LANDS OF GRACCUS: de novembre 2012\nNo em fa res reconèixer que els resultats electorals s'allunyen bastant d'allò que havia desitjat. Tot i que per primera vegada he votat el candidat guanyador, s'ha assolit una victòria agredolça. Aiixxxx. Si més no des d'una òptica estrictament de candidatura.\nUna majoria absoluta que donés suport al president Mas, penso que hauria facilitat molt les coses i li hauria permès actuar amb més agilitat. Però els electors indepedentistes han preferit bunkeritzar-se en les seves lleialtats ideològiques, i prioritzar la seva animadversió cap a CiU -guanyada a pols- al risc de jugar-se-la amb l'aposta del tot inesperada fa uns mesos que presentava l'Artur Mas.\nCal, doncs, fer-se el harakiri? No.\nEn primer lloc, amb aquestes eleccions Catalunya s'ha normalitzat. Ara ja tenim que les dues principals forces parlamentàries són independentistes. I això és molt positiu, i cal vetllar perquè es consolidi. Avui, doncs, l'independentisme és més plural, i no pot ser patrimonialitzat per ningú. Com deia l'eslògan dels rosegapastenagues Catalonia is not CiU. I és cert. Això implica que, si es vol, el procés cap a l'estat propi pot continuar, atès que 84 diputats han estat escollits en candidatures que el defensen explícitament. Serà però un procés no tan immediat, atès que caldrà gestionar les diferències programàtiques. Però penso que res insalvable. En aquest cas, la química entre Artur Mas i l'Oriol Junqueras, serà important. Però també ho serà que tots dos controlin els seus respectius patis. I sobretot, en el cas del Duran i Lleida, un dels més grans responsables del resultat final. Cal dir que els diputats duranistes, i en són uns quants, poden tenir la clau de volta, si per exemple, s'opta per una entesa estrictament bipartita, bé a nivell governamental o només parlamentària.\nNaturalment, però, és impossible no llançar una ombra de dubte sobre la viabilitat d'un acord entre aquestes dues forces polítiques. Entre altres raons, perquè en totes les ocasions anteriors on era possible portar-la a terme. mai acabà de quallar. Potser és que la química entre sengles dirigents del moment no funcionava. Però ara, és possible que sí. O en tot cas, penso que l'objectiu del moviment sobiranista civil, seria pressionar fins a l'extrem, per fer-ho possible. I aquí l'ANC, entre d'altres, té un paper clau a desenvolupar.\nEn segon lloc, les eleccions han registrat un augment de la participació. I això ha legitimat encara més els resultats. Aquest augment de la participació, no ha anat en detriment, ans al contrari, del suport a l'independentisme, tot i que és evident que ha donat lloc a una mobilització de l'electorat espanyolista, que tenia un fotimer d'opcions per escollir (PP, PSOE, C´s, UPyD, PXC...). L'evolució de l'espanyolisme a Catalunya, però, va en la línia del freakisme més desacomplexat. Són freaks elements com la Camacho, la Chacón, el Rivera i el Cañas, per la qual cosa no convé malbaratar gaire temps amb ells. L'únic que cal procurar és mantenir-los el màxim possible en l'òrbita marciana en la que viuen, i sobretot que no se'ls acudeixi intentar baixar a la terra i convertir-se en gent normal,\nFinalment, una tercera reflexió. L'entrada de la CUP penso que és una gran notícia, en principi. Conec molts membres d'aquesta organització, amb alguns dels quals vaig compartir militància en altres èpoques, i amb alguns altres tinc una relació d'amistat que es remunta a dècades. Amb el seu salt a la política nacional, però, ara es veurà obligada a cohesionar-se ideològicament, i, atesa la seva naturalesa local, penso que això pot acabar resultant en conflictes entre els diferents corrents que hi conviuen. Espero i desitjo que els puguin reconduir. També caldria aprendre dels errors dels solidaris, i evitar convertir la seva feina parlamentària en un show continu. La contundència no està gens oposada amb unes formes mínimament presentables. Jo espero que el vedetisme i el personalisme no es traslladi en la manera de fer dels tres nous diputats cupers. Si ho aconsegueixen, poden esdevenir un actor polític rellevant, i tallar les ales al fals regeneracionisme que pretén vendre el Rivera i companyia.\nBuf com sempre m'he enrotllat massa. Aquestes eleccions les he viscudes amb una clau de tristesa infinita, i potser per això no m´he acabat d'implicar. Jo diria que el resultat tampoc ha estat per llançar-hi coets, però és el que hi ha. I així com en la vida has de plantar cara als obstacles que t'apareixen, ara en la política del nostre país, caldrà fer front als reptes, i sobretot a l'acció histèrica del govern espanyol i dels seus aliats civils, tots els quals, n'estic segur, no només han contribuït a intentar un cop d'estat electoral, sinó que, en part ho han aconseguit, I això només és el començament. Caldrà estar-hi amatents.\nPost penjat el 26.11.2012\nPublicat per JOSEP a 20:13 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: ANC, ARTUR MAS, CUP, ORIOL JUNQUERAS\nFa quasi 30 anys que sóc independentista i 10 anys que escric aquest bloc, i sento que avui és el dia més important de tots ells. Podria ara escriure sobre la rellevància de tot plegat, però penso que seria sobrer. Ja som tots grandets i ens afaitem. Sabem què ens juguem. De manera que em limito a dir-vos que ENDAVANT! Penjat el 25.11.2012\nPublicat per JOSEP a 20:10 Cap comentari:\nEl conte aquest que la Unió Europea podria expulsar 7,5 milions dels seus ciutadans, és del tot inversemblant. Que encara a hores d'ara s'utilitzi com a papu per a fer por a uns ciutadans, que se'ls pren per criatures espantadisses, diu molt poc de la cultura política democràtica d'un país, però sobretot dels qui el difonen i dels qui s'ho creuen.\nLa Unió Europea mai expulsarà Catalunya si aquesta decideix democràticament accedir a la independència i esdevenir un nou estat membre. Punt i final. Naturalment hi haurà d'haver ajustaments, però això és un tema tècnic que es pot resoldre relativament ràpid. Quants eurodiputats pertocaria a la República de Catalunya? Si ho comptem per població, seria si fa no fa com Bulgària, és a dir entre 17 i 18 eurodiputats. Tots ells treballarien full time per Catalunya, no com ara, que els qui ho fan es poden comptar amb els dits d'una sola mà, i encara en sobrarien. A més, és clar, de tenir un comissari propi.\nPerò tornem a conte de por. És cert que l'adhesió s'ha d'aprovar unanimitat, i que això pressuposa que cadascun dels 27 estats membres actuals, i ben aviat, també, Croàcia, tenen un dret de veto. Però aquesta arma, ni Espanya ni cap de la resta de socis l'empraria contra Catalunya. Amb tots els respectes, Catalunya és una realitat política i econòmica que està a anys llum de la majoria d'estats membres, tant en termes absoluts com relatius. A veure si ens ho clavem al cap això i deixem de parlar de “país petit”. En el món hi ha 150 estats més petits que Catalunya. Punt.\nTant a la Unió Europea com al Consell de Seguretat de l'ONU, els qui exerceixen el dret de vet són les potències hegemòniques. Les que no ho són cedeixen sempre a la pressió de les fortes, tot buscant contrapartides el més favorables als seus interessos, i que amagui la seva baixada de pantalons. La pregunta és: és Espanya una gran potència europea, que implica, naturalment, ser-ne un contribuent net al seu finançament? No, la resposta és que no. Tot al contrari. Espanya és qui para més la mà, de manera que no pot jugar a fer el fatxenda. I no només això, Espanya és morosa amb Europa i amb el món. Això en la pràctica la fa feble, perquè els socis europeus, arribat el cas sabran on cargolar si es mostra reticent a baixar de la muntanya.\nPerò fins i tot això no caldrà, perquè establir duanes entre Catalunya i Espanya, perjudicaria d'allò més a l'economia espanyola, començant pels grans bancs espanyoles, o a empreses capdavanteres com Telefònica o el propi El Corte Inglés. No, no ho faran. Una cosa és el “teiatro” que muntaran per intentar impressionar als espantadissos, però arribat el moment, “nastis de plastis”. Se l'embainaran, ara sí, amb un posat fatxenda i encara deixant anar alguna pocasoltada. La qüestió, doncs, no rau en el que farà Espanya, que, com ja hem dit, acabaran embeinant-se-la. No. La qüestió és com fer que els socis europeus pressionin els espanyols a que baixin del burro. I aquí és on hi ha el tema.\nPer aconseguir-ho, com a mínim calen dues condicions. La primera, és que sapiguem vendre que la independència de Catalunya, beneficia a la UE en el seu conjunt i a cadascun dels seus membres en particular. Això pressuposa una campanya de relacions públiques i de comunicació, de primer ordre. També pressuposa crear expectatives, de negocis, d'inversió, d'intercanvis, etc. Per sort Catalunya té un atractiu immens fins i tot a escala mundial, no només europeu. I si cal que el Barça vagi a fer uns quants bolos en aquest context, els fa i punt. Molts ja es donaran per ben pagats.\nPerò la segona condició és la més rellevant. No hi ha res que emprenyi més quan es negocia que un interlocutor frívol o poc seriós, perquè et fa perdre el temps, i amb ell, diners. Per això, el socis europeus han d'estar convençuts que el president de Catalunya i el poble que el recolza, estan realment compromesos amb el procés d'independència. Qualsevol mostra de dubte, d´hesitació, de marxa enrere, i no cal dir de qüestionament, pot ser interpretat com que els estem prenent el pèl, i llavors ens poden enviar a pasturar.\nNo, si es va, es va a per totes, i això no pot estar en qüestió. I ens trobem en un moment massa clau per engegar-ho tot a rodar. No ens ho podem permetre. Hem d'anar de cap cap al mur amb el convenciment ple que l'envestida serà exitosa. I només així comptarem amb el respecte dels nostres socis, que veuran un poble cohesionat, decidit a accedir democràticament a la seva sobirania i que a més pot representar una bona oportunitat econòmica o comercial. Ningú, repeteixo, ningú, s´hi podrà resistir.\n(NOTA: Post publicat inicialment al Nació Digital, el 14.11.2012)\nPublicat per JOSEP a 20:05 Cap comentari:\nFa unes setmanes vaig penjar un post on apareixia el meu pare prenent el sol del 10 de setembre, la vetlla de la gran manifestació\nDes divendres passat, a darrera hora de la nit, la cadira, que mirava cap al mar, ha quedat buida. Per sempre.\nPenjat inicialment el 18.11.2012\nEtiquetes de comentaris: JOSEP SORT ROS\nUna de les coses bones que hi ha en l'actual conjuntura política és que no hi ha marxa enrere. Moviment que sempre emprenya una mica sobretot quan estàs ... conduint. Has d'anar parant compte, no sigui que la vessis.\nAmb la declaració d'intencions d'Artur Mas, de convocar una consulta pel dret a decidir, i amb l'acte de dissoldre el Parlament i convocar eleccions, podem dir que ha traspassat moltes línies vermelles per als espanyols. Els espanyols, és a dir, el govern d'Espanya, mai perdonarà els catalans i les catalanes la manifestació de l'11S. I mai no perdonarà a Artur Mas, que s'hagi posat al capdavant dels ciutadans i hagi traït la complicitat entre la classe política que s'ha anat teixint des de la transició. Efectivament, per a ella, Artur Mas és un traïdor, al qual no se li pot tenir cap mena de confiança.\nNo hi ha marxa enrere. La reacció histèrica i paranoica de la classe politicomediàtica de les darreres quatre setmanes, a Espanya, carregada d'odi i menyspreu, ens indica ben a les clares que els espanyols les estan passant molt malament, que no saben com fer-s'ho, que la Unió Europea els ha traït, per que els ha deixat amb el cul enlaire. Ells voldrien que abans de les eleccions, Brussel.les, per inciativa pròpia, s'arrenglerés amb el seu posicionament fonamentalista. El sol fet de no haver-ho fet, els produeix dolor, ràbia i una immensa set de venjança.\nPer això, Catalunya només té una solució: tirar endavant i arribar fins al final. No ens podem plantejar cap altra hipòtesi o escenari. I hem d'anar a per totes. Tot el que sigui no sortir de la cleda espanyola, representa una destrucció assegurada de la nació catalana. L'hem fet tan grossa, que els espanyols no se'n saben avenir. I això els cou, els corromp, els exalta i els exaspera.\nNomés tenim un camí: cap endavant i a marxa forçades. Hem de cremar totes les etapes. Salvant les distàncies, i les diferències de context, hem de fer el mateix que va fer el poble alemany quan va tenir lloc la reunificació en el període 1989-90.\nCom recordareu els que tinguin uns quants anys, no gaires, però, la reunificació o annexió de l'Alemanya de l'Est a l'Alemanya de l'Oest, es va fer seguint el principi jurídic de l'excepcionalisme pragmàtic, que parlant clar i català, vol dir que es van passar la legislació comunitària per l'arc del triomf i disset milions d'alemanys orientals es van incorporar a la CEE, atès que van esdevenir ciutadans de de la república federal d'alemanya. Entre aquests milions, precisament, una llavors pressumiblement jove ossie, de nom Angela Merkel. L'episodi va ser titllat d'ampliació sense accessió, atès que es va ampliar el nombre de ciutadans de la CEE sense que es produís una accessió de cap nou membre. Llavors el totpoderós President de la Comissió Europea, Jacques Delors, en un discurs el mes de gener del 1990, va referir-se a aquest episodi, qualificant-lo de cas especial.\nPerò què és el que realment va tenir d'especial aquest cas. Doncs segons un altre analista, i tradueixo literalment, que "la voluntat del poble alemany per pressionar envers la unificació hauria forçat la Comissió ha adaptar-se en successives ocasions als canvis que anaven tenint lloc".\nPenso que aquesta ha de ser la nostra estratègia. El poble català ha de pressionar per la independència, per entendre'ns a l'estil danès o finès. Un cop tinguem al nostre abast els instruments políticoinstitucionals adients, hem de començar a tirar milles i no parar. No parar fins arribar allà on ens hem proposat arribar, que seria l'estació de l'estat propi, que és allà on tots els que tenen estat baixen. També Dinamarca o Finlàndia. No ens podem permetre cap dubte, ni cap hesitació. Amb les idees clares i la voluntat forta, perquè el tornar enrere ens està prohibit.\nCom deien els Oasis no hem de mirar enrere amb ira. Hem de mirar endavant amb esperança i promeses veritables i factibles. I aquestes són les d'un país lliure, socialment just, i econòmicament pròsper. Un país que serà en les nostres mans i no en les mans d'altri.\n(NOTA: Post penjat al DGS, el 06.11.2012)\nEtiquetes de comentaris: ARTUR MAS, BERLIN, JACQUES DELORS, OASIS\nPost penjat inicialment el 13.11.2012\nEtiquetes de comentaris: BERLIN, MIQUEL CALÇADA\nLa lògica i la racionalitat s'han acabat imposant. Felicitem-nos-en. Aquest dissabte, pel matí, he llegit que el President Artur Mas, candidat a la reelecció (allò que els americans diuen the incumbent candidate, és a dir qui ocupa el càrrec que està en joc, i aspira a un nou mandat) ha anunciat la inclusió en el nou govern que, si els electors li renoven la confiança, formarà, d'una Conselleria d'Afers Exteriors (CAAEE, o CAE per simplificar).\nNomés han calgut unes quantes jornades des del dia 25 de setembre, que va ser quan el sr, Mas va anunciar la seva voluntat de fer eleccions i de fer un refèndum, per constatar una cosa que era de calaix, i que modestament, en aquest bloc havíem reclamat per activa i per passiva. En aquestes poques setmanes, Mas i el seu war room, és a dir, el seu equip d'estratègia política i assessors, s'han adonat que el front internacional en el procés per la Independència és d'importància rellevant.\nPrimer van ser els atacs a Catalunya per part de la premsa econòmica o generalista anglòfona, pressumptament inspirada des de Madrid, i amb el tema del finançament i la mala gestió econòmica presidencial. Després, amb la marea humana que va significar l'11-S, els corresponsals i els seus caps, van començar a canviar el discurs. I, el govern espanyol fins i tot va posar-se a la defensiva. Això va obligar a variar el foc a discreció ara centrat en l'hipotètic -i fals- no reconeixement de la UE, l'aïllament internacional, etc. De cop i volta, l'escenari internacional es va convertir en una camp de batalla proritari. A Catalunya, el govern i milers d'internautes diàriament van contrarestar les intoxicacions espanyoles, vehiculades bé a través polítics freakis, o de fonts anònimes altament sospitoses. És tan important l'escenari internacional que els espanyols estan donant consignes com la de, paradoxalment, evitar la internacionalització del tema, tal i com va reconèixer fa unes setmanes una eurodiputada socialista després que li tallessin el cap.\nFins ara, però, els afers exteriors de la Generalitat corria a càrrec d'una secretaria. Ara passarà a l'àmbit jeràrquic administratiu superior, és a dir una Conselleria. Màxima expressió política, doncs.Amb un titular que, ja ho dic ara, les passarà de tots colors -i que per aquest motiu, no m'estranyaria que ho fos el propi Mas.\nEra una decisió que s'hauria d'haver pres el 2010, o fins i tot abans, amb els governs Pujol. Val a dir que amb la vicepresidència de Carod Rovira s'arribà a un reconeixement rellevant, en crear-se una vice-conselleria -no recordo si era aquest el nom exacte-. Ara encara es fa un pas més endavant, doncs. Una conselleria exclusiva.\nDes de Reagrupament, ja en el seu moment, el grup de treball d'Internacional, va assenyalar que la formació de la CAE era inajornable, i que a més caldria complementar-lo amb un cos específic de funcionaris o tècnics especialitzats en els afers exteriors, en les seves diferents variants: afers polítics, econòmics, culturals, d'intel,ligència i seguretat, etc, Si tot va bé es farà un primer pas, i després només caldria fer-ne el segon. Posseir, com a mínim, una quinzena o vintena de delegats del govern al món i als organismes internacionals, proporcionarà a Catalunya un enorme volum d'informació, de contactes i de recursos per ajudar al país a sortir de la crisi.\nAixí doncs, ens complau d'allò més la proposta, integrada en el marc de les diferents mesures per dotar Catalunya d'estructures d'estat, i aquesta n'és una d'enorme rellevància.\nN'aprofundirem més en un post proper.\nEtiquetes de comentaris: AFERS EXTERIORS, ARTUR MAS, REAGRUPAMENT\nTOTS SOM GARCIA\nEtiquetes de comentaris: TOTS SOM GARCIA\nUNA ESCÒCIA INDEPENDENT PODRIA SER MEMBRE DE LA COMUNITAT INTERNACIONAL "REMARCABLEMENT RÀPID"\nPublicat al diari THE SCOTSMAN, 01.11.2012\n• Academic insists Scotland’s transition to international stage would be smooth\n• Nation could join UN ‘within days of independence’\n• Westminster agreement would lower chances of opposition\nClaims that countries like Spain and Belgium would try to stop Scotland from joining the EU if Scots vote Yes are “completely unfounded” , according to Dr James Ker-Lindsay, an expert on secessionist conflict from London School of Economics.\nIf Scotland leaves the UK after a “negotiated process” which isn’t contested by Westminster in the event of the Yes vote, then it is unlikely to face serious hurdles from key international organisations.\n“There is little reason to believe that Scotland will face any serious impediments in its attempts to join the UN and other major international organisations,” according to the academic who has worked on secessionist conflicts in Cyprus and Kosovo.\n“In fact it would become a member of the UN within a matter of days following a declaration of independence.\n“Following on from this, one would expect it to become fully integrated into the international community remarkably quickly – most probably within a matter of a few months.”\nAlthough the terms of membership of the EU remain unclear, the academic dismissed recent claims that this might be blocked by Spain and other countries which have refused to recognise Kosovo.\nThere had been concerns that Spain may be reluctant to recognise Scotland over concerns it may encourage the nationalist movement in Catalonia, with similar concerns in Belgium with its Flemish population.\n“Assuming that the process leading to independence is mutually agreed between Scotland the rest of the United Kingdom, there is very little reason to believe that Scotland would face any opposition to statehood from its European partners,” Dr Ker-Lindsay states in a submission to Westminster’s Foreign Affairs committee.\nThe refusal to recognise Kosovo stemmed from its unilateral declaration of independence without the consent of the Serbian Government, the academic added.\nBut the recent Edinburgh agreement to stage the Scottish referendum includes an undertaking on the part of both the Holyrood and Westminster Governments to respect the outcome, suggesting London would be less likely to be an obstacle in the event of a “yes” vote.\nEtiquetes de comentaris: James Ker-Lindsay


