família del director. Per obtenir l'àudio, el doblatge en català dels 80, van contactar amb la Filmoteca de Catalunya.\nAllà, al centre de Conservació i Restauració, entre les 200.000 llaunes emmagatzemades a cinc graus, hi van trobar còpies antigues en 35 mm. D'aquestes cintes, en van poder recuperar el doblatge.\n"Això posa en valor la tasca de conservació que fem a la Filmoteca. Però no només a nosaltres sinó també a la gent que pensa que les pel·lícules tenen un valor i a la llarga són útils per a les generacions futures."\nFutures o, en aquest cas, actuals. La pel·lícula s'estrena aquest divendres als Cinemes Girona, on està previst que s'estigui unes setmanes.\ndijous 20 d'octubre, 2016 , 18.52\nL'any 1975 es va estrenar a Noruega una pel·lícula d'animació, duta a terme amb la tècnica de l'"stop motion", que va esdevenir icònica per a tota una generació. A Catalunya va arribar a principis dels 80 amb el nom de 'Grand Prix a la muntanya dels invents'. L'èxit va ser rotund i són molts els que encara recorden amb estima aquella cinta. Ara, 40 anys després, la distribuïdora Pack Màgic ha decidit tornar-la a dur a la gran pantalla. S'estrenarà aquest cap de setmana als Cinemes Girona.\n'Grand Prix a la muntanya dels invents' narra la història de Reodor Felgen, un avi inventor que viu en una granja al cim d'una muntanya amb els seus amics, en Sonny i el mussol Lambert. Un antic ajudant seu li roba els plànols d'un motor revolucionari amb la intenció de fer-lo servir en un gran premi de Fórmula 1. En Reodor decideix plantar-li cara i construeix el Tempo Giggante, el millor cotxe de carreres de la història.\nA Catalunya el film va arribar a principis dels 80. Va ser tot un èxit i va estar mesos en cartellera. Molts nens de l'època, ara adults d'entre 40 i 50 anys, recorden la cinta amb entusiasme. És per això que la distribuïdora Pack Màgic va decidir recuperar-la i tornar-la al cinema. Van considerar que els nens d'avui dia sabrien apreciar-la.\n"És una pel·lícula que, de tan llunyana que és, sembla nova. Ara els nens estan més acostumats al 3D però això no vol dir que quan els proposes formats que vénen d'un altre imaginari, d'altres tècniques plàstiques, no quedin fascinats". Marta Nieto, Pack Màgic.\nBTV col·labora amb Pack Màgic i ha decidit difondre la cinta remasteritzada a la televisió. L'emetrà la nit i el dia de Reis d'aquest proper any.


L'ORIGEN DE LES FESTES . Articles, publicacions i projectes actuals d'en Joan Anton Abellan\nnúm.71, agost 2011, p.53\nLa barreja de celebracions paganes, religioses i festes civils és el que dona lloc al nostre calendari festiu. Un calendari festiu que es va iniciar en la nit dels temps quan l'home primitiu es va adonar que podia contar el pas del temps fixant-se en les fases de la Lluna, i al que desprès va afegir la durada de la llum del Sol, amb els solsticis (períodes de màxima o mínima durada llum) i els equinoccis (en que la durada de la llum s'iguala a la de foscor). Aquestes dates, que marcaven els inicis de la sembra, la recol·lecció, l'arribada de les pluges,... eren motiu de celebració, i es ballava, es menjava,... Amb el temps, altres dates festives, que lloaven les diferents divinitats que representaven la vida, la mort, la fecunditat, etc., s'afegirien a aquelles primeres "festes agrícoles".\nMés tard, les diferents civilitzacions anirien afegint altres celebracions, arribant en època romana a tenir, durant el mandant d'August, seixanta sis dies festius anuals, entre festes a diferents deus i deesses, a diverses victòries militars, a emperadors morts, etc. i a més els diferents tipus de jocs esportius. Anys més tard es varen reduir a trenta sis, però amb l'arribada de l'església catòlica i per tal de desarrelar del poble, les festes que considerà paganes, les reconvertí en seves, de manera que per exemple el 25 de desembre- en que es celebrava la festa del Sol - era el "Natalis Solis Invicti" dels romans ja que a partir d'aquesta data el Sol cada dia il·lumina més - va passar a ser la festa del naixement de Crist; el solstici d'estiu - l’època en la qual la natura es troba en el moment més àlgid i que marca l'inici de l'estiu i en conseqüència la declinació del Sol i que es celebrava amb fogueres i ritus que buscaven perllongar l'energia de l'astre - es canvià per la nit de Sant Joan; les festes celtes del Sabats, en la Candelera, etc.\nPoc a poc el calendari festiu canvià i les festes que no s'adaptaren al nou calendari varen anar desapareixent. L'any començava amb les festes de Nadal que anaven des del dia del naixement de Crist fins a l'Epifania; desprès venia la Candelera i els Carnavals, una festa aquesta de disbauxa per excel·lència, una via d’escapament just a les portes de la Quaresma, un període de quaranta dies que prepara la Pasqua marcat per tot un seguit de prohibicions: la carn, el sexe, els matrimonis, ... I més o menys coincidint amb la primavera, arribava la Pasqua, en que els vegetals eren els elements principals de la celebració: Rams, Pasqua Florida i Pasqua Granada. I a partir del segle XIII, en que encara hi havia pràctiques religioses que eren titllades d’heretgies per les seves reminiscències paganes i que convivien amb el catolicisme, juntament amb un període d'eheretgies, com la que negava la presència real de Crist a l’eucaristia, neix la festivitat del Corpus Christi, una festivitat alegre en honor del Santíssim Sagrament.\nI tal i com passava a l'època romana, en que s'exaltaven a les diferents divinitats, s'hi anaren afegint celebracions, en honor a Sants, Santes i Mare de Deus, a vegades comunes a tot el país, com per exemple Sant Antoni, Sant Josep - l'espòs de la Verge Maria i patró dels fusters - Sant Jaume, Santa Llúcia, Sant Galderic - patró de la pagesia - etc, o comunes a la pròpia població, a Banyoles per exemple Sant Marc - patró dels blanquers - o Sant Abdón i Senen -patrons del terme - , etc.\nPerò si be aquestes festes eren purament religioses - tret dels Carnavals - o amb una identitat festiva molt limitada, hi havia una festa de marcat caràcter identitari de cada població, que sobresortia per sobre de totes: la Festa Major, la festa del seu sant patró, on la comunitat local es retrobava al voltant d’uns actes que si be en un principi eren purament religiosos, i es duien a terme a les esglésies - per exemple en el cas de Banyoles, per Sant Martirià es feia al Monestir - poc a poc, i per donar-hi més rellevància s'incorporaren músics, en molts casos vinguts de fora, els mateixos músics que anys desprès acabarien sortint al carrer, primerament acompanyant les processons i finalment animant les festes paral·leles que al seu redós varen anar creixent, juntament amb molts altres actes de caràcter lúdic, cultural o esportiu que amb el pas dels anys s'hi varen anar sumant, i que ja no requeien en la pròpia església, o en les confraries que estaven subscrites a ella, com en el cas de Banyoles, la de Sant Martirià, sinó en entitats locals com l'Ateneo Bañolense, El Fomento, el Apolo Bañolense, el Circulo de Católicos, etc, que n'eren les encarregades d'organitzar els balls i altres espectacles.


Ramon de Fitero - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nRamon de Fitero\n(S'ha redirigit des de: Raimon de Fitero)\nPer a altres significats, vegeu «Sant Ramon (desambiguació)».\nSant Ramon de Fitero, o\nRamon de Calatrava\nSant Ramon de Fitero defensant Calahorra per\nMiguel Jacinto Meléndez, Calahorra (parròrquia de San Andrés).\nRamon Serra o Sierra\nPrimer terç del segle XII\nSent Gaudenç (comtat de Tolosa) o Barcelona o Tarassona\nCiruelos (regne de Castella)\nCapilla del Ochavo de la Catedral de Toledo (fins al 1835, monestir de Fitero; abans al monestir de Montesión de Toledo i, abans, església de Ciruelos)\nCistercencs, Orde de Calatrava\nabat i fundador\nCulte confirmat el 1719 , Roma nomenat per Climent XI\n15 de març (abans, 1 de febrer)\nfundador (1158) de l'Orde de Calatrava\nHàbit cistercenc, amb escut o espasa; amb estendard de la creu de Calatrava\nRamon de Fitero o Ramon de Calatrava (Tarassona, Sent Gaudenç o Barcelona, s. XII - Ciruelos, 1163) va ser un monjo i abat, fundador de l'Orde de Calatrava. És venerat com a sant per l'Església catòlica.\nNo se sap on va néixer: se'n disputen el bressol Sent Gaudenç (comtat de Tolosa), Tarassona (Aragó) i Barcelona. Es deia Ramon Sierra i deu haver nascut cap al començament del segle XII. Amades diu que la tradició catalana el feia barceloní, de la noble família dels Serra. De jove va manifestar vocació religiosa i va fer-se canonge regular de la catedral de Tarassona, que havia estat reconquerida als musulmans en 1120.\nVa entrar en l'Orde del Cister a l'abadia d'Escaladieu (Gascunya), d'on va ésser enviat el 1140 a Castella com a prior del nou monestir de Niencebas (Alfaro, Rioja), fundat en unes terres donades per Alfons VII de Castella. En morir l'abat Durand, Ramon el succeí com a abat. El monestir fou traslladat a Castejón i, finalment, el 1152, establert en un lloc anomenat Fitero (o Castellón de Fitero), a la frontera entre la Rioja i Navarra, on s'edificà el monestir de Santa María la Real de Fitero.\nEn 1158, en morir Alfons VII, in 1158, Ramon anà a Toledo perquè el nou rei Sanç III de Castella confirmés els privilegis del monestir. A Toledo, s'assabentà, pel seu company el frare Diego Velázquez, que es preparava una gran campanya contra els musulamns i que Sanç oferia la ciutat de Qal'at Rabah (actual Calatrava la Vieja) a qui se'n fes càrrec de la defensa. Entre la sorpresa i les bromes dels nobles, Ramon de Fitero, assessorat pel Velázquez, que havia estat prèviament soldat, va acceptar el repte i, com que no van oferir-se més alternatives, el rei va complir la seva paraula, lliurant Calatrava als monjos de Fitero.\nElls, per la seva banda, van formar en poc temps un exèrcit de més de 20.000 monjos-soldat reclutats al Regne d'Aragó: es tractava de fer servir els germans laics de l'abadia per a formar l'exèrcit; com a "soldats de Crist" els laics podrien ésser cavallers encara que no vinguessin de famílies nobles, la qual cosa era un incentiu important. L'exèrcit, organitzat per Diego Velázquez, va presentar batalla a la rodalia de Calatrava, però els musulmans van declinar d'enfrontar-se amb unes forces tan grans i van retirar-se cap al sud.\nCom a conseqüència de l'èxit, Ramon va convertir les forces en un orde militar, organitzat segons el model cistercenc, a la que donà el nom d'Orde de Calatrava i n'establí la seu a Calatrava.\nAl final de la seva vida, es retirà a Ciruelos, prop d'Ocaña, on morí el 1163.\n↑ J. Amades. Costumari català. Barcelona: Salvat, 1950, p. 897.\nOrde de Calatrava\nA Viquidites hi ha citacions, dites populars i frases fetes relatives a Ramon de Fitero\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Ramon_de_Fitero&oldid=21246588»\nAbats cistercencs espanyols\nSants de l'Alta Garona\nSants de la província de Saragossa\nSants de la província de Ciudad Real\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 1 juny 2019 a les 01:56.


Detenen dos homes que robaven a viatgers en àrees de servei - À Punt\nDetenen dos homes que robaven a viatgers en àrees de servei\nEls imputen 32 delictes en diferents autovies, autopistes i àrees de servei de la Comunitat Valenciana, Andalusia i Catalunya.\n30 de març 2019 - 18:36\nLa Guàrdia Civil ha detingut dos homes de 31 i 46 anys a Tavernes de la Valldigna per cometre robatoris a viatgers en trànsit en diverses autovies, autopistes i àrees de servei de la Comunitat Valenciana, Andalusia i Catalunya.\nEls imputen un total de 32 delictes (huit delictes de robatori amb violència i intimidació, sis de robatori amb força en les coses, setze de furt, un altre de pertinença a grup criminal i un altre d’apropiació indeguda). Els detinguts han passat a disposició judicial, i han quedat en llibertat provisional amb càrrecs, en espera de juí.\nEl modus operandi emprat en tots els robatoris era sempre similar. Els integrants de la banda buscaven possibles víctimes per les àrees de servei i descans, autopistes, autovies i carreteres en general. Per a fer-ho, es desplaçaven en vehicles que llogaven amb documentació falsa. D’aquesta manera, canviaven “constantment de cotxes”, per a dificultar les investigacions policials.\nUna vegada triaven la víctima, usaven diversos mètodes i distraccions per a accedir a les seues pertinences i objectes de valor; a vegades, aprofitaven que els viatgers dormien a l’interior dels vehicles, estacionats en àrees de serveis, per a obrir les portes dels cotxes o trencar els vidres i sostraure’ls les bosses.\nEn cas que el cotxe anara en marxa els feien detindre’s dient als ocupants, mitjançant senyals, que tenien una roda punxada o un altre tipus d’avaria. En cas que la víctima s’adonara que era un engany i es resistia al robatori, “no dubtaven a emprar la violència i la intimidació, i l’agredien físicament i l’amenaçaven”, ha explicat la Guàrdia Civil.


