El vaixell d'Odisseu: Cançons de Carpe diem\nHoratius, Carmina, I, XI\nTu, no esbrinis -és sacríleg de saber-ho- quin serà\nel darrer dia que a mi, que a tu, els déus han concedit,\nLeucònoe; no escrutis els càlculs dels babilonis. Val més\nsofrir el que passarà, sigui què sigui!\nTant si Júpiter t'ha atorgat de viure més hiverns com\nsi és l'últim aquest que ara desembraveix la mar Tirrena\namb els rosegats esculls on rompen les onades,\ntingues seny: filtra els teus vins i, ja que la vida és breu,\nescurça la llarga esperança.\nMentre parlem, haurà fugit envejós el temps; cull el\ndia d'avui i no confiïs gens en el de demà.\nHoraci, Odes, I, 11\nDefinició de Carpe diem: típica i tòpica expressió, que devem a l’immortal vers d’Horaci, que ens convida a viure amb intensitat els instants irrepetibles que ens regala la vida i que les persones hem anat assimilant al llarg dels segles i alguns procurem fer ben nostra.\nCal dir, però, que no tothom de la mateixa manera. Tanmateix, si ens allunyem de la interpretació equivocada (la de cremar la vida) i ens apropem a l’essència de les paraules del poeta de Venusa, el ressó de les quals encara ens arriba amb força, podrem veure la importància i la magnitud dels mots: si parem atenció a tot el que ens envolta, el simple somriure d’un nen a primera hora del matí pot canviar-nos el dia sencer.\nPer això, els alumnes de 2n de batxillerat hem volgut triar una cançó (o més d’una!) que ens recordés el CARPE DIEM. Perquè ens sembla una manera original de fer aquest pensament més nostre i més amable el nostre món i tot el que l’envolta.\nAixí, potser la propera vegada estarem més alerta a la remor de les fulles mogudes pel vent o enyorarem aquells ocellets de la plaça que ens donaven la benvinguda cada matí.\nAlejandra Abucay Celebra la vida (lletra) AXEL (vídeo)\nMarina Bahí i\nJoana Bassó Live your Life (lletra) MIKA (vídeo)\nCarla Bartra It's my life (lletra) BON JOVI (vídeo)\nOna Contreras La vida sense tu (lletra) OBRINT PAS (vídeo)\nFerran Guijarro Seasons of Love (lletra) RENT (vídeo)\nClara Jorquera i\nÀlex Molera Llença't (lletra) LAX'N'BUSTO (vídeo)\nAlba Legide Volveremos (lletra) TXARANGO (vídeo)\nBébete la vida (lletra) LÍDIA GUEVARA (vídeo)\nMireia Mateo Mil Vidas (lletra) NACH (vídeo)\nEric Montesinos Hakuna Matata (lletra) BSO El rei lleó (vídeo)\nArnau Pérez Something about us (lletra) DAFT PUNK (vídeo)\nMaria Ros Feeling Good (lletra) NINA SIMONE (vídeo)\nGemma Serrano Burn (lletra) ELLIE GOULDING (vídeo)\nJordi Inténtalo encontar (lletra) MAYTE MARTÍN (vídeo)\nPublicat per El vaixell d'Odisseu a 19:09\nEtiquetes de comentaris: cançons, general, literatura, llatí 1r, llatí 2n, llatí 4t, llatinismes, referències clàssiques\nHola Jordi, tripulats i ex-tripulants!!! Sí, sí, sembla mentida que ja faci 4 anys! Han passat volant!En fi, no ens posarem nostàligcs, per mi una cançó que em recorda molt sovint la temàtica de la que parlem és "Beautiful" de la Christina Aguilera. Potser no ho diu directament però per mi aquesta cançó té un rerefons de carpe diem molt clar.\nUna abraçada molt gran a tots i MULTIS GRATULATUM!\n4 d’octubre de 2013 a les 22:15\nGràcies, Laura, per ser la primera en comentar aquesta entrada de celebració. Si et va bé, penja l'enllaç al Mur del Facebook del Vaixell tot presentant la cançó. Una abraçada!\n4 d’octubre de 2013 a les 23:35\nQuina manera més genial de treballar aquest tòpic tan interessant i que convida a viure la vida (però de manera correcte, això si!)\nI d'aquesta manera poder conèixer quines cançons ens transporten o ens fan recordar aquest missatge tan important.\nA més, trobo que és una molt encertat utilitzar aquest gran tòpic amb l'aniversari dels 4 anys del Vaixell d'Odisseu, ja que encara que jo porto des de l'any passat, segur que han estat 4 anys molt intensos i amb molts moments difícils d'oblidar!\nAixí que felicito al Vaixell i a tothom que fa possible la seva realització!\n4 d’octubre de 2013 a les 23:46\nA mi la canço que més em recorda al "carpe diem", sens dubte és llença't, com la Clara Joquera i l'Àlex Molera. A part de que la lletra és molt maca explica això, que s'ha de viure cada moment al màxim. Com diu la canço: "llença't, cada instant és únic no es repetirà!"\n5 d’octubre de 2013 a les 0:02\nAra, tripulants de 2n, haureu d'explicar què us ha portat a triar la vostra cançó i a la resta de navegants i visitants del blog, com ha fet la Judit, us convidem a que trieu la que més us agrada, comenteu per què i penjeu l'enllaç de la vostra al Mur del Facebook del Vaixell.\n5 d’octubre de 2013 a les 9:44\nJo vaig triar la cançó Burn de Ellie Goulding, cantant i compositora anglessa, una cançó que apart de haver sigut jutjada ha aaribat a ser éxit de les llistes europees. No només pel seu bon rotllo, sino també pel que pretén transmetre.\nLa lletra ens parla d'un foc que porta tothom en si. Un foc que hem de deixar que s'encengui. Diu que el foc que portem a dins, ha de ser el que il·lumini el dia a dia, a l'escola, amb els amics, amb la família... Metafòricament, quan hi ha fosc aquesta llum il·lumina el camí, el que no veiem, el que hi ha al nostre costat, i per aquesta raó el foc s'ha de dur encès per aprofitar l'essència de cada dia.\nNo sé com vaig acabar escollint aquesta cançó, però la veritat es que l'escolto diàriament i sempre que la sento penso en el foc dels joves, de la nova era, dels qui ara encara estan descobrint el seu foc, però que si no porta aquesta llum no sabrà cap a on enfocar. És el foc de la innocència, de la maduresa i del curs de la vida.\n5 d’octubre de 2013 a les 11:48\nFernando Blaya ha dit...\nPreciosa entrada¡ Enhorabuena¡\n5 d’octubre de 2013 a les 12:40\nGracias, Fernando. Viniendo de alguien como tú, entusiasta incansable de las nuevas maneras de transmitir el mundo clásico, nos sentimos muy halagados. Un abrazo.\n5 d’octubre de 2013 a les 20:31\nMoltes felicitaaats a toots per fer possible aquest blog i a tu Jordi per iniciar-nos en aquesta aventura! Sembla mentida 4 anys ja, i sembla que fos ahir el primer dia de classe que ens presentaves aquesta proposta que ha tingut tant i tant d'èxit!\nEncantada de formar part d'aquest projecte i que duri molts anys més i intensos, Carpe Diem!\n6 d’octubre de 2013 a les 15:21\nMoltes gràcies, Esther! Tu ets una extripulant il·lustre, ho saps, i el que la gent no sap és la que ens portem entre mans amb algun altre fundador d'aquest projecte que tan feliços ens fa. Oi que sí?\n6 d’octubre de 2013 a les 16:40\nM’ha agradat molt aquesta entrada ja que ha està relacionada amb un tòpic molt conegut i que potser el tenim molt a l’abast però no el portem gaire a terme.\nLa cançó que em va venir el cap quan havia de relacionar-ho amb el “ carpe diem” va ser la de “Live your live” de Mika, una cançó que per mi aquest estiu m’ha fet viure moments molt alegres i plens d'il-lusió, realment el “carpe diem”.\nEl tros de la cançó que em va fer reflexionar més sobre aquest tema és el següent:\nTothom et somriu , a allà on vagis,\nés com si tinguessis aquest secret,\nque tothom vol saber .\nQualsevol lloc on vas, per a tu és com la teva llar,\ndes de les platges de Manila,baixant fins a Kàtmandu,\nsítens aquest secret que tothom vol saber,\nperò tu mai ho deixaràs anar.\nLa meva reflexió : TU SEMPRE VIUS EL MOMENT I VOLS FRUIR-LO AL MÀXIM, NO ÉS QUE FACIS RES D’ESPECIAL, SINÓ, ÉS VIURE AMB INTENSITAT L’INSTANT PRESENT I APROFITAR-LO.\n6 d’octubre de 2013 a les 17:15\nM’ha agradat molt aquesta entrada, ja que està molt bé que coneguem cançons en les quals ens transmetin missatges positius com “carpe diem”.\nPer mi la cançó que em recorda més al carpe diem és aquesta: Bad day- Daniel powter\nTracta de un noi i una noia que no són feliços amb la seva vida perquè no saben apreciar el que fan ni el que tenen, fins que un dia s'adonen que la vida s'ha de compartir amb més gent, ja que la felicitat sempre ve acompanyada; i des de aquell dia comencen a viure cada dia més emocionats i amb més ganes.\nM’agrada aquesta cançó perquè et fa pensar i el missatge que et dona és “carpe diem” viu el moment.\n6 d’octubre de 2013 a les 19:27\nM'agrada molt aquesta entrada, perquè per cadascú el lema "Carpe diem" i les cançons que transmeten aquesta sensació de viure la vida i seguir endavant són diferents.\nTinc bastantes cançons que posaria però he triat una que m'encanta, parla de la vida, dels somnis que no són fàcils de conseguir, però que la vida es tracta d'escalar i que al final aconseguiras tot el que et proposis. És The Climb de Miley Cyrus a mi sempre m'anima, espero que us agradai si no l'heu escoltat.\nEl meu Carpe Diem: http://www.youtube.com/watch?v=NG2zyeVRcbs\n7 d’octubre de 2013 a les 19:39\nLa meva cançó és Seasons of Love, del musical Rent. He triat aquesta cançó perquè és molt significativa per mi, i crec que conté perfectament el missatge de Carpe Diem.\nLa lletra ens explica diferents maneres de mesurar una vida, a través de petites coses com una tassa de cafè, una posta de sol, el moment de creuar un pont, les lliçons apreses al llarg de la vida, etc. Crec que en això rau el Carpe Diem, en gaudir de les petites coses i apreciar-les i fixar-nos'hi.\nAquest per mi és el sentit del tòpic horacià.\n8 d’octubre de 2013 a les 0:53\nFelicitats Alba, m’agrada molt el text crec que has fet una gran definició d'aquest gran tòpic com és el Carpe diem, un tòpic que jo utilitzo molt al dia a dia perquè son una d’aquelles persones que crec que s'han d'aprofitar tots els moments que la vida et dona. M’agrada molt la idea que ha tingut el Jordi per treballar aquest tòpic, es molt original!\nJo he triat aquesta cançó de Llença’t ja que para de que ens hem de llençar a la vida, que hem de viure cada moment al màxim. A l’estrofa fiu “Llença’t, cada instant és únic no es repetirà”, amb això ens diuen que hem de viure cada instant perquè cada moment és únic i s’ha de viure al màxim.\n8 d’octubre de 2013 a les 9:36\nM'encanta la idea de buscar en la música un sentit tan bonic com el del carpe diem.\nJo he escollit la cançó de DAFT PUNK "Something About Us", que, tot i no ser la més coneguda d'aquest duo francès de música House, jo crec que és una de les més boniques que han fet.\nLa cançó (i el videoclip) té tota una història de rerefons, que s'explica a través de totes les cançons del seu àlbum Discovery. En aquest moment del relat musical, un dels personatges principals està a les portes de la mort i vol aprofitar el poc temps que li queda per expressar l'amor que sent per una noia. Crec que la idea que transmeten les primeres paraules (It might not be the right time) volen transmetre que, tot i que el moment no sigui el perfecte, cal aprofitar-lo per dir i fer tot el que calgui per tal de viure feliç. Aquesta peça musical expressa en poques paraules que hi ha certes persones o coses a la nostra vida que són molt importants i que hem d'aprofitar cada moment que tenim amb ells per petit que sigui i gaudir al màxim, ja que aquest moment mai es repetirà i et pots arribar a penedir de no haver-lo viscut plenament. Perquè potser no és el moment perfecte, però ben segur que li pots treure el seu suc.\nPer a mi, això és el carpe diem i no ho podria expressar d'una altra manera.\n8 d’octubre de 2013 a les 9:42\nLa meva cançó és "Hakuna Matata" del rei lleó. La veritat és que tota la cancó em recorda molt al tòpc del Carpe diem perquè la cançó ens ensenya a viure la vida d'una forma tranquila, sense cap tipus de preocupacions i sense tenir por. Personalment, aquesta cançó m'agarada molt perquè et mostra un camí per portar la teva vida lliurement.\n8 d’octubre de 2013 a les 9:55\nJo he triat la cançó de la Vida sense tu d’Obrint Pas. He triat aquesta cançó per que crec que explica molt bé el tòpic Horacià del Carpe Diem.\nLa vida sense tu ens parla de que la vida és un matí de cada dia, un dijous que acabaria, diu que és un cel blau cap al migdia quan pujàvem al terrat. També ens diu que la vida és mossegar la fruita dolça a les escales del mercat central. En els principis de cada estrofa ens diu que hem de gaudir el dia, totes aquelles petites coses que les passem per alt, diu que les hem de mirar-les i somriure i gaudir-les!\nEn la tornada, on diu “La vida és tancar els ulls, tornar a riure cridar al vent, sentir-nos lliures la vida és desitjar tornar a nàixer córrer tot sol, sentir-te créixer la vida és el fred tallant les cares i una llàgrima incendiant les cares...” Crec que en aquest moment és on més podem gaudir del tòpic del Carpe Diem. I és molt important saber apreciar bé el que significa el tòpic Horacià, i personalment penso que aquetsa cançó ho expressa d’allò més bé!\n8 d’octubre de 2013 a les 9:56\nHe escollit la cançó Mil vida del compositor Nach. Aquest és un artista que canta rap i personalment trobo que és molt bo, considero que les lletres de les seves cançons et fan reflexionar i plantejar-te la vida d’una altre manera. Si escoltem la cançó apreciarem que fa un viatge en el temps, ens transporta a diversos llocs del món i això per a mi es fonamental. Viatjar, conèixer altres països, continents i cultures.\nLa lletra de la cançó m’inspira moltes coses però entre d’altres em fa adonar-me que només tenim una vida i que em de gaudir-la i viure-la, no serveix de res penar les coses si després no les fas, sempre hi haurà temps per als penediments.\nUs convido a tots a escoltar-la!\n8 d’octubre de 2013 a les 20:26\nHe triat la cançó Feeling good de Nina Simone, ja que crec que representa molt bé la definició de Carpe Diem. He de dir, que fa molt poquet que la conec, però quan la vaig escoltar, vaig pensar en proposar-la per aquesta activitat.\nEt parla sobre els diferents sentiments i els relaciona amb el volar d'un ocell, la posta del sol, etc.\nPer mi, aquesta cançó, em transmet aquest concepte d'exprimir cada moment al màxim!\n9 d’octubre de 2013 a les 19:38\nEspero que no sigui una miqueta tard per comentar però volia compartir amb vosaltres una cançó que reflexa per a mí, el CARPE DIEM.\nHall of Fame parla de superar-se a un mateix, de saber demostrar que ets capaç de fer qualsevol cosa, i de viure-ho dia a dia sense importar-te els que els altres diguin.\nHALL OF FAME - Will.i.am ft The Script.\n12 d’octubre de 2013 a les 18:09\nLa cançó que jo he triat és la de It’s my life de Jon Bon Jovi. Aquesta cançó és d’un gènere de Hard Rock i Glam metal.\nPer mi és una cançó de Carpe Diem perquè parla sobre un jove que es diu Tommy, que mira un concert que li agrada molt a través de l'ordinador. La seva novia Gina que estava al concert, el truca dient-li que té uns minuts per poder entrar-hi. En Tommy va corrents, tot passant per alguns obstacles, i arriba just a temps. Penso que és un Carpe Diem per com aprofitem aquelles oportunitats que bé ens dóna la vida. Hi destaca molt la frase de: és la meva vida, és ara o mai. És una frase molt significativa, perquè fa referència sobre la vida; gaudir-la, viure-la mentre estiguis viu ja que de vida només en tenim una.\nAlhora aquesta cançó també em fa reflexionar bastant pel sol fet de lluitar, o de ficar tot l’esforç per allò que volem aconseguir, que tan ens fa il•lusió tenir.\n12 d’octubre de 2013 a les 18:22\nJo he triat la cançó: Hakuna Matata,de la pel·lícula "El Rey Leon".\nHe triat aquesta cançó perquè penso què és una de les cançons que em transmet més "Carpe diem", es a dir, viu el moment.\nUna de les frases que diu aquesta cançó es: "Hakuna Matata vive y se feliz!"\n12 d’octubre de 2013 a les 18:46\nBona introducció Alba, com ja hem fet a classe has explicat molt bé el bon significat del Carpe Diem, ja que pot ser molt mal interpretat com "fes el que vulguis, viu experiències que el temps passa", i no és així, sinó "empapa't d'experiències i no perdis el moment d'aprendre ni de viure moments perquè pot ser que no els puguis tornar a viure mai més i et poden aportar grans coses!"\nBé, jo he triat la cançó de Llença't de Lax'n'busto perquè "cada instant és únic i no es repetirà", parla d'aixecar-te quan caus, quan t'equivoques i quan ho veus tot negre, que te'n pots ensortir, que en pots apendre, que canvies a la teva vida, que el moment és ara, que t'hi llencis! Que ho vius ara o mai, que no pensis en el futur, sinó en el present que t'està passant pel costat i tu ni tan sols ho veus perquè estàs submergit en els teus pensaments de vida. Ara, ara és el moment!\nI serà que és així si l'Alex i jo hem coincidit, no? La màgia de la música, de la lletra, del que et pot transmetre... és impressionant!\nBona feina feta amb la que hem après de ben segur! Gràcies!\n17 d’octubre de 2013 a les 17:35\nJo he triat dues cançons: Volveremos de Txarango i Bébete la vida de Guevara.\nLa primera em transmet el Carpe Diem des de la primera línia, i només cal mirar la lletra per adonar-se'n. Perquè convida a gaudir d'aquest viatge anomenat VIDA i fent-ho amb la millor companyia possible.\nLa segona cançó ens convida a aprofitar els moment i treure'n el màxim partit. I una vegada veiem les coses, intentar fer el nostre entorn molt més bonic i millot per tal que aquest trajecte s'ompli de coses i moment inesborrables.\nAixí que obrim els ulls i adonem-nos de tot el que tenim i ens acompanya, perquè al cap i a la fi és el que ens emportarem sempre.\n18 d’octubre de 2013 a les 13:23\nPrimer de tot felicitar a l'Alba per aquesta entrada al blog. Pel meu parer a sigut una bona idea poder parlar sobre el Carpe Diem i adonar-nos de que hem de viure la vida encara que sigui per petites coses, hem de gaudir-la.\nDoncs bé, jo he escollit la cançó Celebra la vida d'Axel, que per molt que la conec de fa poc, quan la vaig escoltar em va agradar molt i més pel seu significat ja que crec que fa molt bé a la referència del Carpe Diem. I més a la segona estrofa quan diu que no només hem de pensar en nosaltres mateixos sinó que també hem d'ajudar a aquelles persones que ens envolten i que fent-ho ens farà créixer com a persones i farà que sentim bé amb nosaltres mateixos. I que com diu "a nada te aferres, porque en este mundo nada es para siempre", aquesta frase m'agrada molt perquè té raó. Només disfrutem de la vida una vegada i que si t'aferres a una cosa la nostra vida passarà, no ens adonarem i al final ens empenedirem de tot allò que no hem pogut fer durant tot aquell tems en el que ens hem afferat a alguna cosa.\nEn conclusió hem de gaudir de la vida encara que sigui per una petita cosa i no aferrar-nos a qualsevol cosa.\n18 d’octubre de 2013 a les 13:33\nEn primer lloc dir que m’ha encantat aquesta entrada ja que la trobat molt interessant perquè sempre parlem del Carpe Diem però potser mai ens havíem parat a reflexionar en quines cançons els podíem trobar.\nJo vaig triar la cançó del grup Mika que es diu Live your Live ja que personalment crec que reflecteix el tòpic de Carpe Diem.\nHi ha una frase d’aquesta cançó que em va fer reflexionar, que diu “Vostè té a tot al món a la butxaca. Però tu no ho saps.” És una frase que va impactar perquè té molta raó si ens ho proposem podem fer moltes coses només cal que ens donem compte hem de gaudir de la vida dia a dia i si ho fem descobrirem moltes coses i farem moltes coses que creiem que no podem fer.\nLa cançó ens parla de com hem de somriure dia a dia a la vida i com has d’exprimir cada moment. Un altre fragment de la cançó que per mi reflecteix el tòpic de Carpe Diem és la següent: “Tothom et vol prendre la mà. Tothom vol brillar tan brillant. Tothom vol dir que poden. Tothom vol viure la seva vida”. Per mi aquest tros de la cançó és espectacular ja que et convida a que visquis la vida com si no hi hagués un demà.\n28 de novembre de 2013 a les 10:57


