jvdasi - 29 de junio de 2009 - 17:14\nJa ho havia anunciat ... per qüestions estrictament tècniques a partir de ja sols em trobareu a http://jvdasi.blogspot.com\nespere seguir comptant amb vosaltres ...\njvdasi - 15 de junio de 2009 - 01:20 - Urbanisme i Habitatge\n(Ací ja no es permet fer comentaris, els podeu fer a http://jvdasi.blogspot.com que és on finalment quedarà el Blog. Aquest en entrar a l’estiu desapareixera. Proper 21 de Juny)\njvdasi - 11 de junio de 2009 - 02:47\njvdasi - 05 de junio de 2009 - 23:47 - Actes\njvdasi - 04 de junio de 2009 - 01:42\nA por ellos IU, a por ellos IU, ...\njvdasi - 31 de mayo de 2009 - 19:48 - Actes\nHui a segut l’acte central d’EUPV a València, de cara a les properes Europees. Cayo Lara, el nou coordinador és un "tio" potent. Te un discurs clar, net, sense complexos i transmet.\n- Transmet que és indignant que ens reclamen, des de l’SGAE, 15.000 € per utilitzar el "A por ellos".\n- Transmet que no són tolerables els paraisos fiscals, ni a Gibraltar on hi ha 85.000 empreses i 35.000 habitants (una mitjana alteta), ni a l’estat on ningú pot saber que es fa amb els diners que van a la "Familia Real" (i açò ho dic jo ... la menys real de les famílies).\n- Transmet que en aquesta última declaració de renda els empressaris han declarat una mitjana de 15.000 € d’ingressos (estem parlant de salaris, beneficis a banda) front als 20.000 € de mitjana de la resta de ciutadans (això si que es fraude).\n- La necessitat d’ampliar les cobertures socials i una proposta de destinar 5.000 milions € (front als 150 destinats a salvar la banca), per a donar treball 20h setmanals i 15h de formació\nI en definitiva deixar clar que si PP i PSOE són distints en materia social o de drets, són enormement coincidents i responsables d’aquesta situació d’Alarma social i drama que viuen moltes famílies a hui en dia.\n(Tingau present que els comentaris, millor a http://jvdasi.blogspot.com que és on finalment quedarà el Blog. Aquest en entrar a l'estiu desapareixera)\nDia 22: Inici de Campanya\njvdasi - 19 de mayo de 2009 - 12:02 - Actes\nLa campanya per a les Europees comença la nit del dijous a divendres, i el primer dia de campanya EUPV ja fa l’acte comarcal de La Ribera Alta a Castelló de la Ribera.\nDia 22 a les 20:00h, a la Sala Polivalent (darrere de la Casa de la Cultura) de Castelló.\nIntervindran la candidata Esther Lopez i la coordinadora Marga Sanz.\nQui vullga després es pot quedar a sopar "de Sobaquet".\nÉs important que ens mobilitzem. EU demana a militants i simpatitzants que ens convirta’m en ciberagitadors. Ens veiem allí.\nSorteig de Taules i Multes\njvdasi - 14 de mayo de 2009 - 23:47\nEl dimarts passat es va efectuar ple extraordinari per al sorteig de les meses electorals per a les properes europees del 7 de juny i per fi ens han fet cas!\nEl sorteig es va realitzar automàticament amb un programa informàtic que proporciona l’INE. Cinc minuts i solventat. Ara en breu es faran les notificacions de les persones agraciades.\nPer altra banda m’agradaria fer una breu referència al conflicte de les multes de fa uns dies:\nPer als que no ho sabeu, l’Ajuntament donà l’ordre de canviar de costat les plaques d’aparcament d’una sèrie de carrers, que tenen un canvi anual. Es dir igual que en alguns llocs trobeu plaques que indiquen que en un lloc del carrer s’estaciona en una quinzeza o altra, o en mesos parells, etc, ací es fa un canvi anual de plaques.\nEls operaris procedeixen al canvi manat, i la polícia es avisada del canvi de plaques. Com la policia veu que els cotxes aparquen mal, doncs fa el seu treball (129 denúncies). Conseqüència, gent cabrejada, protestes massives i l’Alcalde retira les denúncies.\nDe veritat que es tan complicat de donar instruccions oportunes, per a que previ al canvi s’avise al veïnat afectat, es coloquen plaques mòbils, o altre tipus d’avís ? Però on tenen el cap ?\nLa qüestió es que aquesta nova mostra de treball mal fet dels governants que hem de patir, costa diners. Per que la perdua de temps del cos de policia, el cabreig dels veïns, el temps que han de dedicar a reclamacions, i sobretot la feïna que han d’assumir els funcionaris, fent i desfent le nefasta gestiò política, té un preu. Com els trages de Camps, vaja.\nRecordeu alló de ... Magia Potagia?\njvdasi - 30 de abril de 2009 - 00:06 - Serv. Socials\nTots recordareu que era un "problemón" atendre temporalment les reformes necessàries per a que l’antiga Residència "Jose Matias Aragón" complira la normativa en materia d’incendis, doncs ara resulta que en l’ampliació que va a fer-se del Centre de Majors (Llar dels Jubilats), dins del Pla d’inversions de la Generalitat (l’equivalent de la Generalitat respecte del Pla ZP de l’Estat), van a fer "UNA ESCALERA CON SECTOR DE SEGURIDAD Y EVACUACIÓN DIRECTAMENTE A LA CALLE" per a complir "LA NORMATIVA ACTUAL EN MATERIA DE INCENDIOS".\njvdasi - 25 de abril de 2009 - 17:25\nEl dilluns 27, fins les 14:00h, és l'últim dia per a revisar les vostres dades del cens a l'Ajuntament, de cara a les properes eleccions Europees. I ho celebrem amb aquest video de regal ...\nPropostes de la Plataforma per lEnsenyament Públic davant la vaga educativa el 28 dabril\njvdasi - 20 de abril de 2009 - 01:23 - Educació\nLa Plataforma ha dissenyat una campanya per al 23 d’abril amb el lema Per l’ensenyament, tu pintes molt, prèvia a la vaga i coincidint amb el Dia del Llibre, per tal d’involucrar al màxim nombre de centres educatius, entitats socials, cíviques i culturals i, també, als partits polítics i manifestar públicament el rebuig a la política educativa del govern valencià.\nLa campanya consisteix en “vestir” la societat valenciana amb el color groc que identifica el moviment. Algunes propostes que fa arribar la Plataforma als partits polítics per a participar en aquesta campanya el 23 d’abril són les següents:\n- Lluir roba de color groc en tots els actes en què es participe eixe dia: corbates, camises, llacets, vestits, etc., de color groc.\n- Edificis: penjada de llençols, pancartes, cartells de la vaga, etc., de color groc en els balcons i façanes de les seus dels partits polítics. També en els balcons dels ajuntaments, en la mesura de les possibilitats.\n- Participar de les accions que s’organitzen aquest dia en totes les localitats (concentracions, accions simbòliques, lectures de manifestos, etc.).\n- Emetre comunicats de premsa d’adhesió a la campanya del 23 d’abril i de suport a la vaga del 28A.\n- Penjar en les pàgines web dels partits el cartell de la convocatòria de vaga de la Plataforma i un link a la web de la Plataforma (http://www.fontdemoradimissio.org)\n- Instar a la militància i representants polítics amb blogs, facebooks, etc., a penjar el cartell de la vaga i el link a la web de la Plataforma i a parlar de la mobilització i la vaga.\n- Enviar a la militància sms per a participar en les mobilitzacions, tant comarcals com de país, que s’organitzen i, especialment, a les manifestacions del dia 28A, a les 19h.\n- Acordar manifestos d’adhesió a la mobilització i a la vaga en els plenaris d’ajuntaments on siga possible.\nTOTES LES ACCIONS QUE CONTRIBUISQUEN A LA MOBILITZACIÓ DE LA SOCIETAT EL 23 I 28 D’ABRIL SERAN BENVINGUDES!\njvdasi - 18 de abril de 2009 - 01:37 - Educació\nSenyor Font de Mora: ........ zàijiàn!\nManifiesto de primavera, per ÁNGELES CÁCERES\njvdasi - 18 de abril de 2009 - 01:12\nArtícle publicat al diari informació d’Alacant el passat dia 29/03:\nPorque una se harta de votar, sin carné, tapándose las narices por aquéllo del voto útil. De apoyar, sin obligación ni mucho menos contraprestación alguna, a candidatos/as que, cuando no salen elegidos/as, en vez de quedarse a luchar más y mejor en la oposición corren a colocarse en un puestecico bien remunerado. Una se harta de apaños, componendas, corrupciones, enmierdes interesados, voluntades pagadas, silencios cómplices, subidas de sueldo a cambio de dar luz verde a operaciones especulativas aberrantes. Se harta de que "la oposición" le deje las manos libres (o se ponga a sus órdenes, que también) a un comprador de servidumbres que ejerce con prepotencia e impunidad absolutas de amo y señor de la ciudad y sus políticos. Alguna honrosa excepción hay entre estos socialistas de boquilla que nos ha tocado sufrir, yo no lo niego: pero son tan poquitas y con tan poco cuajo que, salvo algún improbable milagro, nos queda PP hasta el día del juicio final, tirando por lo bajo. Y qué quieren que les diga: con mi voto, ya no. Porque votar es refrendar una línea, apoyar unas acciones, respaldar unas actitudes, confiar en unos dirigentes. Y como se vota en conciencia, la mía ya no me deja seguir metiendo en una urna la papeleta pretendidamente "de izquierdas" que tantas veces ha defraudado al pueblo, por activa y por pasiva.\njvdasi - 12 de abril de 2009 - 01:42 - Urbanisme i Habitatge\nA les provincies i al Levante. Podeu vore les dos a http://jvdasi.blogspot.com\nL'adjudicació del Monterrey\njvdasi - 10 de abril de 2009 - 00:07 - Urbanisme i Habitatge\nLa història és la següent: El 3 de juliol el Ple, aprova un pleg de condicions per a valorar les ofertes que es presenten per a la realització de l’obra del Monterrey. En eixes condicions que s’aproven s’estableix que es puntuaran:\nAmb un 55% de punts (55 de 100), a la que oferte millor preu. Un 25% el menor plaç, un 15% per assumir la direcció d’obra i les millores econòmiques que es facen amb un 5%.\nLa Mesa de contractació es reuneix el 9 de gener, per a valorar les ofertes presentades i utilitza el següent criteri:\nUn 55% de punts (55 de 100), per a les millores econòmiques. Un 25% el menor plaç, un 15% per assumir la direcció d’obra i sols un 5% a la que oferte millor preu.\nObservada aquesta anormalitat preguntem en la sessió del 26 de març i SORPRESA .... l’Alcalde diu que ho tindrà que mirar amb el Secretari, com si no sabera perfectament que és el que es va aprovar en aquella ocasió.\nDe vertitat l’Alcalde no sap el que aprova? Les irregularitats en l’urbanisme són continues i qualsevol dia tindrem una sorpresa.\nAquest un assumpte molt greu sobre el que estic a l’espera d’explicacions i sobre la que espere que s’assumeixquen resposabilitats. Ara que, segur que no és l’última.\nBONES PASQÜES .... I recordeu que també estic a http://jvdasi.blogspot.com/\njvdasi - 04 de abril de 2009 - 20:03\nDes de hui, vaig a mantindre una temporada en paral·lel un NOU blog.\nSi voleu fer comentaris, millor fer-los al nou, publicaré el mateix als dos llocs i en un parell de mesos, aquest morirà.\njvdasi - 04 de abril de 2009 - 20:00 - Urbanisme i Habitatge\nLes coses s’han fet prou mal, haurien d’haver dissenyat projectes per imports més menuts que hagueren possibilitat a les empreses locals accedir amb més facilitat a aquests contractes. Es tracta de fer voreres !!! No pareix que resulte ninguna obra d’enginyeria especial. Siga per les preses o pel que siga no donen peu amb bola.\nPerò jo volia contar una altra cosa. Resulta que una empresa presenta les millors condicions econòmiques i les millors condicions en quant al foment del treball (els sos elements que més es puntuen, segons el decret ZP), però li descarten una part de les seues millores per considerar-les ja incloses al projecte, de manera que l’empresa adjudicatària resulta una altra. Casualment a la que es preten adjudicar el Monterrey (que ahí tenim altra moguda que ja contaré si finalment no s’aclareix).\nEl passat ple ordinari\njvdasi - 30 de marzo de 2009 - 00:53 - Plens\nEs tracta de l’adjudicació de les obres de reparació de les voreres pel plà ZP, i la del Monterrey. En breu m’explicaré detingudament.\nEls Bisbes i els Linxs\njvdasi - 26 de marzo de 2009 - 21:20\nAmb motiu de la campanya dels Bisbes, hi ha una xicoteta contracampanya a la que em sume, que preten mostrar la discrepància a la blogosfera i enllaçar amb "www.laslinces.blogspot.com".\nJo personalment estic un poc fart i preferiria passar olímpicament d’unes opinions que sols haurien de tindre importància per als creients, però clar si en lloc d’opiniar sobre com han de viure els fidels també pretenen marcar la forma de viure de tots , doncs per a mi se’n passen tres pobles.\nDic jo que podrien dir: "Exigim als creients que volen viure segons la fé catòlica, que no facen ús de l’abort". Jo entenc eixes directrius, però a la resta de la societat? Ara que també dirien: "No podeu divorciar-se", "ni practicar sexe fora del matrimoni", "ni utilitzar preservatiu", ... I clar la gent acaba contestant a lo Labordeta "A la .....".\nAixí que jo el que recomane és que si no estas d’acord amb com actuen, si tens fé però creus que l’esglèsia va per mal camí, tens una ocasió per a fer que planten l’orella de l’única forma que segur la plantaran, a la propera campanya de la renda.\nNO MARQUES LA CASELLA!\nPD: Nota aclaratòria. Aquest artícle hauria d’haver eixit fa unes dies, però per dificultats d’administració d’aquest Blog, no ha pogut ser abans. No és la primera vegada que em passa i comence a estar fart. Molt possiblement canviaré de Blog, però ho anunciaré degudament i a més temporalment mantindré els dos. Espere que el canvi siga per a millor.\nPressupost 2.009 ... (i s'acabó)\njvdasi - 16 de marzo de 2009 - 03:18 - Hisenda\nI PER ÚLTIM i més important.- Després del calamitos pressupost de 2.008, era d’esperar una retallada general per al 2.009, i no podia ser d’altra manera, PERÒ les tissores que no miren pel a l’hora d’entrar en alguns conceptes s’obliden d’entrar en els conceptes de propaganda.\nEl mal anomenat BIM, que realment és el Butlletí de Propaganda del Govern, el book de l’Alcalde en el que s’ha suprimit la veu dels discordants passa de 24.000 € al pressupost de 2.008 que incloia el sou de la periodista, i ara els conceptes van per separat però sumant-los puja més de 30.000 €.\nEl retall es per a algunes coses i per a altres no, i a més consignen 2.000 € més per al manteniment de la pàgina web, quant sempre ens havien dit que es feia amb mitjans propis.\nEn resum tissores que tallen pedra i no tallen paper, ni són tissores ni són res.\nAquest eren els punts argumentals que per al PP no mereixqueren cap resposta.