Bons propòsits – Ningú és Perfecte\nDies de tall i confecció de llistes electorals. Dies d’encaixar mans i pactes, d’adonar-se de com de sols estan alguns, de veure com una cosa és qui tu vols posar a les llistes, i una altra molt diferent, qui hauràs d’acabar posant-hi. Tot plegat en unes eleccions que totes les porres atorguen a DA però més per descart que per convenciment. Fa uns mesos, a l’escola andorrana d’Escaldes els alumnes de deu i onze anys van organitzar unes eleccions. Van haver de buscar un nom i un logo, configurar llistes i redactar un programa electoral… em consta que hi va haver nois i noies que s’ho van agafar amb ganes… però malgrat el nom, el logo, les propostes i les llistes, el seu equip no va passar el tall: van guanyar els que portaven propostes populistes –com ara posar una màquina de llaminadures al pati– i sobretot amb més amics que els van donar el seu suport. Dura manera d’entendre amb deu anys com funciona la política. Massa sovint propostes que es venen com llaminadures a la porta de l’escola. Logos suats i eslògans cansats que només busquen alimentar alguns egos famèlics. Els estrategs, buscaran omplir les llistes amb les quotes de representativitat: per parròquies, de gènere, per edats, per famílies…\nLa veritat és que val la pena encoratjar tots aquells –que n’hi ha– que es creuen quan els van a buscar, que la seva presència respon a una necessitat real d’aportar alguna cosa a la societat més enllà de cobrir un aspecte de l’espectre potencial dels votants. Mentrestant els andorrans diem que som d’esquerres i que votem al centre mentre deixem que ens governi la dreta.\n19 de gener de 2015 Ningú és PerfecteUncategorized\n7 thoughts on “Bons propòsits”\n19 de gener de 2015 at 9:57 AM\t Respon\nEl poble SEMPRE vota per les llaminadures… no ho dic jo… ho va dir un economista escoces al segle XVIII… las democracies tenen el corc en els seus fonaments… qui mes promet (bandarres, caradures, somiatruites, mentiders compulsius, buenistas desinformats etc) s’emporta les eleccions i despres ja veurem (i veureu) que fem!…\nAquest any els mateixos de sempre (exceptuan els que tenen promes carrec a BRUXEL.LES) amb sigles mes o menys originals i qui dia passa any empeny…\nNomes la mort es irremediable…\nTot plegat ben avorrit.\n19 de gener de 2015 at 11:13 AM\t Respon\nFelicitacions per l’article i pel comentari de “lector esporàdic”.\nMés que avorrir-me, a mi em deprimeix. En moments com aquest, per evadir-me de la crua realitat, en un acte de política ficció utòpica, m’imagino que a aquells que volem ésser responsables dels nostres actes, per exemple mitjançant una ILP, arribem a un acord amb la resta de la societat per a que se’ns deixi una part del territori per a que ens puguem autogovernar…\nUn sol axioma a respectar per fundar la meva ciutat imaginària: “Tracta als demés tal i com t’agradaria que et tractin, tot tenint en consideració les circumstàncies del pròxim, i les limitacions que et son pròpies.”\nArribo a l’orgasme mental quan aquest petit territori va creixent i creixent, fins que el civisme aconsegueix contagiar-se, i com una taca d’oli aconsegueix conquerir tot el país, i part de l’estranger… 🙂\n19 de gener de 2015 at 11:26 AM\t Respon\nSi m’hi vols, guarda’m un lloc!\n19 de gener de 2015 at 8:53 PM\t Respon\nEmocionalment: I tant que t’hi vull!!!\nLògicament: l’axioma fundacional porta implícit que tothom hi està admès. Pràcticament: El quid de la qüestió (que mai supero), està en intentar definir les regles del joc necessàries, per passar de l’entelèquia (que levitant en ella em permet aconseguir l’objectiu de recuperar els nivells de serotonina perduts), a la concreció de l’abstracció per definir com s’expulsen de la imaginària ciutat feliç els incívics, irresponsables i intolerants. Tot això, sense acabar concloent que no hi ha altra solució que acabar muntant una Torre de Babel en forma d’Estat de Dret fonamentat en un principi tant imprescindible com fals, i tant sovint injust: “El desconeixement de la llei no n’eximeix a ningú del seu compliment”. Donat que absolutament ningú, pot afirmar conèixer la Llei en tota la seva extensió.\nNoemí, t’hi guardo un lloc, però no deixarà d’ésser virtual fins que aconsegueixis trobar la solució alternativa (jo no hi arribo). Però no et preocupis si no la trobes. Diuen que d’il•lusions, també es viu.\n21 de gener de 2015 at 12:17 PM\t Respon\nHi ha feina a fer, i com a mínim quatre anys per davant per construir alguna proposta que encaixi amb això que dius. A ingènua no em guanyes 🙂 Almenys estarem ben acompanyats\n22 de gener de 2015 at 8:09 PM\t Respon\nHola de nou Noemí!\nSi que hi ha feina d’ingènua/u a fer, molta, i molt costa a munt….\nTot i que amb menys energia que llavors, et transcric a continuació un text que vaig escriure al bloc d’en Gabriel Fernandez al febrer 2012. La hipòtesi inicial a que faig referència, des de llavors, l’he estat verificant preguntant en entorn de confiança a ex-Consellers Generals i ex-Ministres, potser ho he demanat a uns 6 ò 7, i, excepte un d’ells, la resta m’han validat de forma contundent la hipòtesi.\nEm dic Jordi Deu. La proposició no va tenir èxit. Cap trucada excepció feta la d’en Gabriel. Text sense el preàmbul inicial:\n“Hipòtesi de partida:\nTinc una intuïció (doncs pot ésser falsa). No n’he llegit ni sentit a dir res al respecte (potser el fenomen a que em referiré hagi estat estudiat). Es tracta de que en la meva experiència vital, he captat, potser equivocadament, que la política actua com un poderós iman per aquells d’entre nosaltres que tenen menys principis ètics, i que acumulen un major nombre de defectes capitals (en destaco la hipocresia, la supèrbia, l’ambició i l’enveja), així com la seva fàcil predisposició a mentir i manipular als demés. Evidentment amb nombroses i honroses excepcions, especialment en aquells càrrecs més allunyats de la cúpula de poder.\nAquest perfil psicològic dominant, entenc que no pot ésser col•lectivament útil, tant pel que fa als resultats en el curt termini, com en el llarg termini per causa de la negativa repercussió que el seu model de comportament ten per a la resta de la població.\nEls ciutadans “normals”, tributaris de les seves decisions i comportaments, hauríem de lluitar per capgirar l’actual situació, generant una pressió de selecció (en el sentit estadístic del terme), per tal de promoure el predomini en la política i en la judicatura d’aquells individus, que a igualtat de capacitació, tinguin un comportament més d’acord amb les normes de la bona convivència i puguin servir d’exemple als seus congèneres.\nDemano disculpes als lectors que es puguin sentir ofesos per la meva percepció de la realitat (subjectiva), si aquesta no és compartida i fereixo sensibilitats. No és la meva intenció. Consti que he tingut, i tinc familiars i amics en política.\nEs tractaria de que els ciutadans sense filiació política, aquells que no han estat mai en càrrecs públics ni adscrits a partits polítics, des de la democràcia, però amb exclusió explícita dels polítics, podéssim recollir l’energia suficient per formar un partit polític, sense vocació de continuïtat, per intentar accedir al Consell General amb l’objecte de reclamar els canvis legislatius necessaris per fomentar la selecció que proposo per a la classe política. En definitiva, es tractaria de que aquells ciutadans que estem cansats de la dictadura dels partits polítics (partitocràcia), entréssim en política, per en primer terme fer un escarni a la classe política a la quina no considero legitimada per reconduir l’actual situació, i en segon terme per fer neteja i canviar les lleis que afavoreixen els privilegis de polítics, partits polítics, batlles, poders fàctics, etc. Es tractaria de renovar les regles del joc bàsiques per a que desprès de la revolució dels apolítics, es faci una política del poble per al poble, tot assegurant-nos de que aquells que accedeixin als càrrecs públics, ho facin realment per vocació i capacitació, i que per a la presa de decisions imperi la responsabilitat i l’honradesa. Altrament, no hauria d’haver-hi impunitat.\nM’ofereixo voluntari per sacrificar la meva persona per a encetar una lluita contra la classe política actual, per mirar de caminar en la direcció que proposo, o en qualsevol altra d’assimilable millor.\nHi ha d’haver una massa crítica de voluntaris idealistes suficient que creguin en aquesta proposta d’acció. El meu número de telèfon està a la guia telefònica a disposició d’aquells il•lusos, que com jo, vulguin treballar per intentar reconduir l’actual “statu quo”, fent una societat més justa, i doncs més feliç.\nNo m’autoconsidero suficientment capacitat com per dedicar-me a la POLÍTICA. No tinc vocació política, i no m’agrada el protagonisme. Tampoc em considero un virtuós del comportament com per servir d’exemple. Per tant, si algú altre vol liderar l’assumpte, jo encantat amb ajudar-lo i posar-me a la seva disposició des d’un segon pla. Això sí, donant la cara i presentant batalla quan faci falta.”\n25 de gener de 2015 at 6:39 PM\t Respon\nM’agrada el plantejament, però és incomplert.\nCal redefinir les regles del joc, d’acord. però per fer-les com?\nEntrada anterior‘Je suis Charlie’