Nadal gastronòmic al Passatge de la Concepció : Passeig de Gràcia\nInici: 18 Decembre\nFinal: 4 Gener\nNadal gastronòmic al Passatge de la Concepció\nAquest any el passatge més in de Barcelona es vesteix de blau.\nCategoria: Gastronomia | 17 desembre, 2013\nDes del passat 4 de desembre i fins el 7 de gener, el Passatge de la Concepció s’il·lumina de color blau Bombay Sapphire engalanant el nostre passatge preferit. El color ens agrada molt, les copes decorant els arbres o la valla potser no tant, però passem a les propostes culinàries, que estan molt bé.\nSi et ve de gust tastar o sorprendre amb un maridatge gastronòmic diferent, et proposem que passis per qualsevol dels restaurants que el Grupo Tragaluz té al carrer. Allí hi podràs degustar combinacions creatives en torna als ingredients botànics que li donen personalitat al Gin.\nEl Japonés, per exemple ofereix un deliciós Ceviche amb emulsió de Gin Fizz i gingebre al coriandre. El Mordisco ens sorprèn amb les Costelles de cabrit amb papas arrugas i cors d’escarxofa acompanyat d’un Bombay&Tonic amb rama de romer i xili. Per finalitzar en el Tragaluz, un postra, les torrijas, de les que no us desvelarem el seu maridatge ideal, haureu de provar-lo.\nA més, tots els divendres i dissabtes de 19h a 20h, el carrer tindrà un al·licient més. Diferents grups de música amenitzaran les tardes amb concerts en els que es fusionaran les tradicionals nadales amb els ritmes pop-rock, gòspel i jazz. Només fins el 4 de gener.\nBrowse: Home / Nadal gastronòmic al Passatge de la Concepció


[Tribuna] 'Toquem fusta', per Lluís Melich - marfanta.com\nFa poc més d'un any que tinc l'honor i la responsabilitat de ser l'alcalde del meu poble, El Pinell de Brai. L'aniversari d'aquesta fita l'hem viscut amb cert gust agredolç. Dolç, suau i positiu va ser el 9 i 10 de juny, amb la celebració de la nostra Pinellart. I ben agre i negatiu, ha estat la situació viscuda fa tres setmanes amb l'incendi que ens va voler prendre la Serra de Cavalls. La vida, com l'alcaldia, ja té aquestes coses; moments de felicitat i moments de dificultat que formen part de la nostra experiència com a persones.\nCom deia, molt positiva ha sigut la celebració de Pinellart 2012, la fira d'artesania que, amb cinc edicions, concentra el món de l'artesania catalana a la Terra Alta. Durant tot un cap de setmana, s'ha mostrat la faena realitzada per mestres artesans al voltant de la joia modernista de la Catedral del Vi, amb més de 40 demostracions dels vells i nous oficis.\nSorprenenment, i per contra d'allò que esperàvem, el volum de vendes dels productes artesans van augmentar. Aquest fet, donada la situació on vivim, on la despesa en productes de consum baixa, indica un fet prou important, i és que la fira Pinellart ha sabut fer-se un bon lloc per a captar visitants que busquen i troben productes exclusius i que el seu ús, tot i minoritari dins del mercat, poc a poc va creixent tal i com ens han fet arribar diversos visitants, atrets també per la multitud d'activitats que completen la fira.\nEn uns moments en què la disponibilitat econòmica dels ajuntaments i de les institucions ha fet prioritzar moltes de les subvencions i ajudes hem sigut valents per reforçar el caràcter de compromís als artesans i artesanes del Pinell de Brai i de les Terres de l'Ebre.\nD'altra banda, i com deia també, la Serra de Cavalls ens va fer sobresaltar en patir un incendi que, un cop més, ens confronta amb l'horror d'una guerra del passat, que vol fer sobreviure el seu record a través de les armes i bombes. Nosaltres els pinellans, i terraltins, hi estem acostumats a trobar restes d'explosius, d'esquelets, etc. mentre trafeguem per la serra. Un fet normal, i no ho hauria de ser. Un motiu molt clar és pel respecte davant de totes aquelles persones que van lluitar i van morir defensant els seus ideals i que descansen entre els barrancs, entre les balmes, entre les roques de la serra. Tota la serra l'hem de tractar com un espai de reflexió i de respecte.\nDe fet, no fa molt temps, abans d'iniciar unes obres d'urbanització a Camposines, es va haver de "desarmar" el terra, per evitar algun problema o detonació d'antic armament. Podem nosaltres desarmar la Serra de Cavalls? Em sembla que no, que des de l'Ajuntament no podem fer-ho tot sols, que això sí que se'ns escapa de les mans, però crec que és lícit que sigui responsabilitat de l'ajuntament trobar la complicitat i la responsabilitat d'alguna administració que ens ho ajudi a aconseguir. Per respecte, per valentia i per honor a la nostra història i a la nostra terra.\nFem que el futur sigui ara i aquí, al Pinell de Brai.\nLluís Melich és alcalde del Pinell de Brai i secretari executiu del PSC de l'Ebre


RESUM 2020: La pandèmia que ha canviat la nostra vida, de la A a la Z – Castellvilarenc.info\nby Redacció 31/12/2020 31/12/2020\n‘Confinament’, ‘mascareta’, ‘teletreball’, ‘quarantena’ o ‘ERTO’ s’han convertit en paraules quotidianes aquest any que estem a punt d’acomiadar\nLa pandèmia de la covid-19 ha desenterrat paraules i expressions que quedaven llunyanes en el temps (estat d’alarma), tenen connotacions bèl·liques (toc de queda) o evoquen guions catastròfics que hem vist al cinema o la televisió (confinament, quarantena). Aquest 2020 ha estat estrany també en el vocabulari que s’ha convertit en quotidià. Algunes cares (la dels epidemiòlegs) han estat protagonistes de l’actualitat sense que al Cap d’Any anterior s’ho esperessin, alguns col·lectius (la gent gran) s’han sentit més vulnerables que mai, i algunes sigles han quedat gravades per sempre al nostre cap (PCR,TA, ERTO). En un any atípic, repassem com la pandèmia ens ha canviat la vida a través de l’alfabet.\nA d’Alarma: regulat a l’article 116.2 de la Constitució, Espanya sembla viure ja en un estat d’alarma permanent. S’ha decretat quatre vegades, la primera el 2010 amb la crisi dels controladors aeris, i les altres tres pel coronavirus: del març al juny, a principis d’octubre a la Comunitat de Madrid i a finals del mateix mes amb previsió de mantenir-lo fins a la primavera del 2021.\nB de Bars: símbol dels tancaments d’activitats que ha comportat la pandèmia. Juntament amb comerços, gimnasos, teatres, cinemes, sales de concerts o discoteques, el virus els ha abocat a una profunda crisi econòmica, o si no a la ruïna, i a una gran incertesa.\nPla general d’un noi prenent el cafè minuts abans de les 9.30 h, quan els bars han de tancar.\nC de Confinament: N’hi ha hagut diversos i de diversos tipus: domiciliari, perimetral, municipal i també nocturn, amb el toc de queda. D’una manera o d’una altra, ha afectat la nostra vida quotidiana des de mitjans de març fins al Cap d’Any i el que duri.\nD de Desescalada: per fases i per territoris segons l’evolució de les dades, amb la desescalada van arribar els primers brots verds després de dures setmanes tancats a casa.\nE d’ERTO: desplegat, expedient de regulació temporal d’ocupació. Centenars de milers de treballadors s’hi han vist abocats en algun moment del 2020, amb dificultats per cobrar. També ha estat l’eina que han tingut les empreses per mantenir l’ocupació i alhora reduir costos en salaris i cotitzacions. Els autònoms i els petits empresaris han estat altres dels col·lectius laborals més castigats.\nF de Fernando Simon: cara tècnica visible del govern espanyol durant la pandèmia, aquest epidemiòleg encapçala la llista dels experts que s’han fet molt coneguts durant la pandèmia. Altres han estat Josep Maria Argimon, Antoni Trilla o Oriol Mitjà. Juntament amb Alba Vergés i l’ara exministre Salvador Illa, les cares polítiques, són els que cada dia ens han explicat les claus de l’epidèmia.\nEl responsable de Sanitat, Fernando Simón, durant la roda de premsa d’aquest 11 de juny del 2020.(Foto: la Moncloa)\nG de Gent gran: ha estat el col·lectiu més vulnerable de la pandèmia. Els nostres avis són els que més ens han fet patir i les residències on molts d’ells viuen s’han convertit en una trampa mortal. Els seus usuaris representen gairebé la meitat dels morts per covid-19 a Catalunya durant el 2020.\nH d’Hidroalcohòlic, gel: n’hi ha allà on siguis, a casa, a la feina, al supermercat, la botiga de barri, els bars o els restaurants. La neteja constant de les mans, clau per evitar contagis.\nI d’Immunitat: l’obté un malalt de covid-19 curat, tot i que ningú ha acabat de concretar per quant de temps. La immunitat de grup és el repte a aconseguir per superar la pandèmia.\nJ de Joves: Col·lectiu criticat, per com se socialitza, però també molt afectat per les restriccions. Amb escoles, instituts i universitats tancades durant mesos, s’han vist forçats a aprendre a distància i lluny dels seus companys.\nK de Recuperació en K: els economistes també recorren sovint a l’alfabet per descriure com serà el ressorgiment de l’economia en època de crisi. Ja en la del 2008 vam sentir a parlar de recuperacions en forma d’U, V, W o L. Ara, molts analistes adverteixen d’una recuperació en forma de K, és a dir, desigual segons els sectors i els països, amb guanyadors i perdedors.\nL de Lleida: capital del Segrià, comarca que va viure a l’estiu el primer gran rebrot després de la desescalada. La mala evolució de les dades van comportar confinaments, tancament d’activitats i debat sobre el model d’acollida dels temporers per a la campanya de la fruita.\nM de Mascareta: és ja un element tant habitual com sortir al carrer amb les sabates posades. Les autoritats van debatre durant setmanes si havia de ser obligatòria o no, fins que van començar a repetir com un mantra el lema ‘Distància, mans, mascareta i ventilació’.\nPla obert de diverses persones caminant per l’Eix Comercial de Lleida, (Anna Berga ACN)\nN de Nova normalitat: expressió amb què el govern espanyol va descriure com vam començar a viure a partir del juny, després de mesos de confinament total i d’una desescalada per fases. Una ‘nova normalitat’ que queda lluny de la vella, plena de restriccions, grups bombolla, tancaments, rebrots, cribratges o mascaretes.\nO d’Òdena, Conca d’: aquesta zona de l’Anoia va ser la primera a patir un confinament a Catalunya, fins i tot abans de la declaració de l’estat d’alarma a tot l’Estat. Els seus habitants van viure en l’epicentre de la pandèmia a casa nostra durant setmanes en un moment on hi havia molt poques certeses.\nP de PCR: sigles del test de coronavirus més popular. Ha estat l’eina principal dels epidemiòlegs per conèixer l’evolució del virus. Durant l’any, també s’han posat en marxa altres tipus de test, com els serològics o els d’antígens.\nQ de Quarantena: període d’aïllament d’infectats o contactes de positius per covid-19, que segons el moment de l’any ha estat de 14 o de 10 dies.\nR d’Rt: sigles corresponents a la velocitat de propagació del coronavirus, ha esdevingut un indicador tècnic habitual en les converses a peu de carrer per saber quina era l’evolució de la pandèmia i preveure què podrem fer i què no en cada moment.\nS de Sanitaris: tots els professionals sanitaris van rebre l’escalf de la població amb aplaudiments diaris quan va esclatar la pandèmia. Metges, infermeres i altres professionals sanitaris han fet esforços i acumulades hores extra per fer front al col·lapse del sistema sanitari. Han treballat en condicions extremes, que els han portat també a jornades de vaga per reclamar millors condicions de treball.\nT de Teletreball: Tot i que ja existia (que li preguntin als autònoms), la pandèmia l’ha estès fins al punt que s’ha regulat per decret llei. Molts empresaris i treballadors han hagut d’adaptar la feina als confinaments i caldrà veure com canviarà el model laboral en l’escenari postpandèmia.\nU d’UCI: l’ocupació dels seus llits ha estat un dels factors clau per conèixer l’evolució de la pandèmia, i un dels llocs on s’han viscut els moments més dolorosos.\nV de Vacuna: és la gran esperança de cara al 2021 per frenar la pandèmia. Farmacèutiques com Pfizer, Moderna o AstraZeneca han fet una carrera per ser els primers a subministrar-la, i els governs de tot el món han accelerat plans de vacunació amb l’esperança que sigui el final de la pandèmia.\nW de Wuhan: És la capital de la província xinesa de Hubei i en vam començar a sentir a parlar avui justament fa un any perquè va ser el primer epicentre del coronavirus.\nX d’hidroxicloroquina: mèdicament utilitzat per a la prevenció i tractament de certs tipus de malària, es va mostrar com una opció per combatre la infecció de la covid-19, però s’ha conclòs que no és eficaç. Donald Trump la va popularitzar quan va assegurar que la prenia sense cap evidència científica que servís per combatre el coronavirus.\nZ de Zoom: Com moltes altres, aquesta aplicació per a fer videoconferències s’ha popularitzat tant per facilitar el teletreball com per contactar amb amics i familiars en temps de confinament.\nTaggedResum de l'any\nRESUM 2020: Un any per oblidar al Bages\nLa Generalitat demana celebrar el Cap d’Any a casa amb menys interacció social\nL´escola Jaume Balmes de Castellbell i el Vilar és concentra contra les retallades\nBon temps i calor moderada per a la segona Pasqua