El ple aprova les comissions informatives del nou mandat per començar a treballar | Diputació de Lleida\nInici / El ple aprova les comissions informatives del nou mandat per començar a treballar\nEn una sessió extraordinària en la que també ha pres possessió el diputat provincial Antoni Navinés\nLa Diputació de Lleida ha celebrat aquest divendres un ple extraordinari que dóna continuïtat al procés de constitució de la corporació per tal de completar les estructures i nomenaments que permetin reiniciar la gestió del nou mandat.\nEn aquest sentit, el ple ha donat llum verda a la creació i composició de les Comissions Informatives Permanents i la Comissió Especial de Comptes i s’ha nomenat els representants de la corporació als seus organismes autònoms.\nEl president de la corporació ha indicat que amb les comissions informatives constituïdes ja es pot “engegar la maquinària de la gestió del dia a dia de la Diputació, de forma que si algun diputat té propostes a plantejar ho podrà fer la setmana vinent a la comissió corresponent”.\nEn el transcurs de ple també ha pres possessió el diputat provincial Antoni Navinés.\nEn declaracions als mitjans de comunicació, Reñé ha indicat que “la transparència forma part de l’ADN de la Diputació de Lleida, ja que si alguna cosa caracteritza la corporació ara, abans i sempre, és la transparència i la claredat en la informació”.\nFinalment, en la sessió extraordinària s’ha aprovat la delegació de la recaptació de diferents taxes de l’Ajuntament de les Oluges a l’Organisme Autònom de Gestió i Recaptació de Tributs Locals (OAGRTL).\nEl president de la Diputació de Lleida, Joan Reñé, afirma que la transparència forma part de l’ADN de la Diputació de Lleida\nEl president de la Diputació de Lleida, Joan Reñé, afirma que amb la creació de les comissions ja es pot començar a treballar


La pandèmia deixa uns bons registres de visitants d'estiu a la Molina - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nLa pandèmia deixa uns bons registres de visitants d'estiu a la Molina\nredacció 08.10.2020 | 23:48\nLa pandèmia deixa uns bons registres de visitants d'estiu a la Molina Regió7\nLa Molina ha registrat una de les temporades d'estiu més reeixides de la seva història i ha aconseguit batre un rècord de visitants. Unes dades que s'expliquen per l'èxit turístic de la comarca aquest any coincidint amb els problemes de mobilitat que han suposat les restriccions de la pandèmia de la covid-19.\nGairebé 48.000 persones, el 37% més respecte al mateix període de l'any passat, s'han desplaçat a aquesta estació de muntanya de la Cerdanya entre el 24 de juny i el 4 d'octubre. La proposta estrella del complex ha estat el telecabina Cadí-Moixeró, al qual han pujat 30.091 persones, el 93% més que fa un any. Era el primer estiu que arribava al cim de la Tosa d'Alp (2.537 metres) i al refugi del Niu de l'Àliga, des d'on es poden gaudir de les vistes de la Cerdanya, el Berguedà i el Ripollès i, fins i tot en dies clars, de Montserrat i el Montseny.\nMalgrat obrir quinze dies més tard del que és habitual i tot i les mesures de control de la covid-19, l'augment del turisme de proximitat i l'oferta d'activitats a l'aire lliure han consolidat aquest punt com un destí estival de turisme, segons fonts de FGC, gestors de la instal·lació.\nLa Catalunya Central i el Prepirineu reben tractaments contra la processionària.\nL'anunci que no es confinarà Madrid dispara un 9% les recerques per marxar de pont.\nManresa Turisme presenta la seva oferta a 20 operadors internacionals.


Frederic Llopart 08-07-2019 12:08 Lectures 593\nCoberta de 'La húella del Ángel' de Nancy Huston. Eix\nAquesta novel·la va ser finalista del premi Goncourt de l’any 1998 i va obtenir diversos guardons entre ells el premi llibreter al Canadà i els premi de lectores d’Elle. És una novel·la en la que es fa un reflexió sobre com s’assumeix el passat i com la responsabilitat i la culpabilitat poden condicionar els actes i la mateixa vida de les persones.\nNancy Huston es nascuda al Canadà a Calgary concretament a l’any 1953 però fa molts anys que viu a París. Ha escrit una desena de novel·les i ha publicat també diversos assaigs. Escriptora molt guardonada. Té en el seu haver El Goncourt dels Lycéens, el premi Livre-Inter i per una altra de les seves novel·les Marcas de nacimiento va guanyar el premi Fèmina. Ha estat traduïda a una vintena d’idiomes i ella mateixa fa part de les seves traduccions al francès o a l’anglès. Ha obtingut, també, distincions acadèmiques i d’àmbit social.\nLa seva anterior novel·la publicada al nostre país “Marcas de nacimiento” va tenir un èxit sonat. En aquella ocasió a través de la visió de quatre nens petits Huston s’endinsa en la història d’una saga familiar vista des de la perspectiva infantil, Huston creu que la visió que tenen els nens del que passa al seu voltant és una visió nítida que a vegades és més lúcida que no pas la que tenen del passat en l’entorn més immediat. Es te molta informació però a vegades l’entorn familiar amb tot el que condiciona i el marc en que és mou la persona íntimament els és totalment desconegut.\nLa novel·la es situa al final de la dècada dels cinquanta quan encara no s’han oblidat les conseqüències de la segona guerra mundial i França s’enfronta a un nou conflicte bèl·lic, malgrat no és vulgui reconèixer inicialment. La revolta d’Algèria que esdevindrà una guerra oberta entre els independentistes i l’exèrcit francès. Guerra bruta, com totes, però que generarà repressió i atemptats brutals. La societat francesa encara no recuperada del trauma anterior demonitza tant els alemanys com els algerians que viuen a la metròpoli i es viuen moments d’una alta tensió social i d’enfrontaments entre sectors socials. Aquesta no és una novel·la sobre al guerra però és una novel·la que mostra les gran influència que qualsevol conflicte pot tenir en les persones i en la seva vida.\nLa protagonista la Saffie una noia alemanya d’una vintena d’anys fuig d’un records tràgics que l’hi han marcat la vida al final de la segona guerra mundial. Just arribada a París troba feina com a criada d’un concertista que, al primer cop d’ull, s’enamora d’ella i a partir d’aquí li demana matrimoni; es casen i tenen un fill però la noia no l’estima, sembla que no tingui capacitat per estimar, que tingui l’ànima morta. La història es complica en el moment que Saffie coneix a un luthier hongarès que la fa reviure, que li dóna novament l’esperança i la joia de viure quan s’estableix una relació amorosa entre aquestes dues persones allunyades del seu món i amb una relació comuna com expulsats de la seva terra per raons diferents. Són supervivents en un altre país.\nAquest triangle és prou potent, per una banda la Saffie que viu amb el tràgic records de les seva infància i el que va patir, el seu marit músic de prestigi que viu de rendes de les propietat vinícoles que tenen a Algèria que administra la seva mare que trenca el contacte amb ell en el moment de casar-se en no plaure-li la Saffie i el tercer personatge el luthier hongarès d’ètnia jueva que es posa del costat dels insurrectes a Algèria fruit de les seves pròpies vivències i la necessitat de solidaritat malgrat sigui amb els àrabs.\nÉs una història del sofriment i de l’alegria d’aquest tres personatges que viuen les conseqüències d’una guerra que allunyada físicament els té atrapats per les seves decisions. Els traumes que provoca qualsevol enfrontaments estan aquí bens significats. L’autora no només narra la història,sinó que, en alguns moments, explica que va passant amb una relació directa amb el lector. Narrada amb prou d’interès per situar-nos com a lectors en mig de la trama i en alguns moments fixar-nos l’atenció en alguns aspectes concrets d’aquesta trama.\nNo és novel·la en que es jutgi al personatges ni en el moment de màxima tragèdia que tanca el cercle entre ells. L’autora fa una descripció de la seva qualitat humana amb virtuts i defectes però sempre en relació amb sí mateixa i amb la seva relació amb els altres protagonistes. És també una narració sobre el procés de no acceptació personal en totes les seves facetes, així el personatge de Saffie amb la seva incapacitat d’acceptar el seu físic, o de la seva maternitat és el paradigma d’aquesta situació com ho és també el tancament dels personatges en si mateixos construint-se un món en mig del desastre que al seu voltant s’està produint i amb la falsa pretensió d’ignorar-ho.\nInteressant novel·la d’anàlisi del patiment intern, del trencament de les relacions quan aquestes han estat fruit de la rutina, de la denuncia implícita de la guerra com element de destrucció física però també emocional de les persones. En definitiva una relat molt ben escrit i que enganxa i atrau des de les primeres línies.