descobreix Gaudí amb Barcelona On Line\ndescobreix Gaudí amb Barcelona On Line - 08/31/2002\nBarcelona On Line ha buscat i ha trobat els millors hotels i apartaments per a la teva estada a Barcelona, que aquest cel.lebra el 150 aniversari del naixement de Gaudí. La ruta Gaudí de Barcelona On Line et deixa escollir entre les següents ofertes i crear-te un paquet a la teva mida. Els preus que et mostren inclouen l'estada de 4 nits a l'allotjament escollit, així com les activitats relacionades amb Gaudí que podràs realitzar gràcies al Bus Turístic de Barcelona, que et portarà a visitar totes les obres, edificis i exposicions relaciones amb el genial arquitecte. A més, et regalem una Barcelona Card, una tarja amb la que podràs accedir gratis a transport públic i a 100 descomptes en els llocs més emblemàtics de la ciutat!* Click aquí per a més informació i reserves! *Promoció vàlida únicament per a estades de 4 nits i de mínim 4 persones.


Rajoy i Sánchez apel·len a la convivència per felicitar la Diada\nTuit de Pedro Sánchez per la celebració de la Diada\nEls principals líders polítics d'Espanya s'han afanyat a desitjar una feliç Diada a tots els catalans a través de les xarxes socials. El president del Govern, Mariano Rajoy, i el líder del PSOE, Pedro Sánchez, han coincidit en apel·lar a la convivència en els seus missatges.\nEl més matiner ha estat Rajoy amb un concís missatge en el qual, de pròpia, ha escrit: "Per una Diada de llibertat, convivència i respecte per a tots els catalans. Feliç dia", un missatge publicat passades les 8:30 hores.\nSánchez, per la seva banda, publicava un missatge més elaborat, en català i acompanyat d'una imatge amb uns versos del poeta català Joan Salvat-Papasseit, màxim representant del futurisme en la literatura en llengua catalana. En el seu missatge, Sánchez reivindica de nou la seva via de solució acordada per la qüestió catalana, basada en el diàleg, però coincideix amb Rajoy a desitjar la "convivència".\n"Per la via de l'Diàleg, la convivència i el respecte, un nou acordar per Catalunya és possible. Bona Diada a tothom!".\nD'altra banda, el secretari general de Units Podem, Pablo Iglesias, s'ha limitat a anunciar el seu acte a Santa Coloma de Gramenet costat de Ada Colau i Xavier Domènech a les 12:00 hores.\nFinalment, Albert Rivera, ha apel·lat a la "convivència, la unió i el respecte a les lleis democràtiques" en un missatge publicat aquest diumenge en el qual també anunciava l'acte previst de la seva formació al Moll de la Marina.


CADA COP MENYS LECTORS | El rastre d'uns escrits\n← JERARQUIA LINGÜÍSTICA\nLECTURA DE DOS VERSOS →\nCADA COP MENYS LECTORS\nPosted on 20 gener 1990\tby Carles Camps Mundó\nEn A propòsit de “El cementiri marí”, Valéry diu: “[…] ni simplicitat ni claredat no són uns absoluts dins la poesia —en la qual és perfectament raonable i fins i tot necessari mantenir-se en una condició tan allunyada com es pugui de la prosa, disposats a perdre (sense gaire recança) tants lectors com calgués.”\nTot el text és una reflexió sobre l’especificitat de l’escriptura poètica, i, com sempre en Valéry, sembla dictat per una moderna i reveladora consciència “clàssica”. Però, si ara n’he triat un fragment, no és per l’aspecte teòric, sinó per una qüestió més episòdica que, vista la prostració mercantil de les lletres actuals, pren un especial relleu: “[…] disposats a perdre (sense gaire recança) tants lectors com calgués.”\nSi la construcció valéryniana no fos tan rigorosa, tan verídica en l’esforç arquitectònic, podríem creure que les paraules que acabo de destacar són una boutade feta amb el desig dadà de maltractar el “lector”. Però, com he indicat, res més lluny de la bergsoniana “física de l’intel·lecte” de Valéry.\nEl poeta francès creia sense exhibicionismes —encara que amb l’èmfasi aristocratitzant de qui se sap cada cop més Monsieur Teste— en l’activitat artística com a coneixement mental, i tot l’A propòsit… i també els vint-i-dos anys d’introspectiu silenci poètic de l’autor en són mostres irrefutables. En definitiva, és aquest “treball sense obres”,aquesta no urgència d’existir en presència dels altres per poder ser, el que el porta a l’acceptació radical de la pèrdua de lectors, “sense gaire recança”.\nPerquè, ¿què pot ser la Literatura si no coneixement introspectiu —encara que es “rodi” en exteriors— un cop fan de bufó amb sospitosa eficàcia altres mitjans? I és tan cert que el coneixement —la dissidència: el pensament més enllà del saber— és ja l’únic mot(r)iu que pot tenir l’acció creadora, que tot l’art i tota la literatura definitoris del segle XX han sigut una fragmentadora batalla de les ètiques contra les estètiques, fins i tot contra les mateixes estètiques de la runa que sorgien a mesura que avançaven les obres de demolició de la tra(d)ïció.\nÉs veritat que sovint s’han tirat malament els daus i que, si s’han perdut lectors, de vegades ha sigut per la literal absència de “lletres”, ja que els artistes —en una acrobàcia mental sobre un cervell finalment i fatalment buit— s’ho van arribar a pensar i prou. Però també és veritat que eclecticisme —una de les maneres més laberíntiques d’aprehendre— no vol dir llençar a l’oblit la cartilla de ra(ci)onament intel·lectual i anar corrents a demanar tanda al mercat.\nEl científic sap que indagació no és comunicació, que si vol obtenir res que mereixi dir-se Ciència no ha de caure en la temptació de ser Asimov. Aquesta és la imatge del poeta que reclama Valéry. I si la reflexió es “densifica”, es podrà aspirar a ser sentit ben fons, però no a fer-se sentir per tothom.\nEl crític J. C. Suñén ho definia amb encert parlant de Carlos Barral… “[…] un poeta no preocupado […] en gratificar a la mayor cantidad posible de lectores, sinó por entregar a la conciencia de unos pocos la posibilidad de ejercer […] un acto poético recreativo tan consistente y verdadero como la propia escritura. EI poema, así concebido, aspira a perturbar la experiencia personal […] del lector” (“El País”,17-XII-89).\nFora d’això, només hi ha el departament de vendes.\n“Diari de Barcelona”, 20-I-1990\nAquesta entrada s'ha publicat en Articles literaris i etiquetada amb Cada cop menys lectors, Valéry. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Ordenació singular de terrasses - Seguiment Actuacions - Pla d'Actuació Municipal 2016-2019 - decidim.barcelona\nRevisar l'ordenança actual de terrasses a les places, reforçar la participació ciutadana en el disseny i la gestió de l'espai públic, i establir els mecanismes de gestió i disciplina necessaris per millorar la convivència.\nDefinir ordenacions singulars, aprovació definitiva i implementació. Fase 1 (Vila, Revolució, Diamant, Virreina, Rovira i Tries, Nord i Sol)\nInici 2016-03-01 Fi 2019-03-31\nDarrera actualització el 04/03/2019 04:57\nRegular les terrasses per horari i no per espai\nFlexibilització de criteris d'ordenació de terrasses segons època de l'any\nOferir als establiments un período de transcisió per adapatar-se a l'ordenança de terrasses Gràcia\nSobre l'ocupació del 10% de terrasses, analitzar altres factores com els laborals i econòmics.\nDefinir amb el mateix criteri d’ocupació l’espai útil d'altres activitats a les places.\nL’ocupació màxima s’ha de mirar plaça per plaça i abans hauria de conèixer l’ocupació actual de cadascuna. Incloure totes les places del barri de Gràcia.\nNo limitar els mòduls de terrasses dins de l'espai disponible.\nMantenir la proposta del mòdul de 2x1,5m per les terrasses.\nQue es permeti desplaçar la terrassa si hi ha elements davant de la façana.\nQue els locals comptin amb certa llibertat per poder instal•lar llum elèctrica a les terrasses.\nUnificar mobiliari de terrasses amb material no sorollós.\nGuardar mobiliari de terrasses dins de cada establiment. Fer excepció per establiments on no és possible.\nGarantir i obligar que la terrassa estigui neta i endreçada.\nGuardar el mobiliari de terrasses amb cura, sense soroll.\nPla de Terrasses\nCompartir el marc normatiu de l’Ordenança de Terrasses, el procés de tramitació i els criteris generals de Districte per a les Ordenacions Singulars. Debat i construcció de propostes per a la definició d’alguns espais singulars del districte.


