COMUNICAT #8-SOBRE LA SITUACIÓ DE LA RESIDÈNCIA DE LA FUNDACIÓ CASA ASIL PEL COVID-19 (19-05-2020) – Fundació Casa Asil de Sant Andreu de Palomar\nCOMUNICAT #8 – SOBRE LA SITUACIÓ A LA RESIDÈNCIA CASA ASIL DE SANT ANDREU PER LA COVID-19 (29-05-2020)\nDes del passat 21 de març hem estat informant dels efectes de la pandèmia a la nostra residència, de quines eren les nostres prioritats i demandes i de com, a poc a poc i amb moltes precaucions, la vida es va assemblant més a la casa que volem que torni a ser pels qui hi viuen.\nPer aquest motiu, possiblement aquest sigui l’últim comunicat del període de crisi del Covid-19. A partir d’ara, canviarem la comunicació amb les famílies de la residència i l’escola, amb tot el personal de la fundació, i també amb la ciutadania, per tal de trobar noves maneres de mantenir amb tots i cada un d’ells aquest fil informatiu imprescindible.\nA finals d’abril, amb els resultats de les proves de residents i treballadors, vam començar a reordenar els espais i fer-los més segurs per uns i altres. Cada cop que l’estat de salut d’algun resident o treballador canvia, com el de qualsevol persona en les circumstàncies actuals, ens obliga a modificar el seu lloc de vida i recompondre els equips de professionals que els acompanyen.\nAra, des de fa ja uns quants dies, la vida de la residència es va asserenant.\nA finals de la setmana passada, ens va deixar una resident, no per Covid-19, que vivia amb nosaltres des de feia molt de temps. Des del 17 d’abril no havia mort cap persona ni a la residència ni als llocs on s’estaven temporalment. Però no oblidem ni oblidarem les 58 persones que, des de l’inici d’aquesta pandèmia, ja no viuen amb nosaltres. Ni a ells, ni als seus familiars.\nA dia d’avui, 75 residents viuen a la Casa Asil, 14 continuen vivint al Centre Blau Clínic Isabel Roig i tres s’estan amb els seus familiars. A poc a poc, a mida que es troben millor, retornen a casa nostra.\nMai oblidarem l’ajut que ha significat en els moments més intensos i angoixants que hem passat, quan no estàvem segurs de qui estava infectat i qui no, que els centres sociosanitaris acollissin els residents més fràgils i ens ajudessin a protegir-los millor.\nI, de manera especial, el Centre Isabel Roig: els seus responsables i els seus professionals han dedicat molts esforços per atendre les nostres peticions de derivació de residents, tant pel nombre de persones que han acollit, com per l’atenció que els han donat, i per la comunicació i entesa entre els equips professionals, moltes, moltes gràcies.\nContinuem tenint una atenció especial a la salut de cada persona que viu a la residència. La majoria, ara, es troben bé. Aquesta vigilància i seguiment és superior i proper amb aquelles persones que van donar positiu en les proves perquè el nostre metge ha retornat, així com tot l’equip infermer. I, a més, un metge i una infermera del CAP Casernes ens han continuat donant suport diari fins fa pocs dies. A partir d’ara, aniran espaiant les seves visites, a més de seguir atents i responent a qualsevol de les nostres demandes o dubtes. Per tot plegat estem tranquils i els residents i les famílies, també.\nEns venen a la memòria els dies angoixants del mes de març i abril i recordem també aquells professionals que ens van ajudar. Els metges que, en alguns moments, van venir de Mútuam, les dues infermeres voluntàries que van col·laborar quan van poder, la infermera i el metge que vam contractar nosaltres i, sobretot, els metges i infermeres del CAP Casernes.\nLa seva entrega i proximitat als residents, la seva humanitat, el seu saber, la bona entesa, les observacions i consells al nostre personal van permetre fer front al brutal atac del virus, tot i l’elevat cost de pèrdues irreparables. No deixarem mai d’agrair-los ser-hi quan més ho necessitàvem.\nConviure amb el Covid-19 ens ha obligat a canviar la manera de fer i d’organitzar-nos.\nHa estat necessari establir zones segures de la residència, desinfectar cada racó de la casa, reallotjar els residents, organitzar els equips de professionals, establir circuits per al menjar, la roba, els residus.\nEn molts d’aquests moments hem rebut ajuda de persones i organitzacions. Des de la primera desinfecció promoguda per la Generalitat i l’actuació dels bombers de Barcelona impulsada per l’Ajuntament, fins a l’assessorament del Servei d’Epidemiologia de l’Agència de Salut Pública de Barcelona, passant per l’atenció dels professionals de Salut: sense ells, sense la seva expertesa i la seva diligència tampoc ens n’haguéssim sortit. Un agraïment sincer a la seva tasca.