La comarca demana la paraula sobre l’arribada de les renovables - Empordà\nLa comarca demana la paraula sobre l’arribada de les renovables\nAmb el lema «No pas així», un miler persones van recórrer, dissabte a la tarda, el passeig Marítim escalenc sota la pluja\nMarc Testart Santi Coll\nL'Escala | 01·06·21 | 10:28\nLa manifestació va transcórrer pel passeig Marítim fins a la plaça de l’Univers Basili Gironès\nUn miler de persones es van manifestar a l’Escala, dissabte a la tarda sota la pluja, per reclamar un model d’energies renovables que no trinxi el territori ni doni l’esquena al paisatge. I, sobretot, «que s’escolti el territori abans de prendre cap decisió». Els impulsors de la protesta eren la Iaeden-Salvem l’Empordà, l’Associació de Naturalistes de Girona (ANG), el Fòrum l’Escala i el sindicat Unió de Pagesos.\nDarrere de la pancarta «No pas així», amb la imatge d’un aerogenerador, s’hi van aplegar els representants de fins a una quarantena d’entitats ecologistes, ajuntaments i sectors econòmics de les comarques gironines (com pagesia, pescadors i càmpings). La protesta va recórrer el passeig marítim escalenc, i la manifestació va permetre palpar el malestar que hi ha a la demarcació contra la magnitud o l’excessiva proximitat del projecte del parc eòlic marí al golf de Roses o l’allau de propostes de molins a l’Albera, entre d’altres.\nHi va haver un clam perquè la implantació de renovables no es faci «al servei dels oligopolis» i grans empreses, i s’aposti per «un model basat en la proximitat».\nLa protesta s’havia convocat tant per terra com per mar. Però, el mal temps va fer la guitza, i només el llagut del Club de Rem del municipi s’hi va poder sumar des de l’aigua. La majoria replicaven el lema de la convocatòria, però també n’hi havia d’altres: «Bon viatge als molins que trenquen el paisatge!» o «Estimo el mar».\nLa manifestació de l’Escala s’emmarcava dins de les mobilitzacions que s’han fet arreu de Catalunya per reclamar una transició energètica «justa» i no «al servei de les grans empreses». «Reclamem que la generació d’energia s’apropi als punts de consum, i no es basi en un model de grans projectes que no tenen en compte el territori i en posen en perill la biodiversitat», subratllava el tècnic de la Iaeden, Raül Domínguez.\n«No només aquí, sinó arreu de Catalunya, projectes com aquests proliferen de manera descontrolada; es basen en un model que no té cap mena de planificació i que beneficia els de sempre», va criticar el portaveu de la plataforma STOP al macroparc eòlic marí, Dani Abad.\n«El 70% de la terra no és en mans del pagesos i aquests projectes per instal·lar-hi parcs solars són molt atractius per als propietaris, que ja demanen que es deixin de conrear els camps», criticava el coordinador d’Unió de Pagesos (UP), Narcís Poch, en referència als parcs fotovoltaics. «No ens podem permetre el luxe de perdre més sòl agrícola; qui defensi el paisatge, ha de defensar la pagesia», afegia. El líder d’UP, Joan Caball, també es va afegir a la manifestació.\nLa manifestació començava a la cantonada de l’Avinguda Ave Maria amb el passeig marítim. Abans, però, els pagesos ja havien escalfat motors amb dues tractorades fins a l’Escala. Mentre la pluja s’intensificava, els manifestants van resseguir la façana litoral fins arribar a la plaça de l’Univers de Riells. Entre els polítics que hi han participat hi havia l’alcaldessa de Roses, Montse Mindan; el diputat de la CUP al Parlament Dani Cornellà o el senador d’ERC Jordi Martí. A la plaça era on hi havia previstos els parlaments, però l’intens ruixat que queia aleshores ha obligat l’organització a posposar-los per un altre dia.\nLa jornada havia de finalitzar amb una actuació del cantautor Josep Tero, el qual confessava que el model d’energies renovables «és un desastre» i afecta la badia de Roses sencera.\n«El paisatge i la sostenibilitat han de poder conviure junts»\nDes d’una hora abans de l’hora prevista per a l’inici de la manifestació, la gent ja anava prenen posicions davant del passeig marítim de l’Escala. Els organitzadors ho tenien tot a punt. Policia Local, Mossos i Protecció Civil es van encarregar de la seguretat d’un acte que va transcórrer amb tota normalitat fins que la pluja va fer acte de presència.\n«Hem vingut des de Girona perquè sempre passem les vacances a l’Escala i no volem veure la badia plena de molins», explicava la mestra Marta Santos, acompanyada pel seu marit i els dos fills petits. Laura Serrats, de Torroella, va venir sola i amb les idees molt clares: «El paisatge i la sostenibilitat han de poder conviure amb normalitat sense que la implantació de les energies renovables, del tot necessàries, espatlli allò més valuós que tenim a l’Empordà». Per a ella «és molt clar que podem patir un segon cas Castor com el de Tarragona, amb la imposició d’un macroparc pensat per als ingressos econòmics de les grans companyies».\nL’alcalde de l’Escala, Víctor Puga, esperava els manifestants a la plaça de l’Univers. La seva opinió sobre el tema és ben clara: «Les coses s’han de planificar d’una altra manera i el territori ha de tenir veu per a dir la seva». Amb el paraigua i una foto virtual del projecte del parc eòlic marí Tramuntana a les mans, Jordi Rodríguez de Figueres reblava el clau de l’afer, tot recordant que «amb la MAT ja ens van imposar el que volien amb l’excusa de millorar la connectivitat elèctrica que va acabar apujant els preus».\nEl nombre d’hipoteques sobre habitatges a Girona es dispara un 32% al maig\nLa Botiga de Fortià arriba als 90 anys i s'estén a les xarxes


El CN Sabadell disputa l'anada dels vuitens de final de la Copa Catalunya de waterpolo masculí - Sabadell Informa!\nInici » Esports » Waterpolo » El CN Sabadell disputa l’anada dels vuitens de final de la Copa Catalunya de waterpolo masculí\n9 Setembre 2014 a 13:30\nEl CN Sabadell disputa l’anada dels vuitens de final de la Copa Catalunya de waterpolo masculí\nDemà a les 20:30 davant el CN Premià\nEl Club Natació Sabadell disputarà, demà, l’anada del partit corresponent a la fase prèvia de la Copa Catalunya de Waterpolo masculí, a les instal·lacions del CN Premià. El partit de tornada serà el proper 12 de setembre.\nEl guanyador d’aquest partit de la fase prèvia passarà a quarts de final, que seran la propera setmana, i s’enfrontarà amb l’equip que guanyi el partit entre el CN Sant Andreu i el CN Molins de Rei.\nLa Copa Catalunya masculina la disputen els 9 equips de la Divisió d’Honor i els 2 primers classificats de la Copa Federació de la temporada passada. La fase prèvia la juguen els 4 equips pitjor classificats de la Divisió d’Honor, l’equip recentment ascendit a aquesta categoria, i els 3 equips de la Copa Federació. La resta dels equips juguen directament els quarts de final de la Copa, amb els vencedors de la fase prèvia.\n#CN Sabadell #Copa Catalunya de waterpolo masculí #fase prèvia #vuitens de final #waterpolo


Els polls tornen a l’escola. Quin és el millor mètode per eliminar-los? | Equip d'Atenció Primària del CAP Turó\nÉs dolent donar Dalsy als infants? →\nPosted on 02/11/2016\tby CAP Turo de la Peira\nLa tornada a l’escola a vegades comporta la visita d’aquests molestos habitants als caps dels nostres fills i filles. I comença una veritable guerra per tal d’eliminar-los.\nQuan detectem aquests indesitjables habitants al cap d’algun dels membres de la família és important revisar el cap de tothom, i si és el cas, tractar tos els afectats al mateix temps.\nÉs important que si el tractament no funciona només amb una vegada, i persisteixen els polls, s’ha de tornar a repetir o provar un producte diferent, i ser molt meticulós en les instruccions d’aplicació i mesures preventives que ara explicarem.\nPodríem dir que el tractament d’aquesta infestació s’ha de dur a terme en 3 passos. És important fer-los tots tres i ser el més estricte possible. Només així aconseguirem erradicar els polls del cap a la nostra família.\nPas 1: Eliminació polls vius amb Locions i sprays\nExisteixen al mercat diferents productes que es poden aplicar al cuir cabellut per matar els polls del cap. Es recomana repetir l’aplicació del producte al cap d’uns 7 dies per assegurar-se d’eliminar els polls que hagin sortit recentment d’ous (llémenes) que han resistit a l’eliminació mecànica. Es recomana en general seguir inspeccionant meticulosament el cap, després del tractament per observar qualsevol reaparició de polls o persistència de llémenes i per si cal tornar a aplicar el tractament.\nComproveu sempre l’envàs del producte que aplicareu i les seves instruccions per saber si el producte és adeqüat per l’edat del nen o per les vostres característiques, especialment si qui ha de rebre el tractament està embarassada o està en període d’alletament. El farmacèutic us pot recomanar un tractament adequat i aconsellar com fer-lo servir correctament si cal.\nPas 2: Eliminació de llémenes amb pentinat humit (wet combing)\nEl pentinat humit implica l’eliminació dels polls morts i les llémenes amb una pinta especial de dents fines o especial per l’eliminació dels ous (llemeneres).\nÉs adequat per a tothom i és relativament barat.\nEl material que necessitem és una pinta amb dents de cara plana 0.2-0.3mm separades entre si, són les millors per a l’eliminació de les llémenes del cap després del tractament per eliminar -los.\nAquest tipus de pentinat es recomana fer durant 1 ó 2 setmanes després del tractament per l’eliminació dels polls. L’objectiu és eliminar del tot les llémenes i els possibles nous polls que puguin aparèixer.\nLa tècnica consisteix en rentar el cabell amb xampú normal i aplicar-hi un munt de condicionador. Després passar una pinta normal de dents amples per desnuar els cabells. Un cop aconseguim que la pinta es mogui lliurement sense traves, passarem a pentinar el cabell, separat per seccions. Assegureu-vos de passar la llemenera des de l’arrel fins a les puntes. Cal comprovar la pinta després de cada passada per visionar si hi ha llémenes o polls i netejar-la abans de tornar-la a passar amb paper de cuina o amb un esbandit amb aigua.Feu això com a mínim dues vegades per ajudar a assegurar que passem per tot arreu, fins que no es trobin més polls.\nRepetiu aquest procediment cada dos tres dies, fins al cap de 7 dies postractament amb locions o sprays, per comprovar si hi ha polls vius i com a mètode mecànic d’eliminació.\nPas 3: Prevenció\nEls polls fora del cos sobreviuen com a molt 1 o 2 dies. La roba, tovalloles i roba de llit s’han de rentar amb aigua calenta. Les pintes i accessoris del cap cal submergir-los durant 10 minuts amb alcohol. El que no pugui netejar-se, es pot posar en una bossa tancada durant 1 setmana.\nEls polls apareixen en qualsevol ambient i no es relacionen amb tenir pitjor higiene. Per això, només cal mantenir uns hàbits d’higiene adequats.\nSi el nen comença amb molèsties al cap, buscar si la causa són els polls i, si els té, tractar-los immediatament.\nNo cal utilitzar tractaments preventius amb locions o colònies per paràsits si el nen no està infectat. Només s’utilitzarà el tractament si es descobreix que té polls.\nNo s’ha de prohibir als nens que vagin a l’escola i el nen infectat pot tornar a l’escola després del tractament.