Romanticisme a Europa | Lengua y literatura | Wikiteka, apuntes, resúmenes, trabajos y exámenes de Secundaria, Bachiller, Universidad y Selectividad\nRomanticisme a Europa\nEnviado por jmd y clasificado en Lengua y literatura\nEscrito el 14 de Marzo de 2017 en catalán con un tamaño de 6,87 KB\nRenaixença, moviment inspirat en el Romanticisme.\nmoviment de recuperació de l’ús culte i literari de la llengua catalana després de tres segles producció literària culta escassa i no qualitat.\nLa Renaixença comun ampli moviment de reivindicació de la personalitat nacional de Catalunya.\ninici de la Renaixença 1833 amb publicació de : l’oda La Pàtria de Bonaventura Carles Aribau, i acaba vers el 1890.\nobjectius del moviment\nConrear diferentsgèneres de la literatura culta en llengua catalana.\nRestablir les institucions acadèmiques.\nRetornar el català el prestigi social i literari que haviatingut en l’EdatMitjana\nRecopilar la literatura i el folklore popular.\nObjectius bàsics superar la situació sociolingüística en Catalunya s.XVIII\nContexthistòric i cultural: Primera meitat del segle XIX\nEl segle XIX caracteritzar per l’aparició a Europa de corrents ideològics i polítics (provocaren revolucionsliberalscontra elsabsolutismesmonàrquics (1820,1830 i 1848) i processosnacionalistestant a Europa com a Amèrica .\nFactors que van afavorir:\n·El Romanticisme- Correntideològic, artístic i literari va sorgir a Alemanya fi del segle XVIII i va començament del segle XIX.\nsentimentsnacionalistes- Impulsats per la burgesiaja que per a poder feravançarelsseusnegocisnecessitava eliminar les fronteresinteriors i disposar de mercatsmésamplis. Per aixó la burgesias’enfronta a les oligatorquiespolítiques i agràries.\n·Subjectivisme ·Idealisme ·Llibertat Creadora ·Nacionalisme\nDurantl’època de la Restauració va aparèixer el catalanisme, moviment que reivindicava el reconeixement de la personalitat política i cultural de Catalunya i va tenir fortcreixementeconòmic, provocat per la industrialització.\nTrets generals del romanticisme\nEs va originar a Alemanya a la fi del segle XVIII com a movimentartístic i literari. Es va estendre cap a Anglaterra i després , a començament del segle XIX, a la resta de literatures i culturesoccidentals.S’oposava a la literatura racional i rígida del Neoclassicisme. Víctor Hugó defineix com la manifestació del liberalisme i, per tant, delsideals de llibertat en el camp de la cultura. ·Exaltava la sensibilitat ·El sentiment ·La passió ·El valor del’individu o la nació com a fets diferenciats del que era general o col·lectiu.\nVa representar una revolucióestètica, , .No va ser exclusivament un sentiment estètic, sinó cal entendre’lcom una sensibilitat que es manifestà en tots els àmbits de la societat occidental.\nLa fundació del setmanari El Europeo, difusor de la ideologia i la temàtica ROMàntiques, l’any 1823, es considera l’inici del Romanticisme català.\nL’assimilació de les idees ROMàntiques escriptors catalans fessin el pas del castellà al català, els ROMàntics valoraven la llengua autòctona com una de les expressions més genüines d’un poble. Tendències Romanticistes: ·Romanticisme Conservador- culte a la història, sobretot a l’EdatMitjana.Models literaris: Walter Scott, François R. De Chateaubriand i AlessandroManzoni. Tendència que s’imposa entre els escriptorscatalans: Joaquim Rubíó i Ors, Antoní de Bofarull, JacintVerdaguer…\n·Romanticisme liberal- En política defensa les idees revolucionàries i democràtiques. Antireligiós i exalta la llibertat artística. Model literari: Víctor Hugó i Alexandre Dumas. A Catalunya, el poeta i polític Víctor Balaguer.\nescriptors catala literatura culta catalana segle xviii xviii el catalànisme al xix el romanticisme a catalunya segle jacintverdaguer el romanticisme catala xuleta reinaxença característiques del neoclassicisme