Les meves errades… « Cursos de distància a Gavà\ncorregir errades, Curs 2011-12/2n trimestre, Curs 2011-12/2n trimestre/2a unitat, Unitat 2\nLes meves errades…\nPer fi, després d’una extensa reunió, la Comissió Nacional de Valors, s’ha pronunciat. Aquí teniu els resultats de les vostres compres. Recordeu que heu obtingut 0,5 si heu sabut corregir totes o gairebé totes les errades. Per això us bonifica amb els mateixos punts. De totes maneres, volem que tothom en surti beneficiat. Per tant, qui no ha estat capaç de corregir la frase, guanya 0,25 més la mitjana de punts entre tots els que heu optat per la mateixa frase.\nAquí us podeu descarregar la correcció de les errades: Errades 2n trimestre SOLUCIONAR\nQuines conclusions podem extreure:\nLa primera, agraeixo els companys que us van advertir que cal llegir atentament les instruccions. Només en podíeu comprar una. Com en les anteriors ocasions us entra una fal·lera per corregir totes les errades. Així doncs, heu d’anar en compte que no us convertiu en petits:\nLa segona, la majoria de les errades s’haurien pogut remeiar utilitzant un corrector. Ja sé que el dia de la prova no disposareu d’aquest recurs, però oi que no serà l’única ocasió que escriureu un text en català?\nRecordeu que ens aconsellen que redactem frases curtes. Per tant, hem de fer servir més el punt en comptes de la coma. Si més no, repasseu-ne els usos ja veureu que la finalitat de la coma no és pas separar frases.\nQuin final hi posarem? Encarem la unitat 3?


Tipus de servei: Web\nCada cop més les Xarxes Socials ocupen més i més temps de navegació de la població (segons els darrers estudis fins al 57%). Així que dominar la forma en que s’hi interactua és crític per qualsevol empresa, especialment en mercats B2C.\nSom Community Managers i Social Media Managers professionals, especialistes en la Xarxes Socials , en la seva gestió i utilització.\nCom treballem els Community Managers de eccIT?\nCom sempre a eccIT defugim de les solucions “a pes”. Al contrari et proposem allò que creiem més adequat per la teva empresa. Primer ens reunirem, marcarem objectius farem una proposta d’accions i fixarem un preu.\nAixí que primer ens reunirem. Parlarem de les vostres necessitats i establirem un terminis. Aleshores començarà, realment, la nostra feina que es pot resumir en tres documents:\nPla de Comuniciació que inclourà un estudi del sector, un càlcul de ROI (cost/benefici) i una proposta de Pla d’Acció. Ho parlarem amb vosaltres i acordarem quins són els següents passos. És l’estudi previ a qualsevol campanya de Community Management\nPla d’Acció conté el nombre de posts, temàtiques, xarxes, kw, disseny, infografies a publicar i cada quant temps. De fet no deixa de ser un pressupost on s’especifiquen exactament les accions a fer.\nSeguiment de CM periòdicament es presentarà un informe amb les accions efectuades i l’impacte que han tingut en l’àmbit digital.\nInteressat? Contacta, és gratuït i et podem ajudar molt!\nContingut Web de valor\nLa generació de contingut és una de les tasques més feixugues que cal fer per poder mantenir la teva web actualitzada i amb bona presència.\nA més, el contingut ha de ser correctament dirigit. Ha de tenir una intencionalitat. No fem redaccions, fem contingut dirigit, carregat de intencionalitat per assolir un objectiu de conversió, sensible i mesurable.\nA eccIT disposem de redactors qualificats i amb una àmplia experiència que et podran fer el contingut que necessites:\nVols saber quant et costarà? Contacta’ns!\nEl Disseny Web que tu vols\nA eccIT som especialistes en el Desenvolupament i Disseny Web per a empreses.\nFem que la teva pàgina web sigui una eina útil i aconsegueixi els objectius marcats d’inici.\nEn nosaltres trobaràs els millors especialistes en Disseny i desenvolupament web, disseny i desenvolupament de botigues en línia, posicionament web, màrqueting online i el suport per la teva empresa.\nQuè pot aconseguir contractant els nostres serveis:\nMillora en la Visibilitat del teu negoci.\nNous mercats de venda potencial.\nWeb adaptable a tots els dispositius mòbils.\nWeb preparada per Google.\nSempre de les mans dels millors professionals i amb l’assessorament constant del nostre equip.\nAquests són alguns dels serveis de l’entorn web que t’oferim:\nDisseny i Desenvolupament Web Corporativa.\nDesenvolupament d’Aplicacions Web a mida.\nRedisseny i optimització de pàgines web.\nEspecialistes en Diversos Gestors de Contingut.\nWordPress, Joombla, Drupal, Prestashop, Magento.\nEstàs pensant en fer algun canvi en la teva web? Segur que a eccIT et podem ajudar!\nPerò si t’agrada més parlar de plans i característiques amb preus fixats (on es pot) aquest són els nostres plans:\nPla presència: Creem la teva web senzilla amb una bona elecció de domini, paraules clau i alta en cercadors.\nWeb corporativa: Creem la web de la teva empresa. Diverses pàgines, assessorament de segmentació de mercat…\nBotiga online: Creem una botiga online adequada a les teves necessitats. Woocommerce, Prestashop o Magento.\nTenim encara més productes que de ben segur t’interessaran… Contacta’ns!


Stay Homas finalment actuarà en el Canet Rock de 2021\nEl trio musical Stay Homas ha anunciat nou àlbum aquesta tardor. FOTO: Instagram de la banda\nEl festival de música cancel·la l’edició ajornada de l’octubre i anuncia que se celebrarà el 3 de juliol del 2021\nper ACN Rubí. 15 de juliol de 2020 10:55\nEl Canet Rock ha anunciat, a través de les xarxes socials, que cancel·la l'edició del 2020 a causa de l'evolució de la pandèmia de la Covid-19 i ha donat a conèixer el cartell de l'any vinent que tindrà lloc el 3 de juliol del 2021. "Podem presentar el nou cartell que hem treballat amb molta il·lusió perquè l'edició de retrobament 20/21 sigui la més memorable de totes".\nUn dels grups que haurà d'esperar per oferir un concert l'any vinent és Stay Homas, del qual forma part el rubinenc Guillem Boltó.\nMés info: Guillem Boltó: “Han estat els tres mesos més intensos de la meva vida”\nTambé està previst que actuïn Buhos, Zoo, Suu, Oques Grasses, Doctor Prats, Mili Nuñez, Ciudad Jara, Itaca Band, Roba Estesa, Lildami, JazzWoman, Miquel del Roig i Cesc. A mitjans de març, l'organització havia ajornat la setena edició del Canet Rock al dissabte 3 d'octubre.


PROTECTOR FACIAL SANITARIO - Informació sobre la patent\nPROTECTOR FACIAL SANITARIO\nPROTECTOR FACIAL SANITARIO - Informació sobre la patent\nData de sol·licitud: 12/06/2020\nLuis Alberto Codilla Segura\nDalap Group Investments\nModel d'utilitat per "PROTECTOR FACIAL SANITARIO"\nES1251739 (26/08/2020) - U Solicitud de modelo de utilidad\nEn data 12/06/2020 es va realitzar Registro Instancia de Solicitud\nInformació sobre el registre de model d'utilitat per PROTECTOR FACIAL SANITARIO amb el nombre U202031245\nEl registre de model d'utilitat per PROTECTOR FACIAL SANITARIO amb el nombre U202031245 va ser sol·licitat el 12/06/2020. Es tracta d'un registre en Espanya pel que aquest registre no ofereix protecció en la resta dels països. El registre PROTECTOR FACIAL SANITARIO amb el nombre U202031245 va ser sol·licitat per LUIS ALBERTO CODILLA SEGURA mitjançant els serveis de l'agente Dalap Group Investments. El registre [modality] per PROTECTOR FACIAL SANITARIO amb el nombre U202031245 està classificat com a A41D 13/11 segons la classificació internacional de patents.\nAltres invencions sol·licitades per Luis Alberto Codilla Segura\nÉs possible conèixer totes les invencions sol·licitades per Luis Alberto Codilla Segura entre les quals es troba el registre de model d'utilitat per PROTECTOR FACIAL SANITARIO amb el nombre U202031245. Si es desitgen conèixer més invencions sol·licitades per Luis Alberto Codilla Segura clicar aquí.\nÉs possible conèixer invencions similars al camp de la tècnica es refereix. El registre de model d'utilitat per PROTECTOR FACIAL SANITARIO amb el nombre U202031245 està classificat amb la classificació A41D 13/11 pel que si es desitja conèixer més registres amb la classificació A41D 13/11 clicar aquí.\nÉs possible conèixer totes les invencions sol·licitades a través de DALAP GROUP INVESTMENTS entre les quals es troba el registre model d'utilitat per PROTECTOR FACIAL SANITARIO amb el nombre U202031245. Si es desitgen conèixer més invencions sol·licitades a través de DALAP GROUP INVESTMENTS clicar aquí.\nÉs possible conèixer totes les invencions publicades a Espanya entre les quals es troba el registre model d'utilitat per PROTECTOR FACIAL SANITARIO. El nostre portal www.patentes-y-marcas.com ofereix accés a les publicacions de patents en Espanya. Conèixer les patents registrades en un país és important per saber les possibilitats de fabricar, vendre o explotar una invenció en Espanya.\nÉs possible conèixer totes les patents registrades en la classe A (NECESSITATS CORRENTS DE LA VIDA) entre les quals es troba la patent PROTECTOR FACIAL SANITARIO amb el número U202031245. Conèixer les patents registrades en una classe és important per a saber les possibilitats de registrar una patent en aquesta mateixa classe.\nÉs possible conèixer totes les patents registrades en la classe A41 (VESTIMENTA) entre les quals es troba la patent PROTECTOR FACIAL SANITARIO amb el número U202031245. Conèixer les patents registrades en una classe és important per a saber les possibilitats de registrar una patent en aquesta mateixa classe.\nÉs possible conèixer totes les patents registrades en la classe A41D (ROBA EXTERIOR; ROBA DE PROTECCIÓ; ACCESSORIS) entre les quals es troba la patent PROTECTOR FACIAL SANITARIO amb el número U202031245. Conèixer les patents registrades en una classe és important per a saber les possibilitats de registrar una patent en aquesta mateixa classe.\nDISPOSITIVO PARA MEJORAR LA IDENTIFICACIÓN DE PERSONAS QUE PORTAN UNA...\nDISPOSITIVO PARA MEJORAR LA IDENTIFICACIÓN DE PERSONAS QUE PORTAN UNA MASCARILLA\nData de sol·licitud 15/06/2020\nDISPOSITIVO SEPARADOR DE HAMACAS O SIMILAR