Palafrugell no ha cobrat cap de les 200 multes per fer «botellón» a l'estiu - Diari de Girona\nPalafrugell no ha cobrat cap de les 200 multes per fer «botellón» a l'estiu\nDiversos veïns de Banyoles es queixen a través de les xarxes socials de la presència de festes a l'aire lliure\nL'Ajuntament de Palafrugell encara no ha començat a cobrar cap de les 212 multes a persones per fer «botellón» a les platges durant l'estiu. Algunes actuacions també comportaven altres sancions com no portar mascareta o desobediència a l'autoritat. L'alcalde de la localitat, Josep Piferrer, assegura que totes les sancions s'estan tramitant i els responsables hauran de pagar-les. Piferrer també vol posar en valor la campanya que va fer el consistori per acabar amb el fenomen o, almenys, reduir-lo. De fet, l'Ajuntament va decidir posar vigilància les 24 hores per tal d'evitar aquestes reunions a mitjans d'estiu, i això va fer caure el nombre de botellons a les platges de Tamariu, Llafranc i Calella de Palafrugell.\nPiferrer explica que la immensa majoria de les persones a qui s'ha multat són de fora de Palafrugell i que només passa les vacances o els caps de setmana als municipis costaners. En molts casos, explica l'alcalde, es tracta de joves que feien el botellón a la platja i, sense saber-ho, eren els seus propis pares qui trucaven a la policia perquè no podien dormir.\nEl batlle assenyala que el fenomen s'ha estès aquest darrer estiu i ho vincula en bona part perquè els locals d'oci nocturns no han pogut obrir amb normalitat. «Hem viscut una situació nova, però per fortuna l'hem sabut resoldre», va remarcar. Les platges on es van aplicar més sancions per beure alcohol van ser les més grans que té el municipi, la de Llafranc, la de Tamariu i la del Canadell, a Calella de Palafrugell.\nQueixes per festes a Banyoles\nVeïns de Banyoles es queixen per la presència de festes a l'aire lliure a diferents punts de la ciutat. A partir d'una publicació a la pàgina de Facebook «Gent de Banyoles i del Pla de l'Estany», ahir una veïna va mostrar el seu malestar després de veure una festa a La Puda divendres al vespre i una altra dissabte a Les Estunes, a la qual van anar els Mossos d'Esquadra.


Esbaiola't: de març 2009\nPujar i berenar!\nAmb el "Flow" a tope!!!\nSota el pont de Sant Quirze\nAixò són degotalls!!\nAquesta tarda, després de currar, l'Eli i jo ens hem dirigit a Calders, concretament al sector del Mirador, allà hi estaven el Roger i el Jordi.\nAvui ha sigut una sessió d'escalada molt curta per que mentres anàvem cap allà, els núvols ameneçadors de pluja ens estaven seguint, així que ha sigut arribar, pujar i anar cap a Artés a berenar.\nPer la meva part, he estat provant una via a Tope-Rope que m'ha agradat bastant, començament amb passos a bloc, una mica de diedre i una sortida amb desplom, és una via que el pròxim dia l'hauré de provar d'encadenar.\nPel que fa als altres, al Roger i el Jordi, han fet 4 vies en total, que van del 6c al 7b+.\nSortida: Calders (Mirador)\nLa sortida d'aquesta setmana ha estat a Montgrony, al sector de la Cinglera del pla de la Freixa. En principi erem el Roger, el Jordi i jo, més tard s'hi ha afegit l'Eli, que després de complir amb la seva feina, ha vingut a veuren's i així, ha tirat unes quantes fotos.\nEn aquest sector, l'escalada es bastant completa, vies d'uns 20-25 metres, amb sortides a bloc, alguna panxeta a mitja via i per acabar una mica de placa bastant tècnica.\nEn total hem fet unes 5 vies: Decamerón 6b+, Curare 6c, Torna-la a pujar Sam 7a, Pornoeroticsexual 7c i em falta una via que no estic segur de quina és. Totes aquestes vies les han obert tant el Jordi com el Roger, jo les he provat de Tope-Rope. Els primers passos de les vies que són de bloc, encara els anava fent; però quant arribava als passos de placa més fins i tècnics, se'm creuaven una mica i m'han costat bastant de resoldrel's. La via de Pornoeroticsexual 7c, ha estat encadenada pel Roger.\nAprofitant l'estona lliure que teníem entre pujada i pujada, avui hem estat tirant bastantes fotos, entre les quals n'hi ha de bones, aquí en penjo unes quantes.\nSortida: Montgrony (Cinglera del pla de la freixa)\nAquesta setmana teníem pensat anar a Berga a escalar amb el Roger, el Jordi i jo, però al final el Jordi per culpa d'unes molèsties no ha pogut venir, així que amb el Roger hem anat al sector de Casanova.\nPer començar he escalfat tan físicament com psicològicament en un v+ que no en sé el nom, tot seguit hem fet les següents vies: Carn Dolça 6a+, Ull de Poll 6b, Lactarius Deliciosus 6b i per acabar el Roger ha encadenat un 8a que no en sé el nom, aquesta última l'he probat a Tope-Rope i la veritat és que és un "pepino" de via, hi hagut un pas molt fi de regletes i romos que no m'ha sortit i encara em queda bastant lluny, però el sol fet de provar-la m'ha encantat.\nCom sol ser habitual, aquest sector no el coneixia, però m'ha semblat un lloc ideal per venir-hi, tant per la tranquil·litat com per les vies, amb tot un ventall de graus, des de v+ fins al 8a i un possible projecte de 8b, en definitiva, espero tornar-hi aviat perquè hi hagut alguna via que m'ha agradat molt i algunes altres que m'agradaria provar-les.\nPer acabar, vull donar l'enhorabona a en Roger per encadenar el seu primer 8a!! Segur que en seran molts més!!\nAquest dimarts, com acustuma a ser habitual, hem quedat amb el Roger per anar a fer una mica de corda.\nCom que l'hora de sortida no estava molt clara i al final hem sortit a migdia, hem decidit anar a Calders. Avui hem anat al Sector del Mirador, ja que l'Uri estava equipant una via i així ens hem trobat.\nEl sector està just a sota del mirador de Calders; s'ha d'agafar un caminet i caminar aproximadament 10 minuts fins al sector. Es un sector que m'ha agradat bastant, vies curtes però bastant intenses, inicis a bloc amb remades una mica llargues i bloquejar bastant. En total hem fet unes 5-6 vies, anaven del 6a+ al 6c. Avui, encara que la primera via m'ha costat una mica encadenar-la (més que res, per la part psicològica que encara no esta molt desenvolupada) totes les vies que he fet les he encadenat, menys l'última que l'he provat de Tope-Rope.\nCom que l'Eli encara està ocupada per les tardes, el tema de les fotos últimament està una mica abandonat, ja que fer tantes coses alhora no va gaire bé, així que avui no em realitzat cap foto. A veure si la pròxima com a mínim tiro alguna foto al sector escollit per poder ensenyar a on hem anat.\nAquesta tarda com que teníem poc temps lliure, em picava la curiositat i l'Andrés volia provar això d'escalar, hem decidit anar al pont de Sant Quirze.\nAquest dimarts quant vam anar a La vena, abans d'agafar el cotxe per tornar a Olost, em vaig fixar que a sota del pont hi havien unes preses i que es podia practicar l'escalada, així que amb el Roger vam baixar per mirar-ho una mica i avui aprofitant les circumstàncies que he dit abans, era el lloc perfecte.\nHi hem anat l'Eli, l'Andrés i jo. Avui l'Eli no ha escalat perquè encara no s'ha recuperat del tot del genoll, però el pròxim dia s'enfilarà com una javata, jeje. El lloc m'ha agradat bastant, vies desplomades que son perfectes per agafar força i resistència, i també per a gent (com jo) que encara no estan acustumats a les caigudes quant van de primer.\nUna tarda curta però alhora ben aprofitada.\nSortida: St Quirze\nAquest dimarts al mati vaig quedar amb el Jordi a Cal Ferrer, després vam anar a Sant Quirze a buscar un seu amic. Mentre anava a deixar el cotxe a casa seva, vam aprofitar per anar a un bar i esmorzar una mica. Va aparèixer al cap d'una esetona i més tard el Roger que acabava de fer un examen. Vam estar pensant on anar a escalar, les condicions meteorològiques no eren gaire faborables, així que van decidir anar a Montgrony, al sector La Vena.\nCom acustuma a ser normal, jo no hi havia estat mai, però n'havia sentit a parlar molt. S'ha de dir que la primera impressió que hem va donar va ser "acollonant", unes parets que "foten" por, uns degotalls que semblen impossibles d'agafar-s'hi, desploms i algun sostre que fan respecte. Quna vam arribar ja hi havia un parell de persones, més tard em vaig assaventar que eren uns dels que més vies avien equipat pel Ripollès.\nPer començar a escalfar una mica amb el dia fred que feia vam provar Amadeus 6b+, la vaig fer de Tope-Rope, té un parell de passos que són una mica difícils, pel demés es deixa fer força bé. Tot seguit el Roger va encadenar Viatge a Venus 7a, una via amb un parell de degotalls enormes, en que pots fer una bicicleta entre elles i resulta una mica més còmoda, un principi amb passos una mica llargs i el que em va costar més va ser ficar-me dins dels degotalls, aquesta via la vaig provar de Tope-Rope, més tard la vaig tornar a provar perquè em va agradar molt, la sensació que et dona es increïble, sembla que sigui impossible aguantar-te en mig dels degotalls nomes fent una bicicleta. El Jordi va obrir Que la força t'acompanyi 7a, està just al costat de Viatge a Venus 7a, és una via semblant a l'anterior però els degotalls són una mica mes petits i els passos no són tan evidents, aquesta també la vaig fer de Tope-Rope. Per part del Roger, s'ha de dir que ahir es va veure una mica el cul, jeje, perquè va encadenar El sur 7c+ i si no recordo malament un 7c que no en ser el nom. Enhorabona tiol!!\nAquí deixo les poques fotos que vam fer, són de la via Viatge a Venus, només hi ha aquestes perquè vaig tenir un petit fallo de bateria, no la vaig posar a carregar el dia abans!! Quina pena perquè va ser un dia molt fanàtic encara que el temps no ens acompanyés.\nSortida: Montgrony (La vena)