Email de la parada comandeslleteria@gmail.com\nTelèfon de la parada 649 348 947\nA La Lleteria Sant Cugat hi trobaràs tota mena de derivats làctics de llet de vaca, cabra, ovella i búfala: llet fresca, iogurt, quèfir, formatge fresc i madurat i una llarga llista de postres làctics: mató, recuit de drap, quallada, gelat, pastís de formatge, flams, crema catalana, crema de xocolata, arròs amb llet, pannacotta, mousse, nata muntada o mascarpone, entre d’altres.\nA la nostra parada hi tenim una gran varietat de làctics elaborats per més de 70 petits productors del país i també dels Alps. Els hem visitat a tots. Així podem traslladar-vos informació detallada sobre els nostres productes, el seu origen i la filosofia de vida que hi ha al darrera. Escoltem els nostres clients i sempre que ens demaneu nous productes fem el possible per aconseguir-los.


divendres 29 29UTC maig 29UTC 2015 by Eutópica·0 Comments\nEl Sónar Barcelona és un gran esdeveniment al que acudeixen milers de persones per gaudir dels concerts i actuacions dels grans cartells de la llista, així com d’aquells menys coneguts però amb una qualitat suficient tant en la seva actuació com en els efectes especials que els acompanyen. Encara que el més conegut és el Sónar de Nit, ja que concentra les actuacions musicals més importants, no hem d’oblidar la gran varietat d’activitats i esdeveniments que ens ofereix el Sónar de Dia, en la seva ubicació en la Fira de Monjuïc.\nEl lema de Sónar, Music Creativity & Technology, deixa clar que no es tracta únicament d’un esdeveniment musical sinó que pretén incorporar altres disciplines artístiques a la seva oferta cultural del cap de setmana. És per això que a més dels concerts, que segueix sent l’esdeveniment central i sobre el qual la gran majoria centra la seva atenció, es desenvolupen diferents esdeveniments artístics oficials amb intenció de complementar l’oferta central.\nSónar+D és un congrés sobre l’afectació de les tecnologies digitals al món de la indústria artística. En aquest congrés, a més de les xerrades i tallers, podem trobar exhibicions i demostracions en directe on s’observa com la tecnologia digital ha revolucionat els muntatges artístics i l’ús de les diferents màquines d’efectes especials. El Sónar+D ocupa diversos pavellons de la Fira de Monjuïc així com un amfiteatre per a les actuacions i exhibicions més multitudinàries.\nEls artistes utilitzen les noves tecnologies digitals per buscar noves formes de transmissió d’idees i conceptes amb els quals arribar als usuaris. Així podem trobar arriscades exhibicions on els artistes intenten conjuminar en una única direcció les noves tecnologies amb efectes visuals d’allò més diversos juntament amb els efectes especials més tradicionals sincronitzant la seva actuació amb les màquines de fum convencionals.\nfoto de verbarcelona.es\nPrevious Previous post: Sónar Barcelona 2015\nNext Next post: Estuvimos en la final de la Copa del Rey 2015 con nuestros confetis


LES CONTRACTACIONS CAUEN GAIREBÉ UN 60% A CERDANYA – Pirineus TV\nLES CONTRACTACIONS CAUEN GAIREBÉ UN 60% A CERDANYA\nCerdanya és una de les comarques catalanes on s'ha notat més la davallada de contractacions. Concretament, el desembre del 2019 es van registrar 1118 nous contractes, mentre que al desembre del 2020 se'n van fer 463. Això vol dir que la contractació anual ha caigut gairebé el 60%. El Pallars Jussà i l'Alta Ribagorça, per la seva banda, també registren les pitjors xifres. En el primer cas la davallada ha estat de prop del 57% i en el segon del 40%. Mentrestant, l'Alt Urgell és la comarca de l'Alt Pirineu on la davallada ha estat més suau, del 36%. Al conjunt català, durant el desembre la davallada interanual ha estat de gairebé el 22%.\nSón dades de l’Observatori del Treball i Model Productiu de la Generalitat que mostren l'impacte laboral de la covid-19. Aquest ha estat especialment notori a les comarques de muntanya, ja que els restriccions per frenar la pandèmia els ha afectat de ple, especialment aquests mesos d'hivern, amb les estacions obertes però amb la impossibilitat d'arribar-hi els clients pel confinament municipal.\nEn general, la contractació va recular l’any passat a nivells del 2013 per la irrupció de la pandèmia. Durant el 2020, es van signar a tot Catalunya 2,2 milions de contractes, la xifra més baixa en set anys.\nLes dades de l’observatori també mostren que les dones han patit més la caiguda de la contractació (-33,9%) que els homes (-32,3%), sobretot per la disminució en la contractació temporal. Per edat, la disminució més acusada l’han patit les persones de menys de 19 anys (-47,6%) i les de 20 a 24 anys (-34,4%).


Els debutants de Josep Maria Pou - Butaques i somnis\nElisa Díez 14:15 Jaume Madaula, Jaume Ulled, Josep Maria Pou, Pau Roca, Teatre Goya\nPASSAR DE LA REGIONAL A LA CHAMPIONS\nDavid Marcé Truca un inspector (2011)\nDavid Marcé tot just estava a l'Institut del Teatre quan va assabentar-se dels càstings per a Truca un inspector . Va passar "a la següent fase" tres vegades. "I quan et diuen que treballaràs amb aquest fenomen, flipes. Els càstings són molt agradables: es pren temps i valora la gent, no és mecànic". "És que m'agrada fer càstings -diu Pou-. A vegades em diuen que no els entretingui tant..." És l'estona que necessita per aguditzar el seu olfacte.\n"Estava amb un ulls com taronges, perquè dels actors de la vella escola n'aprens a sobre l'escenari i a baix, i sobretot amb en Pou que fa d'actor i director alhora, i veus quines eines s'aplica a ell mateix. N'aprens treballant. És un pou de ciència".\nTot i que Marcé ja havia treballat i treballa en altres produccions, especialment amb la companyia Dei Furbi i al Club Super3 , entrar al Goya va ser "passar de Regional a la Champions". "No hi ha gaire més gent que pugui estar quatre o cinc mesos en cartell a Barcelona. De les obres que aguanten això en sabem els títols: Agost , El mètode Grönholm ... I ell té la virtut d'aconseguir-ho amb cada muntatge que fa. Saps que apostes per un cavall guanyador, que et ve molt de temps amb feina, i això amb teatre no passa gaire! La rutina dels que estem començant és actuar 6 setmanes si estàs de sort, no fer 220 funcions!", somriu. I ni molt menys havia somiat en teatres de 900 localitats com La Latina de Madrid.\n"ES DONEN MOLT POQUES BONÍSSIMES OPORTUNITATS"\nRubén De Eguia La vida por delante (2009)\n"Vaig fer 445 funcions de La vida por delante ", deixa anar Rubén de Eguia. Són com a mínim 400 bolos més del que és habitual en teatre. "A la 45 ja ho comences a tenir per la mà!", defensa. El noiet que feia de veritable robaplans a la gran Concha Velasco i que es va endur un grapat de lloances dels crítics, ja llavors es treia mèrits: "Reivindicava que no és que fos ni tan jove, ni tan bo, ni tan sorpresa, és que es donen molt poques boníssimes oportunitats. No és corrent, no s'arrisquen, no es dóna la coresponsabilitat d'un coprotagonista a xavals", exposa. Ell tenia 24 anys quan va estrenar l'obra, però podia aparentar-ne 18 o 20, tot i que a la novel·la de Romain Gary se suposava que el noi, immigrant d'origen àrab, en tenia 16. "Els tres primers nois que vam tenir feina professional de la meva promoció, tots tres aparentàvem ser adolescents. Si tens aspecte de 30 anys quan acabes l'Institut és més difícil, perquè ja hi ha gent coneguda a qui li donen feina. D'adolescents sempre en falten de nous", diu de nou espolsant-se mèrits.\nEl càsting a De Eguia va durar dues hores i mitja. "A les proves de teatre és un gust estar tu i prou amb el director a l'escenari, és una adrenalina esportiva, molt sana". El gran moment va ser compartir escenari "amb gent que porta tants anys a l'ofici" i poder aportar "il·lusió, energia, ganes". "No hi ha temps per als nervis, veus que t'hi has d'entregar: eren dues bèsties i el principiant. Jo tenia clar que havia de callar, escoltar i aprendre".\nUN COMBAT PER QÜESTIÓ DE VANITAT\nPau Roca La cabra o qui és Sylvia? (2005)\nJosep Maria Pou recorda el càsting de La cabra o qui és Sílvia? . "Vaig veure més de 60 actors joves de Barcelona, va ser exhaustiu. Jo sabia que aquell nano era important i de risc. I recordo que a la final hi van arribar quatre nois que acabaven de sortir de l'Institut i que ara ja han treballat molt: Jordi Llordella, Ramon Pujol, Jaume Ulled i Pau Roca, que va guanyar". Pou va aprofitar la selecció i va acabar treballant amb tots.\nPau Roca va seguir en aquell espectacle un any i mig, i el va deixar a la recta final per una oferta de televisió. "Va ser el primer muntatge potent en què vaig treballar, una experiència collonuda -recorda l'actor-. Vaig aprendre cada dia d'ell i de tots". "És una escola que la gent jove no té i per a mi és fonamental per la vanitat, en el sentit de pensar que no et poden menjar el terreny. No em considero un actor antiquat, però t'obliga a posar-te les piles. Es produeix un combat entre un nano de 20 anys i un senyor de 60!", assenyala Pou.\n"ET DÓNA INDICACIONS MOLT CONCRETES. ES NOTA L'OFICI"\nJaume Madaula Truca un inspector (2012)\nLa veu i la planta de Jaume Madaula (23 anys i quasi dos metres) poden fer creure que sigui fill del corpulent Josep Maria Pou a Cel- obert . Quan la van estrenar el 2003, el jove que hi actuava també tenia presència: era David Janer -"Va ser recomanació meva!", es reivindica Pou-, el que avui és "un dels homes més desitjats d'Espanya" per l'èxit de la sèrie Águila Roja de TVE, comenta el director.\nEn el cas de la nova aposta, Jaume Madaula, el director el va veure a l'obraPlastilina i a La Riera de TV3, i li va trucar per oferir-li directament el paper, això sí, prèvia lectura. "Com que la Roser Camí i ell ja havien fet l'obra, vam començar fent feina de taula ell i jo sols. El segon dia ja ho vam aixecar. Et deixa fer, però et dóna indicacions molt concretes, clares i útils. Es nota l'ofici. Coneix molt les eines de l'actor", diu Madaula. La concreció és la clau: ritme, acció, impuls, moviment...\n"Primer els deixo fer, i llavors els vaig corregint. És com ensenyar a caminar a un nano. A les tres primeres passes veus que no saben què fer amb els braços", il·lustra. Es tracta de donar empentetes. "És exigent però d'una manera constructiva, posa tensió però sense pressió excessiva. Ja m'agrada que als assajos es vagi per feina", defensa Madaula. Només han assajat un mes, la meitat del que és habitual, però ha sigut tan intens que Pou patia aquests dies per mantenir la veu a punt per a l'estrena i la temporada. "Tinc ganes de poder fer l'obra tant de temps perquè cada dia ho disfrutes més", diu el jove. De moment, tenen corda fins a l'estiu i podrien plantejar-se tornar la temporada que ve.\nEl primer espectacle comercial\nEn cada una de les últimes estrenes que ha dirigit, Pou presenta un talent nou. "Sobretot per donar oportunitats, com me la va donar a mi José Luis Alonso Mañés. Jo sóc actor perquè el dia que vaig fer l'examen final de carrera a l'Escola d'Art Dramàtic de Madrid, en una hora i mitja, em va veure el director més important del país en aquell moment. I em va contractar -recorda-. Em fa il·lusió fer això amb altra gent, donar-los produccions importants". El gran espectacle comercial que Pou practica al Teatre Goya (grans textos, grans actors, grans públics és el seu leitmotiv) no el podran fer en gaires llocs més.\n"NO TENS ESCAPATÒRIA: NO DEIXA CAP DETALL A L'ATZAR"\nJaume Ulled Els nois d'història (2008)\nJaume Ulled va debutar amb Josep Maria Pou i ho va fer per partida doble. Va passar els càstings per protagonitzar Els nois d'història i un altre segon càsting més restringit per interpretar just un mes abans el secundari de Su seguro servidor, Orson Welles . L'obra dels nois d'Alan Bennett potser és el més similar que ha fet mai Pou a unes classes de teatre: tenia vuit joves actors, la majoria dels quals novells, per educar . "Jo no tinc cap vocació didàctica. No he donat mai cap lliçó, cap curs, i me n'han ofert moltíssims des de fa 30 anys: que si un stage , un màster... M'hi he negat sempre. Fins i tot he tingut la possibilitat de tenir una càtedra fixa d'interpretació". I la resposta sempre ha sigut no .\n"No tinc la sensació que ens fes classes, sinó que era un assaig professional. No tenia una actitud paternalista, ni ens volia donar lliçons de teatre, però és evident que cadascú va aprendre, amb aquell muntatgte", assegura Ulled. L'espectacle va estar dos anys viu: un al Teatre Goya, després a Madrid i va sortir de gira. Amb tant de temps i un repartiment tan extens -eren 12 actors a escena!- és evident que hi va haver canvis, i Ulled va ser un dels que al final se'ls va solapar un altre encàrrec.\n"Ho recordo com un treball molt artesanal, cuidava molt els detalls, vigilava cada moment, no feia res pel broc gros, no passava res per alt. Mai pinta amb el pinzell gruixut", recorda Ulled. I el fet que Pou sigui actor i director dels seus últims muntatges encara accentua més aquest control: "Normalment, quan el director ha fet la seva feina i ja no ve a les funcions, els actors fem una mica la nostra, no tenim el pare vigilant-nos... Amb ell no teníem escapatòria, i quan ja dúiem setmanes de funció, ens seguia donant notes constantment, està sempre centrat en la funció".\nTags # Jaume Madaula # Jaume Ulled\nEtiquetas: Jaume Madaula, Jaume Ulled, Josep Maria Pou, Pau Roca, Teatre Goya