\nAgraïm especialment als professionals de Metges Sense Fronteres que, amb la seva tenacitat i la seva presència quan els ho hem demanat, ens han ajudat a no cometre errors i a donar importància als petits detalls de la nostra actuació, per tal de garantir el màxim la protecció dels residents i dels treballadors. I, amb tot això, encara ara cal que posem molta atenció i cura a cada moment, en el nostre dia a dia.\nEn els moments actuals, gairebé la pràctica totalitat de professionals que conformen els equips de la residència tornen a ser personal propi. És un fet important perquè són qui coneixen les històries de vida de cada resident i perquè aquests també els reconeixen, malgrat portin els equips de protecció.\nNomés dos professionals dels 15 que, en els pitjors moments, ens va proporcionar la Generalitat, romanen entre nosaltres i properament, quan segueixin incorporant-se els professionals de baixa laboral, marxaran. Un record agraït al seu treball que han hagut de realitzar en condicions difícils. Com també donem les gràcies al Departament de Treball, Afers Socials i Famílies i al Consorci de Serveis Socials de Barcelona per haver-nos-els facilitat quan més ho necessitàvem.\nActualment encara tenim 40 treballadors de baixa, 22 perquè han donat positiu a les proves de coronavirus i 18 per altres malalties. Es tracta tant d’auxiliars, com tècnics, personal de bugaderia, neteja, recepció o manteniment.\nNo ens hem cansat d’agrair la dedicació i l’entrega dels professionals de la casa en el transcurs d’aquests dos mesos. Una dedicació amarada de proximitat, d’humanitat, de delicadesa envers els residents quan els veien patir i desaparèixer. Un treball ple d’angoixa per no saber, fins fa unes setmanes, si ells estaven afectats tot i no tenir símptomes i, per tant, representaven un perill pels residents, per les seves pròpies famílies i pels seus companys.\nFins ara hem parlat de professionals en general, però en aquest agraïment el voldríem particularitzar:\nEn primer lloc, a les auxiliars i les professionals de l’equip tècnic que han pogut estar treballant en aquests dies terribles, estant al costat, acompanyant i atenent els residents. I també a aquells que, a desgrat seu, amb tota classe de sentiments, ho han hagut de passar a casa seva.\nEn aquests moments tan difícils, tothom s’ha arremangat i ha ajudat en allò que ha pogut:\nEns referim al personal de neteja, la feina dels quals si bé sempre és important, en aquests moments està essent cabdal. Així com les professionals que assumeixen la tasca de bugaderia i cosidor.\nAl personal de recepció, intentant donar resposta a l’allau de demandes de tot tipus provinents de multitud d’urgències.\nAl personal de manteniment, que s’ha multiplicat per fer possibles els canvis dels residents i no ha deixat cap reparació per fer.\nAl personal que realitza les tasques de gestió administrativa i laboral, molt més complicada en uns moments de canvis legislatius i normatius constants i que, a més, quan ha estat necessari, ha ajudat a les tasques de la residència sense pensar-s’ho.\nAl personal de cuina que, tot i ser personal d’una altra empresa, ha fet els impossibles perquè en aquestes circumstàncies tan difícils i canviants, el menjar estigués a punt i fos de qualitat. El mateix esforç que ha dut a terme el personal de vigilància de nit.\nA les professionals responsables del Comitè d’empresa que, sobretot en el transcurs d’aquests mesos, han intervingut pública i internament amb l’objectiu comú de protegir els residents i els treballadors.\nA tots aquells professionals que, quan han hagut d’agafar la baixa, des de casa seva, han fet tasques de suport a la direcció de la residència, sobretot en el manteniment de la comunicació amb els familiars dels residents i els que assistien al centre de dia.\nA la professional que ha assumit funcions d’interlocució amb els tècnics de l’exterior, i de lideratge i d’enllaç entre la direcció i els equips de la residència, en especial els dies de baixa de la directora.