Linux - Owncloud: sincronització d'arxius - Guies BibTIC at Universitat Pompeu Fabra\nOwncloud: sincronització d'arxius\nOwncloud: sincronització d'arxius: Linux\nAccés a ownCloud\nInstal·lació del client d'ownCloud\nFem un cop d’ull al procediment per a Linux, disponible a http://owncloud.org/sync-clients, tenint en compte que pot variar segons la distribució de Linux que s’executi. OwnCloud ens proveeix de clients preestablerts per a les principals distribucions: CentOS, Debian, Ubuntu, SLES, OpenSuse i Fedora.\nEn aquest pdf instal·larem ownCloud sobre Ubuntu 18.04. En una pestanya X-Term executarem les ordres següents per afegir la clau del repositori a apt:\nwget -nv https://download.owncloud.org/download/repositories/production/Ubuntu_18.04/Release.key -O Release.key\nAfegirem i instal·larem el repositori:\necho 'deb http://download.owncloud.org/download/repositories/production/Ubuntu_18.04/ /' > /etc/apt/sources.list.d/owncloud.list\napt-get install owncloud-files\nFinalment, instal·larem l'aplicació des d'Ubuntu Software:\nOwncloud requereix alguns passos per a la seva configuració. Configurarem el nostre servidor ownCloud amb els paràmetres següents:\nAdreça del servidor: https://owncloud.rp.upf.edu. Cal especificar https:// per a utilitzar una connexió segura i xifrar totes les dades per enviar I rebre.\nNom d’usuari i contrasenya: usuari de recerca.\nEscollir l'opció per defecte que sincronitza totes les dades cap al servidor i especificar la carpeta de destinació per a l'agent ownCloud.\nCom qualsevol altra eina de sincronització, ownCloud recau de forma rellevant en el funcionament de la xarxa per treballar correctament. Si no especifiquem el contrari ownCloud utilitzarà el màxim de banda ampla disponible per realitzar la sincronització d’arxius el més ràpid possible. Quan treballem en connexions lentes l’usuari necessitarà ajustar la càrrega i la descàrrega de banda ampla per limitar-la. Aquesta opció la trobarem a dins de la pestanya "Xarxa":\nOwnCloud necessita ports web per treballar. En funció de l’organització on ens trobem, pot ser necessari ajustar els paràmetres del servidor proxy.\nCancel·lar l'eliminació d'arxius\nPer defecte, ownCloud sincronitza automàticament tots els nostres dispositius configurats, per la qual cosa qualsevol canvi passarà automàticament a tots els dispositius configurats amb el mateix compte a ownCloud. Si afegim un arxiu a qualsevol dels nostres dispositius, l’arxiu automàticament es crearà als servidors i passarà dels uns als altres. De la mateixa manera, si esborrem un arxiu o carpeta en qualsevol dels dispositius, l’arxiu desapareixerà de tots els dispositius connectats.\nSi esborrem l’arxiu per error el podem recuperar des de la interfície de la pàgina web: entrem a https://owncloud.rp.upf.edu i ens identifiquem com a usuaris.\nFem clic a "Fitxers esborrats" per seleccionar la llista d’arxius esborrats del nostre compte.\nNaveguem pels documents esborrats I cerquem l’arxiu o carpeta que volem recuperar. Un cop seleccionada senzillament fem clic a "Restaurar" i l’arxiu es tornarà a enviar a tots els dispositius configurats.\n<< Anterior: Windows\nSegüent: Mac OS >>\nDarrera actualització: Dec 1, 2020 1:08 PM\nEtiquetes: carpetes, recerca poblenou, recerca poblenou català


Per Quim Curbet dijous, de maig 30, 2013\nEl clima mediterrani s’ha distingit sempre, i sobretot, per la gent pintoresca que l’habita. Éssers insegurs, que cada dia es miren el cel abans de sortir de casa, esperant poder veure indicis de les incidències climàtiques que hauran de suportar durant les hores que els toqui trescar per les voreres i els camins. Un cel net i assolellat pot omplir-se de núvols goluts i amenaçadors al cap de pocs minuts i, al revés, després de la darrera gota pot tornar a brillar un sol espatarrant que estavella les pedres, o pot bufar un vent sec i emprenyador que faci volar la roba estesa fins al paral·lel 54. Durant les primaveres i les tardors és quan els soferts habitants d’aquest clima se les veuen més negres, no hi ha cap predicció vàlida, ni tecnològica ni popular que valgui. Ningú fa cas dels homes del temps i tampoc escolten ja les dites de l’avi. “A mal temps bona cara”, diuen, però el pobre mediterrani no sap mai ben bé quina roba posar-se. Abans, quan els mestres ens preguntaven per les dife…\nPer Quim Curbet dimecres, de maig 29, 2013\n"Hi ha «or» dins l’error, però cal saber-lo trobar."\nUn error només és un error quan qui el comet està convençut que actua correctament. Ens equivoquem per ignorància o per impotència, l’error –per molt humà que el considerem– no és positiu, tot i que és gairebé requisit necessari en qualsevol actuació humana. Adonar-se de l’error és la nostra grandesa, persistir en l’error la nostra feblesa, perquè a vegades ens sentim molt més còmodes instal·lats en les nostres diàries falsedats. Tots som fills de les il·lusions dels sentits o de l’esperit, la humanitat ha basculat constantment de l’error a l’horror, ha après de les seves equivocacions i ha construït una civilització poderosa, però també s’ha encegat en idees errònies que ens han portat a molts carrerons sense sortida. Mary Baker Eddy –una espècie de Teresa Forcades americana del segle XIX– deia que «La veritat és immortal, però l’error és mortal». Lionel Jospin –una espècie de Pere Navarro francès– afirmava que «Tenir convic…\nPer Quim Curbet dissabte, de maig 25, 2013\nTolerar no és comprendre ni acceptar, tolerar no és posar-se en una situació de neutralitat, tolerar no és deixar de combatre el sectarisme, la superstició o l’estupidesa. Tolerar és renunciar a lluitar-hi amb la força i fer-ho només amb les idees. «Tolerar consisteix en estimar més la llibertat –diu André Comte-Sponville– que la pròpia posició, el debat més que la coacció i la pau més que la victòria.» La tolerància ha de ser relativa i circumstancial, un no pot declarar-se tolerant en qualsevol circumstància ni en relació amb qualsevol cosa, això significaria instal·lar-nos en una mena d’amnèsia total. La tolerància neix precisament d’una actitud crítica, d’un posicionament concret, neix del «No estic d’acord amb el que dius, però defensaré amb la meva vida el teu dret a dir-ho» de Voltaire. La tolerància no ha estat mai ben vista per la dreta nacionalista, ni per una religió que, malgrat tenir per bandera «la caritat cristiana» ha advocat sempre per intentar imposar com sigui els s…\nPer Quim Curbet dijous, de maig 23, 2013\nRecordo sovint amb una mena d’enyorança les olors dels meus estius, de vacances en una vila de la Costa Brava. Olors de mar, però també de fruites sovint madurades en excés, de cremes solars preventives i curatives, de verdures bullides i de carn arrebossada, l’olor de les saques estibades davant la porta d’una indústria tapera, el flat de socarrim d’un petit tren que anava i venia feixugament de la capital, i també la ferum d’un gran dipòsit de gas ciutat que s’interposava diàriament en el nostre camí cap al poble. En tot allò que fa referència al territori i la memòria solem tenir una cultura de postal. I oblidem que els paisatges també fan olor, i que més enllà dels colors i les formes, i de les imatges estereotipades d’El Escudo de Oro que duem clavades als ulls, hi ha tota aquesta informació odorífera, que queda reclosa en el fons més recòndit del nostre inconscient, i que sorgeix quan menys ens ho esperem, activada per alguna fragància volàtil que excita imatges insospitades. …\nPer Quim Curbet dimarts, de maig 21, 2013\n«Era una bona persona», aquesta frase sol ser el colofó, o l’encapçalament, d’un obituari clàssic, però què és la bondat? Que és ser «bo»? Tothom té una part clara i una altra d’obscura. Quan arriba l’hora del record fraternal, els amics tenen una tendència vertiginosa a oblidar les humanes febleses del finat i a recordar només la part clara de les seves accions. He de confessar que a mi sempre m’han agradat les necrològiques, si més no, com a gènere literari, s’ha de reconèixer que tenen la seva gràcia. Però, per què la bondat és un concepte tan utilitzat en aquesta mena d’articles? Segurament perquè no es tracta exactament d’una virtut comprovable i contrastable, sinó d’una conjunció de virtuts, a parts variables. Parlem de bondat en una persona quan trobem en la seva personalitat graus diversos de generositat, de compassió i de benvolença i afirmem el contrari quan trobem a faltar precisament els graus mínims d’aquestes virtuts. Maquiavel deia que el temps no espera, que la bondat és…\n«El temps no espera, la bondat és impotent, la fortuna és inconstant i la maldat és insaciable.»\nPer Quim Curbet dilluns, de maig 20, 2013\nHem après una llengua\nen els regalims enfangats de la terra,\nens hem sadollat amb un paisatge que ens cou\nl’ànima, hem alçat banderes de sang i or damunt\nels murs i hem escrit poemes fugissers a\nla sorra de la platja, però finalment\ntots ens sentim estrangers,\nestranys en una pàtria\nPer Quim Curbet dissabte, de maig 18, 2013\nMés enllà de les pors reals que ens tenallen diàriament, vivim en temps d’angoixes, no sabem ben bé què ens amenaça ni qui concretament, però alguna cosa bull eternament en les nostres entranyes. Davant l’amenaça d’un gos rabiós, tremolem de por, fugim, ens amaguem, però contra l’angoixa de trobar-nos amb un gos darrere de cada cantonada no hi podem fer res, l’angoixa és la por a l’inconegut. Com podem vèncer allò que no existeix? Com podem lluitar contra un enemic que no és real? El filòsof danès Søren Kierkegaard deia que l’angoixa és el vertigen de la llibertat. L’angoixa és el preu que ha de pagar la raça humana pel coneixement i la consciència. Som conscients de la impossibilitat de lluitar contra el temps, el deteriorament físic i contra la mort i això ens angoixa. L’angoixa és el producte de la nostra desobediència i probablement ja va néixer en nosaltres en aquell primigeni moment en què Eva va mossegar la poma, aleshores vam travessar la fina línia vermella que separa la incons…\nPer Quim Curbet dijous, de maig 16, 2013\nLa meva àvia cultivava roses de colors i textures evanescents, emparrades en una sòlida estructura metàl·lica que ens havia fet un tiet planxista. Quan arribava la primavera els capolls començaven a florir feixugament entre ramats de pugó que pasturaven salvatgement per les fulles, com en els prats deliciosos que ens anunciaven els capellans en els salms de quaresma. El mes de maig era el mes de Maria, temps de flors i de pluges. I era també l’època en què un grup de senyores de la Girona vella organitzaven un concurs d’azalees i de rams de flors sota els arcs dessacralitzats de l’església de Sant Pere de Galligants. Aquell invent, altament fotogènic i concorregut, va morir d’èxit a mitjans dels anys vuitanta, per passar a esdevenir una mostra propiciada per l’ajuntament i que es desbordava pels patis ignots del barri vell. Ara –dolç destí de les coses de la ciutat dels quatre rius– aquest esdeveniment ha tornat a morir d’èxit per segona vegada. Les flors han quedat arraconades per les …\nPer Quim Curbet dimecres, de maig 15, 2013\nDe fet la bellesa no existeix, és un concepte vague que voleia sense rumb entre els nostres pensaments més pregons i que sorgeix, a vegades, per a il·lustrar sentiments passatgers o emocions primordials. Hi ha una subtil diferència entre el concepte «bellesa», que és una qualitat sensible, i el fet de ser «bell», però generalment els confonem i tot queda a l’albir del nostre relativisme innat. Darrere de la bellesa, quan hi pensem fredament, sempre hi busquem una essència, un fet definitori, un criteri o un cànon que es pugui considerar universal. Però la bellesa, com gairebé totes les coses d’aquest món, és relativa. El temps, les cultures, l’educació i les afinitats personals, la condicionen radicalment i ben poques coses convoquen realment a la unanimitat darrere d’aquest mot, que d’altra banda utilitzem ben sovint per a qualificar conceptes ben peregrins. La bellesa d’un cos jove, d’una posta de sol o d’una flor, però també la bellesa d’una idea o d’una acció. La bellesa no tant so…\nPer Quim Curbet dimarts, de maig 14, 2013\n• Guillem Terribas: a peu o en bicicleta, el llibreter ressegueix el camí que tracen els mots. Somriu perquè en el fons se sap posseïdor d’una veritat ineluctable, que s’amaga darrere del llom d’un llibre que només ell coneix.\nPer Quim Curbet dilluns, de maig 13, 2013\nDilluns de maig, la vida insisteix i la cridòria dels ocells s’infiltra per la finestra. S’albiren núvols en la llunyania. Costa respirar, malgrat la primavera. L’ambient es fa espès.\nEl mes de juliol de 1940 va començar el que aviat s’anomenaria la «batalla d’Anglaterra». Durant més de 9 mesos els avions alemanys van intentar trencar la moral i la força d’una nació que en aquells moments estava contra les cordes. Winston Churchill va definir aquell moment com «Our finest hour», la nostra millor hora i probablement la més decisiva, per a Anglaterra i també per al món sencer. Des de l’inici de l’amenaça es van dictar normes d’autoprotecció de la població civil, quan les alarmes sonaven tothom havia de córrer immediatament cap als refugis i així es va fer disciplinadament durant les primeres setmanes. Després, la gent va començar a saber identificar el perill en funció del soroll dels motors dels avions i de les explosions de les bombes, l’espant de la guerra s’havia convertit de sobte en una rutina quotidiana. Afirmava Sant Agustí –o era Cicerò?– que l’habitud és una segona natura. L’habitud desplaça la consciència i fins i tot l'anul·la, això és especialment útil…\nD. Sam Abrams: ulls menuts i ample bigoti. De tant en tant desvia la mirada cap un horitzó imaginari i clou el gest amb mitja ganyota. La seva conversa, enfilada amb mots exactes, fluctua damunt la taula amb un deix de sons ultramarins.\nPer Quim Curbet dijous, de maig 09, 2013\nEivissa, venint de Girona amb Ryanair, és un indret remot, una illa ignota, enclavada enmig d’un mar de relativa grandària, però indubtablement poderós i completament encès de blau. Eivissa és una illa prehistòrica, solcada per pedres misterioses, plantes que exsuden olors germinals i on encara s’observen rastres d’una antiga cultura rural. Camps farcits de garrofers i de casetes blanques s’estenen per l’interior, rodejats pels pobles de la costa, dedicats al cultiu del turisme. Eivissa és un indret apartat del temps, vull dir que el temps transcorre d’una manera lleugerament diferent. La gent, els eivissencs i els que fa temps que ja s’han adaptat al clima, caminen un grau per sota de l’habitual, més lentament que al continent, i les broques dels rellotges sembla que parin a hores convingudes per compensar l’excedent de temps que s’acumula a cada racó de l’illa. Eivissa fou durant segles un faralló perdut a mercè dels vents, de la pirateria i –Camus deia que el clima és una injustícia– …\nEl coneixement és com una mena de relació tortuosa entre el subjecte i l’objecte, entre la matèria i l’esperit, entre allò que tenim a dins i tot el que ens envolta. No s’ha de confondre coneixement amb veritat, perquè tot és veritat, fins i tot la mentida és una veritat en si mateixa, abastable. Però el coneixement no ho és, creure en la possibilitat d’un coneixement absolut entra més aviat dins dels viaranys de la religió El coneixement no és un tresor amagat en una illa perduda en l’oceà. Conèixer és pensar, és com una mena de filandre nerviüt que viu i es passeja pels intestins de la realitat. El coneixement es mou i es rebrega, s’alimenta de tot el que ens concerneix i va creixent, acumulant anells que anomenem certeses i que viuen just el temps necessari per deixar pas a altres anells, com en tot ésser viu. Per aquesta raó hi ha qui afirma que el coneixement s’elabora sempre contra un coneixement anterior. La filosofia s’interroga, el coneixement respon, la filosofia elabora idee…\nPer Quim Curbet dimarts, de maig 07, 2013\n«L’Audiència de Palma deixa sense efecte la imputació de la infanta Cristina»: Ha quedat clar que la justícia és igual per a tothom, però que no tothom es pot pagar un bon advocat.\nPer Quim Curbet dilluns, de maig 06, 2013\n«Hi ha en el món moltes injustícies, però n’hi ha una de la qual mai se’n parla: el clima.» (Albert Camus)\nPer Quim Curbet divendres, de maig 03, 2013\nHi ha crisi, personal o col·lectiva, quan es constata que coses que ens concerneixen es decideixen sense tenir-nos en compte. El món canvia ràpidament i nosaltres anem quedant pel camí, gairebé sense alè. La cisterna dels paradigmes entre els quals hem surat, a vegades com qui fa el mort, durant els darrers cinquanta o cent anys s’ha buidat de cop i ara es comença a omplir d’un altre líquid que encara no tenim identificat. Ja em perdonaran el experts que surten a la tele, però no hem de confondre crisi amb recessió. Això darrer és contra el que intenten lluitar els nostres governants, resguardats darrere de les pantalles de plasma. Es tracta de superar un cicle econòmic, un antull de la borsa, unes xifres fredes en una fulla de càlcul. Una crisi és alguna cosa més, és com una tempesta perfecta, que tenim damunt del cap, i per ara no s’albiren clarianes. Deia Harry Truman, quan encara era un obscur vicepresident dels Estats Units, que «hi ha recessió quan el veí perd la feina, la depress…\nPer Quim Curbet dijous, de maig 02, 2013\nMiquel Ruiz va néixer entre Saturn i Neptú. Els seus ulls sorgeixen com dos planetes petits en òrbites excèntriques, que només s’amaguen uns instants darrere d’un aparell fotogràfic. En Miquel és esperit i matèria, és ombra i llum i és un home enganxat a una càmera. Les fotografies el persegueixen i el precedeixen. Pensa en imatges i, com tot bon professional, construeix perfectament les fotografies en el seu cervell molt abans de prémer el disparador. Diuen que una imatge val per mil paraules, però en Miquel és una cosa i és l’altra, els mots brollen de la seva boca amb la mateixa velocitat en què «venta» una fotografia. Parla del passat com si fos un etern present, amb verbs que ressonen i que xiulen entre les seves dents, amb un català empordanès, empeltat d’andalús i de gitano, i amb un deix de francès de verema. El vent de l’Empordà es dissol entre els seus dits i la llum d’innumerables capvespres es reflecteix entre uns cabells ja blancs. La seva caterva d’amics és un irrenunciab…