(S'ha redirigit des de: Falco peregrinus)\nEl falcó pelegrí (Falco peregrinus) és una espècie dels falcònids i un dels falcons més grans, com ara un corb gros: 39-50 centímetres de llargària i uns 95-115 cm d'envergadura. El mascle pesa uns 570-710 grams. Com ocorre en altres espècies de falcons i milans, les femelles són més grans que els mascles i pesen entre 910-1300 grams. El nom en català, i també el científic, fa referència que algunes poblacions són migratòries, si bé les poblacions meridionals solen ser sedentàries, com és el cas del #falcó pelegrí mediterrani. Cria en sortints rocosos, costats de roca o penya-segats, en tots els continents excepte l'Antàrtida. No fan niu, sinó que aprofiten cavitats o lleixes en parets rocoses o aprofiten nius d'altes espècies. Al març-abril ponen de dos a quatre ous que coven durant 28-33 dies. Els polls volen cap als 45 dies de vida. Poden viure fins a 15 anys.\nEl Falcó al web de la Generalitat de Catalunya.\nLa reintroducció del falcó a Barcelona al web de l'ajuntament.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Falcó_pelegrí&oldid=24237312»\nDarrera modificació: 24 jul 2020 a les 16:59\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 24 jul 2020 a les 16:59.


Quan parlem de violència masclista ens referim a aquella violència que es dóna en el si d’una societat masclista com a resultat de la desigualtat i les discriminacions. Amb que portem d’any, 20 dones han estat mortes arreu dels Països Catalans en mans de parelles o ex-parelles, però les morts no són més que la punta de l’iceberg d’un problema que ens afecta a tots i totes.\nControlar els missatges, les amistats, la forma de vestir o els cels entre la parella són comportaments molt normalitzats entre el jovent, i el que és més preocupant, sovint són interpretats com a “mostres d’amor” i no com a situacions de violència. Però són senyals d’alerta que ens indiquen una relació desigual, de dependència i submissió, que pot acabar amb un fatal desenllaç.\nLa feina de les JERC està en seguir lluitant des de tots els àmbits per tal que es tornin a posar en marxa programes de prevenció, sensibilització i protecció i que la lluita contra la violència masclista sigui una prioritat per a tots els governs. Està en mans de tots i totes fer-ho possible!\nUna vegada més, alcem la veu i omplim els carrers per dir ben fort que volem una societat lliure de violència!\nURL CURTA: http://www.jerc.cat/url/180035


Beguda de nous per esportistes - Borges Community\nPer què la beguda de nous pot ser la teva aliada a l’hora de practicar esport? Tant si t’agraden els esports d’equip com si t’estimes més sortir a córrer, ets un flipat del gimnàs, balles, escales o practiques el ciclisme, la beguda de nous et serà molt útil i et proporcionarà els nutrients que necessites. ¿Vols saber quines són les propietats que la fan tan idònia per als esportistes? Llegeix, llegeix…\nAquests penetren en el rec sanguini i optimitzen l’activitat cel·lular. A més, eliminen els radicals lliures que apareixen mentre practiquem qualsevol esport.\nSi hi ha cap fruit sec fonamental per a la nostra salut cardiovascular, aquest és la nou. Diversos estudis científics demostren que contribueix considerablement a reduir els riscos per al cor, un múscul que treballa especialment quan fem esport. Menjar nous cada dia (i un got de beguda de nous en conté cinc) és fonamental per protegir-lo. A més a més, s’ha demostrat que aquest fruit millora i restableix la paret interna de les artèries, i això és essencial perquè la sang flueixi adequadament.\nEstimula la musculació\nTé fòsfor, magnesi, manganès i coure. Aquests minerals activen els nostres músculs i fan que es contraguin i dilatin millor, i que siguin més flexibles i tinguin més energia.\nLa beguda de nous garanteix una absorció lenta, així que ens satisfà la gana d’una manera més que efectiva. Un bon batut de beguda de nous amb fruita o verdura ens aportarà energia a dojo i no ens caldrà picar entre hores.\nLa gran quantitat de vitamines del grup B que conté la beguda de nous és un revulsiu contra la fatiga i l’estrès. Per això és ideal beure’n durant una pausa mentre fem esport: ens ajudarà a recuperar l’energia que hàgim perdut.\nTé molta fibra\nLa fibra redueix l’absorció dels carbohidrats. Això la converteix en una font excel·lent d’energia a llarg termini, a causa del seu alt índex glucèmic.


L’Ajuntament posa a disposició del Departament d’Ensenyament un centenar d’espais pel desenvolupament del curs escolar\nEntre d’altres, hi ha els parcs de Can Buxeres, Can Creixells, l’Alhambra, les Planes i la Torrassa i les places de la Cultura, de la Carpa i del carrer de Rius i Carrió\nL’Ajuntament ha posat a disposició del Departament d’Educació un centenar d’espais (biblioteques, centres culturals, casals d’avis, poliesportius...) que poden ser utilitzats pels centres d’ensenyament de la ciutat per les necessitats que hi puguin tenir per abordar el nou curs escolar, que avui comença, amb totes les garanties.\nA partir d’avui, escoles i instituts de la ciutat faran servir 28 parcs, places i altres espais lliures de la ciutat per realitzar el període d’esbarjo i les classes d’educació física. L’Ajuntament de L’Hospitalet ha posat aquests espais a disposició dels centres (públics i concertats de tots els nivells educatius) per garantir a l’alumnat uns espais segurs i saludables en tots els barris de la ciutat.\nL’alcaldessa de la ciutat, Núria Marín, el conseller d’Educació, Josep Bargalló, i el regidor d’Educació, David Quirós, han visitat aquest matí l’escola Joaquim Ruyra, coincidint amb l’inici del curs escolar.\nEn la majoria dels casos, les escoles els faran servir pel temps d’esbarjo. Entre d’altres, es tracta dels parcs de Can Buxeres, Can Creixells, l’Alhambra, les Planes i la Torrassa; de les places de la Cultura i de la Carpa i del carrer de Rius i Carrió. Entre els espais utilitzats també hi ha trams de tres carrers en els voltants dels centres i en els quals el tall al trànsit no suposarà una gran afectació en el trànsit com ara els carrers d’Andorra, d’Almeria i de la Carpa.\nAquesta iniciativa s’afegeix a les mesures que ha posat en marxa l’Ajuntament de L’Hospitalet amb l’inici del curs per garantir la prevenció i la protecció necessàries per fer front a la Covid-19 amb un pla de mobilitat que preveu la creació d’illes saludables i segures entorn dels centres educatius de la ciutat.\nCentres educatius amb entorns saludables i segurs\nL’Ajuntament de L’Hospitalet ha posat en marxa tot un seguit de mesures per garantir la prevenció i la protecció necessàries per fer front a la Covid-19 amb un pla de mobilitat que preveu la creació d’illes saludables i segures a l’entorn dels centres educatius de la ciutat. En aquesta línia, s’han previst 76 actuacions, la primera fase de les quals estarà enllestida per a l’inici de curs, dilluns vinent. Es desenvoluparan als centres públics i concertats de la ciutat de tots els nivells educatius. Les actuacions dissenyades han estat fruit del treball conjunt dels tècnics municipals d’educació, espai públic i mobilitat amb els equips directius dels centres.\nL’objectiu és crear entorns escolars saludables i segurs a través d’un projecte de mobilitat que oferirà més espais per als vianants per garantir que les entrades i sortides dels centres es facin de manera segura. Entre altres mesures, s’eliminaran places d’aparcament al voltant dels centres escolars, se senyalitzarà la via pública i es realitzaran petites obres per adequar els espais (instal·lació de pilones, ampliació de voreres, col·locació de tanques...).\nUna primera fase del pla ja està enllestida avui, a l’inici del curs. Entre altres, s’han fet espais de vianants als accessos als centres (amb el pas de vehicles limitat a guals i serveis); s’han habilitat nous accessos a les escoles; s’han senyalitzat tots els accessos, i s’han instal·lat tanques. Per als elements de senyalització s’han utilitzat els colors groc i blau per donar una imatge unificada i clarament distingible. D’altra banda, també s’han lliurat als centres que ho han demanat tanques per fer zones segregades als patis.\nPosteriorment, a partir de les properes setmanes, s’abordaran altres mesures de més abast, algunes de les quals requereixen l’elaboració de projectes d’execució, com ara l’ampliació de voreres, l’eliminació de places d’estacionament, la supressió d’un carril de circulació en alguns carrers, nous passos de vianants i la instal·lació de nous semàfors, entre altres.\nAquestes actuacions garantiran no només una tornada a l’escola segura, sinó també uns entorns de futur que consolidaran unes illes escolars amb menys contaminació i una mobilitat més segura i saludable, per avançar així cap a un model de ciutat més sostenible.\nD’altra banda, l’Ajuntament ha reforçat el servei de neteja de les escoles de primària, amb l’augment de les hores contractades, especialment per atendre els espais dels centres que tinguin un major ús. A més, el consistori ha posat a disposició dels centres educatius de la ciutat un centenar d’espais per si els necessiten.\nL’Ajuntament, a través del Servei de Salut Pública Municipal i del Servei d’Educació, ha fet arribar als centres educatius els referents dels CAP de la ciutat als quals es podran adreçar per gestionar els casos relacionats amb la Covid-19 que es puguin produir als centres educatius.\nAquest nou curs marcat per la Covid-19 estarà coordinat i monitoritzat a través d’una taula de seguiment i col·laboració amb altres institucions i amb els equips directius dels centres per vetllar per la seguretat als centres.


Nom: ESGLÉSIA DE SANT ESTEVE DE SISQUER I RECTORIA\nAdreça: LV-4241 Km 20'5+4 Km pista\nNúm. Registre / Catàleg: 5112-I\nData Disposició: 23/11/2012\nData publicació: 13/05/2011\nSegles: XI - XII // XVII -\nAquest terme parroquial compren el territori més septentrional del municipi de Guixers, entre l'Aigua d'Ora, per la banda de llevant i el riu Valls, per ponent. El l'església dedicada a Sant Esteve, junt amb alguna casa, està poc més o menys a la carena, mitja hora de camí a l'esquerra de la carretera que va de Sant Llorenç a Berga.\nL'església potser conserva algun tros de paret de l'època romànica, però com que ha estat un lloc on hi ha hagut vida religiosa i altres exigències, s'hagué de reconstruir dins del segle XVII, i el seu estil és d'un barroc rural. Està situada en un promontori. El teulat és de doble vessant. El campanar es quadrat, amb quatre obertures de mig punt adovellades i coberta a quatre vessants. Hi ha una llinda amb data 1797. Adossada hi ha la rectoria amb una data de 1716 i, al costat est, el cementiri.\nS'hi conservava un retaule amb pintures de bona qualitat però fou robat, i la policia el trobà desmuntat. Se'n conserven unes peces, que es poden veure al Museu de Sant Llorenç de Morunys. Aquest terme parroquial compren el territori més septentrional del municipi de Guixers, entre l'Aigua d'Ora, per la banda de llevant i el riu Valls, per ponent. El l'església dedicada a Sant Esteve, junt amb alguna casa, està poc més o menys a la carena, mitja hora de camí a l'esquerra de la carretera que va de Sant Llorenç a Berga.\nL'església potser conserva algun tros de paret de l'època romànica, però com que ha estat un lloc on hi ha hagut vida religiosa i altres exigències, s'hagué de reconstruir dins del segle XVII, i el seu estil és d'un barroc rural. Està situada en un promontori. ...\nSituada dins l'antic terme del Castell de Sisquer, fou una de les parròquies antigues de la vall de Lord, fins que no fa gaire perdé la titularitat a causa del despoblament . Des de molt aviat depengué del monestir de Sant Llorenç de Morunys. Apareix citada per primer cop entre el 872 i 878, quan el Comte Guifré i el bisbe Galderic establiren parròquies a la vall de Lord. És possible però que sigui anterior. Per la documentació sabem el govern de la parròquia entre el 872 -878 i 947. Aquests papers es van redactar per portar-los al concili d'Elna, a fi que servís de prova contra pretensions del Comte Sunifred, que usurpava els drets episcopals de parròquies de la vall de Lord. Apareix al segle X-XI a l'apòcrifa acta de la Seu d'Urgell. Figura al 1040, a l'acta de consagració de Sant Serní de Tavèrnoles com a possessió de Sant Llorenç de Morunys. El 1083 apareix al testament de Ramon Folc i de Cardona, quan la deixa a la seva muller i nebot, ja que la tenia en feu. Situada dins l'antic terme del Castell de Sisquer, fou una de les parròquies antigues de la vall de Lord, fins que no fa gaire perdé la titularitat a causa del despoblament . Des de molt aviat depengué del monestir de Sant Llorenç de Morunys. Apareix citada per primer cop entre el 872 i 878, quan el Comte Guifré i el bisbe Galderic establiren parròquies a la vall de Lord. És possible però que sigui anterior. Per la documentació sabem el govern de la parròquia entre el 872 -878 i 947. Aquests papers es van redactar per portar-los al concili d'Elna, a fi que servís de prova contra pretensions d...