LA PANXA DEL BOU: LA FASCINANT AMBIGÜITAT DEL MEU BARRI EN DIA D'ELECCIONS\nLA FASCINANT AMBIGÜITAT DEL MEU BARRI EN DIA D'ELECCIONS\nEm permeto parafrasejar la frase de Jordi Amat que citava en el post anterior després d'una diada electoral de la qual es parlarà i escriurà molt i potser massa i totes les masses piquen. No m'havia tocat mai formar part de cap taula, fa anys em feia il·lusió, era una època aquella en la qual, segons crec recordar, als qui formaven part de les taules els portaven a lloc uns caterings modestos i fins i tot ampolletes d'aigua i entrepans. Aleshores era jove, confiada i entusiasta i ara, malgrat el meu malaltís escepticisme, de tant en tant recupero alguna espurna de l'eufòria del passat.\nPodia haver renunciat a causa de l'edat, a partir dels seixanta-cinc anys ho pots fer. Abans d'aquesta edat és molt difícil, per a qualsevol persona normaleta, escaquejar-se del tema si no és que realment té problemes de salut. El cas és que fins i tot em va fer gràcia fer de vocal segona, per fortuna no em va tocar ser presidenta. La meva experiència del dia va ser força decebedora per molts motius, amb algunes pinzellades d'una certa joia vital lligada a la constatació d'una realitat veïnal diversa, colorista i em temo que poc valorada pels qui no pertanyen a indrets semblants.\nLa meva experiència, ho he d'aclarir, és tan sols la meva i per tant no la vull fer pas extensiva a la totalitat, no tinc dades per entrar en matèria a fons tot i que seria molt interessant un estudi sociològic sobre els soferts vocals i presidents de taules electorals, sobretot a l'entorn dels menys motivats per a exercir, sense tocar el tema clau de les eleccions ni, si pot ser, parlar de política, tot i que, com deia la gent mentalitzada en èpoques pretèrites, tot és política.\nA les vuit en punt ens vam concentrar els afectats i afectades davant del local electoral, en aquest cas el Centre Cívic del barri. El més calent era a l'aigüera. Unes persones que semblaven les responsables, en companyia d'alguns guàrdies urbans, van començar a moure el tema però van demanar als presidents de taula que anessin a ajudar a col·locar les coses, que tot era per fer. No sé ben bé si això de moure taules i cadires i paperetes era facultat dels presidents però ningú no es va negar a ajudar tot i que alguna protesta vaig poder escoltar.\nEm vaig ensopegar amb una veïna coneguda del barri que s'esperava a la porta, acompanyada pel seu marit, estava molt amoïnada perquè també li havia tocat, per sort tan sols era suplent i no es va haver de quedar. Les pors de la meva veïna provenien del fet de pensar que no ho podria fer bé per manca de preparació, en haver d'escriure molt i tot això.\nA la meva taula érem tot dones. Hi havia moltes dones a les taules, fent de vocals i presidentes, però el nombre de dones que s'aplegaran al Parlament ha baixat perillosament, una constant en molts camps que sembla no inquietar massa la població. La presidenta de la meva taula era una xicota d'origen hispanoamericà i l'altra vocal era una altra noia del barri, de parla castellana. Ambdues treballen de cambreres de pis en alguns dels molts hotels que han florit per la ciutat i rodalies, així vaig poder documentar-me sobre una de les feines on avui hi ha més possibilitats de treballar ni que sigui amb contractes escombraries. Unes feines en les quals hi ha una immensa majoria de dones, això sí, encara no he vist cap senyor fregant habitacions a cap hotel.\nJo, pobreta de mi, pensava que en arribar a les vuit ens farien alguna mena d'explicació general però res de res, tothom cap a la taula a navegar entre els molts impresos i l'absurda i excessiva burocràcia que ens amara. Totes tres ens havíem llegit una mena de fulletó que et fan arribar si formes part d'una taula però com que no ens el sabíem de memòria calia anar-lo consultant. Per sort una persona de suport, una noia molt amable, ens va donar alguna orientació. La pitjor feina era per la presidenta, llegir al fulletó les seves responsabilitats fa esgarrifar una mica considerant que toca a qui toca i no pas a qui ho vol ser.\nPer acabar de reblar el clau la meva pobra presidenta em va explicar que a causa de les característiques de la seva feina no sabia si podria exigir aquelles horetes de lleure que et toquen després d'una experiència tan enriquidora, no entraré en detalls però qui més qui menys ja sap el pa que s'hi dóna, en el sector laboral del present. El mateix problema tenia un senyor vocal d'una altra que treballava de cambrer i es veu que cobrava una part en negre.\nAviat, amb tanta improvisació organitzativa, van ser les nou del matí. Va començar a venir gent, molta. El meu barri és un veritable i saludable garbuix humà però això complica el tema de l'escriptura de noms i cognoms, car n'hi ha de totes les procedències i per a tots els gustos. A això s'hi sumava el fet que la presidenta em dictava els noms i cognoms catalans tal i com els llegia en la seva varietat dialectal i de vegades em feia un embolic. Alguns nms i cognoms semblaven trets d'acudits antics, estil allò dels Morros de Figa o els Dolores Fuertes de Barriga, però per respecte no us els xerraré, que després tot se sap.\nLa qüestió de la taula en la qual tocava votar a la gent estava mal explicada, cosa que feia que molts s'equivoquessin i haguessin d'anar de taula en taula si no portaven la tarja aquesta que t'envien a casa i que molta gent perd o es deixa oblidada no sap on. A més a més de multiculturalitat al meu barri també hi ha multicronologia, molta gent gran, vaja, a la qual tampoc no els és fàcil bellugar-se en aquests ambients malgrat el seu coratge i la seva mobilitat reduïda. Va venir una dama de cent un anys i després una de noranta-i-molts que pretenia ser la més gran de les votants que ens tocaven però vaig haver de dir-li que l'havien superat feia una estona.\nIgnoro com es podria fer però l'artesanal sistema utilitzat en el control dels electors, en una època d'ordinadors i tota mena d'estris em va semblar molt rudimentari. El mateix pel que fa a la comptabilització dels resultats. Hi va haver moments, a mig matí, d'una gran afluència de votants, es van formar cues a l'exterior, fins i tot hi havia espavilats que es colaven i baralles previsibles i encara no entenc com unes taules tenien tres o quatre vegades més cua que les altres, devia ser cosa de l'atzar.\nUn dels punts positius del tema va ser el bon rotllo, la salutació als amics i coneguts, als botiguers i a aquells que coneixes de vista de fa anys sense tenir-hi una gran relació, tot i que donades les circumstàncies es fa molt difícil fer tertúlia. Hi ha qui et mira amb llàstima i et fa, apa, t'ha tocat, qui t'explica alguna experiència anterior seva en afer semblants i també hi ha cívics mentalitzats que et recorden que tot plegat és una gran experiència i que aquestes eleccions seran històriques. Molta gent es retratava votant i retratava la iaia o la criatura a qui deixaven empènyer el vot cap a l'interior d'unes urnes una mica atrotinades, tot s'ha de dir.\nAlguna taula veïna tenia més dificultats que nosaltres en organitzar-se però al capdavall tot va anar funcionant. En un moment una mica menys histèric vam decidir sortir a fer un cafetó corrents, la primera en fer-ho va ser la presidenta que no havia fet un mos en tot el matí. I precisament en sortir ella es va esdevenir l'únic incident desagradable del dia, va venir un home que volia votar per la seva mare, segons ens va dir, velleta i malalta, però que no duia res més que el carnet d'identitat de la dona. En dir-li que no podia ser ens va dir de tot menys guapes. Però en general la gent arribava contenta i somrient.\nPer la meva taula va passar el món, persones d'origen italià, hispanoamericà, de l'est, filipins, del Pakistan i rodalies i d'aneu a saber on. M'alegra veure tanta gent de tot arreu amb la situació regularitzada, la veritat. Segons tinc entès el Poble-sec és el segon barri de la ciutat, després del Raval, amb més varietat de procedències, això hi ha qui ho veu de cua d'ull però jo ho veig molt ben vist.\nEls bars i cafeteries del voltant eren plens a vessar, en aquest aspecte va ser com un dia de festa. A dinar hi vam anar quan vam poder, per torns apressats d'un quart d'hora, car sabíem que abandonar la posició era complicat a efectes pràctics. La pressió votadora va minvar una mica a primera hora de la tarda per tornar-se a animar més tard. Fins pràcticament les vuit tocades va anar entrant gent, també molt de jovent, en això constato que el barri ha rejovenit en aquests darrers anys, cosa important. A més a més de criatures petites vam tenir una gran afluència de gossos i gossets, una interventora va dir que no havia vist mai un col·legi electoral amb tants gossos.\nMés tard de les vuit, com és sabut, ve l'artesanal recompte i més burocràcia centralitzada en els pobres presidents i presidentes de taula. El sistema de recompte crec que es podria fer d'una manera més informatitzada, hi va haver afortunades taules que ho van quadrar tot a la primera però no va ser el nostre cas, vam precisar de repassar-ho unes quantes vegades, no és tan fàcil, les paperetes s'enganxen i la cosa no sempre resulta senzilla per a tothom.\nEn els moments de recompte van aparèixer per allà els interventors dels partits, més aviat les interventores car crec que totes eren dones, cosa que també resultava sorprenent. Aquestes persones et contemplen de vegades de forma inquisitiva i molesta, també hi ha de tot, no vull generalitzar. El que volen, com és natural, és saber ben aviat els resultats aconseguits i guillar. Com que se'ls han de lliurar, si ho demanen, còpies d'alguns documents, la burocràcia excessiva ve en uns plecs amb moltes còpies de coloraines per a repartir a dojo.\nPer sort una persona amable dels responsables, la mateixa que ens havia donat un cop de mà pel matí i que de tant en tant ens venia a oferir suport, va orientar-nos en el tema de la traca final. Els presidents i presidentes han de portar paperassa als jutjats, algunes taules afortunades havien acabat i la gent ja havia desaparegut. Els presidents que quedaven van dir d'anar plegats al jutjat en un taxi però es va haver de donar un cop de mà a un pobre president jovenet que no s'aclaria.\nUna altra presidenta de taula estava molt empipada, amb raó, pertanyia a una taula que no va poder aturar-se ni per respirar, eren les onze de la nit comptat i debatut. Aquesta presidenta va dir que no trobava que haguessin d'agafar cap taxi a càrrec personal i que en algun lloc havia llegit que les forces de seguretat eren responsables del transport dels presidents. Va decidir trucar a la guàrdia urbana, una senyora que era vocal d'una altra taula va explicar que en algunes eleccions al seu marit, que havia estat president en algunes eleccions, li havien donat entrepans i l'havien vingut a buscar no sé si els mossos o els urbans, per portar-lo als jutjats, sense haver-ho de demanar.\nPer sort la cosa va anar bé i va arribar un cotxe de la guàrdia urbana aviat i es va endur la meva presidenta i dos més cap als jutjats, no sé si després els devien retornar a casa o no, ho dubto. Tampoc no sé si als jutjats hi van trobar cua, cosa previsible, o com els va anar. En general les persones de les taules estaven empipades i constataven, els qui tenien ja alguna experiència en afers semblants, que el tracte i les atencions havien empitjorat. Ningú no havia sopat, que jo sàpiga. Més d'un i d'una assegurava que si els tornava a tocar al·legaria estar malalt, si trobava un metge conegut que li donés un cop de mà, o que manifestaria ser analfabet. Jo vaig decidir, en un futur, fer ús del meu privilegi, d'això de poder renunciar si tens més de seixanta-cinc anys, cosa que en un principi m'havia semblat fins i tot una discriminació poc afortunada.\nD'aquesta experiència tan apassionant no en vull inferir que a tot arreu anés així mateix, cada col·legi electoral devia ser un món, fins i tot potser cada taula ho era. Sobre els vots en concret, i la participació, a la meva taula va votar més o menys un seixanta-cinc per cent del cens i el resultat va ser una mostra més de la diversitat veïnal. Fent números rodons: uns dos-cents per als Junts pels Sí, gairebé un centenar per a la CUP i una miqueta menys per a Socialistes, Ciutadans i el Sí que es Pot. Una setantena de vots per al PP. Deu vots per als d'Unió, set o vuit per al Partit Animalista i un parell per a un grup en contra de les retallades. Dos vots en blanc i dos de nuls, en un dels nuls s'hi aplegaven penjaments en forma de preguntes sobre lladres i xorissos, a l'altre hi havia una enganxina que feia este voto es nulo y te lo metes por el culo.\nVaig arribar a casa gairebé a mitjanit i vaig posar la tele, el món de les teles era ben bé un altre, informatitzat, modern, i ple de gràfics acolorits, periodistes mudades i ben alimentades malgrat semblar saludables secallons, i locutors trajats. Els tertulians habituals deien la seva i uns estaven contents i uns altres no tant. No sé si tots havíem guanyat, la veritat. Tot plegat es veurà amb el dia a dia a partir del dia després, o sigui avui i en el futur.\nPer cert, als periodistes, locutors i tertulians, en general, també els toca en alguna ocasió ser presidents o vocals de mesa? En tot cas, no devia ser pas així ahir si ja eren tots als platós, dic jo. En temps d'eleccions sempre retraten famosos i polítics votant i donant la mà als soferts responsables de les meses però no recordo que hagin retratat famosos a qui els hagi tocat pencar de vocal o de president de mesa, la veritat.\nEm pregunto amb certa preocupació si la meva presidenta de taula, que se'n devia anar a dormir de matinada, haurà de fer avui els llits dels turistes i netejar-los els banys o podrà gaudir d'una clapadeta. De les meves converses informals a la mesa, poques a causa de la feina, en vaig deduir que una gran majoria d'aquests turistes de grans hotels són força bruts, exigents, mal educats i descurats. De les meves meditacions en aquest dia de reflexió post-electoral en trec la conclusió de què hi ha moltes coses que ignoro i se m'escapen sobre les interioritats domèstiques del sistema electoral.\nQuin món aquest. Ep, poca broma, em pagaran uns seixanta-dos euros pel servei a la pàtria i als presidents i presidentes, setanta. Cosa que també va propiciar alguns comentaris de vocals obligats, sobre el tema de l'atur i suggeriments com ara que per a aquestes tasques es podrien cercar aturats de llarga durada els quals, al menys, valorarien l'aportació econòmica oficial, una mica galdosa considerant com està el panorama.\nEtiquetes de comentaris: burocràcia, costums, eleccions, evocacions, taules electorals\nJo hauria renunciat, per edat com dius ho podies haver fet, tot aixo que t'hauries estalviat del paripé. Al meu germà mitjà li va tocar de president de taula, no sé encara com li va anar però estaba negre abans, i a ell li ve de dos anys.\nMira, vaig tenir una inspiració volia viure l'experiència abans de morir, 'una ves i nadamàs'...\nDesprés de llegir el teu relat, cal agrair-te a tu i a tots els presidents i vocals dels milers de taules la vostra feina a la qual, increïblement, no han arribat encara les noves tecnologies ni una organització més racional per fer més còmodes i relaxades les funcions que pertoquen.\nA pesar de tot, a mi, que encara no m'ha tocat mai aquesta "rifa", també m'agradaria viure un dia la experiència.\nTota una experiència, Júlia. Crec que són ocasions que s'han d'aprofitar pel que tu dius: hi veus passar el món en un context poc habitual, i acabes coneixent interioritats, del sistema i de les persones, que sempre enriqueixen.\nBEN FET MACA¡¡¡,CAL EXPERIMENTAR,EXPERIMENTAR ES VIURE.\nAHIR EL POBRE PRESIDENT DE LA MEVA TAULA,VA SER "TATXAT"DE "NAZI",PER L'INTERVENTOR DE C's....UNA SRA.MOLT GRAN AVANS DE VOTAR VA CRIDAR "SENSA POR",LA GENT D'HORTA SOM AIXI DE GRILLADETS,(CLG.CAN CARABASSA.14,5),EL BON HOME,VA SOMRIURE I LI DIGUE "BEN DIT SRA."...FOTLI TU¡¡¡\nSensacional la narració de com va anar tot plegat.\nRamon,com explico, una experiència interessant tot i que una mica surrealista i cansadeta.\nEnric, avui estic molt enriquida, he, he.\nOliva, crec que es podria fer un llibre amb les experiències de la gent de les 'meses' en tal dia com ahir,\nOliva, és que poca broma, els presidents se'n poden trobar de tots colors i com algú amb mala milk faci qualsevol denúncia...\nGalderich, encara m'he deixat coses al tinter.\nM'ha agradat molt conèixer l'experiència de forma vicària. Ara ja sé que, si em toca, he de mirar d'escaquejar-me.\nAllau, de cap manera, un article teu sobre el tema des de dins seria extraordinari, no es poden defugir, aquestes experiències...\nJo vaig estar a la taula de les primeres eleccions, ui si en fa d'anys...Recordo que jo havia d'anar posant el nom i un número de cada votant, que eren un miler. A l'hora de comptar els vots no casaven per un i vam haver de fer un altre vegada tot el recompte; em sembla que vam acabar més tard de mitjanit...\nM. Roser, doncs els temps han canviat i la informàtica ha arribat però el rudimentari sistema és ben bé el mateix i si no quadres acabes també a aquesta hora, llevat dels soferts presidents que han d'anar a fer cua als jutjats i no sé a quina hora arriben a casa.\nPenso que ja tocaria modernitzar el sistema. Amb un ordinador per taula no seria pas tan difícil.\nA la sortida del col·legi electoral pensava que no havia canviat gens el sistema i que fa anys i panys que estem al mateix punt. Les noves tecnologies, que ja no són tan noves haurien de servir per alguna cosa, no ?\nRicard, tant com ens queixem en ocasions de segons què i en d'altres ningú no sembla que s'hi posi pedres al fetge... em va semblar una vergonya que tot anés com anava, la veritat, és clar que fins que no et toca de prop no te n'adones.