Revisió del 12:47, 15 maig 2011\nRevisió del 12:04, 7 maig 2011 (modifica)\nm (Movent Categoria:Símbols de l'Antic Egipte → Categoria:Símbols de l'antic Egipte)\nRevisió del 12:47, 15 maig 2011 (modifica) (desfés)\nL'''' uræus ''', o ''' ureus ''', és una representació de la deessa [[Uadyet]]. La imatge del uræus constituir l'emblema protector preferent de molts [[faraons]], qui eren els únics que podien portar-com a atribut distintiu de la reialesa.\nUræus va ser el terme que va emprar Horapolón, un estudiós del [[Alt Egipte]], a finals del segle V aC, en el seu tractat '' Hieroglyphica '' on mostra una interpretació ideogràfica de l'escriptura [[jeroglífica]], i des de llavors es va mantenir aquest nom.\nEl uræus tenia forma de [[cobra]] i, algunes vegades, portava la [[corona Roja]] del [[Baix Egipte]] i la [[corona Blanca]] de l'Alt Egipte. La deessa [[cobra]] [[Uadyet]], solia figurar junt amb la deessa [[voltor]] [[Nejbet]], com a representants de l'Alt i Baix Egipte.\nUadyet, originària del delta del [[Nil]], simbolitzava al Baix Egipte, deessa protectora de l'[[faraó]], era una serp que actuava com a protecció de déus i faraons a la [[mitologia egípcia|mitologia]] del [[antic Egipte]] i se li atribuïa la característica de ser molt poderosa. Encarnava a les deesses solars.\n[[Categoria: Mitologia egípcia]]\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/wiki/Especial:MobileDiff/7567666»


EL PPCV ha descobert CARRAIXET - Diari La Veu\nDissabte, 23 de setembre de 2017 06:15h\n"...canta-li a la terra i a un poble que no mor...."\nCarta d'agraïment al Sr. Joaquín Albadalejo Martínez, diputat del PP al Congrés Espanyol\nEl Grup CARRAIXET, amb més de 45 anys als escenaris, cantant sempre en valencià (la variant dialectal del català, pese a qui pese) volem agrair profundament la publicitat de la nostra cançó LES PARRANDES, que –suposem, de manera involuntària– ens ha fet darrerament. En la seua intervenció prehistòrica el passat dilluns 18.09.2017, on demanava que se suspengueren les actuacions de grups que canten en valencià en la celebració del Dia Europeu de les Llengües, a Torrevella, el proper 26.09.2017, ens ha emocionat comprovar el seu coneixement de la lletra de la cançó.\nNo obstant això, i malgrat fer un recull d'obvietats que potser vosté desconeix, ens agradaria que tinguera en compte aquests punts\n1. El Grup CARRAIXET, creat a finals de la Dictadura, és el grup musical EN ACTIU que canta solament en valencià més antic del País Valencià.\n2. El Grup CARRAIXET ha omplert places, carrers i escenaris recorrent la geografia valenciana des de fa més de 45 anys (vosté encara no havia nascut), farcint de festa i de reivindicacions SEMPRE EN LA MATEIXA LÍNIA IDEOLÒGICA.\n3. Les seues integrants –actualment 4 dones, filles del cofundador Lleonard Giner– han patit en la vida privada els insults i la intolerància de persones afins a la ideologia que el seu partit professa.\n4. Lleonard Giner i Mur, cofundador del grup en els anys 70, va morir l'any 2005 sense que el seu poble natal reconeguera la seua tasca en la cultura i la música. Les seues filles han hagut d'esperar que el seu partit quedara fora de l'Ajuntament per a rebre aquest reconeixement.\n5. Vosté i el seu partit, tan valencians i valencianes, van permetre el tancament de la Televisió Valenciana, una ferramenta cultural i laboral que donava oxigen a centenars de persones al mateix temps que no deixava que es deteriorara un dels principals patrimonis de la nostra terra: la llengua.\nLa llista de detalls que impliquen vosté i el seu partit en l'estratègia per a destruir, a poc a poc, la nostra cultura és molt llarga. Encara que la prova més evident és que escoltem poques declaracions en valencià, tot i que en tinguen coneixements. Diuen que una llengua no es mor perquè no l'aprenga qui no la sap, sinó perquè no la utilitza qui la coneix.\nSi vosté creu realment que –a hores d'ara, i després de tot el camí recorregut– les seues prehistòriques declaracions ens faran tirar enrere, a nosaltres i a gent com nosaltres, crec que no coneix les arrels i la força de la terra.


L'oli d'oliva de les Garrigues té Denominació d'Origen Protegida. El programa "De la terra" parla de la seva elaboració i de les qualitats que el fan excepcional.\nAquest oli es produeix des de temps immemorial a les comarques de les Garrigues, el Segrià i l'Urgell. L'oli amb la Denominació d'Origen Les Garrigues té una baixa acidesa i s'ha de fer, com a mínim, amb un 90 % d'olives arbequines.\nA Maials, en David, pagès i músic, explica que a la regió les olives arbequines creixen molt bé i comenta com se'n desenvolupa el conreu i la collita. També interpreta un cançó dedicada a l'oliva arbequina.\nEls pagesos de la zona acostumaven a construir cabanes de volta de pedra seca, convertides ara en patrimoni arquitectònic. En Fèlix, picapedrer, ensenya una d'aquestes cabanes on es guardaven les eines per treballar la terra i els animals i on alguns pagesos, fins i tot, hi vivien. També explica el secret de la seva construcció.\nA les Borges Blanques hi ha el Parc Temàtic de l'Oli, una instal·lació que pretén ajudar a promocionar l'oli d'oliva. A l'exterior hi ha una premsa de catorze metres de llarg i una olivera de 2.200 anys d'antiguitat. En Jordi, historiador, parla de la importància del fet que, l'any 1762, el duc de Medinaceli hi introduís l'oliva arbequina.\nA Arbeca, la família Beget es dedica a la farmàcia des del segle XVII. A la seva farmàcia, expliquen que les fregues a base d'oli ja es feien en temps del romans i que molts medicaments també tenen com a base l'oli d'oliva.\nL'Albert, un pagès dedicat a l'oliva, comenta com es recullen les olives mecànicament. Ell ha optat per fer servir màquines vibradores en comptes del tradicional sistema del pentinat.\nLa Rosa controla el procés de producció de l'oli a la Cooperativa de Juncosa: rentat, amassat, centrifugació, decantament i filtratge.\nFinalment, en Jaume, cuiner d'un restaurant de les Borges Blanques, fa cargols a la llauna amb oli d'oliva.