Agressors masclistes reben violència virtual perquè empatitzin\nUn grup d'homes condemnats per violència de gènere han participat en un projecte de realitat virtual per col·locar-se en el lloc de les víctimes, una iniciativa que pretén que empatitzin amb les dones a les que van maltractar, amb l'excepció que el maltractament que ells exercien era real, mentre que el que reben és una simple recreació.\nEls impulsors de la iniciativa han estat investigadors de l'Institut d'Investigacions Biomèdiques August Pi i Sunyer costat de la Universitat de Barcelona, ??que han aconseguit desenvolupar una tecnologia de realitat virtual capaç de simular, a través d'unes ulleres, situacions de violència similars a les que es veuen sotmeses les víctimes reals.\nsotmetent-los a aquestes vivències, els investigadors asseguren que els maltractadors "milloren l'empatia i la seva capacitat per identificar expressions de por en dones ", ja que -segons el principi del que parteix la seva investigació-" els actes violents perpetrats contra altres person es estan relacionats amb la manca d'empatia ".\nAquest dijous s'han presentat els resultats al costat de la coordinadora de l'estudi, Mavi Sánchez Vives, que ha demostrat" ??que aquestes persones violentes tenen un dèficit de reconeixement emocional i que l'experiència virtual té la capacitat de millorar la percepció "de les seves emocions.\n" els cossos virtuals poden ser dràsticament diferents dels del participant però, tot i així, experimenten una forta il·lusió subjectiva de propietat del cos virtual ; aquestes il·lusions influeixen en el participant alterant percepcions, actituds i comportaments ", va explicar Sánchez Vives.\nA la sessió, els participants entraven en un entorn virtual en el que el seu cos es substituïa per el d'una dona virtual i passaven per un procés d'assimilació i identificació del seu jo virtual.\na continuació, els agressors masclistes es veien representats a través d'un home virtual que entrava en escena i mostrava un comportament violent, tant pels gestos com per la forma de parlar, i que envaïa de forma progressiva el seu espai personal.\n"l'abusador virtual mira a la cara del participant cridant 'calla! ' si parla, o 'mireu-me!' si mira cap a un altre costat ", va explicar Mel Slater, coautor de l'estudi.\nLa revista científica 'Scientific Reports' ha publicat els resultats d'aquest experiment per simular la violència en aquests homes que ells mateixos exercien contra les dones , encara que si escau els cops no han dolgut ni han deixat cicatriu.\nArtículo anteriorL'EMT denuncia un possible cas d'espionatge en els seus sistema informàtic\nArtículo siguienteUnos padres descubren que su bebe está vivo tras recibir una factura del orfanato


A hores d’ara, tothom té clar que Espanya té un problema. Ells en parlen del “problema català”, però ja està clar que el problema està a l’altra banda. El problema és Espanya. Com més temps passa, es va veient millor. I es veu fora. Especialment a Europa, que ha descobert de sobte que, de semblar un país mig modèlic perquè no tenia extrema dreta, ara té quatre comunitats autonòmiques amb governs en coalició amb l’extrema dreta o amb el seu recolzament. I es veu que no fa cap cas de les recomanacions, cada vegada més fermes, sobre les mancances d’independència del Poder Judicial. I els seus tribunas ignoren les sentències del TJUE, al capdavall, el més alt tribunal d’Espanya. Perquè quan Espanya va signar el compromís d’adhesió a la UE es va deixar a la porta una bona part de la seua sobirania. I ara, de sobte, van descobrint que hauran de respectar allò que van signar.\nTot va començar perquè des del seu propi nacionalisme, no poden entendre que cadascú vulga ser com és. I els ofèn que els catalans vulguen parlar Català. I que reclamen un tracte econòmic just. I un problema que haurien pogut resoldre amb facilitat, només aprovant aquell estatut d’autonomia que es va aprovar al Parlament Català fa deu anys, el van deixar fer més gros, fins que el 2017 els va esclatar a les mans. I des d’aleshores, no han sabut què fer. Només amenaçar, prohibir, empresonar, multar i colpejar. A tort i a dret. A tots. I ara, tenen el problema d’una Catalunya on, si es deixa votar per la independència, els independentistes guanyen segur. Però ells, encegats en els seus propis discursos, no el volen permetre ni el permetran. Però ja tenen unes quantes derrotes judicials sonades. Totes a tribunals europeus, això sí. Però inevitables i impossibles de ignorar. I tres eurodiputats de JxC que els deixen molt en evidència. Perquè s’han passat més d’un any afirmant que això no podria passar mai de la vida.\nI ara els arriba el problema gros. Perquè l’economia espanyola depèn més que no es pensa, en l’economia de la perifèria. I en bona part, de l’economia catalana (i també de la valenciana i la mallorquina, que també tenim el vici de voler parlar Català). I ells voldrien enfonsar aquestes economies, per tal que els que no siguem com ells estiguérem tan ensorrats que els demanàrem ajut a ells. I ho intenten. Però és que ja no els queda gairebé res per a vendre. De manera que, si ens ensorren, ells tampoc mengen. I aquest és el problema. Ens necessiten per a sobreviure, però no ens volen. És un cas clàssic de matrimoni que es manté a la força, però que només pot acabar trencant-se. Pot ser ens enfonsen, però el preu que en pagaran serà la seua pròpia anihilació.\nLògicament els europeus, que ja van veient la classe de soci que tenen, estan cada dia més preocupats. Jo també ho estaria, si fora d’ells.


El 6 de maig comencen les obres de reurbanització dels Jardins de la Noguera\nÉs necessari retirar els vehicles de l'aparcament provisional abans d'aquesta data\nEl 6 de maig de 2009 s'iniciaran els treballs de reurbanització dels Jardins de la Noguera, que tenen per finalitat recuperar la seva funció de plaça ciutadana. Per aquest motiu, a partir del 6 de maig, no es podrà aparcar en aquesta zona.\nPer tal de facilitar l'accés i sortida dels veïns del carrer Penedès, s'efectuarà el canvi de sentit de la circulació al tram comprés entre el carrer Narcís Monturiol i el carrer Barcelona.\nTall a Penedès - Verge de Montserrat durant tot l'estiu\nA causa de les obres de reurbanització de l'avinguda.\nObertura al trànsit dimecres, 29 de juliol, del carrer Lleida\nDesprés del tall per a la correcta execució de les obres de l'aparcament subterrani a la plaça Blanes / Jardins de Garrovillas i la posterior urbanització del sector.\nTall al carrer Lleida amb Carretera de la Bunyola en sentit sud.\nA causa de les obres de l'aparcament subterrani de la pl. de Blanes.\nA causa de les obres de construcció de l'aparcament subterrani de la pl. de Blanes, s'ha tallat el trànsit al carrer de Lleida en direcció a l'avinguda del Coronel Sant Feliu, entre el carrer de Reus i la Carretera de la Bunyola.\nTall de l'avinguda Verge de Montserrat entre el carrer Empordà i l'avinguda del Canal.\nDel dimarts dia 10 al divendres dia 13 de novembre.\nTall dels carrers Aleix Aguilera i Ginabreda, Urgell, Empordà i Priorat\nDes del dia 9 i fins l'11 de desembre de 2009, tots dos inclosos, es procedirà a l'asfaltat dels carrers.\nJa estan disponibles la sol·licitud i les bases per optar a les places de l'aparcament.\nA principis del proper any es posarà en servei aquest aparcament de camions al polígon industrial Pratenc.\nSerà de lloguer, amb preferència per a transportistes d'El Prat, i tindrà vigilància.\n5 habitatges de protecció oficial a Prat Sud-Remolar, 143\nDel 2 al 16 de novembre es poden presentar a Prat Espais les sol·licituds per accedir a aquests habitatges destinats a famílies nombroses i persones amb mobilitat reduïda. Tots tenen una plaça d'aparcament inclosa i alguns també traster.


La sorpresa dels Mossos en aturar un camioner a Catalunya: 135 quilos de marihuana\nEl camioner va ser detingut després que els Mossos trobessin 135 quilos de marihuana amagats en la càrrega. | Mossos d'Esquadra\nEls fets van tenir lloc el passat dilluns a Sant Andreu de la Barca i la policia catalana va detenir l'home\nper Antonio Ramos / ACN 04/06/2022 13:10h\nEls Mossos d'Esquadra van donar un nou cop al tràfic de droga aquest passat dilluns, després de detenir un conductor que transportava 135 quilograms de marihuana al seu camió, amagats en la càrrega que transportava. L'arrestat, un home de 42 anys, va passar a disposició judicial aquesta setmana i el jutge va decretar el seu ingrés a presó.\nEn aquest sentit, la policia catalana ha informat que manté la investigació oberta i que no descarta que hi hagi noves detencions.\nEl valor de la droga intervinguda podia superar el mig milió d'euros a la Unió Europea\nEls fets van tenir lloc el passat dilluns al migdia, quan agents dels Mossos de la comissaria de Martorell van detectar un camió amb matrícula estrangera carregant en una nau industrial de Sant Andreu de la Barca. El van aturar al mateix terme municipal i l'home va manifestar que anava en direcció a Alemanya i que s'havia aturat al municipi només per descansar\nEn inspeccionar la càrrega del vehicle, els agents van comprovar que transportava saques de grans dimensions plenes d'escorça de jardineria i pedres petites de decoració de jardí. Els agents de la policia catalana van localitzar entre la càrrega 120 bosses de marihuana envasades al buit. Davant les evidències, els mossos van detenir el conductor del camió com a presumpte autor d'un delicte de tràfic de drogues.\nEls investigadors del cas estimen que el valor de la substància intervinguda és de 250.000 euros al mercat negre, però que podria arribar a duplicar o triplicar el seu valor en altres països de la Unió Europea (UE).\nAnar a portada Última hora Successos Última hora Mossos d'Esquadra Última hora Detingut Última hora Marihuana\nEl presumpte violador d'Igualada va passar pels jutjats hores després de l'agressió\nDetingut per abusar sexualment d'una turista a Lloret: acabava de sortir de presó


Residence Chlorophylle Arcueil França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 5 allotjaments a Arcueil.\n63 avenue Aristide Briand, Arcueil, Arcueil, França, 94110 - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Residence Chlorophylle?\nEstudi (3 a 4 persones) (Studio (3 to 4 people))\nBarri Arcueil Arcueil\nMés informació sobre Residence Chlorophylle\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Residence Chlorophylle és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Arcueil. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Residence Chlorophylle, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nL'ambient de Residence Chlorophylle es reflexa en cada habitació. televisió de pantalla plana, connexió sense fils a internet (cortesia), habitacions per a no fumadors, calefacció, servei de despertador són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com jardí que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Residence Chlorophylle no troba competidors en cap categoria.