\nUs agraírem els vostres comentaris i experiències, amb aquest o altres mètodes que hagiu utilitzat. Us animem a compartir els vostres resultats!\nAquesta entrada s'ha publicat en Infermeria, Pediatria, Promoció de la Salut i etiquetada amb infants, llémenes, pediculosis capitis, polls, Prevenció, Tractament. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Fanfic Dragon Ball Multiverse, la novel·la - Part 29, Capítol 144 - DBMultiverse\n[ «« ] [ « ] Capítol 144/144\nPart 29, Capítol 144.\nUn minut abans, mentre en Son Gohan s’enfrontava als cel·luletes, es van produir diversos esdeveniments de forma simultània en diferents indrets...\nA les graderies dels espectadors, els éssers convertits per la causa d’en Babidi van cridar la seva lleialtat i enaltiren la glòria del seu senyor, esparverant una gran part del públic que no sabia com reaccionar. Molts d’ells no eren lluitadors i no volien morir. Amb els Vargues eliminats, van mostrar submissió front a les exigències dels seus assaltants a fi de sobreviure en aquell caos. No obstant això, certs espectadors no van suportar aquell rebombori i van refusar sotmetre’s silenciosament. Una noia alta amb cabells curts i braços musculats, es va alçar i es dirigí a un alienígena que duia el senyal Majin. Aquest, en veure que es movia, li va etzibar:\n—Queda’t al teu lloc, noia! Si no m’obeeixes t’exterminaré!\n—Jo no soc participant —va respondre amb un to amenaçador—, però tinc prou força per atonyinar un espectador corromput de pa sucat amb oli!\n—Que beneita, pagaràs el preu de la teva arrogància!\nAmb prou feines va tenir temps d’estrènyer els punys que l’espectadora li va clavar els seus en ple rostre fent-lo trontollar. Malgrat això, va restablir-se davant la sorpresa de la lluitadora que va sentir la resposta del seu puny. El peó corromput assestà un contraatac ràpid a la mossa tirant-la per terra fent lliscar sang pel paviment. Altres espectadors van reaccionar a aquella escena aixecant-se i abalançant-se a sobre d’ell. A causa d’un efecte dominó, aquest impuls de resistència es va estendre pertot l’estadi i, en un breu període de temps, tothom es va veure involucrat en el conflicte.\nRessonaven crits i xiscles mentre els espectadors eren assassinats a sang-freda pels soldats posseïts que disposaven d’una força i resistència excepcionals. Un espectador armat amb dagues afilades plantà una d’elles al tòrax d’un guerrer de cos fràgil i li propinà un sòlid cop de cap amb la intenció de fer-lo recular. Tot i això, el guerrer va plantar les cames i va somriure exhibint les dents tot retirant la daga del seu cos emetent un crit de dolor. L’espectador, esporuguit, no va tenir temps de posar-se en guàrdia que la daga que havia perdut ja es trobava dins el seu pit. Es va ensorrar mentre la vida s’escapava del seu cos.\nEn Freezer, al cel, observava l’escena passant la llengua pels seus llavis. Es delectava de tota aquella violència i carnisseria. Quan en Cooler es disposava a llançar l’ordre d’atacar, la veu d’en Babidi va ressonar als seus caps:\n«Espereu dos minuts. Aquestes criatures patètiques s’encarregaran de reprimir la rebel·lió. Espereu l’arribada de reforços i aleshores llanceu l’ofensiva contra els que encara resisteixin. No vull cometre cap errada.»\n—Reforços? —es va sorprendre en Cooler després de la fi de la comunicació—. Què vol dir?\n—Segurament es refereixi a en Ginew —va respondre en Freezer tancant els ulls—. Xt. No hem de tenir cap mena de dificultat a l’hora de sotmetre aquests insectes. Hem de limitar-nos a obeir.\nMentre en Gohan lluitava i l’anarquia regnava en tota la infraestructura, els Heloïtes de l’Univers 19 s’enfrontaven a una crisi sense precedents. Un d’ells havia cedit front la influència de les tenebres i els mantenia a ratlla amb els raigs que ho perforaven tot. En Naurb, amb la marca del Mal al front, fixava amb aire seriós els seus antics camarades.\n—N... Naurb, com has pogut! —s’exclamà la Phipsil serrant els punys.\n—Tothom té punts febles —va respondre endurint la mirada—. He dit que no es mogui ningú!\n—Tranquil·litzat, Naurb! —va dir-li apuntant-lo—. Ets un dels soldats orgullosos d’Helior. Lluites pel nostre món, per la nostra gent i no per un bruixot malèfic! Resisteix!\n—Que em tranquil·litzi?! —va cridar en Naurb tot tremolant—. No hi enteneu un borrall de la situació, ni en el que sento! Vols saber què m’ha portat a ser fràgil i ser exposat a aquesta situació?\n—No ens importa —va intervenir en Nedwook clavant un genoll a terra amb el braç estès—. Ets una amenaça i hem de restablir l’ordre. Doncs tu mateix...\nEls altres Heloïtes s’esguardaren i es col·locaren en posició. La Phipsil, després de dubtar una fracció de segon, va apuntar en Naurb. El soldat corromput va sentir un calfred de pànic.\nNo volia arribar a això. Però en veure la determinació en les seves mirades va comprendre que era ell o ells. Va activar la seva tecnologia al mateix temps que els altres, però, al darrer moment, va desviar el seu braç que apuntava la Phipsil per a dirigir-lo en direcció a en Magsuns. Va travessar el pit del darrer així com el d’en Loopwhirl. Els dos Heloïtes s’esfondraren juntament amb ell. En Nedwook i la Phipsil havien perforat el seu cor amb una precisió formidable. En el moment de desplomar-se, en Naurb va creuar-se amb la mirada trista de la Phipsil i va aconseguir dir-li abans de morir:\nI va caure sense poder acabar la seva frase. En Nedwook no l’havia sentit i observava la situació al seu voltant. La Phipsil havia entès el missatge d’en Naurb i va adonar-se d’allò que l’havia conduït a aquella situació. El penediment, la gelosia, l’angoixa... Va tancar els ulls un moment tot inspirant profundament i es va situar al costat d’en Magsuns per tal de verificar el seu estat. Els seus dos companys estaven ben morts amb sang escapant-se dels seus cossos inerts. Va dir amb una gran tristesa:\n—Llamp del cel! Quina carnisseria, per què...\n—Els ressuscitaran! —la tallà en Nedwook, preocupat per la situació fora de control—.\nAjudem els altres o també acabarem així!\n—Entesos —va respondre la Phipsil —seguint-lo en direcció a l’espai de l’Univers 1.\nA mesura que els successos es desenvolupaven en un garbuix ensordidor, un combat endiablat tenia lloc en els bastidors de les divinitats. El Gran Kaitoxin, sense actuar, esguardava el dimoni amb severitat mentre els altres Déus lluitaven contra en Dabra amb totes les seves forces. El Gran Kaitoxin no s’havia implicat mai personalment en conflictes. Inclús en l’enfrontament vers el Llegendari Guerrer de l’Espai feia una pila de temps va restar com un simple espectador. Només en Majin Bu l’havia forçat a interposar-s’hi en nombrosos universos. Sols reaccionava si els seus companys eren a punt de morir perquè confiava en ells. És a dir, creia en les seves capacitats. El Déu del Sud era, de lluny, el més poderós, però era l’únic lluitador nat i els altres havien de lliurar batalles i evolucionar. Va fer un petit somriure en veure els seus confrares lluitar amb ardor.\nEn Kaitoxin de l’Est es va esfondrar al sòl plegat per la meitat i amb la respiració tallada després d’encaixar un cop de genoll violent. Era, sens dubte, el més feble dels Déus però no pensava abandonar. Es va incorporar peniblement i va provar de copejar en Dabra, mes el dimoni aferrava el braç de la divinitat de l’Oest i l’envià sobre el Déu de l’Est. Ambdós van col·lidir i s’ensorraren. Va esclafar la Kaitoxin de l’Oest fent pressió amb el peu sobre la seva esquena i esquivà hàbilment una puntada de peu d’en Kaitoxin del Nord. Va agarrar el darrer pel coll provocant que s’asfixiés lentament. El Rei Dimoni, dibuixant un gran rictus, digué:\n—No sou tan fatxendes sense el del Sud! Això ho ha provocat la vostra ganduleria, déus miserables! Depeneu d’un altre i ara la vostra protecció ha desaparegut, desgraciats!\n—Cri... criatura fastigosa... —va dir la Kaitoxin de l’Oest amb odi.\n—No acudireu al rescat dels vostres nyicris amics, Gran Kaitoxin? —reia en Dabra girant-se cap a ell—. Els hi arrancaré el cor davant dels vostres ulls i veurem si encara conserveu el somriure!\n—Oh, no estic preocupat —va respondre amb calma el Gran Kaitoxin somrient encara més—. Al cap i a la fi, no estem sols en aquesta batalla general...\nEn Dabra amb prou feines va tenir temps de comprendre aquelles paraules. Va detectar un perill mortal darrere d’ell gràcies als seus sentits aguts. Espantat, va inclinar ràpidament la testa per a esquivar un raig lluminós que va travessar la paret pròxima del passadís situat al seu davant. Després d’alliberar els seus dos presoners, va constatar amb estupor que es tractava de la Phipsil de l’Univers 19 que volava cap a ells amb el braç estès. Aquesta, va exclamar:\n—Aguanteu, Déus Suprems!\nVa fúmer un cop amb el dors de la mà que en Dabra va esquivar de ben poc abalançant-se enrere. La Phipsil va aterrar prop de la Kaitoxin de l’Oest, la qual va murmurar:\n—Gràcies... On són els altres? Quina és la situació?\n—Tres dels meus amics són morts —va fer la Phipsil amargament—. En Nedwook ha anat a ajudar a un noi de l’Univers 18. Els espectadors estan lluitant entre ells i les tropes dels Dimonis del Fred romanen en facció als aires.\nEn Dabra, percebent aquest desagradable informe, va girar els ulls als espais annexes. A l’Univers 18, un d’aquells ximples Guerrers de l’Espai feia front amb dificultats en Kakarot de l’Univers 13, aquell mico pertorbat. En Nedwook estava a punt d’atacar-lo per l’esquena. Al lluny, dos membres de l’Univers 18 es dirigien a l’Univers 11: el refugi del seu patró! Veié en Cèl·lula de l’Univers 17 contendir el doble del que amenaçava el seu mestre i es va estremir. Volia contactar el seu patró per a advertir-lo, però no es podia concentrar per culpa de l’atac dels Kaitoxins.\n—Maleïts mosquits! —va clamar furiosament.\nUns instants abans...\nEn Gohan acabava d’eliminar els cel·luletes i havia partit amb en Cor Petit en direcció als apartaments d’en Babidi, confiant a en Goten la responsabilitat de defensar la Bra i la Videl. La darrera sabia defensar-se, però front a enemics tan poderosos, estarien exposades i sense protecció. En Goten era un Superguerrer que, tot i haver descuidat l’entrenament, encara era un jove que disposava d’un gran poder. Aleshores, la Bra va comentar-li amb un to inquiet:\n—No vull dubtar de tu, però... Pràcticament tots els nostres enemics són més forts que tu, oi?\n—Escolta! —va reaccionar en Goten, indignat i molest—. Us he salvat dels poderosos cel·luletes, si més no m’ho podries agrair!\n—Ha estat en Gohan qui s’ha encarregat d’ells...\n—He deixat que se n’ocupés! Amb mi no heu tenir por...\nFou interromput per una rialla sàdica. Va veure amb consternació en Nappa i en Kakarot de l’Univers 13 que es dirigien cap a ells a plena velocitat. Els dos Guerrers de l’Espai no eren rucs. Contra en Son Gohan no haurien tingut res a pelar. Però en Babidi, en notar que havia abandonat els seus companys, havia enviat aquells dos peons a recuperar els Terrícoles com a ostatges.\nEn Goten no havia vist en Nappa transformar-se i no dubtava que el podria esclafar com si res. Però sí que havia vist en Kakarot lluitar. Tot i que només era un Superguerrer, en Goten sabia que era més fort que ell. Va estendre el braç vers la Videl i digué:\n—He canviat de parer. Fugiu!! Videl, posa la Bra a cobert!