Camaleó, camufla el teu treball - Plagi - Més per a tu - Visitants - Coneixeu-nos - Universitat de les Illes Balears\nUIB Coneixeu-nos Visitants Més per a tu Plagi\nCamaleó, camufla el teu treball\nEl valor de l'honradesa\nSempre he pensat que la feinada que fa un camaleó per canviar el color de pell és quelcom intrínsec al seu ser; és propi de la seva espècie, però no de la nostra. Com a humans, no podem canviar de color, tret que ens pintem o enganyem.\nCamuflar una referència, canviar-ne només algunes parts, intentar enganyar qui la llegeix no funciona. Pot ser que aconsegueixis el teu objectiu temporalment. No obstant això, sempre sabràs que aquest camuflatge és presumptuós i que solament serveix per autoenganyar-te. Trobes que realment s’ho paga?\nQuin sentit té plagiar? De què serveix fer-se passar per una altra persona, i també apropiar-nos dels seus textos? A qui volem enganyar? Creiem que realment la societat pot avançar contant-nos mentides i actuant sense honradesa?\nCodi d'integritat de la Universitat de les Illes Balears\nCodi d'integritat en la recerca a la Universitat de les Illes Balears\nNormativa sobre frau acadèmic en els processos d’avaluació de la Universitat de les Illes Balears\nLes imatges que il·lustren aquesta campanya han estat creades a partir de la tasca duta a terme en el projecte d'innovació i millora de la qualitat docent Guia de bones pràctiques per a la prevenció del plagi. Deixa empremta!, PID 192013 IRIE (Institut de Recerca i Innovació Educativa), UIB-GOIB.\nLa investigadora principal d'aquest projecte és la doctora Cristina Gil Membrado i formen l'equip investigador els doctors Rubén Comas Forgas, Alfred Martín Oliver, Mercè Morey López i Jaume Sureda Negre, als quals, des dels agraïments pels seus comentaris i consells, se sumen les aportacions del professor de la Universitat de les Illes Balears, el doctor Santiago José Cavanillas Múgica.\nPujau al tren de la divulgació científica de la UIB amb motiu de la Nit Europea de la Recerca More news


MÉS per Palma denuncia el retard de dos anys en la targeta turística - IniciativaVerds\nArrel de la web > Informa’t! > Notícies > MÉS per Palma denuncia el retard de dos anys en la targeta turística\nTot i que a principis d’aquest any, la Fundació de Turisme n’havia concretat alguns detalls, “encara no tenim cap notícia sobre la posada en marxa de la targeta turística. Lamentem haver perdut dos estius que haguessin servit per posar en valor l’oferta cultural de Ciutat i vincular-la a l’activitat econòmica i turística”. El regidor de MÉS per Palma, Antoni Noguera, recorda que la coalició aposta fermament per totes aquelles propostes i iniciatives que vinculin el trinomi cultura, economia i turisme, perquè “creiem en la cultura com a vertader motor que contribuirà a enfortir l’economia”.\nLa coalició municipal considera que la tasca del Partit Popular en aquesta matèria ha estat un despropòsit majúscul després del fracàs d’idees com la dels urinaris prefabricats als centre de la ciutat, les barques al Parc de la Mar, els balls de saló al Teatre Principal, els quioscos cervesers damunt la Murada i als peus de la Seu. Perden el temps en coses freeks i cares i deixen de banda les accions veritablement importants.


Col·lecció d'artistes contemporanis catalans - Fundació Vila Casas Pag. 38\nLa seva obra no utilitza objectes ni paraules sinó que transporta l’espectador a racons llunyans i silenciosos. Els constants viatges constitueixen un aportació fonamental per a la seva incessant necessitat creativa i expressiva. Tria espais que connecten amb la seva sensibilitat i malenconia, vivències sentides i que incorpora dins la seva psique per tal de deixar fruir a través de les imatges, de les seves emocions. Alicia Ibarra experimenta amb nous materials i amalgames per tal d’obtenir textures inèdites i transformar la matèria en quelcom viu i sempre canviant, doncs cada quadre és un univers de llums, de textures i de sensacions.\nPintor i gravador que formà part de la segona avantguarda catalana. El seu treball arrossega influències cubistes, fauvistes i del corrent abstracte, tot i estar emmotllat dins d’una figuració expressiva, colorista i melancòlica. Els seus paisatges, figures i natures mortes són el resultat d’un llarg procés de meditació i d’estructuració, on l’antagonisme de cromatismes fluorescents genera serenor i poesia.\nPintor d’emocions, de sentiments, d’experiències vitals que s’alliberen en la superfície de la tela per esdevenir reflex de la seva pròpia existència. Si bé els seus inicis es concreten dins de l’informalisme orgànic que més tard abandona per donar pas a un període més figuratiu, en l’actualitat, el seu llenguatge plàstic esdevé expressionista. Dosi de contrastos latents, de crua i sinistra rebel·lia, defugint de la mimesi natural tot i ser presoner del seu món interior.\nEmprant un llenguatge plàstic annexionat a l’art pop i que circumscriu a una pintura de caràcter metafísic seduïda per les idees de De Chirico, reflexiona sobre la relació entre l’ésser humà i l’espai habitat. Les seves composicions ens ofereixen paisatges urbans reduïts a la més mínima expressió, sense la presència humana, sense detalls ni elements superflus, i on s’erigeix amb força una arquitectura sintètica d’estructures geomètriques. No hi ha vida, només espais per habitar..., escenografies desmesurades d’urbanisme vertiginós creades pels humans que contraresten amb l’aspecte gràcil i divertit d’uns colors intensos i vitals.\nDibuixant de retrats psicològics, cossos traçats per poètiques i neguitoses sutures que emfatitzen la fragilitat corpòria, símbol i imatge del Cosmos. Les seves obres amaguen referències líriques d’autors com ara el crític d’art José Corredor-Matheos. Representacions que, sobre un rígid suport metàl•lic, ennobleixen l’anatomia humana per mitjà de majestuosos contorns i nítids espais lumínics. Les dicotomies home-abisme, llum-tenebra, ple-buit, matèria-etèria, són reflex d’unes idees adscrites dins de la tendència del realisme abstracte.\nAmb les seves imatges redimeix a la fotografia de ser un simple testimoni presencial i que sota una expressa voluntat d’anar més enllà del visor transforma en disciplina interactiva per mitjà del film gràfic sobreimprès. Microscòpiques gemmes de color són encastades delicadament en els seus curiosos fotogrames. Superposa pintura i fotografia sota un desig de retroalimentació per tal de mostrar-nos una realitat que clama per ser escoltada i sortir de l’anonimat.\nArtista francès, viu a Tolosa on és professor d’arts gràfiques. Pintor interessat en els mitjans audiovisuals i digitals. Des de l’any 2011 treballa en diferents projectes en col·laboració amb l’artista català Jordi Cerdà, es tracta de treballs basats en la confrontació i l’intercanvi, és a dir, en la proposta-resposta. Un dels projectes més coneguts és el que es va iniciar el 2003 al voltant de l’obra de Kafka, pintures de gran format, sèries numèriques, pel·lícules, etc., que es va exposar a la Fundació Vila Casas l’any 2013.


Fira del Tomàquet del Vallès Oriental a Santa Eulàlia de Ronçana - Socpetit.cat\nFira del Tomàquet del Vallès Oriental a Santa Eulàlia de Ronçana\nLa VII Fira del Tomàquet del Vallès Oriental a Santa Eulàlia de Ronçana es realitzarà el dissabte 23 de juliol de 9 a 20 hores i el diumenge 24 de 9 a 14:30 hores.\nEnguany, la principal novetat és que l’hort de l’Espelt canvia d’ubicació. Ara està ubicat a la masia El Molí d’en Vendrell, molt a prop del lloc on es fa la fira i es podrà visitar l’horta ecològica d’en Javier Gargantiel, tot un luxe per als visitants,\nTot just ara els productors tenen les tomaqueres amb els primers tomàquets de la temporada, tomàquets amb olor i gust.\nA banda, hi haurà activitats per a tots els públics:\n– Un tast especial per a nens i nenes fins a 12 anys. La resta de tastos només seran per persones de més de 12 anys.\n– Un taller familiar específic per als nens i nenes que serà molt interessant: “BIODIVERSITAT. Fem petits hotels d’insectes”.\n– Tallers pràctics i les visites a l’hort. A més, hi trobareu parades de productors de proximitat amb tomàquets, pa, oli i productes elaborats amb tomàquets.\nLes varietats antigues de tomàquet es podran provar a les 11 i a les 12:15. Un cop acabat l’últim tast, a les 13:30h, es podrà degustar i veure com els cuiners de CUINAVO, un col•lectiu format per cuiners i restaurants de la comarca que volen apropar els productes locals i de qualitat de la comarca al públic mitjançant accions gastronòmiques, fan una demostració de com han cuinat les tapes que es degustaran, tot un luxe i per a totes les edats!\nMés informació a Productes del Vallès www.productesdelvalles.files\nGastrokids i Familiària a Empúries\nXXI Festa del Renaixement a Tortosa\nFires i Festes de Sant Narcís a Girona\nFira de la castanya de Viladrau, Osona


La base: Infantil B i Juvenil C - ceeuropa.cat\n13 Desembre 2018\tRedacció\nCelebració d'un gol de l'Infantil B Andrés Satan\nPels jugadors de la plantilla suposa el seu inici al futbol 11 després de la seva etapa en el format de futbol 7 i, així mateix, anar saltant les diferents categories fins donar un pas més en l'aprenentatge dels diferents conceptes del joc i la seva formació com a jugadors d'equip. Moltes són les diferències en aquest pas, des del número de jugadors de la plantilla, el tipus de camp, el canvi de tamany de la pilota, els metres a recòrrer, la dificultat que es troben al jugar contra equips que són d'un any més grans dins de la seva lliga, etc.\nÉs, per tant, un gran canvi que han d'anar assimilant amb el pas del temps. Aquest equip juga a la Primera Divisió d'infantils al grup 2. Els 19 jugadors que conformen la plantilla són nascuts al 2006. Ara mateix l'Infantil B, després de les deu primeres jornades, es troba situat 6è amb 16 punts i ja ha guanyat 5 partits. En aquesta etapa de formació, però, cal incidir en l'aprenentatge continuat, ple de nous conceptes, en la relació amb els companys i entrenadors, en el respecte i també en els hàbits diaris que ajudaran a la formació del jugador.\nNo hem d'oblidar que són nens i que la part de passar-s'ho bé ha d'estar molt present. Estem davant d'un grup molt cohesionat i que fa que es treballi en un clima molt positiu entre els jugadors i entrenadors. EDels 19 jugadors, fins a 14 són sortits de l'Escola no federada del club. La plantilla està composada per dos porters, en Isaac (que és la seva primera temporada al club) i en Joan (que ve directament de l'Escola de l'Europa). Els defenses són Bruno, David, Pol (l'any passat a l'Aleví A) en Marc Romero (2a temporada al club), Alejandro (que ha tornat al club) i Domènec. Els mitjos són Josep i Tomàs (l'any passat a l'Aleví B), Marc Ariza, Marc Boada, Cesc, Leo i Hugo, que jugaven la temporada passada a l'Aleví A. Finalment els davanters són Guille (de l'Aleví A), Pol Marchuet, Roger Margalef i Joel (que provenen de l'Aleví B).\nL'equip només ha incorporat tres jugadors de fora del club, fet que fa que sigui més fàcil treballar el dia a dia. El seu entrenador, Pablo Tramullas, una persona de club que també ha passat per moltes categories com a jugador del Futbol Formatiu, treballa junt amb els seus ajudants Jordi Borrull i Marc Bernaldo, que van ser companys en els equips de la base, fent bones temporades amb algun campionat i ascens. Ara tots tres ja duen 3-4 temporades compaginant els estudis, la feina i el futbol. És la seva segona temporada amb l'Infantil B. També aquest any els acompanya Álvaro López, qui també ha passat per la base com a jugador i ara inicia el seu primer any com a entrenador.\nEn Pablo comenta que l'evolució és positiva, ja que els jugadors cada cop s'entenen millor. "Els propis entrenadors coneixem com és cada nen i van adaptant-se a les pròpies dimensions del joc, a interactuar amb els companys dins del camp ocupant racionalment els espais, etc. Hi ha molts canvis per a ells, però la seva evolució com a grup és ascendent i a un ritme molt ràpid", comenta el tècnic, el qual remarca que "un primer any de futbol 11 pels nens és complicat, però alhora l'avantatge de la facilitat que tenen d'adaptar-se ho fa més senzill. És obvi que estem en els canvis físics que per edat toca en l'etapa infantil entre els 12-14 anys. Aquestes diferències dins la categoria es noten molt, com quan s'utilitza el físic per buscar un joc més directe i anar a les disputes. Aquí, lògicament, l'equip ho pateix més".\nTramullas argumenta que "cal combatre aquests inconvenients per seguir formant i trobant la manera de contrarestar aquest tipus de joc o qualsevol altre amb la nostre manera de jugar, on intentem que els jugadors es relacionin dins del camp, ocupin bé els espais i interpretin el joc decidint les millors opcions. Per això intentem entrenar els conceptes, que la pilota sigui la protagonista i buscant que el jugador pensi, s'equivoqui o encerti, però que li suposi un aprenentatge". Preguntat sobre els objectius, l'entrenador admet que "no ens marquem un objectiu esportiu, ni la direcció esportiva ens ho diu. En aquesta etapa els jugadors s'ho han de passar bé, han de gaudir entrenant i jugant. És un any important per posar les bases pel futur i així ens prenem aquest repte".\nEl tercer equip juvenil de l'entitat ja forma part de l'etapa de competició dins del que és el futbol de base, ocupant el primer any dels tres que composen l'etapa de juvenils. El 'C' competeix sempre a la difícil categoria Preferent, en aquest cas al grup 3 dels quatre grups que té aquesta categoria. Un grup que agrupa equips de la zona de Lleida, Manresa, Vallès i Barcelona. Grup sempre difícil, ja que es troben equips que, en altres entitats, són el primer equip juvenil del club.\nLa Preferent en divisió juvenil és una categoria que canvia totalment respecte la Divisió d'Honor o Preferent cadet. El Juvenil C està composat per 19 jugadors: els jugadors de la casa, que es van iniciar a l'Escola no federada del club, són Marc Pueyo, Victor Ibar, Marti Pesquer, Victor Gonzalez, Joel Verdú, Uri Casas i Adri Madueño. També està Adri Ortega, qui sortint de l'Escola del club a cadets va marxar a la Damm i aquest any torna a vestir l'escapulada, així com Ferran González, que es va incorporar la temporada passada. Els jugadors nous d'aquest any són:Raul Otton, Pablo Romero, Èric Ortega, Isma Valentin, Arnau Pons, Pau Santanach, Roc Carles, Oriol Pons, Ivan de la Cruz i Èric Iglesias.\nPels entrenadors, amb Jordi Puig al capdavant, és la seva tercera temporada portant el juvenil de primer any. En Jordi és una persona ja amb experiència, que coneix la categoria i sap com treure rendiment als jugadors perquè cada dia tinguin una millora i rendiment positiu. Al seu costat, desde fa dues temporadas, en Fran Güells, també amb experiència i que es complementen molt bé. Completa el cos tècnic Maxi. Tots tres gestionen una plantilla compensada sobre el camp i que, des de mitjans d'agost, treballar per fer-se com equip i adaptar-se el millor possible per poder competir conjuntament cada cap de setmana.\nAra mateix l'equip ha jugat 12 partits i està en la desena posició amb quinze punts. A nivell esportiu, el seu objectiu principal és la permanència, un repte sempre difícil per com és la categoria, pel tipus de rival i perquè l'equip està composat per la totalitat de primer any, tret que només comparteixen Europa i Jabac. En Jordi ens comenta que "l'inici de temporada ha estat difícil a nivell de resultats, donat que aquesta etapa és nova pels jugadors d'un equip que també són la meitat nous i que, per tan,t necessiten tots un proces d'adaptació. Ara bé, estem molt contents de poder entrenar aquest grup que cada entrenament tenen una gran implicació i veiem una evolució positiva que ajuda poc a poc a estar millor sobre el camp i tenir millors resultats".\nEl tècnic afirma que el Juvenil C és "un dels pocs equips que competeix amb una plantilla de primer any de juvenils i això ho assumim com un repte gran, ja que cada setmana hem de jugar contra equips més desenvolupats físicament i ens força a estar bé en defensa, juntar-nos bé per ajudar-nos i ser més sòlids i amb pilota tenir les coses clares, intentar jugar ràpid i evitar el joc que pugui beneficiar els altres equips". L'entrenador admet que l'equip juga en "una categoria exigent pels jugadors, però que han d'aprofitar per desenvolupar-se, per iniciar-se en una etapa de juvenils on segur que ells mateixos han vist moltes coses diferents de l'etapa de cadets".\nPel que fa als objectius, Puig considera que "van encaminats a dos ben clars: un primer esportiu, on el club li dona importància aquest equip per mantenir la categoria i poder tenir jugadors que surten de cadets en una categoria exigent perquè després el pas al Juvenil B o fins i tot al Juvenil A sigui més fàcil. Ens marquem esportivament, la permanència. Personalment vols intentar superar la fita de la temporada passada quant a resultats i joc. El segon objectiu, entendre que estem formant jugadors i aquests nanos tenen molt de marge per tal de poder millorar- Esperem que molts puguin tenir l'oportunitat d´estar l'any vinent al Juvenil B com a mínim".\nL'Infantil B celebra un gol a la lliga / Galeria d'imatges: Andrés Satan\nL'Infantil B celebra un gol a la lliga / Galeria d'imatges: Andrés Satan L'Infantil B celebra un gol a la lliga / Galeria d'imatges: Andrés Satan\nPartit Infantil B - Montañesa Partit Infantil B - Montañesa\nEl tècnic del Juvenil C, Jordi Puig El tècnic del Juvenil C, Jordi Puig\nAcció del Juvenil C - Cerdanyola Acció del Juvenil C - Cerdanyola