Els espectadors del Teatre de La Llotja viuran des de dalt de l’escenari la representació de «Pool (No Water)»\nL’obra de la companyia lleidatana Íntim Produccions, coproduïda amb FiraTàrrega, tindrà dos passis el dissabte 26 i un el diumenge 27 de maig\nper Redacció 22/05/2018 19:20h\nViure una experiència teatral des de dalt de l'escenari. Aquesta és la proposta que plantejarà als espectadors el Teatre de la Llotja de Lleida durant la representació de l'obra «Pool (No Water)», que s'escenificarà en tres passis el dissabte 26 i el diumenge 25 de maig. «Pool (No Water)» és un espectacle de la companyia lleidatana Íntims Produccions, coproduïda per FiraTàrrega i que va formar part del programa del Suport a la Creació impulsat pel certament teatral. L'obra es va presentar durant tres setmanes (entre els dies 7 i 23 de març d'enguany) a la Sala Beckett amb una gran acollida de públic.\nImatge de l'obra | LleidaDiari.cat\n«Pool (No Water)» està codirigida per tres autors joves (Anna Serrano, Elena Martín i Marc Salicrú), que han iniciat fa pocs anys la seva carrera teatral. Salicrú defineix l'espectacle com «rabiosament contemporani». L'obra es basa en una experiència pròpia que es presenta en format 'performance', barrejant llenguatges artístics diferents.\nLa fragilitat de l'amistat, l'enveja, l'èxit i el significat de l'art en la vida dels creadors són alguns dels temes que tracta «Pool (No Water)». Una piscina privada, que dóna el títol a l'obra, és el símbol de què significa l'èxit material i suposa el punt de partida per reflexionar sobre com canvien els valors humans amb el pas del temps. Íntims Produccions és una jove companyia teatral lleidatana, nascuda l'any 2012, que reivindica un teatre alternatiu de proximitat que trenqui les barreres entre escena i públic. Des dels seus inicis, la companyia treballa amb noves propostes dramatúrgiques, que combinen llenguatges, espais i formats. Des de fa 5 anys, han estrenat tres espectacles a FiraTàrrega: «El lloc» (2013), «Wasted» (2015) i «Pool (No Water)» l'any passat.\nL’Orquestra Julià Carbonell visitarà diumenge l’Auditori Enric Granados\nPosen en marxa una televisió online perquè no et perdis res de l'Aplec del Caragol!


Mora esperona els afectats per les preferents de Caixa Laietana a recórrer a la justícia | Mataró Ràdio\nDll, 25/03/2013 - 13:34\nL’alcalde, Joan Mora, crida als afectats per les preferents de Caixa Laietana a recórrer a la justícia per intentar recuperar els seus estalvis. Mora ha fet aquestes declaracions després que el Consell de Ministres anunciés que la banca sanejada haurà de destinar 2.000 milions d’euros perquè els titulars de preferents puguin recuperar part dels seus estalvis (en el cas de Bankia s’ha establert una quitança mitjana del 38% de la inversió).\nEls afectats de Caixa Laietana que van ser obligats a bescanviar les preferents per accions queden fora d’aquest anunci del FROB i, per tant, com a mínim de moment, queden sense possibilitat de recuperar els seus diners. Mora explica que el front comú format per tots els grups municipals seguirà pressionant a nivell polític per trobar una solució, però també esperona els afectats a portar el seu cas a la justícia.\nD’altra banda, Mora s’ha referit a les declaracions fetes pel ministre Luis de Guindos. El titular d’Economia i Competitivitat va anunciar una “especial consideració” en el procés d’arbitratge pels afectats de Caixa Laietana que havien bescanviat les preferents per accions. Tot i que encara no s’ha concretat què voldrà dir aquesta “especial consideració”, Mora confia en les declaracions del ministre perquè entén que aquesta “doble estafa” no pot quedar impune.\nL’alcalde també ha explicat que ha demanat una convocatòria de reunió per aquesta mateixa setmana de la comissió municipal que tracta el tema de les preferents. Tot i que no n’ha volgut avançar els detalls, ha avançat que posarà sobre la taula de quina manera es pot ajudar els afectats que no disposin de prou diners per portar el seu cas a la justícia.\nL’anunci del FROB es va produir aquest divendres. S’ha establert una quitança mitjana del 38% per a les participacions preferents de Bankia i, del 36%, per al deute subordinat perpetu. A més, s’ha reduït el nominal de l’acció de Bankia de 2 euros a 1 cèntim.\nJoan Mora, participacions preferents, caixa laietana, Bankia, luis de guindos, FROB, comissió preferents