\nA la directora de la residència que en tot moment ha assumit plenament la seva responsabilitat,tant des del centre com des de casa quan ha hagut d’agafar la baixa. Ha estat el referent pels professionals, pels familiars i per les institucions i organitzacions, buscant i organitzant el seu suport. Ha estat l’enllaç constant amb els membres del Consell. Totes les hores del dia que ha calgut. No hi ha hagut dissabtes ni diumenges en aquest mesos. Un agraïment immens.\nA la gerent de la Fundació que, des del seu rol de suport als equips directius, ha estat una garantia segura pel manteniment del rumb tant de la residència com de l’escola en aquestes circumstàncies extremes, donant suport a les direccions de manera continuada, i acompanyant i patint amb elles aquests moments tan difícils per a tots nosaltres.\nDes de primers de maig, l’objectiu ha estat tornar, a poc a poc, a la “normalitat”. Sabem que serà un procés llarg, i sempre amb les consignes que ens marquin els professionals del servei d’Epidemiologia i de Salut.\nDes d’aleshores estem posant l’accent en cobrir també altres necessitats dels residents, a més de les de salut.\nPer exemple, hem començat a fomentar la mobilitat i l’activitat física de les persones residents, de moment per la planta on viuen. També hem habilitat ja els menjadors de les plantes perquè alguna persona pugui fer-hi els àpats o estar-hi algunes estones al dia, mirant la televisió o amb altres persones, respectant les distàncies i les mesures corresponents.\nHem fet una neteja a fons del pati de l’escola i de les cadires de fora per fer petites sortides al sol i passejar a l’aire lliure.\nQuan les mesures sanitàries ho permetin, estem treballant en organitzar petites trobades entre residents i les seves famílies perquè es puguin veure directament. Malgrat no serà gens fàcil perquè no hi podrà haver proximitat ni cap contacte físic i, per prudència, caldrà extremar les precaucions, l’experiència de poder-se veure després de tant de temps, ni que sigui en la distància, ben segur que serà molt emotiva.\nTambé volem intensificar les videoconferències, vídeos o missatges de veu, malgrat les limitacions que tenim pel fet que estem a l’espera del retorn de professionals que ara estan de baixa. Fem servir aquestes tecnologies amb el suport tècnic especialitzat de voluntaris externs a qui agraïm també la seva sensibilitat i dedicació.\nTambé estem intentant posar en peu de nou, tan bon punt ens ho permetin les autoritats, els serveis de perruqueria i podologia perquè sabem que per a molts residents és un aspecte essencial.\nI és que, per qualsevol pas que fem en aquest sentit, hem de garantir la protecció dels residents i prendre totes aquelles mesures que impedeixin qualsevol rebrot del virus.\nSabem del patiment dels familiars dels residents en el transcurs d’aquests dos mesos pel fet de no poder estar al costat de la seva parella, els seus pares, mares, germans, avis i àvies que viuen a casa nostra. I coneixem les seves ganes de veure’ls de nou i amaganyar-los sovint. Són el seu millor suport i el millor remei. Per això els volem i els sentim al nostre costat.\nEn aquests mesos convulsos i tristos, sempre hem sabut que no estàvem sols.\nQuan les nostres peticions a les administracions semblava no tenien resposta efectiva, sabíem que amb qui parlàvem, els representants polítics, directius i professionals, feien el que estava a les seves mans per donar-hi solució, malgrat no va arribar quan més la necessitàvem. Però el més important és que els sabem també al nostre costat.\nEn aquells moments és quan vam sentir l’escalf molt proper dels professionals, dels alumnes i les famílies de l’escola, i la resposta de moltes entitats, organitzacions de suport mutu, empreses i veïns de Sant Andreu que ens varen fer arribar el material que necessitàvem.\nHo hem dit a cada comunicat i no ens cansarem de repetir: moltes, moltes gràcies a cada una de les persones que heu treballat per donar-nos suport.\nNo ens sentíem sols perquè ens sabíem acompanyats dels professionals de l’escola que, en un moment també molt complicat pel tancament, han dut a terme una intensa tasca de relació i treball amb els alumnes i les famílies. Una tasca impulsada, animada, mantinguda per la feina incansable de coordinació i cohesió dels equips per part de la directora i el subdirector.\nTenim la gran sort i tenim el ple convenciment que la Fundació som totes les persones que hem esmentat fins ara. Volem continuar essent així.\nPer això, quan de nou puguem veure’ns, saludar-nos i abraçar-nos, farem el possible per retrobar-nos i reforçar els nostres lligams.