Acte commemoratiu del 20è aniversari de la inclusió de "L'art rupestre de l'arc mediterrani de la Península Ibèrica" - Arqueoxarxa - La Ruta de l'Art Rupestre - Museu d'Arqueologia de Catalunya\nLa Ruta de l'Art Rupestre\nLa Ruta de l'Art Rupestre mostra una sèrie de conjunts excepcionals que ens parlen de la vida a la prehistòria, que van ser creades en alguns casos fa més de 8.000 anys, i que la UNESCO va declarar Patrimoni Mundial per la seva singularitat.\nMuntanyes de Prades - Oficina de Turisme de Montblanc\nCentre d'Interpretació d'Art Rupestre Els Abrics de l'Ermita\nCentre d'Interpretació d'Art Rupestre de la Roca dels Moros del Cogul\nCentre d'Interpretació d'Art Rupestres Muntanyes de Prades\nAls Abrics de l'Ermita, situats a la serra de Godall (Ulldecona), es conserva un conjunt excepcional de pintures rupestres que han estat declarades Patrimoni Mundial.\nConjunt d'art Rupestre dels Abrics de l'Ermita\nConjunt d'art Rupestre de les Muntanyes de Prades\nConjunt d'art Rupestre de la Roca dels Moros de Cogul\nLa Roca dels Moros representa un dels conjunts d’art rupestre més emblemàtics i millor conservats de Catalunya.\nEsposicions on line\nUn espai sagrat: La Roca dels Moros del Cogul\nActe commemoratiu del 20è aniversari de la inclusió de "L'art rupestre de l'arc mediterrani de la Península Ibèrica"\nDescobreix l'Art Rupestre. Tria la teva activitat!\nLa directora general del Patrimoni Cultural, Elsa Ibar; el director de l’Agència Catalana del Patrimoni Cultural, Josep Manuel Rueda, i l’alcaldessa del Cogul, Núria Civit, participaran demà, 29 de novembre, en l’acte de commemoració dels 20 anys de la inclusió “L’art rupestre de l’arc mediterrani de la Península Ibèrica” a la llista de Patrimoni Mundial de la UNESCO, que tindrà lloc al jaciment de la Roca dels Moros, al Cogul (Garrigues).\nL’acte, comptarà amb les intervencions del Dr. Eudald Carbonell, catedràtic, director d’excavacions de l’Abric Romaní i vicepresident de la Fundació Atapuerca; de Jordi Pardo, arqueòleg, especialista en la gestió del patrimoni cultural; i del Dr. Ramón Viñas, prehistoriador i especialista en arqueologia del comportament simbòlic.\nA les 12 hores, l’acte començarà amb la projecció de l’audiovisual commemoratiu del 20è aniversari de la declaració, seguit de la benvinguda a càrrec de l’alcaldessa del Cogul. A continuació, la directora general del Patrimoni Cultural i el director de l’Agència Catalana del Patrimoni Cultural explicaran les actuacions de gestió i difusió del Departament de Cultura de l’art rupestre des del 1998 fins a l’actualitat. Seguidament, intervindran el Dr. Eudald Carbonell i Jordi Pardo que parlaran d’art rupestre i patrimoni mundial, respectivament. Finalment, Ramón Viñas farà una visita institucional a les pintures rupestres de l’abric de la Roca dels Moros.\nL’any 1998 es va incloure a la llista de Patrimoni Mundial de la UNESCO “L’art rupestre de l’arc mediterrani de la Península Ibèrica”, un expedient que inclou un total de 757 jaciments d’art rupestre, 62 dels quals es troben a Catalunya. El patrimoni mundial es distingeix pel seu valor universal excepcional, una herència insubstituïble que cal transmetre en les millors condicions a les generacions futures. En el cas de l’art rupestre llevantí, es tracta d’un testimoni únic que parla del món real i simbòlic dels pobles prehistòrics que habitaven l’arc mediterrani de la Península Ibèrica abans dels primers alfabets. La commemoració dels 20 anys serveix posar en valor aquest patrimoni cultural i natural de Catalunya de rellevància internacional.\nACTIVITATS 20è ANIVERSARI PATRIMONI MUNDIAL. Desembre de 2018\nDescobreix l'Art Rupestre. Tria la teva activitat\nFlyer.pdf 300,02 kB\nOn Jaciment de la Roca dels Moros, el Cogul (les Garrigues)\nPreu Acte gratuit\nDossier de premsa 3,303 MB\nCommemoració 20è aniversari\nImatge de grup


I Pla Municipal d'Igualtat de Gènere de Calvià\nI PLA MUNICIPAL D'IGUALTAT DE GÈNERE DE CALVIÀ 2019-2021\nEl document, aprovat en el Ple municipal, preveu a partir de 5 àmbits d'actuació l'execució de 22 línies estratègiques\nEl municipi de Calvià compta amb el I Pla Municipal d'Igualtat de Gènere, després de la seva aprovació en Ple, que s'ha elaborat amb la implicació de tots els departaments municipals i amb les aportacions dels diferents grups municipals i de la ciutadania.\nEl Pla, que preveu una vigència de 2 anys (2019-2021) s'estructura en 5 àmbits d'actuació: la coeducació; la protecció social i el mercat de treball; el temps lliure i la qualitat de vida; l'urbanisme, la mobilitat i el medi ambient, i la violència masclista. Cadascun d'aquests eixos, fixa unes línies estratègiques amb els objectius i accions que es duran a terme. En total són 22 línies estratègiques, 66 objectius i 155 accions.\nEntre els objectius i accions previstes, es preveuen, per exemple: accions formatives i de prevenció adreçada a la comunitat educativa per educar en l'ús no sexista de les xarxes socials i dels videojocs; incorporació de clàusules socials d'igualtat en les contractacions públiques amb l'Ajuntament; tallers de formació sobre igualtat i esport per als clubs esportius; la incorporació de la perspectiva de gènere en el disseny i ordenació urbanística, o incrementar les activitats de prevenció de la violència masclista en els centres educatius del municipi i en els centres juvenils.\nEl I Pla Municipal d'Igualtat de Gènere de Calvià va dirigit a tot el municipi de Calvià i està plantejat per donar resposta a tots els obstacles que es presenten en qualsevol àmbit de la societat, amb l'objectiu de dur a terme una política d'igualtat d' oportunitats en el municipi des de la perspectiva d'una transformació social sobre actituds i valors. Per a això, el document contempla l'elaboració de polítiques transversals d'igualtat en les diferents àrees municipals i la col·laboració d'altres institucions i entitats socials.\nEl Pla es pot consultar aquí\nCoordinació per donar suport social al carrer