Mor als 81 anys l'actor nord-americà Larry Hagman, famós pel seu paper de J. R. a "Dallas"\nMor als 81 anys l'actor nord-americà Larry Hagman, que es va fer famós pel seu paper de J. R. Ewing a la sèrie televisiva "Dallas".\nRedacció 24/11/2012 - 07.20 Actualitzat 24/11/2012 - 17.45\nL'actor nord-americà Larry Hagman, que es va fer famós arreu del món amb el personatge de J. R. Ewing a la sèrie "Dallas", ha mort als 81 anys a causa d'un càncer.\nL'actor participava des de feia poc en el "remake" de la sèrie, que ja s'estava emetent a la televisió nord-americana i que té signada una temporada més. Hagman ha mort en un hospital de Dallas a causa d'un càncer de fetge diagnosticat als anys 90.\nEl magnat del petroli més dolent de Texas va rellançar la carrera de l'actor i el va convertir en una superestrella durant la dècada dels 80.\nEl serial de la cadena CBS va marcar un abans i un després en la història de la televisió. També a Catalunya. La primera emissió de "Dallas" va ser el 1978, i a TV3 va arribar el 1986. Va ser la primera sèrie nord-americana doblada al català.\nDallas retratava com mai s'havia fet abans un món irreal de luxe, d'excessos i de guerra bruta entre els clans petroliers de Texas.\nDurant 14 temporades, els embolics de la família Ewing van tenir tota una generació enganxada a les pantalles, atreta sobretot pel maquiavèl·lic J. R. i la seva relació tempestuosa amb l'alcohòlica Sue Ellen. Això sí, J. R. no va ser mai el responsable de la famosa frase "Sue Ellen, ets un pendó":\nLarry Hagman mor


Jiayuan Inn...Habitacions per nit per només Trefoil Inn...Habitacions per nit per només Yinhe Express Hotel...Habitacions per nit per només Més zones a Jincheng\nEssent una localització molt desitjada, Gaoping és el lloc on anar quan es va a Jincheng. Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Gaoping està agraciat amb envoltatns plens de vida, bons restaurants, zones de compra i increibles atraccions. Trobar una bona oferta és fàcil amb Agoda.com, oferint hotels barats a Gaoping o qualsevol altra àrea a Jincheng. Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Simplement entri les seves dates d'estada a la nostra pestanya de recerca per a trobar les millors ofertes d'hotels a Gaoping.\nHotels destacats a Gaoping, Jincheng\nHotels a Gaoping: Jiayuan Inn


Reconeguda com a Formació d’Interès en Serveis Socials un curs bàsic de llengua de signes - Diari de la Discapacitat\nIniciInclusió SocialReconeguda com a Formació d’Interès en Serveis Socials un curs bàsic de...\nTASF atorga la certificació a un curs de l’Associació APSO\nEl Departament de Treball, Afers Socials i Família he reconegut com a Formació d’Interès en Serveis Socials el curs “Introducció bàsica a la comunicació en llengua de signes catalana (A1)”, de l’Associació APSO per a la Formació en Llengua de Signes. De setembre de 2020 a juliol de 2021 s’impartiràn diverses edicions en línia d’aquesta formació.\nEs tracta d’un curs bàsic d’introducció a la llengua de signes catalana. S’estructura en quatre mòduls de 30 hores de durada cadascun, que permetran als assistents conèixer els aspectes bàsics i estructurals d’aquesta llengua que fan servir més de 25.000 persones.\nEl Departament concedeix el reconeixement de Formació d’Interès en Serveis Socials a les activitats de formació continuada que tinguin per objecte contribuir a la gestió i la difusió del coneixement en l’àmbit dels serveis socials i promoure la qualitat de la formació.\nPoden sol·licitar-lo les fundacions, les associacions i altres entitats o organismes de naturalesa pública o privada amb personalitat jurídica i que tinguin l’objectiu d’impartir formació.\nArticle anteriorL’espai Barcelona Cuida dona suport a les treballadores de la llar i de les cures\nArticle següentEl Síndic investiga el tracte inadequat a una persona gran en una residència de Terrassa


Oliana Bonsai: d’abril 2016\nCultiu de Mame i Shojin\nEl cultiu de bonsais d'aquestes mides: Mame, entre 5 i 15 cm.; Shojin fins a 25 cm. (mes o menys), sempre s'ha vist com un problema mantindre'ls amb una humitat ideal sense que es podreixin de les arrels.\nDes de que vaig ordenar les prestatgeries del viver, vaig col·locar els bonsais d'aquestes mides petites en una prestatgeria on no hi toca massa hores el sol, de moment tot va prou be, pero encara no fa massa calor i a mesura que van passant els dies les hores de sol augmenten i la calor anirà pujant.\nPer estar previngut i no haver de correr a preparar una sol·lucio, m'he dedicat a repasar algunes revistes, que creia recordar d'una manera vaga, com feien en vivers del japó per no ser tan esclaus del reg.\nUna de les solucions que he vist mes factibles en el meu cas, ha estat posar-los en safates amb aigua de manera que no toqui l'aigua a la base del test.\nHe buscat unes safates de plastic que per mides s'aprofites tota la superficie de la prestatgeria, en aquest cas fan 50 x 40 cm.\nles hi he fet uns forats al voltant,\nTots a la mateixa alçada fent servir aquest llistó de referencia,\nHe cregut que amb 6 forats ja n'hi hauria prou, dos al costat llarg i un al curt\nAquests forats mantindran el nivell d'aigua maxim a la safata\nA l'interior, una capa de grava volcànica que tenia a mà (crec que també serviria una grava normal) de un gra mitjà tirant a petit,\nLa capa de grava ha de superar el nivell on hem fet els forats de desguàs de la safata\nI ja ho tenim preparat, només resta posar els arbres en la superficie de la grava i regar com sempre.\nL'aigua anira omplint la safata fins els forats de desguàs, si ho haguessim hagut de fer depresa i corrent a l'estiu, ompliria la safata fins al nivell maxim dels forats.\nPero com que aquests dies es preveuen pluges ja s'omplirà sol fins els forats\nAixí es poden mantenir amb un cert punt d'humitat a la terra i també en l'ambient mes proper a la planta, amb la evaporació que provocara el sol i la calor de l'estiu.\nAmb aquesta reserva d'aigua, que hi haurà a la safata, crec que podran aguantar amb un reg diari, que es el que faig normalment a l'estiu, aixó si, segur que tindré d'omplir el nivell d'aigua cada dia, ja que s'haurà evaporat.\nAquesta es la teoria, despres amb el funcionament diari ja ho anirem ajustat i perfeccionant.\nPublicat per Vicenç Bentoldra Vidal a 20:08 2 comentaris:\nTaula núm. 16\nAquests dies que van passant entre pinçaments i aclarides de brots nous en els bonsais, no tinc gaire temps per pensar en alguna entrada pel blog.\nAixí que he pensat en tirar d'arxiu en el tema de les taules i anar completant la llista que tinc de fetes.\nAquesta que segueix es reciclada de la part inferior d'un tamboret de bar que es va retallar uns 12 cm.\ni al que s'han afegit uns llistonets verticals i la peça del sobre amb un rebaix marcant el plafó interior.\nLa fusta es pi de flandes tenyit de color noguer i te unes mides de 37 x 37 x 14\nPublicat per Vicenç Bentoldra Vidal a 11:52 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: TAULES EXPOSITORES\nEl goig d'aquesta primavera\nJa han passat tres setmanes des de l'entrada de la primavera astronómica i ja es comença a notar força el despertar de les flors i la vegetació en general.\nUna mostra de con va el pati la teniu avui aquí.\nLa violera cada any fa mes flors, no es la mateixa planta cada any si no que es va renovant pro la quantitat de flors sempre es impressionant i de pas fa d'ambientador natural\nLes floracions dels bonsais n'hi ha de tot tipus, alguna mes estranya que altra, es el cas d'aquest avellaner contorta que floreix amb aquests penjolls abans de treure qualsevol fulla\nTambé floreix amb penjolls abans de treure fulles la Glicina (wisteria sinensis) no mes que aquestes son mes espectaculars\nAltres van mes alhora flors i fulles com aquest cirerer de Sta. Llúcia, (prunus mahaleb), no mes ha fet tres grups de flors ...pot ser perquè es una especie silvestre.\nEn canvi aquesta pomera ornamental, cultivada com a bonsai desde fa anys fa casi mes flors que fulles\nAlgun que fa molts anys que està pel viver i no creix ni a la de tres, es aquesta azalea que tot i no ser mes gran que un llapis, cada any ens ofereix alguna flor.\nEls aurons palmats també fan flors, pro al ser tan insignificants casi ningú i posa atenció\nAlgunes de les plantes d'acompanyament també contribueixen al goig de l'inici de la primavera\nAquesta que segueix, tot i ser una planta que neix espontàniament pel pati si es cultiva una mica també ho agraeix amb un bon conjunt de flors\nMes normal de veure en exposicions es aquesta que ve a continuació es una mica especial, m'he donat compte que si no li toca el sol, les flors brillen per la seva absència.\nUna també molt habitual, son les maduixeres de bosc, aquestes floreixen a tot arreu, aquesta mateix potser que no mes li toqui el sol una hora al dia.\nAquests dies a banda de les flors, estan sortint moltes brotacions noves, unes de les mes maques pel meu gust son les dels aurons palmats i entre aquests els vermells.\nclar que els verds també son molt bonics amb la fulla nova\nDe moment ho deixarem aquí, en propers dies hi haurà altres brotacions,\naltres floracions, ara els canvis son diaris.\nPublicat per Vicenç Bentoldra Vidal a 23:15 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: EL VIVER I VIVENCIES\nPortes Obertes a Mistral Bonsai\nAvui una altra visita a Mistral Bonsai, algunes compres, unes bones explicacions en les demostracions de Pablo Comesaña i Peter Chan, he vist i saludat a molts coneguts un bon dinar i a casa altre cop que hi ha coses que fer al viver.\nDos que s'han vingut cap a casa\nPublicat per Vicenç Bentoldra Vidal a 22:35 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: ALTRES VIVERS