\n—I tu? —va cridar, inquieta, la Videl.\n—No pateixis, m’ocuparé d’ells!\nEn Kakarot va escoltar la pretensió d’aquell figaflor. Va fer un senyal de testa a en Nappa i envià una ràfega d’energia sobre en Goten, qui va estirar els braços per a aturar-la, provocant que les seves cames s’enfonsessin lleugerament en el sòl. Va manegar-s’ho per a expulsar-la per sobre d’ell, però en Kakarot es trobava davant seu amb un somriure viciós. En Nappa, servint-se de la distracció, es dirigia cap a la Bra i la Videl. En Goten s’escridà girant-se:\nEl puny d’en Kakarot va fregar la seva galta produint un xiulet en l’aire. En Goten va retrocedir una mica i es va col·locar en posició de combat.\n—Ets meu, nyicris —digué en Kakarot llepant-se els llavis—. Et faré a miques!\n—Com vulguis —va respondre en Goten esbossant un somriure provocatiu malgrat la seva expressió d’inquietud—. Vine aquí, pare!\n—No em diguis així! —va cridar en Kakarot llançant-se sobre en Goten tot disposat a colpejar-lo amb violència.\nEl seu puny va abatre la guàrdia d’un Son Goten que va recular amb el cos tremolant. Quin poder! Tot i que tots dos eren Superguerrers, en Kakarot era superior a ell de bon tros. En Goten observava en Nappa interposant-se entre la Videl, la Bra i la sortida. Era impossible acudir a la seva ajuda ja que en Kakarot no ho permetria. Hauria de superar-se per tal d’acabar amb el seu pare alternatiu. La seva preocupació per les persones properes constituïa un blocatge que no li permetia concentrar-se.\nEn Nappa, esguardant per sobre la Videl i una tremolosa Bra, somreia de forma sàdica. Sotjant la jove noia, va dir-li rient:\n—Oi que tu ets la filla d’en Vegeta? Esclafaré el teu caparró reial i li portaré al teu pare. Ha, ha!\nVa estendre el seu braç per aferrar la testa de la Bra però la darrera fou empesa per la Videl, qui va prendre el seu lloc. Va dir-li a la filla d’en Vegeta just abans de ser capturada:\n—Bra, corre cap a..\nEn veure la Videl tan implicada en la seva protecció, amb en Goten fent el que podia uns metres al lluny, i acumulant terror i pressió, es va activar quelcom en la Bra. La Videl, en Nappa, en Goten i en Kakarot es van paralitzar tot girant-se vers ella. Els Guerrers de l’Espai notaven una gran energia emergint del cos de la jove Saiyana. La Bra va emetre un crit aclaparada per l’adrenalina i la còlera i va etzibar un poderós cop de genoll al mentó d’en Nappa mentre xisclava com una adolescent espantada:\nEl Guerrer de l’Espai pelat fou expulsat enrere amb la seva sang fluint pels aires. Va encastar-se contra la paret, noquejat i amb el cos clavat en la pedra. En Kakarot s’exclamà:\n—Ha, ha, ha! Que ximple!\nEn Goten, aprofitant l’ocasió, ràpidament va assestar un cop de puny a la galta d’en Kakarot, fent-lo tombar a terra. En Kakarot es va fregar la galta i va adreçar una mirada plena d’odi a en Son Goten.\n—Desgraciat! —va remugar—. Et faré xixines, mocós!\nEn Goten es va posicionar defensivament i continuà somrient per a provocar en Kakarot. Era evident que la Bra era filla d’en Vegeta. Tot i que es passava el temps renegant de la seva naturalesa Saiyana, realment n’era una, i disposava d’un gran potencial provinent del seu increïble pare. No obstant, havia d’assegurar-se que s’interessés en ell; així la Bra i la Videl podrien escapar. En Nappa estava momentàniament fora de combat però no duraria gaire en aquell estat, ja que coneixia la resistència excepcional dels presoners d’en Babidi.\nLa Bra i la Videl llançaren un darrer esguard a en Goten, qui va fer un senyal perquè guillessin i s’endinsaren al passadís mentre les cames d’en Nappa intentaven bellugar-se. La Videl va dir-li a la Bra amb un to d’admiració i de curisoitat:\n—Vatua, ha estat increïble! Que t’has entrenat una mica?\n—Doncs no —respongué la Bra amb un to de sorpresa—. Per què m’ho preguntes?\n—Tant se val —va fer la Videl sospirant—. Els Saiyans... Que injust.\nPoc després de desaparèixer entre les tenebres del passadís, en Nappa va sortir de la seva presó i va perseguir-les. No s’escaparien i volia divertir-se terroritzant-les. La filla d’en Vegeta l’havia sorprès però no era perillosa. No encara.\nQuant a en Kakarot, assestava cops demolidors i incansables a un Goten que amb prou feines els podia blocar. El fill d’en Son Goku posava tota la carn a la graella en la seva defensa mentre captava tota l’atenció del seu pare alternatiu, el qual ho estava gaudint d’allò més. La diferència de forces era innegable i havia de guanyar tot el temps possible.\nEn Kakarot va clavar-li un violent cop de cap que va atordir parcialment en Goten i va enllaçar-ho amb un cop de genoll al visatge i un ganxo a la galta, fent-lo caure a terra. En Goten estava al límit de les seves forces amb el rostre ple de sang i polseguera. La seva voluntat no havia cedit gens ni mica i va llançar-li una mirada desafiant a en Kakarot que reia davant l’escena.\n—De debò pertanys a aquesta família? Esperava més resistència. El teu pare i el teu germà són monstres, però tu ets un passerell!\n—No m’he entrenat mai com el meu pare perquè no m’interessa —va replicar en Goten redreçant-se peniblement—. Reconec el meu error, però lluitaré fins al final! Soc el fill d’en Son Goku i tu només ets una còpia fastigosa completament tocada del bolet que no té res a veure!\n—Ets un bocamoll, noi. T’ajudaré a callar. Mor, patètic figaflor!\nEn Kakarot va formar un Kienzan en la seva mà i es disposava a llançar-li. En Goten s’hi va encarar, llest a donar-ho tot en un darrer atac, tot i que això impliqués quedar-s’hi. Aleshores, un raig fi va perforar el pit d’en Kakarot, tallant en sec la seva tècnica. El Guerrer de l’Espai va caure de genolls a terra amb els ulls vidriosos. Un Heloïta aterrit davant en Goten s’adreçà a ell.\n—Fot el camp! —va exclamar en Nedwook de forma autoritària—. Són massa forts, no ets prou poderós!\nEn Goten, afectat pel to altiu de l’Heloïta, va respondre bruscament:\n—D’on provinc, lluitem sense qüestionar si som prou poderosos! I vigila, no l’has mort! —va concloure notant que les seves forces no havien minvat.\nEn Nedwook, percebent un moviment darrere d’ell, va inclinar el cap in extremis: el puny d’en Kakarot va passar a dos centímetres de la seva cara. El Guerrer de l’Espai no li va deixar respirar i l’atacà cos a cos tot pres d’un frenesí furiós. La seva sang sortia de la seva boca i els seus ulls encara estaven una mica vidriosos, però conservava el seu rictus victoriós.\n—No pot ser —va dir en Nedwook mentre aturava els atacs—, he apuntat el seu cor! Hauria d’haver mort!\n—Els soldats d’en Babidi tenen una gran resistència. Vés amb compte! —va deixar anar en Goten que restava a terra, perbocant sang.\nReaccionant a les paraules del Guerrer de l’Espai, en Nedwook va fer una ullada ràpida al seu espai. En Naurb seguia a terra, realment abatut pel mateix atac. En Kakarot, seguint el seu esguard, li digué:\n—La teva joguina no em matarà, insecte! No em pot aturar res i ara ho descobriràs!\nEn Goten va aprofitar la situació per a recuperar forces mentre observava el combat entre ambdós guerrers. Havia d’aprofitar la mínima oportunitat per a eliminar en Kakarot. No podia amb la seva ànima, però es desempallegaria d’aquell psicòpata tot i que això signifiqués anar-se amb ell.\nEn Gohan estava inquiet atès que el seu germà estava en mal estat i va dubtar a tornar. En Cor Petit, en percebre els seus dubtes, digué:\n—Confia en ell, Son Gohan! Hem d’aturar en Babidi abans la situació no empitjori. El teu germà és fort, tingues-ho en compte!\nEn Son Gohan assentí i continuà la ruta amb el seu antic mentor. Al capdavall, esperava que pogués resistir. Van passar davant l’espai de l’Univers 16, on el Cèl·lula retenia el seu doble i els altres com a ostatges. A baix, en Son Gohan estava tens després de veure la Videl de l’Univers 18 escapar-se de les urpes d’en Nappa. Aquesta visió no ajudava en el seu fur intern, però la seva pròpia esposa estava amenaçada i no volia prendre el risc de perdre-la també a ella. La Videl va implorar-li:\n—Si us plau, lluita, Gohan, elimina aquest monstre! Seré ressuscitada, com la nostra filla!\n—No! —va exclamar en Gohan tancant els ulls i tremolant de dalt a baix.\nSacrificar la seva dona, deixar que fos assassinada per en Cèl·lula davant els seus ulls... seria una imatge que no oblidaria, una decisió que no acceptaria mai. Tant eren les reparadores Boles de Drac, aquell acte seria imperdonable.\n—Sabia decisió —xiuxiuejà en Cèl·lula llançant una mirada burleta a la Videl.\n—Gohan... —va murmurar en Cor Petit, tetanitzat.\nEn Son Gohan va notar dues energies per sobre d’ells. El seu doble i el d’en Cor Petit de l’Univers 18 sobrevolaven la zona. En Cèl·lula també va notar les presències i el seu somriure s’eixamplà. Digué:\n—Vet aquí l’altre Gohan! Sou exactament iguals, no s’atrevirà a venir a per mi. Fins i tot, potser es rendirà. Ha, ha, ha!\n«És cert, som iguals» —es lamentà interiorment en Gohan—. «Però...»\n«Si jo fos un ostatge, no faria res que exposés la Videl» —pensà l’altre Gohan continuant el seu camí.\n«...L’altre Gohan... n’és conscient. Així que...»\n«Si pensa exactament com jo...»\n«Podem tenir present la reacció de l’altre.»\n—...a l’instant!! —cridà en Gohan de l’Univers 18 estenent la mà ràpidament tot enviant una intensa ràfega d’energia en direcció a en Cèl·lula.\nEn Gohan de l’Univers 16 va actuar també en conseqüència. Ell i el seu doble pensaven de forma sincrònica. Sense perdre ni un instant, va alliberar-se del braç d’en Cèl·lula i va embolcallar la Videl amb els seus braços formant una protecció al voltant d’ella amb el seu cos. L’acció va tenir lloc en una fracció de segon en la qual en Cèl·lula, amb prou feines, va adquirir consciència de la situació. Tan sols va tenir temps de formular amb un to d’estupefacció:\nL’atac el va colpejar de ple. En Cor Petit, al seu costat, també va rebre el doll energètic. En Gohan, que mantenia a cobert la Videl aferrant-la, va patir una forta cremada en la seva esquena, provocant que la seva camisa fos calcinada per l’atac d’energia del seu doble. En Cèl·lula s’ensorrà violentament percudit. No havia sofert gairebé cap dany, però el seu cos perfecte estava cobert de sutge i polseguera.\nEnrabiat per la perfídia del segon Gohan, va deixar anar amb un to furiós:\n—Llardosos! Me les pagareu!\nEn Cor Petit de l’Univers 16 tenia un braç completament polvoritzat. Això no obstant, no mostrava cap signe de dolor. Talment com en Cor Petit de l’Univers 18, havia entès la maniobra dels seus antics deixebles.\n—Ben fet, Gohan! —va dir el de l’Univers 18 que seguia volant amb ell.\n—Sabia que el meu altre jo reaccionaria de la mateixa manera —va dir en Gohan fent una ullada a baix.\n—Sabies que resistiria el teu atac —va respondre en Cor Petit gratificant-lo amb un somriure orgullós—. Soc prou resistent com perquè et puguis permetre aquest tipus d’accions atrevides!\n—No ets fràgil, Cor Petit —va replicar en Gohan tornant-li el somriure—. Deixem en Cèl·lula a l’altre Gohan, continuem la nostra ruta!\nI van prosseguir, deixant que l’univers 16 se n'encarregués.