Des de la meva riba: Viure jugant\nPhilip Otto Runge.- Els nens Hülsenbeck (1805)\nDia de la Mercè a Barcelona. És un diumenge que, de manera gairebé imperceptible, s'ha allargat fins a convertir-se en dilluns. Sol estiuenc i humitat enganxifosa mitigada pel vent, sempre tan emprenyador. Sóc a la terrassa d'un bar del Paral·lel plena de gom a gom. L'ambient és festiu, de festa major de barri: samarretes al·lusives a la celebració ciutadana, sangria, calamars a la romana, cadires al carrer i gent amunt i avall. Remors de converses que parlen de crisi, de qüestions domèstiques, de referèndum, d'anècdotes personals. Grans riallades, intrascendències de cafè: la realitat sensible de Plató (material, corruptible i canviant).\nPerò el que atrau la meva atenció són les dues nenes de la taula del davant que, alienes a tot, no paren de moure's, d'aixecar-se i tornar a seure, d'impostar la veu, de simular actituds, de parlar entre elles sobre coses que només elles saben i entenen, d'inventar-se un món paral·lel, com el nom de l'avinguda on ens trobem... De jugar. Jugar instintivament mentre es posa de manifest la realitat platònica intel·ligible -autèntic món de les idees- i una visceralitat ingènua i intuïtiva que jo percebo, sense abandonar la meva condició de simple espectadora, mentre vaig recuperant el sentit d'allò meravellós, el jo arcaic al que al·ludïa André Breton al Primer manifest del Surrealisme: Durant la infantesa, l'absència de qualsevol norma coneguda ofereix a l'home la perspectiva de múltiples vides viscudes alhora.\nI això, què té de particular? -se'm podria preguntar-. Tots els nens d'arreu del món, sigui quina sigui la seva procedència, posició social o època viscuda, han jugat sempre. És la seva condició primigènia, una inclinació natural; quasi una obligació. Sí, però observant les nenes de la taula veïna, m'admira la manera d'abstreure's, de fingir com si fossin actrius damunt de l'escenari (ja és coneguda la relació semàntica que algunes llengües estableixen entre els verbs jugar i actuar: jouer en francès, to play en anglès signifiquen amdues coses). I això és justament el que les nenes fan: jugar i actuar, i ho fan sense un teló que emmarqui la seva performance de carrer, sense públic que les aplaudeixi emocionat, sense adonar-se que jo les miro de cua d'ull, fascinada amb l'aparent absurditat del seu joc.\nFan d'actrius, directores, guionistes, escenògrafes i, pel que puc copsar, la seva representació amateur no és del tot improvisada: està basada en algun conte o potser en una pel·lícula. Parlen de vaixells, de gats, de fugir, de ballar, d'un príncep. Com haurien pogut parlar de baobabs, de serps que mengen barrets o de reines que tallen caps.\nHo confesso sense embuts: em fan enveja. M'agradaria sumar-me al seu joc, entrar dins el seu univers privat i excloent, ser capaç de no veure ni sentir res més que allò relatiu a la ficció creada per elles. No pot ser: el meu estatus d'adulta no m'ho permet, i segurament, tampoc elles acceptarien que compartíssim unes regles del joc que els pertanyen exclusivament (encara recordo amb nitidesa com em fastiguejaven a mi aquesta mena d'intromissions per part dels adults). Ja no pertanyo al seu món, per més que desitjaria entrar-hi, ni que fos de puntetes, tímidament.\nPerò la contemplació d'aquest joc infantil m'ha fet reviure sensacions no del tot oblidades. Les he sentit tan properes que estic considerant molt seriosament de prendre'm algun beuratge o alguna galeta que tinguin el poder de reduir el meu tamany. A partir d'aquí, tot serà més fàcil: aniré provant diferents claus per mirar de trobar la que m'obrirà unes portes minúscules, tancades i barrades des de fa massa temps. Si aconsegueixo obrir-les, les traspassaré totes i m'estaré durant molta estona contemplant el que hi ha dins de les estances custodiades amb tant de secret. Després, juro que llançaré la clau ben lluny i que ja no tornaré a tastar mai més cap substància, líquida o sòlida, amb propietats "minimitzadores".\nD'antídot, ja no en necessitaré. Gràcies.\nAlice in Wonderland. Il·lustració de John Tenniel\nPublicat per Sícoris a 17:34\nEtiquetes de comentaris: Alícia al país de les meravelles, Barcelona, Coses meves, Dia de la Mercè, El petit príncep, Infantesa, Philp Otto Runge\nicr 25 de setembre de 2012 a les 20:02\nprova amb alguna d'aquestes\ni si aconsegueixes que funcionin, no les tiris, jo també vull fer-me petit...\nSícoris 25 de setembre de 2012 a les 22:57\nQuan comprovi que n'hi ha una que funciona, allà que te l'envio. I vés pensant jocs xulos...\nEnric H. March 26 de setembre de 2012 a les 1:29\nAnem perden la capacitat de jugar a mida que creixem. El joc té una funció iniciàtica que no creiem necessària quan som adults. El substituïm pel joc intel·lectual o el joc reglat. Però aquell joc que ens permetia transformar-nos i creure'ns el paper assumit l'hem abandonat, segurament per por a sentir-nos ridículs.\nPotser el millor substitutiu és l'escriptura, o l'art en general. Però hem perdut la innocència a canvi de sentir-nos demiürgs.\nSícoris 26 de setembre de 2012 a les 17:37\nJa pot ser, Enric. En tot cas, jo em sento un demiürg molt d'estar per casa. Això sí, ben poc innocent.\nAnna 2 d’octubre de 2012 a les 1:00\nja fa uns dies que vaig llegir l'entrada però no vaig poder fer-ne el comentari (ordinadors...), és una entrada meravellosa, en el sentit més alícic de la paraula, d'altra banda com totes les que fas!\nCreixem i ens encorsetem, en molts aspectes, jugar, escriure, dibuixar, pintar... un dels motius penso que és la por al ridícul... pregono allà on vaig que hem de tornar a dibuixar i fer-ho malament com la majoria, que hem de tornar a escriure, encara que sigui malament, com la majoria, i que sobretot hem de tornar a jugar!\nun exemple al que exposes: el meu fill acaba de començar l'institut, dp de 6 anys jugant a futbol o bàsquet al pati cada dia, ho ha deixat de fer...ja no toca...una pena, si als 12 anys ja s'autoimposen l'abandonament del joc físic (per la play no cal patir), no sé com acabaran d'adults (potser jugant a bàsquet cada vespre, per compensar!!)\nSícoris 2 d’octubre de 2012 a les 23:50\nÉs veritat el que dius, Anna: ens han inculcat que, a mesura que ens fem grans, hem d'anar deixant de fer coses que ja no "ens pertoquen" per edat. Suposo que, com li ha passat al teu fill, nosaltres mateixos ens hi obliguem per por a fer el ridícul i a posar-nos en evidència. A mi em passa amb moltes coses, una d'elles, precisament, pintar i dibuixar. Sempre ho he fet molt malament, però ara la meva imperícia em fa molta més vergonya que abans. I mira que és alliberador poder-ho fer, encara que el resultat sigui desastrós.\nGalderich 3 d’octubre de 2012 a les 13:53\nMirar la meva filla jugant amb caixes de cartrons amb els seus cosins o amics fent i refent cotxes més imaginaris que reals em transporta als meus temps d'infantesa.\nCrec que la pel·lícula Ratatouil ho expressa molt bé quan el crític gastronòmic tasta el Rataouil i és transportat a la seva infància. Aquesta sensació me la donen olors, gustos, tactes... i visions d'infantesa com si d'una cadena es tractés.\nSícoris 3 d’octubre de 2012 a les 18:20\nNo he vist la pel·lícula, Galderich, però sí que els gustos i les olors tenen una capacitat extraordinària per a fer-nos viatjar al passat.\nHi ha molts nens amb joguines noves que, un cop superada la curiositat de la novetat, tornen a jugar amb cartrons, trossos de corda o qualsevol altre material que esperoni la seva imaginació, com fan la teva filla i els seus amics (i també feia jo).\nAnna 4 d’octubre de 2012 a les 22:47\nSícoris, passa pel meu bloc, t'he deixat un regal!!\nAlba 5 d’octubre de 2012 a les 9:28\nA mesura que creixem ens anem posant barreres que no ens deixen fer certes coses perquè està mal vist, perquè no toca, etc... i una d'elles és el joc. Jugar també ens fa creixer!\nJo també voldria trobar algun antídot que em fes empetitir i retornar a aquells instants de la vida en que res més importa que la realitat inventada del teu cervell!\nSícoris 7 d’octubre de 2012 a les 1:29\nÉs veritat, Alba. Jo crec que quan més grans ens fem, més ganes tenim de tornar-nos petis; si més no, durant una estoneta i per desintoxicar-nos i alliberar-nos una miqueta.


El govern espanyol limita la lliure circulació de la ciutadania a tot Espanya - À Punt\nEl govern espanyol limita la lliure circulació de la ciutadania a tot Espanya\nEs podrà eixir al carrer només en huit supòsits concrets com l'adquisició d'aliments o productes farmacèutics.\nCompareixença del president del govern espanyol Pedro Sánchez / Moncloa.\n14 de març 2020 - 22:24\nEl govern espanyol limita la lliure circulació de la ciutadania a tot Espanya com a mesura per a frenar l'expansió del coronavirus.\nEn concret, el decret estableix que les persones només podran circular "per les vies d'ús públic" en aquests huit supòsits:\nRetorn al lloc de residència habitual en cas d'estar fora.\nAssistència i atenció a persones majors, menors, dependents, persones amb discapacitat o persones especialment vulnerables.\nDesplaçament a entitats financeres o assegurances.\nQualsevol altra activitat anàloga degudament justificada.\nEls desplaçaments es faran individualment i només en casos de persones amb mobilitat reduïda es permetra el contari.\nÉs a dir, la ciutadania té certa llibertat de moviments malgrat les restriccions, però es prohibeix de manera expressa eixir al carrer per motius d'oci.\nPel que fa a la circulació de vehicles particulars per les vies d'ús públic, està permesa sempre que siga necessari per a la realització d'alguna de les activitats per les quals es permet eixir de casa, o per al proveïment de carburant.\nA més, l'estat d'alarma posa a tots els cossos de seguretat, inclosos els autonòmics i locals, sota l'autoritat del Ministeri de l'Interior.\nRestricció de l'activitat comercial i d'oci\nEn el reial decret s'estableix també la suspensió de l'obertura al públic dels locals i establiments que s'incorporen en l'annex I d'aquest, així com qualsevol altra activitat o establiment que segons el parer de l'autoritat competent puga suposar un risc de contagi. A més, la permanència en els establiments comercials que tinguen permés obrir haurà de ser l'estrictament necessària per a poder realitzar l'adquisició d'aliments i productes de primera necessitat, i se suspén la possibilitat de consumir productes en els mateixos establiments.\nEn qualsevol cas, s'evitaran aglomeracions i s'haurà de controlar que consumidors i treballadors mantinguen la distància de seguretat d'almenys un metre.\nPel que fa a les activitats d'oci, se suspén l'apertura al públic dels locals i establiments on es desenvolupen espectacles públics, les instal·lacions culturals i artístiques i les activitats esportives i d'oci recollits en l'annex I de l'esmenat decret.\nLes cafeteries i restaurants romandran tancats al públic, podran prestar exclusivament serveis de lliurament a domicili.\nTambé queden suspeses les revetles, desfilades i festes populars.


Experiència | INLEAN\nConeixement > Experiència\nINLEAN un soci estratègic amb experiència sòlida en la consecució de resultats superiors combinant l’enginyeria industrial i les TIC\nContribuint des de l’especificació en el disseny i fins a l’implantació, les nostres solucions están operatives en servei i alta disponibilitat procurant el suport necessari per a la millora contínua dels procesos i l’ampliació progressiva amb noves funcionalitats, entre d’altres implantacions les més representatives són:\nCAS #1 Solució MOM [Sector Farma]\nSistema MOM d’una cia. farmacèutica internacional per a Presa de Mostres de Control de Qualitat, Pesades, Formulació, Dosificat i Condicionat, basat en software MOM estàndar i en integració amb ERP, LIMS i WMS.\nCAS #6 Solució EM [Sector Farma]\nSolució de gestió de receptes i control per lots d’una cia. química per a barreja i envasat de líquids basat en software MES estàndar i en integració amb ERP.\nCAS #2 Solució MES [Sector Farma]\nSistema MES d’una cia. farmacèutica internacional per a Pesades i Dosificat (W&D) basat en software MES estàndar i en integració amb ERP.\nCAS #7 Solució EM [Sector Farma]\nSolució de gestió de l’eficiència energètica d’una cia. farmacèutica per a les línies de Fabricació i Condicionat basat en software EM estàndar.\nCAS #3 Solució MES [Sector Farma]\nCAS #8 Solució EM [CPG]\nSistema de gestió de l’eficiència de recursos d’una cia. de productes envasats de consum per al càlcul d’eficiència de les línies de fabricació basat en software d’EM+KPI+OEE estàndar.\nCAS #4 Solució MES [Biotect]\nSistema MES d’una cia. biotecnològica internacional per a Pesades, Formulació i Condicionat basat en un sistema MES estàndar i en integració amb ERP i PLM.\nCAS #9 Solució PDM [Sector Farma]\nSolució PDM per a una indústria farmacèutica dades per a la gestió de guies electròniques de fabricació i en integració amb PLM.\nCAS #5 Solució MES [S.Alimentari]\nSistema MES d’una cia. de producció i envasat de begudes per a l’envasament basat en un sistema MES estàndar i en integració amb ERP i WMS.\nCAS #10 Solució MES+PLM [Discreta]\nIntegració MES-PLM d’una cia. d’equipament industrial per a la gestió de dades mestres de producte i de procés dins d’un grup internacional.


Publicat el Dilluns, 18 Juny 2018 09:41\nComença una nova edició del BLOOP Festival a la ciutat d’Eivissa amb la intervenció de l’artista plàstic Alfalfa. La temàtica d’enguany és “l’esperança”.\nEl BLOOP Festival 2018 es posa en marxa avui a la ciutat d’Eivissa amb la intervenció de l’artista plàstic AlfAlfA a una façana important de la ciutat com és la situada a l’aparcament de l’antiga Delegació de Govern, a l’avinguda d’Isidor Macabich.\nEs tracta d’una façana privada que s’ha sumat a la iniciativa d’art urbà que desenvolupa el BLOOP Festival amb l’Ajuntament d’Eivissa. Tant des de la institució, com des de l’organització del Festival, han volgut agrair a la comunitat de propietaris la seva implicació amb la cessió de la façana.\nAmb aquesta iniciativa l’Ajuntament d’Eivissa té l’objectiu d’apropar l’art als ciutadans portant-lo al carrer, essent les façanes un espai ideal i visual per gaudir i difondre l’art.\nAquesta intervenció com a punt de partida del BLOOP d’enguany a la ciutat, la durà a terme l’artista urbà, Nicolás Sánchez, conegut com AlfAlfA. Sánchez, reconegut pintor, muralista i dibuixant realitzarà un mural relacionat amb la temàtica escollida per enguany que és “l’esperança”.\nNicolás Sánchez-AlfAlfa, nascut a Venezuela a l’any 1983, és muralista, pintor i dibuixant. Va cursar els estudis universitaris d’Arts Plàstiques a Caracas i a l’Escola Nacional de Bellas Artes de Uruguay.


Simfonies - Clivis\n> Partitures>Partitures en paper>Música simfònica>Orquestra de vent>Banda simfònica>Simfonies\nCom a les obres del barroc, destaca pel virtuosisme instrumental, estructures breus i caràcter molt variat.\nSubtítols / Parts Per a Instruments de Vent i Percussió I.Moderat, II.Intermedi lent, III.Scherzo\nInstruments 3Fl[Picc]-3Ob[Ci]-4Cl[Clb]-2Fg-4Cor-3Tba-3Tbne-Tuba-2 Perc.\nObservacions Materials en lloguer. Contacti amb l'editor (info@clivis.cat)\nL’any 1985 Albert Argudo, en aquella època director de la Banda Municipal de Barcelona, em va demanar una obra per a instruments de vent per a ser estrenada amb la seva formació. Aleshores vaig preferir escriure una obra per a instruments solistes, seleccionant alguns dels instruments de la banda simfònica.\nA diferència d’altres composicions de la mateixa època vaig decidir no utilitzar elements extra-musicals, i em vaig basar com a punt de partida en una obra de Stravinsky, les Simfonies per a instruments de vent.\nLa plantilla instrumental, molt similar a l’obra d’Stravinsky, inclou també dos percussionistes amb la finalitat de donar un evident caire rítmic. El títol, a més a més de la relació quasi homònima amb la d’Stravinsky, també té una llunyana relació amb les obres del període barroc que amb el mateix nom estaven caracteritzades pel virtuosisme instrumental, les estructures breus i un caràcter molt variat.\nEncara que estan escrites en un sol moviment, les Simfonies es divideixen en tres seccions, començant per un moviment Moderat, un Intermedi lent amb solos dels clarinets i dels fagots, i un Scherzo final.\nDesprés de l’estrena el 1987 al Palau de la Música de Barcelona, l’obra ha estat revisada l’any 2009 amb motiu de la segona interpretació aquest mateix any a càrrec dels solistes de la mateixa Banda Municipal de Barcelona.