11/06/2019 De camí a Krabi Town. La ciutat de pas cap al Golf de Tailàndia - Willy Viajes\n11/06/2019 De camí a Krabi Town. La ciutat de pas cap al Golf de Tailàndia\nby guillem | juny 11, 2019 | Volta al Mon 2019 | 0 comments\nEm vaig despertar a les 5:30h després d’haver dormit només 5 hores per no tenir prou son la nit anterior. Tot i així em vaig despertar prou be suposo que per no portar cansament acumulat.\nAquest dia marxaria de l’illa de Koh Lanta per anar cap a Krabi Town on només hi passaria una nit per fer escala ja que l’endemà marxaria cap al Golf de Tailàndia, i el bus que agafaria sortia de Krabi a les 7 del matí, per lo que volia ja dormir aquella nit a Krabi. Així doncs una petita parada a Krabi, ciutat on molts viatgers fan com jo, passar-hi només una nit per seguir el seu camí cap a les illes del Mar d’Andaman (d’on venia) o cap al Golf de Tailàndia (cap on anava). Realment hi ha molt poca gent que passi uns quants dies a Krabi, doncs és una ciutat sense cap encant tot i que jo si hagués tingut mes temps segurament si m’hi hauria quedat mes dies, doncs el simple fet que no hi hagi massa turisme, ja és algo que m’interessa, sigui com sigui la ciutat.\nEl dia anterior havia reservat un servei de minivan que em passaria a recollir a uns 100 metres de l’hotel cap a les 8:30h i en unes 3 hores em deixaria a l’hotel reservat a Krabi. Recomanaven estar al punt de recollida 30 minuts abans ja que és una minivan que va recollint als passatgers per diferents punts, per lo que no es pot saber l’hora exacte a la que arriben. Així que per evitar problemes, a les 8 ja volia estar al punt de recollida encara que hagués d’esperar una hora. Millor això que no pas que arribin i no hi siguis, i de fet amb aquestes minivans sempre és el mateix, l’hora de recollida és una franja i no una hora exacte, com és evident. En qualsevol cas una manera d’anar a Krabi molt còmode i prou be de preu.\nCom cada matí em vaig prendre el cafè, em vaig dutxar, vaig escriure el diari, vaig mirar correus, vaig acabar de guardar-ho tot a la maleta i a les 8 en punt anava a fer el check-out. Però quan vaig arribar a la recepció, que era el menjador de la casa, allà no hi havia ningú tot i que estava tot completament obert, la porta del carrer oberta i tot a la vista, tot i així, cridant i tot, no va aparèixer ningú. Així que vaig deixar les claus de l’habitació sobre la taula i vaig marxar. Val a dir que aquella imatge ho deia tot i reflectia molt be lo bo de viure a aquesta illa. Poder deixar totes les portes de casa teva obertes i marxar sense por de que algú et robi, és algo que es pot fer a molt pocs llocs.\nA les 8:05h ja era al punt de recollida, a la mateixa carretera de sempre, i allà a esperar. A les 8:25h, un noi d’una caseta d’informació turística que hi havia allà mateix em va dir que m’assegués en un banc de la pròpia oficina. Em va preguntar on anava i em va dir que per allà normalment passaven a les 8:40h. El noi va ser molt amable perquè fins i tot va netejar el banc on vaig seure ja que estava tot moll de tanta pluja que queia allà. Jo tenia una reserva que no havia fet amb ell, però tot i així em tractava com un client mes, fins i tot em va oferir cafè!\nI efectivament, cap a les 8:45h va arribar una minivan que va entrar al carrer per on se suposava que havia d’entrar per anar a recollir-me, em vaig aixecar per a parar-la, li vaig ensenyar el bitllet des del mòbil i efectivament era aquella minivan. Em vaig acomiadar del noi de l’oficina de turisme, vaig pujar a la minivan i vam marxar.\nDins només érem 4 o 5 persones. Jo pensava que potser ja no s’ompliria mes, però que va. A menys de 50 metres d’on em va recollir ja va tornar a parar per a recollir una parella que portava un munt d’equipatge. La van no estava preparada ni per portar una maleta, de fet no tenia ni maleter, les maletes anaven quedant com podien per terra i a sota dels seients, per lo que encabir tot el que portaven aquells va ser complicadíssim. I aquí no acabava, doncs encara havia de recollir 3 o 4 persones mes tot i que aquestes ja semblaven locals i no portaven tant equipatge com portàvem els altres. Al final tota la minivan plena i maletes per tot arreu, de fet cada vegada que algú baixava havia de fer un munt de maniobres per no trepitjar-ne cap, tot i que n’acabaven trepitjant unes quantes.\nDe fet vam estar recollint passatgers fins mes enllà del riu on havia anat el dia anterior, quasi fins al propi moll de Koh Lanta.\nIgual que a l’anada, vam pujar al ferri per a passar a la part continental i seguir el camí cap a Krabi Town. Cap a les 10:30h arribàvem a l’aeroport de Krabi on baixaven els primers passatgers, i a partir d’allà ruta per Krabi per anar deixant a tothom.\nSuposadament ja sabien on m’havien de deixar, per lo que jo anava tranquil·lament mirant per la finestra per anar-me fent ja una idea de com era Krabi. Com ja havia llegit, una ciutat molt normal, sense turisme, força gran i la gent fent la seva vida normal. Res a veure amb koh Lanta on semblava que el temps s’hi havia aturat. Aquí ja tot era mes normal tot i que evidentment amb l’encant que tenen les ciutats tailandeses, amb els seus habitants sempre somrient i els impressionants temples budistes per tot arreu. Aquesta no era una ciutat que visqués del turisme i això es notava, doncs ningú t’aturava pel carrer per vendre’t algun tour o taxi al veure’t estranger.\nJo vaig ser el penúltim en baixar de la minivan per lo que vaig estar uns 30 minuts donant voltes per Krabi. De fet, el xofer em va preguntar on m’havia de deixar tot i que jo ja havia especificat un punt al fer la reserva. De totes maneres quan m’ho va preguntar ja hi érem molt a prop. Em va dir que segués davant per anar-li indicant. Jo ja anava mirant a Google Maps per on anàvem i on estava l’hotel i casualment ja estàvem a un lloc on només havíem de seguir recta una avinguda i ja hi seríem. Li vaig anar indicant com vaig poder ja que no tenia ni idea d’anglès però com tots els tailandesos tenia molta voluntat per fer-se entendre i per entendre’m, per lo que en menys de 5 minuts vam arribar a l’hotel.\nVaig baixar, ens vam acomiadar i vaig caminar els 50 o 100 metres fins l’hotel ja que el GPS havia reaccionat tard i li vaig dir al noi que parés quan ja ens havíem passat. Mica en mica el GPS fallava cada dia una mica mes, algo que ja havia notat a Bangkok i que de moment no li donava cap importància però que acabaria sent un problema a les illes del Golf de Tailàndia.\nEm va costar una mica trobar l’hotel, crec que a Google Maps estava ubicat uns 10 metres mes enllà. El noi d’una perruqueria em va veure passar i mirar i va sortir per preguntar-me si volia tallar-me els cabells, li vaig dir que no, que estava buscant un hotel. Aleshores va sortir un altre senyor preguntant quin, li vaig dir RC Apartments i em va assenyalar un edifici a l’altra banda del carrer. Jo li vaig fer cas i hi vaig anar però sense esperar que fos allà, però efectivament, era allà. Doncs encara sort que m’ho va dir perquè sinó ves a saber quant hauria tardat en trobar-lo tot i tenir-lo a la vista. Aquestes ajudes inesperades et salven d’estar una bona estona donant voltes a mes de ser una prova mes de la bona predisposició dels tailandesos. Arribem a tardar 30 segons mes en trobar l’hotel i haurien sortit tots els clients de la perruqueria a ajudar.\nVaig entrar i vaig fer el check-in en 2 minuts, doncs només vaig ensenyar el comprovant de la reserva i el passaport i com que ja estava tot pagat la noia em va donar la clau de l’habitació i vaig pujar directament a la segona planta.\nL’habitació era molt millor del que m’esperava. Per començar no recordava que tenia bany propi, però a mes tenia TV, nevera amb congelador i fins i tot cafetera. A part d’una taula per menjar i un escriptori. De fet aquesta era l’habitació mes completa a la que havia estat fins ara, tot i que no massa mes que l’anterior, la de Koh Lanta. La de Koh Lanta era encara mes gran que aquesta però aquella no tenia TV ni cafetera. A mes l’habitació donava al carrer per al que havia vingut, una avinguda prou gran, cosa que quasi cap habitació tenia, doncs moltes donaven al pati interior. Així doncs, una habitació perfecta.\nMentre deixava les coses una dona va passar pel passadís i em va preguntar quants dies m’hi estaria, a lo que vaig respondre que per desgràcia només un, doncs m’havia agradat molt l’habitació, a lo que ella va respondre que efectivament un dia era poc. En qualsevol cas la meva intenció era només fer nit per seguir el camí cap al Golf de Tailàndia.\nVaig deixar les coses, em vaig preparar un cafè per primera vegada en una cafetera, vaig mirar com anar al temple de les Coves del Tigre (tot i que finalment no hi vaig anar) i vaig escriure una mica el diari mentre m’acabava el cafè i gaudia de la vista per la finestra. Un cop acabat en uns 30 minuts, ja vaig sortir a donar una volta. El Temple de les Coves del Tigre podria estar be ja que permet gaudir d’una vista de 360ºC des d’un punt elevat de bona part de la provincia de Krabi, però era molt lluny i a mes s’han de pujar 1200 graons, i tot plegat amb una calor insoportable.\nEn comptes d’això vaig anar a dinar a un restaurant un bon peix ja que el dia anterior m’havia quedat amb ganes de peix o marisc. Vaig anar caminant cap amunt pel mateix carrer de l’hotel per on hi havia un restaurant cada 5 metres fins que en vaig veure un on hi tenien peixos grans i sencers fent-se en una espècie de barbacoa. Primer els vaig mirar i vaig seguir caminant, doncs volia esperar una mica ja que tot just eren les 13h, però com que ja feia hores que m’havia despertat i tenia molta gana, vaig tornar enrere, vaig tornar a mirar els peixos, vaig preguntar-ne el preu i vaig entrar. El peix costava 150 bats, evidentment força mes car que altres plats, però ja feia dies que era a Tailàndia i que veia aquests peixos, i tot i que el peix no és el que mes m’agrada, aquest està molt bo i mes de la forma que el fan. A mes 150 bats tot just son 4€.\nSuposo que deuria ser per l’hora però el restaurant estava quasi buit. Estava fet en bona part de fusta i canyes lo que feia que fos una mica mes fresquet que altres edificis. Vaig seure en una taula prop de la barra i al costat dels ventiladors que la noia del restaurant va enfocar cap a mi, doncs ja em veia poc acostumat aquella calor i humitat. Aquesta era la segona vegada que menjaria assegut dins un restaurant, doncs quasi sempre o menjava a l’habitació o a llocs ambulant.\nA part del peix vaig demanar arròs fregit amb pollastre, picant com sempre. Em van portar el peix amb la pell ja separada i vaig començar a menjar-lo. Estava molt bo, molt torrat i amb sal grossa per sobre que li donaven encara mes gust.\nVa ser segurament el dinar mes abundant que havia fet fins aleshores, doncs normalment el dinar seria el plat d’arròs amb pollastre i ja està. Tot i així seguia sent un dinar amb poques calories com acostumen a fer els asiàtics, complet però poques calories. Així doncs, no estan prims perquè no mengin sinó perquè tot el que mengen te molt poques calories.\nVaig dinar molt be i tot estava molt bo, realment ja necessitava menjar una mica de peix. Sembla mentida com el cos a vegades et demana cert tipus de menjar, perquè jo no és que mengi molt de peix però ja des del dia anterior que en tenia moltes ganes.\nQuan vaig anar a pagar la noia del restaurant em va preguntar d’on era, responent-li que d’Espanya però que encara tardaria 3 mesos en tornar-hi. Tenia un bon nivell d’anglès en comparació a la majoria de tailandesos, i com molts, interessada en saber mes d’on venia i què feia. Es va quedar molt sorpresa al dir-li que estava fent una volta al mon de 3 mesos i vam estar uns 5 minuts xerrant del que havia vist ja de Tailàndia i del que em quedava per veure, que encara era molt.\nSeguidament vaig tornar a l’hotel, doncs jo després de dinar haig de descansar. Si no tinc mes remei, doncs no, però si puc triar sempre prefereixo estirar-me una estona. Un cop a l’hotel vaig intentat no dormir però va ser impossible. Portava hores despert després d’haver dormir només 5 hores i havent menjat més que qualsevol altre dia a Tailàndia. Això sí, a la que em vaig despertar un moment i m’havia adonat que m’havia adormit, ja em vaig aixecar, cosa que no faig mai però que aquest dia no tenia mes remei pel poc temps que tenia.\nEren les 16:30h, em vaig dutxar i vaig sortir a donar una altra volta. Era conscient que a Krabi només hi podria estar aquella tarda i que a les 19h ja és fosc, per lo que volia aprofitar almenys un parell d’hores per veure la ciutat.\nEncara vaig intentar d’anar al temple però de nou es feia massa dur. Als 20 minuts de fer camí vaig desistir. El camí de varis kilòmetres ja des de bon començament era en lleugera pendent. A més quasi que arribaria de nit a la base del temple i cal tenir en compte que un cop allà hauria de pujar els 1200 graons. Així que vaig decidir oblidar-me del temple i simplement passejar una mica per Krabi contemplant la vida local d’una ciutat no volcada amb el turisme com altres.\nLa ciutat realment no té res especial tal com ja havia llegit per Internet. Es una ciutat d’uns 50.000 habitants i amb pocs turistes, doncs bàsicament s’utilitza pel mateix que jo, de punt de sortida a altres destinacions. Tot i això a mi m’agrada veure ciutats típiques del país, amb poc turisme i on es pugui apreciar la vida local, i Krabi ho és.\nAixí que vaig estar passejant fins les 19h i vaig aprofitar per comprar menjar per sopar i una mica pel trajecte de l’endemà a un 7-eleven, on per cert em va atendre una noia que semblava nova i suposo que per fer les coses bé, em va acomiadar de la forma típica tailandesa, baixant el cap però amb els palmells de la mà units, a més d’una manera molt pronunciada que encara no havia vist. Molts tailandesos ja m’havien acomiadat així, però no en un 7-eleven on tot va mes ràpid i quasi no hi ha temps per salutacions. Aquella nit probablement soparia a l’hotel així que vaig comprar pasta i peix enllaunat que encara no havia provat mai, a veure que tal. A mes alguna cervesa, patates i galetes per l’endemà que no tenia massa clar a quina hora arribaria a la pròxima destinació, Koh Tao. Tot plegat per 167 bats, uns 4,50€.\nSemblava hora punta o almenys l’hora en què molts estudiants i treballadors tornen a casa per lo que es veia molta gent esperant el bus o en taxis col·lectius, algo mes típic del que creia. Almenys la poca estona que vaig estar al carrer va ser l’estona que mes gent hi havia, per lo que vaig poder apreciar prou be les costums d’aquella gent.\nVaig estar caminant sense rumb fix pels carrers que millor em semblaven ja fos perquè hi veia un petit temple, cases originals o aglomeració de gent. De fet vaig veure com estaven construint un nou temple, algo que ni m’imaginava que fessin, doncs em donava la sensació que ja tots estaven fets des de feia dècades.\nQuasi 3 hores després de sortir i quan ja tornava a l’hotel vaig passar per davant del restaurant on havia dinat i la noia es va aixecar per saludar, tal com es habitual, baixant el cap. Tot plegat es d’una amabilitat extrema, doncs la noia sabia perfectament que demà ja marxava i que no tornaria probablement mai mes però tot i així es va aixecar expressament només per saludar-me.\nNo havia visitat el temple però havia passejat per bona part de la ciutat en la millor hora per apreciar be la vida local. Havia menjat un peix a la barbacoa boníssim i ja havia comprat menjar pel viatge de l’endemà. Tot i estar només una tarda a Krabi l’havia aprofitada prou be. Ara ja era fosc per lo que vaig decidir anar a l’hotel a deixar-ho ja tot preparat per l’endemà i a sopar. Amb l’últim en què em fixo al reservar un hotel és en com és l’habitació, però val a dir que quan de sorpresa és tant completa com la que tenia a Krabi és d’agrair, doncs no ets conscient de lo be que va una nevera o un microones fins que no els tens.\nUn cop a l’habitació em vaig prendre una cervesa Chang mentre preparava i comprovava tots els bitllets per l’endemà, doncs agafaria un bus i un ferri a part de l’hotel de Koh Tao, l’illa dels motxillers.\nCap a les 20h vaig tornar a sortir a donar una volta per cansar-se una mica més ja que sinó aniria a dormir massa tard degut a què havia fet mitja hora de migdiada.\nVaig sortir i vaig anar en direcció contrària a la que havia anat per la tarda per tal de caminar per llocs encara no vistos. Anava pel mateix carrer de l’hotel que era una avinguda gran i important i tenia llum suficient, doncs altres carrers quedaven completament foscos. De fet a la que vaig deixar aquella avinguda la foscor ja era quasi total només trencada de tan en tan per motos i cotxes. Es feia realment complicat caminar així. Almenys aquí no hi havia bassals fangosos com a Koh Lanta, això sí, moltíssims restaurants i fins i tot el mercat nocturn amb més restaurants i música en directe. Es realment impressionant la quantitat de restaurants i llocs ambulant de menjar que hi ha per tot arreu, suposo que molta gent no menja mai a casa i per tant hi ha una gran demanda. Això fa que l’olor de tot tipus d’espècies per tot arreu és contínua.\nHi havia mola gent pel carrer, molta mes del que m’esperava, i tothom o quasi tothom persones locals. Els restaurants estaven plens i sobretot el mercat era molt gran i completament ple de gent menjant i ballant. Si, ballant en un mercat municipal, doncs mes aviat semblava una barreja entre mercat i estadi de concerts. Això si, mentre caminar per alguns carrers era ben agradable, per altres feia una mica mes de por degut a la foscor total però sobretot pels gossos abandonats. Pot semblar estrany, però a bona part de Tailàndia el perill no son les persones, doncs és ben estrany que algú t’assalti pel carrer. Però el que si és mes habitual és que un gos abandonat et mossegui. Això era algo que ja havia llegit per Internet quan preparava el viatge, tot i que ho havia llegit de Koh Phagnan, una de les illes del Golf de Tailàndia on aniria i on es fa la Full Moon Party. Però no és algo exclusiu d’aquella illa sinó de bona part de les ciutats tailandeses. Els gossos son molt territorials i tot i que normalment només lladren, s’ha d’anar amb compte i actuar de forma correcta perquè també hi ha molts casos de persones que han patit mossegades.\nDoncs jo vaig decidir tornar a al’hotel quan un gos abandonat per poc em mossega. Sort que havia llegit com actuar davant d’una situació així i realment em va quedar la sensació que allò m’havia salvat de la mossegada. El que recomanen quan un gos et comença a lladrar és seguir caminant al mateix ritme, ni frenar ni accelerar, i a mes mirar el gos de tan en tan per tal que s’adoni que el veus i que no li tens por, però vigilant molt com el mires per tal que no se senti amenaçat. És complicat i mes quan un gos t’està amenaçant directament, però jo ho vaig fer tal qual i realment funciona. El gos anava fent intents d’atac i jo mort de por seguia caminant com si no passés res, mirant-lo de tan en tan i que veiés que no li tenia cap por tot i estar cagat de por, i ell tot i que em va seguir uns metres, a la que em vaig allunyar del seu suposat territori va tornar enrere. El gos no era cap merdeta, era ben gros i amb molt mala llet. Entre això i lo fosc que era vaig tornar quasi corrent cap a l’hotel que per sort ja el tenia a prop, de fet l’incident amb el gos m’havia passat en un carrer que donava ja a l’avinguda on era l’hotel.\nCap a les 21h arribava a l’hotel on de seguida vaig començar a sopar. Vaig menjar fideus amb un tipus de peix en llauna que havia comprat per la tarda al 7-eleven. Amb taula per menjar inclosa, en aquesta habitació va ser on vaig menjar mes còmodament. Mentrestant mirava primer notícies del 324 i després La que se avecina que ja m’havia enganxat i m’acabaria la temporada 11 en 5 dies com a molt.\nCap a les 22:30h ja vaig anar a dormir, doncs l’endemà m’hauria d’aixecar cap a les 4 de la matinada per anar cap al Golf de Tailàndia. Primera parada: Koh Tao. Així doncs deixava el nord i oest de Tailàndia per anar cap a l’est, on la meteorologia seria molt diferent a la que estava acostumat durant els últims 4 o 5 dies. M’esperava un bon sol cada dia i 0 pluges. El monsó i la tranquil·litat ja quedaven enrere, doncs si que trobaria millor temps però també molts mes turistes.