Dijous, 23/04/2015 Sis propostes per fer a Cerdanyola el dia de la rosa i el llibre ~ El blog de Judit Josa\n22.4.15 Sense comentaris\nExposicions, lectures i molt més\nDes de visitar exposicions d’inspiració literària fins anar a escoltar els versos de Francesc Garriga, us proposem un recorregut per gaudir al màxim d’un dels dies més bonics de l’any i, a Cerdanyola, de la diada de Sant Jordi més poètica\nDe plaça a plaça, escoltar poesia toca\nEl centre ciutat que configuren les places d’Abat Oliba, Joan Pau II i Francesc Layret i la plaça de Josep Viladomat, davant de l’estació de Renfe, són l’epicentre de la celebració de demà. En tots dos espais, hi haurà parades de llibres i roses i es llegirà poesia durant tot el dia.\nLa Marató de lectura està dedicada aquest any al poeta bellaterrenc Francesc Garriga. Voluntaris, escolars i membres d’entitats, llegiran l’obra de Garriga, desaparegut el 4 de febrer. Deia l’escriptor, considerat una de las grans veus de la poesia catalana contemporània: “Jo no sóc poeta fins que vostè llegeixi i es fiqui en els meus versos”. Demà l’obra de Garriga, cobrarà vida, doncs.\nSi sou matiners, podreu escoltar la seva veu a la plaça de Francesc Layret, a partir de les 7.30h. Les escoles es tornaran les lectures de versos de l’autor de Tornar és lluny (premi Carles Riba 2012) entre les 9 i les 13 h, tant a la plaça Viladomat com a la de Layret, i de 15 a 17.30 h només davant de l’Ajuntament.\nEn aquest mateix espai, entre les 13 i les 15 h se celebra la Festa de la paraula, amb lectures de voluntaris i membres d’entitats. A partir de les 18.30 h, el poeta Josep Pedrals, acompanyat per intèrprets de l’escola municipal de música Aulos, recitarà a Garriga en l’espectacle de cloenda.\nDescobriu l’univers de Jesús Moncada, en imatges, a la Biblioteca Central\nEntre plaça i plaça, la Sala d’Enric Granados, integrada en la nova seu de la biblioteca, exposa les fotografies del poble vell de Mequinensa, que fa més de 40 anys, va quedar submergit sota les aigües del Pantà Riba-Roja i que, encara avui, perviu en les pàgines de l’obra literària de Jesús Moncada (1941-2005).\nLa mostra, produïda pel Museu Etnològic de Barcelona, posa en diàleg retrats i paisatges amb els textos de l’autor de Camí de Sirga i d’El cafè de la Granota. Va ser el mateix escriptor, premi creu de Sant Jordi 2001, qui va retratar en imatges el poble de la seva infantesa abans de desaparèixer. Les fotografies, en blanc i negre, deixen entreveure l’amor per la terra i completen la tasca de preservar la història de les Terres de l’Ebre i de la seva gent, a través de la creació.\nL’exposició es pot visitar fins el 16 de maig, de dimarts a dissabte, de 10 a 14 h i de dilluns a divendres de 15.30 h a 20.30h. Per Sant Jordi estarà oberta tot el dia, excepte les hores de migdia. L’entitat Vespres literaris oferirà una lectura dramatitzada el dia 14 de maig, a les 19 h, dirigida pel dramaturg Carlos Soler.\nMés exposicions; de Garriga a Masriera\nQui vulgui endinsar-se en la personalitat del poeta Francesc Garriga ho podrà fer en la mostra Francesc Garriga, joventut perenne. El seu deixeble, editor i amic, el també poeta Marc Romera ha cedit alguns dels objectes recollits en la mostra de l’Ateneu, com ara les eternes pipes de l’escriptor de Bellaterra, que ens els últims anys va substituir pel bastó.\nA més del bastó i les pipes, podreu observar-hi el guardó Carles Riba, el màxim premi de poesia en llengua catalana, que va conquerir Garriga al 2012 amb el poemari Tornar és lluny; moltes fotografies de l’autor en el seu entorn familiar i la reproducció, per llegir, de cites i poemes. No hi falten tampoc, exemplars dels seus 13 llibres.\nL’exposició està oberta avui durant tot el dia i es podrà visitar fins el 30 d’abril, de dilluns a divendres de 9 a 2 h; dissabte, de 9 a 15 h i de 17 a 22 h i diumenge, de 9 a 12 h.\nAl Museu d’Art de Cerdanyola (MAC) us conviden a descobrir una representació de Sant Jordi, una petita joia modernista del fons d'art, que fins ara havia estat oculta.\nEl MAC, exposa durant tota la setmana el Sant Jordi de Lluís Masriera, restaurada les últimes setmanes en el nou espai de consulta i treball del museu d’art, la sala Laboratori Termosan.\nEs tracta d’una taula pintada amb un Sant Jordi matant un drac, de gran potència plàstica, i que simbolitza la lluita entre el bé i el mal. El seu autor, Lluís Masriera, va ser un dels membres més rellevants de la nissaga d'orfebres modernistes Masriera i va destacar com a pintor, escenògraf i director de teatre.\nLa peça que s’exposa aquests dies al MAC, i de la qual es desconeix la procedència, podria ser un esbós per la decoració d’una representació teatral, el fragment d’un retaule destruït a la Guerra Civil o bé part d’un projecte per a un vitrall de l’església. El podreu contemplar avui, divendres i dissabte de 17 a 20 h, i diumenge d’11 a 14 h.\nSant Jordi és una de les obres del fons del museu que restauren cada tarda de dimarts en directe, en horari del museu, tres alumnes de l’escola superior de conservació i restauració de Béns Culturals de Catalunya. En la mateixa planta, s'exposen les joies d'artistes com Pablo Picasso, Pablo Gargallo, Ismael Smith i Manolo Hugué.\nAmb nens: jocs, música i titelles\nL’escola municipal de música Aulos està de festa; des de dissabte passat celebren la quinzena edició de la setmana cultural amb més de 40 tallers d’instruments, concerts, concursos i xerrades. Per la tarda de la diada, entre les 17.30 i les 19 h té lloc una gran festa a la plaça Jaume Grau Altayó i al pati de l’escola Aulos 2. Hi haurà animació i jocs musicals per als més menuts i, per a les famílies i amics, una gimcana, actuacions musicals i es disputarà el concurs Passaparaula.\nTambé a la tarda, Bambalina presenta l’espectacle de titelles El Cavallet de Cartró. Les paraules escrites de poetes contemporanis i antics han inspirat un espectacle de titelles, on la lectura de poesia esdevé una manera divertida de descobrir el món. L’espectacle de la Cia del Príncep Totilau va estar guardonat amb els premis Bòtil, l’any 2010. Es representa a la plaça de Francesc Layret, a les 17.30 h dins dels actes de la Marató de lectura.\nEn busca de l’oportunitat perduda\nNovetats editorials, llibres de segona mà i objectes artesanals. Entre el popurri de les parades de Sant Jordi, amb les de llibreries i floristeries a la plaça d’Abat Oliba i les de les entitats i partits polítics, rodejant-les o bé instal·lades a la plaça Viladomat s’oferiran roses o llibres amb finalitats solidaries com les de l’Associació Fundacional, pastissos per finançar viatges de final de curs, titelles i objectes artesans que han fet entitats de discapacitats, ...\nEls partits, que sempre tenen presència a la diada, sortiran al carrer a les portes de les eleccions. Entre les activitats destaca per populista la del Partido de los emprenedores (PENN) que ha anunciat que regalarà a la plaça de Viladomat “Roses de l’amor” com a avançament a la promesa electoral estrella: obsequiar amb 500 euros i un viatge en limusina a totes les parelles que es casin a Cerdanyola els propers dos anys. Creuem els dits per no estar davant d’una versió del Partido del Trabajo y Empleo-Agrupación Ruiz-Mateos a la cerdanyolenca.\nCategories: Cultura , Portada , Propostes setmanals


Hotel Scilla Scilla Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVia Parco 1, Scilla, Scilla, Itàlia, 89058 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Scilla, no busqui més enllà de Hotel Scilla. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Hotel Scilla asseguren una estada plaentera als seus clients. Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, express check-in/check-out, magatzem d'equipatge, aparcacotxes, aparcament de cotxes són només algunes de les comoditats que fan que Hotel Scilla sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nL'ambient de Hotel Scilla es reflexa en cada habitació. aire condicionat, calefacció, escriptori, mini bar, balcó/terrassa són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Hotel Scilla és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Scilla.\nCal que informeu el Hotel Scilla de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.


Assessoria empresarial - Más de 2.000 clientes nos avalan - Gestoria Luis\nBusques una assessoria empresarial que s’adapti als teus sistemes de gestió i a les particularitats del teu dia a dia? Busques algú que vagi més enllà de presentar els teus impostos? Deixa de buscar, truca’ns i escolta què podem proposar-te.\nLA PRIMERA ASSESSORIA EMPRESARIAL AMB VIDEOBLOG\nTot el que has de saber sobre fitxar en el treball\nAssegurança sobre ciberatacs\nSERVEIS com assessors empresarials\nComptabilitat d’empresa, enregistrar la comptabilitat en la teva ERP, assessorament per la presentació de les obligacions fiscals.\nConstitucions i gestió de societats, modificació d’estatus socials, gestió de reclamacions i litigis, assessorament i gestió laboral, càlcul de nòmines, tràmits amb la seguretat social.\nAssessorament empresarial: presa de decisions basades en dades a nivell d’expansió de mercat, producte, internacionalització, reducció de personal etc.\nAnàlisi i millora de pòlisses, corredors d’assegurances, responsabilitat civil, d’accident, tot risc de construcció.\nAssessoria empresarial - Grans empreses\nCom a gestoria, ajudem el teu equip en la gestió administrativa diària de l’empresa. Complim amb els tràmits administratius, obligacions fiscals perquè dediquis el temps a fer créixer i el teu negoci i paguis el que justament et pertoca.\nOptimització i planificació fiscal a l’hora de presentar les declaracions mensuals, trimestrals i anuals.\nConfecció de comptabilitats. Tant en els nostres registres comptables com en els ERP dels nostres clients.\nConfecció i presentació de declaracions tributàries estatals, autonòmiques i locals. Impost sobre Societats, IVA, ITP\nObligacions comptables: llibros d’ IVA, dipòsit de Comptes Anuals en el Registre Mercantil\nInspeccions i comprovacions tributàries així com la resposta de recursos davant la AEAT.\nAssessor sènior i administratiu dedicat per a la resolució de qualsevol dubte.\nSoport del nostre departament laboral, jurídic i d’assegurances a l’hora de resoldre potencials incidències.\nAssessoria empresarial - Gestoria\nAjudem al teu ecommerce amb totes les tasques diàries per a fer crèixer el teu lloc web. Enregistra tots els impostos i pagaments en un sol lloc.\nRegistre de totes les transaccions al nostre ERP.\nEns adaptem a la plataforma o marketplace que utilitzis, ja sigui, Shopify, Woocommerce, Drupal o Amazon.\nConfecció de comptabilitats i qualsevol declaració fiscal relacionada amb l’operativa de la teva pàgina web.\nAssessorament per a la importació de productes i la exportació de les teves vendes a través del teu lloc web.\nAssessor sènior i administratiu dedicats per a la resolució de qualsevol dubte.\nSi sigueixes un model de dropshipping també pots comptar amb nostra experiència.\nTambé comptaràs amb el suport del nostre departament laboral, jurídic i d’assegurances a l’hora de resoldre potencials incidències.\nAssessoria empresarial - Corredoria empreses\nQuan comencem a treballar per a un nou client, realitzem una anàlisi gratuït de totes les pòlisses que tens contractades i si podem les millorem. Som corredors d’assegurances experts en tot tipus de solucions per an empreses.\nSi la teva empresa precisa d’algun tipus d’assegurança que no hem mencionat amb anterioritat, no ho dubtis, posat en contacte amb nosaltres, analitzarem si podem aconseguir-te la mateixa cobertura que tens contratada, i millorar el preu que tens actualment.