Stormboard: pluja d’idees i treball col·laboratiu – Recursos Campus Extens\nStormboard sorgeix al Canadà en 2010 com a Edistorm (una combinació de Thomas Edison i brainstorming, pluja d’idees en anglès), amb la intenció de transformar la forma en què la gent col·labora, intercanvia idees i pren mesures a partir de les seves idees.\nAmb Stormboard tenim les nostres idees en format digital, a les quals podem accedir en tot moment, des de qualsevol lloc i des de qualsevol dispositiu, ja sigui per consultar-les, modificar-les o exportar-les a molts formats electrònics.\nEs facilita el treball col·laboratiu; els participants hi poden desenvolupar un rol més actiu i en temps real. Tothom pot afegir, comentar i valorar idees molt fàcilment i ràpidament.\nL’opció gratuïta de l’eina és adequada per a grups petits, permet un administrador per «pluja d’idees» i un nombre il·limitat d’aquestes, amb un màxim de 5 integrants a cada equip.\nS’ofereix una llicència gratuïta fins al 31 de desembre de 2016 per a institucions educatives, per a l’ús a l’aula exclusivament entre els docents i els seus alumnes, la qual permet un nombre il·limitat d’integrants als equips. S’ha de fer una sol·licitud a través del formulari de contacte següent: <https://stormboard.com/main/contact>\nUna vegada registrats a través del nostre compte de correu electrònic, de Google, de Windows Live mail, Linkedin o Facebook, i un cop verificat el dit compte, accedirem a la interfície per començar a crear «pluges» o per afegir-nos a una de ja existent, o explorar un exemple i les funcions destacades de l’eina.\nEntre les utilitats de l’eina que ofereix la versió gratuïta destacam la possibilitat d’afegir text, dibuixar a mà alçada, pujar imatges, vídeos o fitxes, les quals podem moure arrossegant i deixant anar.\nPodrem crear les nostres Storms a través de les plantilles que s’ofereixen.\nTrobam l’opció de compartir, importar i plantilles al menú inferior.\nOrganitzar una pluja d’idees per propiciar el debat sobre continguts o sobre actualitat relacionada amb la matèria de l’assignatura.\nDonar als alumnes la possibilitat de proposar alternatives per a qüestions organitzatives del grup de classe.\nFacilitar el treball col·laboratiu entre diferents grups d’alumnes.\nBlog de l’eina: <http://blog.stormboard.com/>\nVídeo promocional de l’eina:\nAutor Campus DigitalPublicat el 10 Octubre 2016 31 Març 2017 Categories Recursos didàctics, Treball col·laboratiuEtiquetes pluja d'idees\nAnterior Entrada anterior: Showbox, eina de creació de vídeos en línia\nSegüent Entrada següent: Quizalize: plataforma en línia per crear qüestionaris d’avaluació/aprenentatge


Una cinquantena d'actes a Lleida amb motiu del Dia de les Dones | Lleida.com\nSandra Castro, tinenta d'alcalde i regidora de Feminismes de l'Ajuntament de Lleida\nLleida acollirà, des d'aquest dilluns i fins al 27 de març, un total de 51 actes amb motiu del Dia Internacional de les Dones, organitzats per 49 entitats i col·lectius ciutadans diferents. Així ho ha explicat la tinenta d'alcalde i regidora de Feminismes de la Paeria, Sandra Castro, durant la presentació de la publicació del Casal municipal de la Dona que recopila les diferents activitats programades. Enguany, l'acte institucional amb motiu del 8-M canvia el format per donar veu a dotze dones representatives de sengles col·lectius i entitats ciutadanes, i també la ubicació, ja que es durà a terme a la plaça Blas Infante per poder encabir més gent i caldrà inscripció prèvia.\nCastro ha reconegut que enguany hi ha un descens en el nombre d'actes respecte al 2020, però ha assenyalat que les entitats promotores es mantenen. "Això vol dir que, malgrat el context de la covid, lluny de fer-se enrere, la resposta és més aviat tot el contrari", ha dit la regidora de Feminismes, que també ha posat en relleu la dualitat dels actes, telemàtic i presencial amb cita prèvia, per raons sanitàries.\nSandra Castro ha dit que, fins ara, el protagonisme de l'acte quedava focalitzat en les sis institucions que tenen presència a Lleida i en dues persones, la conductora i l'encarregada de llegir el manifest. Enguany s'aposta per "multiplicar el nombre de veus participants", per "donar protagonisme als diferents sectors i entitats", ha exposat. En concret, hi haurà les intervencions de dotze representants de treballadores sanitàries, del servei de cura, del sector de la neteja, de la ciència i tecnologia, les persones migrades, el col·lectiu gitano, els dos moviments feministes de la ciutat, l'Horta, l'educació, la cultura i l'emprenedoria. La conductora de l'acte serà Eva Ribalta, d'Esport Femení Lleida.\nDins dels actes programats des de l'Ajuntament de Lleida, Sandra Castro ha destacat l'exposició 'Resistents i Deportades', del 5 de març, i la representació teatral '36+1', que tindrà lloc el dia 7, al Cafè de Teatre. La programació també inclou les jornades virtuals Dones i Emprenedoria (dia 9) i el lliurament del Premi Mila de Periodisme per la Igualtat de Gènere (dia 10), entre altres.\nUna manifestació de dones posarà el colofó a la vaga del dia 8 de març a Lleida\nLleida celebra el 8 de març demanant la plena participació de les dones en l'accés al poder


Els funerals gairebé han duplicat el preu els últims deu anys | Revista - Part 3\nLa inserció d’una esquela informativa en el diari suposa un desemborsament important (representa el 14% de la despesa). Les de grandària més habitual en els diaris de major audiència de cada província costen, de mitjana, uns 277 euros, encara que la pujada respecte als preus del 1998 es limita a un 35%, semblant a l’augment de l’IPC acumulat els últims deu anys.\nEl preu mitjà més car s’ha localitzat a la Corunya (463 euros de mitjana per esquela), Madrid (435 euros) i València (416 euros). També per sobre de la mitjana es troben Biscaia (361 euros), Barcelona i Navarra (al voltant dels 335 euros). Les més econòmiques es publiquen en els diaris de Sevilla (110 euros de mitjana), Valladolid (134 euros) i Màlaga (165 euros). A més del diari i de la grandària escollida per a l’esquela, ha de tenir-se en compte que la publicació en diumenge és un 25% més cara que en la resta dels dies de la setmana.\nEls tanatoris al nostre país es van consolidant com a espais habilitats per a vetllar la persona difunta, en els quals s’ofereix un entorn més amable per als moments de dol amb el cos del difunt present, encara que suposa un altre desemborsament més. El preu d’aquest servei, en el concepte més bàsic (utilitzant només la sala, sense comptar amb altres serveis com ara minibar, dutxes, etc.), suposa una despesa mitjana de 325 euros (un 33% més que fa cinc anys), i representa, després del fèretre, el segon import més alt del cost global del sepeli. No obstant això, les dades varien de forma considerable entre unes províncies i unes altres: des dels 500 euros de Múrcia, els 479 de Sevilla i els 447 de València, fins als econòmics 180 euros de mitjana dels tanatoris de Màlaga o els 220 de Barcelona.\nL’última prestació del sepeli establert per CONSUMER EROSKI és el servei religiós, opció requerida per més del 90% de les famílies al nostre país. En l’actualitat, la majoria de les empreses funeràries ofereixen sales multiconfessionals per a aquests actes. El preu de l’ofici religiós sol situar-se al voltant dels 73 euros, encara que aquesta quantitat pot variar. Els costos del servei religiós més car s’ofereixen a la Corunya (115 euros de mitjana), mentre que els més econòmics són a Navarra i a Barcelona (al voltant dels 40 euros de mitjana). El servei religiós l’inclouen en el 92% de les funeràries contactades. A més, en un 18% es disposa de la possibilitat d’instal·lar una taula de signatures. Les funeràries que cobren aquest servei a banda (un 48%) exigeixen una mitjana de 43 euros.\nVes a la pàgina anterior: « Els diversos serveis que ofereixen les funeràries\nVes a la pàgina següent Al cementeri »


Cultura restaura dues marededéus romàniques del Centre Excursionista de Catalunya\nLa intervenció ha inclòs la fixació de la policromia, la consolidació de la fusta del suport i la neteja de la capa pictòrica\nACN Barcelona Actualitzada el 12/05/2012 16:53\nEl Centre de Restauració de Béns Mobles de Catalunya (CRBMC) del Departament de Cultura ha finalitzat la restauració de dues marededéus romàniques que formen part del Fons d'Art del Centre Excursionista de Catalunya (CEC). Les dues talles de fusta policromada, que daten del segle XIII i que representen la Mare de Déu entronitzada, tornaran a ser exposades en breu a la seu del CEC a Barcelona. Els treballs de conservació-restauració han durat cinc mesos i han inclòs la fixació general de la policromia, la consolidació del suport de fusta, la neteja de la capa pictòrica amb l'eliminació de repintades grolleres i la reintegració cromàtica de les petites llacunes.\nUna talla, procedent de Terrassa\nUna de les escultures, amb unes mides de 60 x 18 cm, presenta diverses mutilacions que afecten mans, avantbraços i cames, i li manca l'infant Jesús. La talla conserva restes de policromia a la vestimenta. Pel que fa a la seva procedència, se sap que prové del Vallès Occidental, de prop de Terrassa. L'altra talla, de 60 x 32 cm, està més completa tant pel que fa a volum, com per l'estat de conservació de la policromia. Amb la mà dreta subjecta la bola del món i a la mà esquerra sosté el nen. L'infant agafa un llibre amb la seva mà esquerra i li manquen els peus. Quant a la procedència, en aquest cas només es pot assegurar que és catalana.\nUn fons de 1.500 obres del segle I al XX\nAmb la restauració d'aquestes dues peces s'inicia un procés per documentar i restaurar una part del fons del CEC, que abasta unes 1.500 obres d'èpoques diverses (segles I al XX), atenent als criteris de vàlua, antiguitat, dificultat tècnica d'intervenció, etcètera. S'han seleccionat aquestes dues marededéus per començar aquest projecte de preservació cultural perquè són dues de les peces més valuoses del patrimoni del CEC. Algunes de les peces s'han obtingut per via de l'adquisició i d'altres per via de la donació per part de personatges o institucions. També n'han obtingut per via del rescat, ja fossin obres abandonades, desprotegides o que corrien risc de destrucció.


Ryanair habilita un telèfon d'informació sobre la vaga que és un 902 de pagament\nL’organització de consumidors Facua assegura que l'ús d’aquest número d’atenció va contra la legislació estatal i europea\nActualitzada 24/07/2018 a les 16:21\nL’organització de consumidors andalusa Facua ha presentat una nova denuncia contra la companyia aèria Ryanair aquest cop perquè el telèfon d’informació sobre la vaga del 25 i el 26 de juliol a l’estat espanyol convocada pels tripulants de cabina de la companyia aèria irlandesa és un 902 de pagament. Facua assegura que aquesta mesura penalitza als consumidors afectats per la vaga i adverteix que una trucada d’uns deu minuts pot acabar suposant un cost per el client de més de sis euros, en cas que la trucada es faci a través de la companyia telefònica amb les tarifes més cares. Facua denuncia que la mesura de Ryanair va contra la legislació espanyola i europea.\nRyanair ha carregat contra la companyia aèria irlandesa per haver posat en marxa el telèfon 902 051 292 per atendre les peticions d’informació dels passatgers afectats per la convocatòria de vaga a l’estat espanyol per aquest dimecres i dijous 25 i 26 de juliol.\nFacua ha remès l’escrit a Marta García Pérez, nova directora executiva de l’Agència Espanyola de Consum, Seguretat Alimentària i Nutrició (Aecosan) del ministeri de Sanitat, Consum i Benestar Social.\nL’organització de consumidors andalusa demana al govern espanyol que insti a les autoritats autonòmiques a posar multes a Ryanair «per saltar-se la legislació estatal i europea de defensa dels consumidors».\nComenta el contingut : Ryanair habilita un telèfon d'informació sobre la vaga que és un 902 de pagament