Les Pungoles opina i viu: GRAN NOTÍCIA!! Actualitzat el projecte d'urbanització de Les Pungoles de Sant Pere de Vilamajor\nGRAN NOTÍCIA!! Actualitzat el projecte d'urbanització de Les Pungoles de Sant Pere de Vilamajor\nSegons publica avuí el Nació Digital:\nLa Diputació de Barcelona ha realitzat una actualització del projecte d'urbanització de Les Pungoles en la part corresponent al terme municipal de Sant Pere de Vilamajor. El projecte va ser lliurat divendres pel diputat d'Urbanisme i Habitatge, Josep Ramon Mut, a l'alcaldessa, Pamela Isus.\nL'actualització de projecte d'urbanització s'adapta al projecte original de Sant Pere de Vilamajor, que ocupava tot l'àmbit de la urbanització, inclosa la part que pertany al terme de Sant Antoni de Vilamajor. Igualment, s'han ajustat les solucions proposades per tal de poder segregar els serveis entre ambdós municipis i minimitzar la inversió necessària que cal realitzar.\nEl total de l'actuació ha previst dues seccions tipus, una pels carrers principals amb voreres i calçada a diferent nivell i dos sentits de circulació i una pels carrers secundaris amb un únic nivell i sentit.\nEl projecte preveu la demolició de la pavimentació existent i restitució d'11.767 m2 de calçada amb aglomerat asfàltic i 9.089 m2 de voreres amb panot de 20x20 cm hidràulic. També preveu la renovació de la xarxa d'aigua potable amb 4.150 m de canonades i la xarxa d'enllumenat amb 102 punts de llum tipus Led, amb columnes de cinc metres d'alçada i de quatre metres els fenals secundaris.\nD'acord amb el projecte presentat a l'Ajuntament, el cost del conjunt dels treballs a realitzar és de 1.759.950 euros.\nEm sembla que t'has confòs.\nEl preu que indiques només fa referència a l'àmbit territorial de Sant Pere de Vilamajor.\nSi extrapolem aquest preu a tota la urbanització, (Sant Antoni disposa d'un 70% del territori), resulta que el preu es molt més car que el projecte aprovat per ambdós ajuntaments i presentat a l'assemblea de l'entitat ara fa tres anys.


Conte: Els Indis i la lluna – Sóc.Mestre\nHome » #Recursos » contes » You are reading »\nSocMestre 14 novembre 2008 Conte: Els Indis i la lluna2008-11-14T18:16:00+01:00 #Recursos, contes No Comment\nHi havia una vegada un indi petit petit, anomenat John Brown que un dia es va sorprendre de la majestuositat de la lluna i va començar a pensar: jo vull agafar-la.Però la lluna estava molt i molt lluny.\nI com la podria agafar?\nPrimer va pensar en pujar-se a l’arbre més alt, hi va grimpar, però quan estava al branquilló més alt, va estirar el braç… no hi va arribar, el branquilló es va partir i indi i ilusions de tocar la lluna cap al terra.\nDesprés va pensar en pujar a la muntanya més alta per arribar-hi.i va escalar un dia, i dos, i tres, i quan va arribar al cim, tot ple de neu, allà feia molt de fred, però la lluna seguia tant lluny com sempre i , a ell fins i tot li semblava que ella se’n reia i li mirava fent mitja rialla.\nJa veurà aquesta malcarada, jo que caço per a la meva tribu també la caçaré a ella.Va demanar ajuda als seus germans indis, i tots es van preparar en formació, van agafar l’arc i les fletxes i s’hi van posar a disparar.Quin espant! La lluna va posar mala cara, perquè una de les fletxes la va…punxar i com si d’un globus es tractés, va començar a desinflar-se i a caure i caure… fins al terra.\nQuè bé! l’havien caçat! Oh no! Però ara no hi havia llum, estava tot a les fosques! no es veia res.Calia tornar la lluna al seu lloc per a que iluminés el poblat!.\nI es van posar a pensar: podríem tirar-la amb un tiraxines.Però la van embolcallar , i al llançar-la va tornar a caure al terra com si no.Pobre lluna , tota plena de terra, bruta i desinflada.\nJa sé, podem posar-li un pegat i bufar per inflar-la , com fem amb la pilota quan se’ns punxa!\nQuina bona idea.Li van posar un pegat de tela, la van cosir molt bé i es van posar a inflar-la, i van bufar i bufar, i la lluna començava a posar-se contenta puix que recuperava la seva forma original i rodona. I sí semblava una pilota.\nPer això quan van acabar d’inflar-la el nostre amic John Brown va dir: fem un partit de futbol!\nI ale, dos equips, dos arbres a cada banda que feien de porteria i a gaudir del futbol, patada va , patada ve contra la lluna.\nPenaaaal, Penaaaaaal,va cridar un.\nFaltaaaa Directa, l’altre, Deixeu-me xutar a mi!!!\nEs prepara, llençaaaaaaa, agafa carrerilla, va cap a la pilota i xuta amb totes les seves forces… i la lluna va marxar amunt, amunt, amunt fins quedar-se penjada on era abans i automàticament en arribar es va posar a iluminar al poblat indi…I el partit es va acabar per falta de pilota!\nConte i Joc: Pirates de Guerra\nfutbol, indis, lluna, pilota\nCançó : La lluna , la pruna\n« Autocars DOTOR\nCasa de Colònies El Pinar »


La Catalunya feudal :: Libelista\nLa Catalunya feudal\nEls segles XI i XII són un dels moments més importants de la història de Catalunya. La revolució feudal va abolir l'ordre antic i va portar cap a la formació de la Corona d'Aragó. Són els anys en què el comte de Barcelona Ramon Berenguer III va iniciar l'expansió pel territori català, que va culminar Ramon Berenguer IV. La formació de la monarquia catalanoaragonesa va ser un pas més d'aquest progressiu creixement. Aquest llibre no fa només un repàs d'aquesta època sinó que analitza també els canvis socials i econòmics que la van impulsar.\nEn stock 9.90 €\nRústica: 9.90 € PDF: 9.90 €\nAerolíneas Argentinas Franco Rinaldi


Els unicorns es tripliquen a Europa en els últims cinc anys – CATEi\nEls unicorns es tripliquen a Europa en els últims cinc anys\nJa hi ha 84 empreses sense cotitzar que valen més de 1.000 milions de dòlars.\nEl títol d’aquest article evoca els contes medievals del segle XV, quan els nobles i poderosos estaven disposats a pagar 40.000 monedes d’or per capturar el llegendari animal. L’esperit de la recerca no ha canviat amb els anys, perquè avui en dia els inversors estan cada vegada més disposats a pagar. En aquesta ocasió per finançar a start-ups.\nEl nombre de les que valen més de 1.000 milions de dòlars -conegudes precisament en l’argot financer com unicorns– a Europa, després d’anys de retard acumulat respecte a la Xina i EUA, comença a créixer. D’acord amb un informe de la signatura d’assessorament financer GP Bullhound d’aquesta setmana, en l’actualitat hi ha 84 empreses que es poden qualificar com unicorns.\nEl 2014 n’hi havia només 30, és a dir que en l’últim lustre s’han més que triplicat. En el conjunt, el seu valor supera els 300.000 milions de dòlars. Durant el passat any unes 21 noves empreses europees van superar aquesta barrera. Així mateix, aquestes companyies atrauen cada vegada més capital. Al 2018 van aixecar uns 28.000 milions, gairebé deu vegades més que els 3.000 milions que van aconseguir cinc anys enrere. El seu valor afegit creix: va augmentar un 28% l’últim any, una apreciació superior fins i tot a la registrada als EUA, on aquest grup d’empreses es va revaloritzar un 20%.\nHi ha diversos factors que expliquen aquest renaixement (tardà) de les firmes tecnològiques del Vell Continent. “Abans, la inversió a Europa en les start-ups estava en mans d’una quinzena de fons de capital risc. Des de llavors s’ha ampliat de forma considerable. S’han sumat fons sobirans, fons alternatius, grups estratègics com Google o Amazon“, assenyala Miguel Kindelán, cap de GP Bullhound per a Espanya. “Es preveu un tsunami inversor cap a Europa perquè hi ha bon talent científic a preu raonable”, confirma Josep Salvatella, de la consultora Roca Salvatella.\n20 Juny 2019 cateinf