De la postal o el telèfon al mòbil\nFa uns anys (25, 30, 40) a l’estiu hom en solia rebre moltes dels familiars o amics que estaven de vacances, a vegades ben a prop de casa, i així sabíem on eren i com es trobaven\nActualitzada 26/08/2019 a les 18:58\nFa uns anys (25, 30, 40) a l’estiu hom solia rebre postals, moltes postals, dels familiars o amics que estaven de vacances, a vegades ben a prop de casa, i així sabíem notícies d’on eren i com es trobaven. El telèfon fix era una altra forma de donar senyals de vida i preguntar-se mútuament com estaven de salut, què feien i què havien vist. Jo en guardo uns quants centenars, de postals. També recordo haver-ne comprat per guardar-les per tenir un record de certs llocs visitats. Algunes arribaven molt tard quan qui les havia enviat ja feia dies que era a casa. Els col·leccionistes de segells estaven contents.\nAra tot això de les postals, dels segells, d’haver d’escriure breument com estem i allò que ens ha agradat més ja ha passat a la història. Tampoc s’usa el telèfon fix. Ara tothom va amb el mòbil, que serveix de càmera de fotos, de vídeos, o per enviar missatges (per WhatsApp, per Instagram...) escrits o gravats. La postal i el telèfon són una relíquia del passat. La relació amb el mòbil és immediata i ja no hi ha distàncies. Tant li fa que estiguis a un poblet a la vora estiuejant o te n’hagis anat a l’altra punta del planeta. Aquest any he tingut la prova definitiva. Un nét meu se n’ha anat amb la seva parella a Corea del Sud i ens ha enviat missatges escrits i imatges fixes o en vídeo i, no cal dir-ho, amb les emoticones respectives. Una néta està a Guatemala, treballant en una ONG durant tot l’agost i encara que el contacte és més difícil (hi ha zones en què no hi ha cobertura wifi), quan pot es posa en contacte amb la seva mare i ella ens ho reenvia. I nosaltres fem a la inversa el mateix procediment i així anem sabent coses d’ella. La meva filla petita amb el marit i fills (i la gossa) són a França a fer la ruta dels càtars per Carcassona i voltants i amb el mòbil estem al corrent. La meva filla mitjana i el seu company han elegit anar en moto recorrent tot Itàlia des de Gènova fins a Sardenya i també el mòbil ens ha mantingut en contacte mútuament. I la meva filla gran ha anat a Àustria, hem parlat i fins i tot ens hem vist a través de la pantalla del vídeo. El mòbil –com us deia- ens ha tingut al corrent de tot i de tothom. Com sabeu, per WhatsApp es poden fer grups la qual cosa ens ha permès fer una xarxa on tothom posava cullerada i alhora participar o informar. Fins i tot ens hem inventat un joc que podríem batejar-lo com “On és Willy?” per “On és l’Ari?”, per exemple, o “On són els avis?” El curiós és el canvi d’horari dels que estan més lluny tant per restar (orient) o sumar (occident) hores. Quan ells anaven a sopar nosaltres esmorzàvem o viceversa.\nNosaltres, els avis, ens hem dedicat a fer turisme de proximitat. No cal anar tan lluny per veure o reveure poblets i llocs bonics: hem visitat l’Hospitalet (al costat mateix de Barcelona), on hem anat amb tren des de Mataró i visitat el barri antic. Hem estat uns pocs dies a la cala Rovellada (Colera, Alt Empordà) a tocar amb Portbou. Hem visitat Sant Feliu de Guíxols (i vist l’exposició del fons pictòric de la baronessa Thyssen “De Sorolla a Picasso i Valdés”); hem fet l’anual visita a Tossa de Mar, la de l’Ava Gardner que hi té una estàtua (en memòria de la seva estada l’any 1950 amb la filmació de Pandora i El Holandés Errante), i el seu recinte murallat que li dona caràcter i que sortosament s’ha conservat. Per cert, el far de Tossa ja és centenari. Ens hem arribat també a la ciutat de Girona i visitat la seva magnífica catedral i el barri antic amb el call jueu inclòs ple de turistes.\nBarcelona bo i que està ple de turistes també mereix ser visitada escollint uns punts concrets com per exemple l’exposició fotogràfica de l’Arxiu Fotogràfic de Barcelona titulada “La ciutat dels passatges. Abans de la Via Laietana”. L’Ajuntament l’any 1908 va tenir la bona idea, l’encert, de convocar un concurs fotogràfic i un altre de gràfic perquè en quedés un record perenne gràcies al qual ens adonem de com vivien els barcelonins d’aquell sector i època. I el canvi radical que experimentà la ciutat. Aquell projecte faraònic va ser molt comentat aleshores, i popularment va ser batejat com «La Reforma».\nTambé es pot visitar una altra exposició a Ca l’Ardiaca (Arxiu Històric de Barcelona, a tocar de la catedral) titulat «Una mà de cartes» a partir de la col·lecció de naips que l’esmentat Arxiu Històric té de l’any 1529 al 1988. Val a dir que és molt visitat i hom pot veure documents i col·leccions de naips de diversos països que gràcies a la labor d’arxiu avui podem contemplar. O anar a Girona i passejar-se pel barri antic i pel call jueu, entrar a la catedral o visitar a la sala d’exposicions del Museu d’Història la magnífica exposició “Valentí Fargnoli. L’art en la fotografia” que bo i ser gratis amb prou feines ningú visita. Ells s’ho perden.\nLa conclusió és que avui amb els mòbils podem mantenir contacte directe allà on siguin familiars i amics. I les postals ja han passat a la història. I, com els naips, d’aquí a uns anys les veurem exposades en una exposició.\nUn consell: si teniu postals no les llenceu. Segur que algun arxiu les guardarà. Serà una bona manera de veure com els humans ens relacionàvem per vacances fa tot just un quart de segle.


Després de quatre anys de legislatura, la Junta Directiva de l’entitat, convoca l’Assemblea Electoral per a l’elecció de President i Junta Directiva, segons el que s’estableix en els estatuts de la Unió Empresarial. Les eleccions tindran lloc en el marc de la celebració de l’Assemblea General Extraordinària que es farà el proper 28 de novembre, a 2/4 de 7 de la tarda, en una única convocatòria, a la sala d’actes de la seu de l’entitat (Ctra. Manresa, 131 d’Igualada). La nova Junta Directiva i el nou president o presidenta ho seran pel mandat del 2019 al 2023.\nEn l’Assemblea General Ordinària de l’entitat es va aprovar el nou règim electoral, on els candidats a president i membres de la Junta Directiva s’han de presentar mitjançant candidatures. Aquestes candidatures es podran presentar fins a un mes abans de la celebració de l’Assemblea General, per tant, fins al 28 d’octubre. Des de la Unió Empresarial de l’Anoia es recorda que tots els membres afiliats a l’entitat tenen dret a ser elegibles per ocupar càrrecs de representació de l’associació; i que tindran dret de vot tots els associats i associades a l’entitat que estiguin al corrent de pagament de les quotes associatives.


L'Epsem organitza un fòrum per posar en contacte alumnes i empreses - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nL'Epsem organitza un fòrum per posar en contacte alumnes i empreses\nLa primera borsa de treball de la UPC de Manresa es farà demà al matí al campus de la universitat\ncarles blaya 24.05.2016 | 21:16\nAlumnes a l´entrada de l´Epsem, en una imatge d´arxiu Arxiu / Epsem\nL´Escola Politècnica Superior d´Enginyeria de Manresa (Epsem) organitza demà el primer Fòrum Universitat-Empresa, que pretén ser «un punt de trobada per tal de reforçar els vincles entre les empreses, la universitat i els joves enginyers», ja siguin encara estudiants o ja recent graduats, segons expliquen fonts del centre. Fins ahir, havien avançat la seva predisposició a participar a la trobada divuit empreses i associacions professionals, la majoria amb presència al Bages. Les empreses assistents podran oferir als estudiants la possibilitat de realització de pràctiques, Treball Final de Grau, formació específica o una possible incorporació a les seves plantilles.\nEl fòrum es farà al pati de l´Epsem, a partir de les 10 del matí i fins les 2 del migdia. Les empreses i entitats participants disposaran d´un stand, podran fer presentacions corporatives i també trobades amb petits grups i entrevistes privades amb els estudiants.


Àfrica, anem al gra!: CONCEPTES I DEFINICIONS – salut i nutrició\nCONCEPTES I DEFINICIONS – salut i nutrició\nPublicat per Seguretat almentària a l'Àfrica a 13:15\nSituació en la que es produeix una falta de nutrients, tant de macronutrients (energia i proteínes) com micronutrients (vitamines i minerals), imprescindibles per a una vida productiva, activa i saludable. La fam pot presentar-se com un fenomen passatger o com un problema crònic i perpetu, i arrossegar seqüeles de diversa importància, des de molt lleus fins d’extrema gravetat. La fam pot ser el resultat d’una ingesta insuficient de nutrients de nutrients o bé la conseqüència de la incapacitat de l’organisme per absorbir els nutrients que precisa. Pot derivar així mateix d’una alimentació deficient i de pràctiques de puericultura inadequada.\nEstat físic pel que les persones pateixen o bé manques nutricionals (desnutrició) o bé un excés de determinats nutrients (sobrealimentació).\nManifestació física de la fam, que té el seu origen en greus mancances d’un o diversos macronutrients i micronutrients. Aquestes mancances impedeixen que l’organisme acompleixi eficaçment les seves funcions orgàniques, com el creixement, l’embaràs, la lactància, la feina física, la capacitat cognitiva, la resistència a les malalties i la recuperació posterior.


"Potser resultarà que les entrompades col·lectives no seran pas causa o conseqüència, sinó un símptoma d'alguna cosa pitjor"\nXavier Diez 24/09/2021 9:22 pm\nCert: el fenomen no és nou ni exclusiu d’aquestes latituds. Cert, també, que sovint els mitjans abusen del sensacionalisme i és fàcil criminalitzar sectors de joves que necessiten recuperar el temps perdut en una depriment situació d’excepcionalitat. Cert, que això no és nou, i que, qui això escriu, una generació per sobre dels qui s’inicien en el consum d’alcohol, també ho havia observat entre els seus coetanis (malgrat que en una dimensió més continguda). Cert, per descomptat, que hi ha un element antropològic, tel·lúric, dionisíac, ben endins de la condició humana que empeny sovint la gent a fer un còctel disruptiu de sexe, alcohol (o drogues) i música.\nDe fet, els arqueòlegs consideren Stonehendge, aquell monument prehistòric, no massa lluny de Londres, com a un centre de pelegrinatge religiós, on especulen, es feien festivals religiosos que podrien interpretar-se com a una mena de Rave de l’edat del bronze. Ara bé, convindrem, evitant demagògies i hipocresia, que emborratxar-se en grup, com a finalitat en si mateixa, no resulta massa edificant. Convindrem també que, malgrat això ha existit des de fa temps, hi ha indicis que potser som davant d’una transformació profunda de determinades pautes de comportament entre un segment significatiu de les joves generacions. O potser no…\nHi ha un element a considerar: la globalització. És ben sabut que emborratxar-se en grup, públicament i com a forma d’oci era força habitual entre els països del nord d’Europa, molt especialment entre britànics. Això representava un problema d’ordre públic important. Tant és així que, durant la dècada de 1980, la ultraliberal Margaret Thatcher, coneguda per la seva aversió a la despesa pública, no dubtava a subvencionar viatges de joves i adolescents de classe treballadora de les trinxades ciutats del nord d’Anglaterra a la costa del Sol, Salou, Mallorca o Lloret per externalitzar, per dir-ho d’alguna manera les tensions socials provocades per ella mateixa. Qualsevol que hagi viscut a prop de llocs turístics com aquests, més enllà de balconings i mamadings, podria explicar unes quantes anècdotes a mitges entre Ken Loach i Little Britain. A tall d’exemple, una de les tradicions de Lloret era quedar –potser a la Riera?– el darrer dia de vacances, grups d’anglesos i holandesos, per, prèviament torrats, hostiar-se mútuament com si no hi hagués demà.\nEl cas dels britànics té certes especificitats. Amb una tradició educativa molt marcada per la rigidesa, amb una escola realment opressiva, tal com descrivia amargament aquella cançó de Pink Floyd, The wall, sovint la beguda i la festa desmadrada podrien considerar-se com a una mena de compensació, d’assaig de desinhibició en una societat on sovint el grau de formalitat pot arribar a resultar opressiu.\nAquí la cosa, i a l’espera que sociòlegs i psicòlegs ofereixin resultats més científics que les reflexions indocumentades de qui això escriu, és ben diferent. Sense voler entrar en convertir l’anècdota en categoria, el sistema educatiu –almenys a l’escola pública–, ni és rígid, ni està marcat per la formalitat, ans al contrari. Ara bé, en els darrers anys, determinades concepcions pedagògiques i plans d’autonomia han generat un cert caos i desestructuració en la institució. Al més pur estil neoliberal, l’han desregulada.\nPotser el cas que explicaré és una mica exagerat, encara que ben real. Una escola molt innovadora, sense llibres de text, sense uns horaris marcats, fonamentat el principi de Summerhill de deixar que l’espontaneïtat de l’infant marqués l’orientació, i on els docents abandonaven la seva dimensió professoral per degradar-se a la condició d’”acompanyants”, va tenir un conflicte amb el seu entorn. Uns operaris, que estaven fent obres al costat del pati, es van trobar que un grup d’infants de primària els insultaven i els tiraven pedres. Com és obvi, els adults van fer d’adults i van anar a queixar-se a la directora del centre.