Joan Coromines en l'Onomàsticon fa un repàs de les assemblances del topònim de Dénia amb altres noms de lloc d'origen indoeuropeu del continent. N'accepta, d'inici, una procedència "paleohispana" per la força d'un document que ell creu irrefutable: unes monedes ibèriques trobades a Dénia que suposadament porten la llegenda del nom de la ciutat, Diniu, amb signes ibèrics, encara que ell no adjectiva el topònim estrictament com a "ibèric".\nDóna per bona la transliteració de 'Diniu' que porta la moneda. La forma llatina que ens ha arribat és 'Dinium' segons el geògraf de Ravenna, i també 'Dunium' i Dianum', aquesta última confonent-la amb el nom de la deessa Diana i convertint-la, així, en l'Artemisa grega. A partir d'aquí, Coromines explica l'evolució del topònim, a través de l'àrab, fins arribar a Dénia.\nAra bé, la moneda no diu exactament 'Diniu' sino 'ta.ba.n.i.u'. La confusió ve perque Hübner, del qual se n'assabenta Coromines, va llegir els dos primers signes ibèrics com a un de sol: TI, en lloc de TABA, que és tal com resulta d'una transliteració més acurada. El professor Fletcher Valls diu que es va crear, llavors, una seca inexistent.\nEs pot plantajar, doncs, que 'Tabaniu' no és Dénia, malgrat la trobada de les monedes a aquesta ciutat. Dues més se'n van localitzar: una a So Na Cassana (Menorca) i una altra a Azaila (Terol), segons documenta Ricardo Martín Valls. Últimament se n'ha trobat una altra a Banyoles de Tivissa.\nPer tal de que Tabaniu esdevingués 'Dinium' i 'Dianum', els cataginesos haurien variat el nom de Tabaniu a *Taniu per semblança a la seva deessa Tanit. Els romans desprès de la seva victòria canviarien el nom de Tanit per la seva Diana. Aquesta evolució semàntica vindria ajudada per l'assimilació de la "a" a la "i", 'da(ba)niu>diniu' que recollirien els escribans llatins. Això és una història bonica però no versemblant.\nEl fet és, però, que numismàtics com Leandre Villaronga, Esteban Collantes i Fernando Alvarez Burgos indican que, per la seva tipologia, aquestes monedes corresponen al convent de Ceasarausgusta i que situen la seca cap al nord de l'Ebre, a Domeño, Navarra, o a Débanos, Sòria, o a la vall del Jalón (d'Aragó) o fins i tot que estava ubicada a Hinojosa del Jarque (Terol) coincidint, segons un dels autors, amb la seca d'una altra moneda de la mateixa tipologia que diu Tamaniu que seria la ciutat que informa Ptolomeu com Damania i Plini com Damanitani. La dispersió de les troballes de 'Tamaniu' més cap a llevant, se n'han trobat a Vilagrassa (Reus) a Castelló i a València, fa pensar, com a més probable, la ubicació de la seca a la província de Terol. .\nRelacionat amb el radical 'tan-', Martin Valls esmenta que la llegenda d'una moneda ibèrica que diu 'Tanusia' podria correspondre a Demús, costa amunt prop de Gandia. Els numismàtics esmentats anteriorment , però, es decanten cap a Tamuja (Extremadura) per la seva tipologia celta.\nEl fet de que no consti directament el topònim de Diniu escrit en iber, no en treu de que pertanyi a aquesta llengua. L'assemblança és clara amb Tabaniu o Tamaniu respecte a l'acabament de la paraula.\nEL SUFIX 'IU'\n'Taban', 'Taman' i 'Din' serien, doncs, els arrels dels topònims amb un sufix 'iu'. Això ens porta a considerar si el sufix 'iu' equival a un determinant de lloc. Seria un paral.lisme a l'estil basc '-oi', que en molts pobles pirinencs prenen la forma 'ui', 'uey' o 'ué', el primer en zona catalana i les tres variants en l'aragonesa.\nCoromines no compara el nostre Diniu amb el topònim del poble de la Ribagorça Denui, del qual en fa un estudi arribant a una base '*dinui' (encara que en aquest cas el mestre s'inclina per un hipotètic 'adin' del qual en dóna una gran informació ibèrica que ara en diríem col.lateral), malgrat l'aparença entre els dos, Denui i Diniu, el mestre no els relaciona entre ells.\nEl sufix 'iu' també el trobem en altres escrits ibèrics sobre ploms, en el del Pujol del grau de Castelló (avui en dia ja no existeix el pujol) apareix: 'borberroniu', 'atuniu', 'egarriu'. També a la Punta d'Orlell de la Vall d'Uixó: 'atilebeiu'. En la resta d'escrits ibèrics obtinguts en localitats de la rodalia de la Plana, a Borriana i a Betxí (El Solaig i St. Antoni) no apareixen aquests sufixos. Se'n troba un en el plom de Llíria: 'bidugarriu'.\nPer una banda i pel que fa als ploms, '-iu' presentaria una consonància 'ju' equivalent al basc 'jo' que en aquesta llengua té un sentit de "pegar", "tocar" "fer" o també de 'joan', "anar-se'n," presentant el verb al final. En els topònims, però, tindria un sentit d' "indicació": "heus aquí, aquí està, correspon a...". El nom de Tamaniu ens ha arribat llatinitzat com 'Damani-a' o 'Damani-tani' trencant la possible consonància de la "i". A més, ens dóna la idea que el gentilici o pertanença llatina '-tani' és equivalent al sufix ibèric '-iu' d'aquests topònims.\nL'escriptura ibèrica presenta , també, exemples de noms de lloc amb desinència en '-u' com Turiasu (Tarazona) i Bursau (Borja). En noms comuns, l'iber pren també desinències amb '-i' i 'en '-u': 'ban>ban-i'; 'san>san-i'; 'bas>bas-i', etc.; 'biur>biur-u'. El problema és saber quina funció tenen aquests sufixos. Com s'ha vist, se n'han trobat pocs noms en l'epigarafia ibèrica amb sufixos 'i-u' junts. Tot plegat fa pensar que són una excepció i que aquests noms podrien referir-se a topònims. En aquest respecte, Untermann creu que són, però, antropònims.\nNo és nova la idea d'intentar trobar topònims en els escrits ibèrics, el Sr. Román del Cerro va desxifrar els ploms de la Serreta d'Alcoi i el del Solaig prenent tots els noms que hi sorten com a topònims però amb resultats molt discutibles. (1)\nEn iber existeix un sufix prou comú, que els especialistes transliteren com a 'nüi' o 'nwi' i uns altres com a 'nmi', el fonema no és segur però estan tots d'acord que es tracte d'una nasal. Crec que també presenta una similitud amb els '-iu' de Castelló. (2) Les monedes de 'tabaniu', però, no van ser encunyades a la zona de la Plana sino, probablement, a la zona del baix Aragó, la qual cosa demostra una relació estreta entre una banda i l'altra del Maestrat. Amb el sufix '-nüi' donaria *'Tabanui'.\nLes seques de Tabaniu i Tamaniu, però, es trobaven dins d'una zona en la qual ja hi havia elements celtíbers on la la lletra "u" es feia servir també com a semivocal: 'aualos' per 'àvalos' i, fins i tot, amagar una nasal: *'tamanin' (3).\nCom que 'Diniu', Dénia, es troba en zona completament ibèrica descarto tot element celta. El sufix '-iu', doncs, guarda relació amb els bascoides '-oi' pel que fa al topònims.\nEn el supòsit que els noms relacionats en el plom de Castelló fossin noms de lloc, caldria demostrar-ne la seva existència en la zona (4). La coincidència del mateix significat en noms comuns no demostra que s'estigui referint a les localitats concretes.\nEL RADICAL 'DIN-'\nParalel.lismes: Coromines, com s'ha vist, arriba a una base '*dinui' al topònim del poble ribagorçà de Denui que el considera d'arrel ibero-basca. A Burriac es va trobar una ceràmica amb una inscripció ibèrica que diu 'dinin'. En el plom de la Penya del Moro de St. Just Desvern apareix 'dinbazte'. El sintagma 'timor' del plom d'Ullastret conté 'din-bor' i Untermann registra un antropònim 'Dinius' que ell diu que és "gal".\nEL RADICAL 'TABAN-'\nPel que fa a l'arrel 'taban' podem presuposar que coincideix amb 'taman' per confusió de la bilabial sonora per la nasal, confusió molt estesa en la nostra geografia antiga. Encara que fossin dues seques diferents podrien significar la mateixa cosa. Paral.lels ibèrics són 'tabate', 'taban' i 'tabarros'.\nEn el bronze d'Àscoli surt un antropònim 'Umarillun Tabbantu', en rigor ibèric 'Mbar-ildun Tabantu', on queda palès el radical 'taban-'. La grafia amb dues '-bb-', tal com ve escrit en llatí aquest antropònim, reforça la idea que és un fonema 'b' i no una 'm' com sovint es confon, com és en el cas de la primera part d'aquest mateix antropònim. (5)\nTrobem localitats que contenen, en la seva toponímia antiga, l'element 'man': "Nu-man-ti-a", "Ter-man-ti-a", "Ne-man-tur-ista" i també corresponen a aquesta categoria els 'men-ti-sa' que pertanyen a Montesa i La Guardia de Jaén actuals. Trobem escrit 'mantir' en ibèric a Roda de Ter (possiblement de 'bantir'). En basc actual 'men/man' vol dir "domini/obediència" (6).\nVeiem com en aquests casos l'arrel 'man' ve precedit del prefix 'ta-' o '-da': 'taman'. El referent basc ens dóna casos com 'dabilen' que vol dir "que va" "que es mou" on 'bil' és "anar, caminar" i es converteix en topònims com 'da-bil-ur' "corrent d'aigua", també amb el prefix 'di-' de "tendència" dóna 'di-joan-a' que vol dir "l'emigrant" "el que se'n va" literalment, d'on 'joan', com he dit abans, és "anar-se'n".\nL'arrel basca 'in' atribueix la idea de "fer", "crear", "produir", "donar", "concedir", "dispensar", on surten formes com 'indazu' "doneu-me", o 'indar' "força". Personatges ibèrics van portar noms que hi fan referència com 'Indebelez' , potser l'Indíbil que deien els romans, 'Indikortes' i 'Indo'. No he trobat en basc actual la forma prefixada '*d-in-i-a' paralel.la a la 'di-jo-an-a' però la mecànica de la llengua la faria possible, un equivalent iber d'aquesta mena fóra versemblant. 'D-in-iu' seria "lloc de força, de poder, de concessió". Actualment en basc està recollit el terme 'din' que vol dir "mesura, proporció, tant com".\na) 'Diniu' i 'Tabaniu' són localitats ibèriques diferents.\nb) El sufix 'iu' indica la pertanènça del lloc.\nc) El morfema ibèric '-nüi' i el sufix basc '-oi' és equivalent al ']n-iu' de 'Diniu' i 'Tabaniu'.\nd) Els topònims en llengua ibèrica tenien un significat clar per als seus habitants.\nAntoni JAQUEMOT BALLARIN\n(Editat en el butlletí del XXIX col.loqui de la Societat d'Onomàstica que va tenir lloc el desembre 2002 a Teulada (Marina Alta)\n(-1-Román del Cerro en el seu treball amb títol "La ofrenda de los pueblos", que segons ell es el que vol dir el sintagma ibèric 'iunstir', localitza, en el plom dit de la "Serreta d'Alcoi", 41 pobles de Contestània que fan ofrenes al santuari de la Serreta d'Alcoi i 15 més del plom del Solaig que van ofrenar al santuari que ell creu que va existir a les termes de la Vilavella de Castelló.\n(-2-Els fonemes 'mbar' o 'übar' en grafia llatina es presenten com 'umar' procedent d'un 'un-bar' on la nasal "n" ve precedida d'una "u". En alguns escrits ibèrics aquesta nasal s'indica expressament: 'nübar'. En el cas de '-nmi' o '-nüi', en canvi, en els escrits ibèrics transliterats en grec donen "na-i", també en llatí en el cas de 'Nalbe'. Se'n troba un d'escaduser sense aquesta nasal especial escrit: 'abanui'. El valor fonètic, doncs, d'aquesta nasal varia segons la percepció del so de qui la sent i la transmet en l'escrit .\nEn el plom esmentat de Castelló no hi apareix cap sufix '-nüi' i és on surten els sufixos 'iu'. Estem davant de '-nüi' = '-niu' ortografiat així per part de l'escriba?. En el plom de la Punta d'Orlell, apareix una forma: '-nmli' potser amb un altre significat. És evident, doncs, la dificultat que es tenia per representar aquest fonema.\n(-3) La pronunciació semivocàlica de la "u" en celtíber corrabora la seva transliteració en llatí "vv"=w i la seva posterior pronunciació a "v", però també hi ha inicis d'una pronunciació en "m": 'Nouanokun' traduit en llatí com 'nomanticum' "de Numància".\n(-4-Admetent que els sufixos 'iu' conformin topònims i li donéssim aquesta qualificació als noms esmentats més amunt en el plom de Castelló: 'Borberroniu', 'Egarriu' i 'Aduniu', podrien ser, per mera suposició: Borriana, La muntanya de St. Antoni de Betxí i Onda respectivament com a candidats més propers a la llengua ibera i a la geografia de la zona.\n'Borberron(iu)' caiguda de la "b": *Bórrerron; haplologia per les dobles "rr": *Bórreon i llatinitzat Borriana. Cap al port de Borriana, en el grau, s'ha descobert les runes ibèriques que bastien una torre de vigilància. L'arrel basca 'borr-' que denota "lluita, baralla", correspondria a la ibèrica de 'borbe'. 'Errun' en basc és "lloc per depositar ous" i també "l'amplada d'un vaixell", lloc semblant a un "recipient o recinte". *'Borbe-erron' seria "torre de defensa".\n'Egarr(iu)'. 'Egar' en basc és "sed" i 'agor' "riu sec"; 'igar' "plantes seques"; 'legor' "terra seca". El riu que desguassa prop de Borriana porta el nom de "Riu Sec". "La localitat del Riu Sec" podria ser la muntanyeta de St. Antoni de Betxí , per on el riu passa per desota. En el cim hi havia un poblat ibèric on s'hi ha trobat diverses ceràmiques i epigrafies.\n'Aduniu'. 'Edontzi' en basc, vol dir "got, vas, copa" per extensió podria ser "artesa" "concavitat en la llera del riu". En el naixament del riu Sec, al costat d'Onda hi ha un lloc que li diuen l'Artesa. Adun(iu) podria ser Onda, en àrab era Alumdi o Alondi.\n(-5-Coromines indica en l'Onomàsticon, a rel d'un topònim 'taber', que el substrat castellà ibero-líbic 'támara o támbara' té dos accepcions: la de "llenya o troncs petits" i la de 'boll o pallús". La manca de la "n" en lloc de la "r" i el seu significat crec que ho fa inviable tenir-lo en compte per al nostre cas).\n(-6 Vegeu la meva comunicació sobre Manresa en el XXVII col.loqui).\nDiccionario Euskera-Castellano, Castellano-Euskera P. Múgica\nCentre d'Estudis de la Ribera d'Ebre (Jornades d'Arqueologia) Asensio, Miró i Sanmartí\nDesciframiento de los plomos de la Serreta de Alcoy y Solaig J.L. Román del Cerro\nLéxico de Inscripciones Ibéricas J. Siles\nLengua y Epigrafías ibèricas D. Fletcher Valls\nVocales y consonantes nasales en la lengua íbera J. Rodriguez Ramos\nIberos J.R. Pellón