\nLa sorpresa va ser que li devien fer alguna mena de resposta de l’estil “no podem interferir en l’expressió lliure dels nostres infants”, “no podem coartar l’espontaneïtat” o qualsevol altre argument segons el qual quedava clar que en aquell centre no existien els límits, o bé les fronteres entre el correcte i l’incorrecte eren flexibles i poroses. La cosa es va acabar que els operaris deixaven de treballar mentre els infants eren al pati, “expressant la seva espontaneïtat”. Per cert, que més enllà d’alguns consells paternals per part de la inspecció, no va passar absolutament res. Era una escola amb clientela de classe mitjana progressista que defensaven un projecte d’autonomia de màxims, que aconseguia –o almenys, ho deien convençuts– fer-los feliços.\nBé, fer-los feliços, fins que havien d’anar a l’institut, on, en termes pedagògics, es cardaven unes bones nates davant un sistema fonamentat en horaris, temaris, regulacions, professors escassament proclius a respectar la seva espontaneïtat, i companys de classe que se’ls miraven com a extraterrestres. Sembla que per evitar això, alguns d’aquests pares progres van pressionar perquè la seva escola esdevingués un institut escola amb la mateixa línia pedagògica: és a dir, no ensenyar!, almenys fins que els seus fills no fossin majors d’edat i permetre uns quants anys més la permanència en la bombolla.\nJa he advertit que potser això escrit pot ser exagerat, caricaturesc i demagògic. Tanmateix és obvi que el món de la pseudociència (com ara l’educació emocional, una mena de dieta miracle sense evidència científica, o les intel·ligències múltiples, una mena d’homeopatia pedagògica sense cap aval acadèmic) ha anat guanyant adeptes en el món educatiu, que en el fons no resulta altra cosa que la praxi neoliberal de la desregulació i el branding. En altres paraules, que l’escola desdibuixa allò que la feia institució: unes normes, uns criteris més o menys reconeixibles, uns objectius clars i delimitats, unes pautes educatives, certes exigències de capteniment social coherents,…\nHom es pregunta, quants d’aquests alumnes, als quals se’ls va enganyar pensant que podrien viure en un món sense frustració, crescuts en el relativisme moral, desorientats en un univers ètic sense límits, més enllà d’unes consignes secundàries… canalitzen el seu buit en les entrompades col·lectives? De la mateixa manera que una educació –i una societat– hiperregulada, carregada de normes i obligacions propicia certa necessitat de desinhibició, l’absència de normes d’una educació desregulada en una vida sense deures o obligacions, no pot ser responsable d’espectacles lamentables com els viscuts aquest estiu? Servidor de vostès, fan d’Aristòtil, coincideix amb el filòsof atenenc que la virtut és al punt mig. Certa informalitat i respecte a normatives racionals és millor que qualsevol extrem en un sentit o en l’altre.\nCert, cada cas és un món. Cert, qualsevol infant és (per sort) capaç de sobreviure a una pèssima educació. Cert, no tota pregunta necessàriament pot obtenir resposta. Ara bé, amb certa obsessió per transformar l’educació (quan el més lògic seria transformar els pressupostos educatius i reduir ràtios, que és l’única cosa, simple i contrastada per fer-la millor), no estem generant problemes importants? Els debats educatius han desaparegut del mapa (més aviat hi trobem intercanvis de tòpics, i eslògans desgastats). La desregulació educativa està empenyent el sistema a un cert caos, que necessàriament ha de tenir conseqüències en la societat. I, com que els debats i les polítiques estan essent desposseïts de rigor, potser resultarà que les entrompades col·lectives no seran pas causa o conseqüència, sinó un símptoma d’alguna cosa pitjor.\nAnna C. G. 24/09/2021 10:00 pm\nMolts dels joves actuals no han tingut mai normes ni a casa ni a l'escola i aquesta manca de normes ha donat com a resultat la joventut actual. (Per sort no es pot generalitzar però és una gran majoria). Gràcies Xavier Díez per les seves reflexions\nRicard 24/09/2021 10:15 pm\nL'escola és el que volen els ensenyants... i els pares. Però a casa, la major part del temps on són els infants, només eduquen els pares.\nUn de pas 26/09/2021 1:18 pm\nTenim nens i joves amb excés d'ensenyaments i dèficit educatiu. S'ensenya a les escoles, s'educa en grup social proper (tribu). Estem reculant social i educativament molt, ja estem propers a l'edat mitjana.\nDocent 24/09/2021 11:02 pm\nCom a docent veterà, fa temps que veig un descens en picat cap a l'infern educatiu. La consigna és, sobretot, mai permetre que els alumnes se sentin "frustrats" Mai em passaria pel cap tornar a la rigidesa de l'escola franquista, perquè efectivament, ben poca cosa deixava a la creativitat i espontaneïtat dels alumnes. Ara bé, els nostres inefables pedagogs consideren que és"frustrar" coses com obligar a llençar els papers a la paperera, respectar el mobiliari del centre, escoltar una explicació de quinze minuts o suspendre un examen. Penseu que fins 4t d'ESO, no podem posar un zero, encara que l'alumne només hagi escrit el nom! Un zero és "frustrant", s'ha de posar com a mínim un 1. Parlo d'exàmens en blanc. Consideren nefast que "la informació vagi sempre del professorat a l'alumnat", perquè encara que estiguem explicant com resoldre una equació, s'ha d'escoltar l'opinió que tenen els alumnes sobre Matemàtiques o Història o qualsevol altra assignatura. Aguantem faltes de respecte continuades, una de les raons per les que els alumnes víctimes d'assetjament, no expliquen res als professors, ja que consideren que, si no es poden ni defensar a ells mateixos, quina ajuda els poden oferir a ells? No segueixo per no fer-me pesat. Òbviament, com a qualsevol altre col.lectiu, hi ha professionals millors i pitjors, però a diferència -per exemple- dels sanitaris, tothom culpa al professorat del descens en coneixements. La gent entén que si un metge té programades més visites de les que poden fer-se raonablement bé, si els pacients no prenen els medicaments receptats, la culpa de l'empitjorament de la salut no és del metge, sinó de la manca de recursos i dels pacients que no compleixin el tractament. A canvi, els docents són assenyalats sempre com a culpables de tot per part dels polítics, dels alumnes, de la majoria de famílies i de molts mitjans. Nens i nenes, adolescents, educats en la creença de que viuen en un món sense conseqüències. Què pot sortir malament?\nfat boy 25/09/2021 12:30 am\nUn cop parlava amb un jove que no entenia perque s'abaixava el nivell de l'escola. Li vaig dir, per a tu millor, quants mes idiotes i mes ignorants hi hagi mes facilment progressaras socialment.\nManel 25/09/2021 11:15 am\nFrancesc Font 25/09/2021 4:25 pm\nA veure. Sobre això de la falsa llibertat basada en “jo faig el que em rota i l’altre que es foti”, o sigui, d’assumir normes que potser limiten certes llibertats personals a fi de donar pas a llibertats col•lectives, permeteu-me un record de fa 80 anys. Nascut el 1936 al Poble Nou de Barcelona, a inicis del 1940 ja vaig començar a jugar amb altres nens. Al carrer. Tots els dies havent sortit de l’escola i sense monitor que ens controlés ni guiés. A banda de jugar a futbol a uns carrers aleshores pràcticament sense circulació, teníem un munt de jocs propis: dola, el potet, baldufa, bales, tocar i parar... i un quasi que “intel•lectual”: explicar aventis. Tots tenien el seu reglament, nascut vet a saber on i recollit d’altres nens anteriors. Reglament no escrit ni imposat, i que era col•lectivament respectat, i si algú feia trampa i era descobert, o bé “parava” automàticament, o era fet fora del joc. I el trampós compulsiu, ja ni tan sols era acceptat de bell antuvi. I si el joc necessitava de “capitans”, que es deia, aquest eren escollits a través de la sort: “uni, dori, teri, quatori, comptak la biri, biri, birom, compta hi bé que tots hi som”, cantava un mentre que anava assenyalant els qui formarien part del joc. Ningú no era més que ningú. I malgrat ser el moment més cruel i dur del franquisme, hi havia en els nostres jocs unes normes que tot just feien que els jocs es fessin en plena llibertat.\nMiren 25/09/2021 6:48 pm\nDocent: t'equivoques quan dius que no esteu valorats -és clar que hi ha de tot- però jo crec que molts sou uns herois. Alguns pares han renunciat a l'educació dels fills creuen que ho ha de fer l'escola, a més de l'ensenyament. Els preocupa que no tinguin frustracions i no estan preparats per les dificultats que van sorgint.\nUn de pas 26/09/2021 1:12 pm\nDintre de la línea neoliberal, cada cop més famílies han externalitzat l'educació dels fills, cap a l'escola, psicòlegs i altres centres específics... I així ens va... Ni coneixem els nostres fills, ni en tenim gaire autoritat, com a molt la que dóna pagar les factures (trista i pobre autoritat) ... Amb els temes del trànsit i inseguretat, els nens no juguen ni al carrer ni al parc, no socialitzen lliurement, sempre hi ha un monitor... Només segueixen ordres, no aprenen a conviure, només a obeïr... Surten al carrer amb 16 anys... I ja està servit el merder... No hi ha monitors i molts tenen més fums i hormones que enteniment, només falta sumar-hi alguna beguda per arrodonir la fórmula explosiva. Tenim el que eduquem com a societat. Educa la tribu(el grup social, o sia tots i tothom). I encara podem dar gràcies de lo bé que ens surt en general, de cada 30 d'una aula, només n'hi ha un parell de difícils, d'un botellot de 40.000, un centenar de xungos... Pel poc que hi dediquen els pressupostos, em sembla un prou bon ràtio...\nferran 26/09/2021 2:30 pm\n¿De que us queixeu? La cultura de la festa per la festa és herència del complex mafiós TotxoFinancer/TurismePerSaturació. Tot l’any és festa, i si no, cal inventar-la. Cal inventar-la com fan molts reietons de desgraciats pobles turístics promocionant el turisme de borratxera..El turisme borratxera heretat del fastigós turisme de masses, ha quallat en els indígenes locals putejats pels treballs porqueria, i, que exploten la seva ràbia emborratxant-se..Mentre, els polític municipals s’entretenen promocionant els criminals patinets elèctrics putejant els vianants..Hipòcrites!\nCom voleu que els jovent es no revolti contra tot? 26/09/2021 4:17 pm\nMolts mestres estan sota les directius del sindicat UDTEC que defensa reduir les hores de treball i la ràtio a les classes, i la gran lluita és anar contra l'escola concentrada. Pocs mestres van a cursos a l'estiu, ara es fan a la pròpia escola durat el curs i en hores lectives. Als mestres no se'l pot ni demanar cinc minuts fora de l'horari. Poca disciplina, poc aprenentatge. Els propis mestres estan poc formats, fan moltes faltes d'ortografia, gairebé mai llegeixen cap llibre... (sempre hi ha excepcions). I a casa Mares estressades, pares que col.laboren molt poc, menjar ràpid, molt mòbil (grans i xics, eviten problemes, tothom callat)... fora del mòbil no juguen a res. . Potser també caldria estudiar com es resolen els divorcis dels pares...\nA: Com voleu que els jovent es no revolti contra tot? 26/09/2021 4:17 pm 27/09/2021 3:40 pm\nMiri, ni tan sols em molestaré a rebatre tot el que diu, perquè a vostè ja l'han convençut de que els mestres i professors tenen la culpa de tot. Què bé que funciona el sistema quan els mateixos pares envien als fills el missatge de: no facis cas del professor, rei meu, que no serveixen per res i són uns ignorants! La petició de baixar les ràtios és en favor dels alumnes. Dins un grup -classe et pots trobar des de nens amb dificultats auditives o visuals, a nens amb dislèxia, nens procedents de diverses cultures amb graus molt diferents de respecte per l'aprenentatge. Després estan els nens sense cap problemàtica especial, però que no deixen de ser nens i precisen atenció. Atendre tot això, amb grups de aproximadament 25-30 alumnes és impossible perquè el professor no pot dedicar temps a tot això. De vegades cal una hora per atendre dos o tres d'aquests alumnes i, inevitablement, es descuida la resta. Això ocasiona no només estrés sinó una frustració enorme, ja que per força s'ha d'acabar baixant el nivell. Afegim que rebem ordres d'aprovar gairebé tothom perquè no hi ha mitjans per tenir repetidors ni grups atesos per especialistes. Sobre la quantitat d'hores que dediquem a preparar activitats (intentant arribar als diferents nivells de l'aula), només la podria entendre si vostè fa la prova, a veure quan triga. Respecte al nivell cultural de les generacions de mestres més joves, és cert que en molts casos (evidentment hi ha moltes excepcions) és baix comparat amb els professors de més de cinquanta anys. Lògic: són els professionals sorgits de l'ESO. I esperi deu anys més. La gent de la meva generació tenia pares sovint molt pobres, que treballaven 10 hores al dia i que pràcticament mai no podien ajudar els fills a fer els deures; no obstant això, a casa s'aprenien uns valors. El que passa és que ara sembla que els professors han de suplir totes les mancances de la societat: videojocs, menjar poc saludable, bones maneres, exhibició de violència a les televisions, separacions traumàtiques, extremisme religiós, masclisme, etc.. I si queda temps, ensenyar matemàtiques, història, biologia, música i el que toqui.\nNarcís 27/09/2021 5:40 pm\nA pic i pala fent rases per posar-hi pedres de granit ( fer voreres ) sinò no mengen i . . . s'ha acabava la baboiada ! PD : ja n' hi ha prou de persones suant la cansalada fora mida perquè amb llurs impostos hagin de pagar tanta malifeta i, què dir-ne, no poques vegades mantenir aquests que els causen ( més i millor aprenentatge .. on ? ) !