El ple de setembre aprova els primers tràmits per formar part de la comercialitzadora elèctrica pública Barcelona Energia | GESTOR DE COMUNICATS | Ajuntament de Sant Just Desvern\nEl ple de setembre aprova els primers tràmits per formar part de la comercialitzadora elèctrica pública Barcelona Energia\nAhir es va celebrar el ple municipal ordinari corresponent al mes de setembre, el primer del nou curs polític. Finalment, Aleix Abadia no va poder prendre possessió com a nou regidor de la CUP-AMUNT perquè l’Ajuntament no va rebre a temps la credencial acreditativa de la proclamació de càrrecs electes, que emet la Junta Electoral Central.\nUn dels punts més destacats del ple va ser la incoació de l'expedient per a l’exercici d'activitats econòmiques relacionades amb la generació d’energia elèctrica, gestió i explotació d’instal·lacions de generació renovables i subministrament d’energia. L’inici d’aquest expedient és el primer pas per tal que l’Ajuntament s’incorpori a TERSA, l’empresa pública encarregada de la gestió de Barcelona Energia, la comercialitzadora pública d’electricitat de l’AMB.\nPSC JuntsxCAT ERC Movem Regidora no adscrita Regidor no adscrit\nA favor Abstenció A favor A favor A favor A favor\nSuspensió de les tramitacions urbanístiques a la zona de la Bòbila i Can Padrosa\nEn un punt d’urgència, el ple de dijous va aprovar la suspensió, durant un any, de tramitacions urbanístiques en l’àmbit de la Riera, entre la Bonaigua, Can Padrosa i el Camí de la Muntanya. L’objectiu de la suspensió temporal és revisar les condicions d’ordenació urbanística de l’espai per tal de garantir que aquesta zona compleixi la seva funció de transició entre el Parc de Collserola i el nucli urbà.\nA favor A favor A favor A favor A favor Abstenció\nTambé d’urgència, el plenari va donar llum verda al compte general de l'exercici 2020 integrat pel compte general de l'Ajuntament i els comptes de l'empresa municipal PROMUNSA.\nA favor Abstenció A favor A favor Abstenció A favor\nConvenis de col·laboració amb el Consell Comarcal\nEl ple de setembre també va incloure l’aprovació de dos convenis amb el Consell Comarcal del Baix Llobregat:\nEl conveni per al finançament del Servei Especialitzat d’Atenció a les Persones (SEAP) es va aprovar per unanimitat. Aquest servei té la finalitat de millorar la prevenció, detecció i atenció del no bon tracte i del maltractament i donar-hi resposta, garantir el treball interdisciplinari i en xarxa, adequar la transmissió d’informació social, jurídica i mèdica, i orientar i assessorar per establir el tipus d’atenció adient a cada situació.\nA favor A favor A favor A favor A favor A favor\nEl conveni de col·laboració per a la realització d’activitats de control de mosquits entre el 2021 i el 2024 també va comptar amb el suport de tots els grups municipals. L’Ajuntament farà una aportació anual de 7.963 € al Servei de Control de Mosquits del Baix Llobregat.\nEl ple ordinari del mes de setembre va aprovar tres mocions, dues d’elles presentades pel grup municipal d’Esquerra i una altra del regidor no adscrit Kiko Ferrer:\nMoció del grup municipal d'ERC per exigir mesures que frenin l'escalada de preus de l'electricitat.\nMoció del grup municipal d'ERC per promoure l'acollida i l'asil de persones refugiades de l'Afganistan i per la defensa dels drets humans.\nMoció del regidor no adscrit, Kiko Ferrer, de recuperació d'habitatges de lloguer social per a la gent jove de 18 a 35 anys i creació d'activitat econòmica.\nEl ple de setembre, que es va celebrar a porta tancada per les mesures sanitàries derivades de la pandèmia, es va poder veure en directe a través del nostre canal de YouTube, on es pot recuperar íntegrament.


37è FIMPT, any del rellançament | FIMPT\n37è FIMPT, any del rellançament\nUna edició que es reafirma i presenta com la porta d’entrada per tornar a la dimensió de gran festival.\nEl FIMPT (Festival Internacional de Música Popular Tradicional) se celebrarà del 16 al 18 de juny a Vilanova i la Geltrú. La 37a edició del FIMPT compta amb la balcànica Boban Markovic Orkestar com a cap de cartell, i incorpora la plaça del Port com a escenari principal.\nAquesta edició es presenta com la del renaixement d’un Festival de llarga i consolidada tradició, que ha passat per moments molt diferents al llarg d’aquests 37 anys, i que vol tornar a l’esplendor de temps passats. Un renaixement que compta amb un cap de cartell de luxe, i que es veu reforçat des de les darreres edicions, segons la regidora de Cultura Teresa Llorens, “per 4 factors: la implicació dels col·laboradors, la recuperació de la identitat del festival obert al mediterrani amb la incorporació de la plaça del Port com a escenari, la voluntat d’augmentar la vinculació amb la ciutat i amb tota mena de públic amb unes dates que conviden a sortir al carrer, i la qualitat de la proposta musical”.\nLlorens ha destacat d’aquest rellançament “la voluntat de posar la música popular i tradicional en un dels eixos centrals de la cultura a la ciutat, i també a nivell nacional”.\nDestaca l’aposta de les administracions, des del mateix Ajuntament de Vilanova i la Geltrú, passant per la Generalitat de Catalunya i la Diputació de Barcelona (que aposta pel FIMPT com un dels festivals “estratègics” de la demarcació), per tornar a posicionar el FIMPT com a festival de referència. L’augment de pressupost, que passa en un any dels 50 mil euros als 90 mil, suposarà un salt qualitatiu en el posicionament nacional i internacional. També s’hi han implicat entitats i empreses de la ciutat, que aposten pel festival amb col·laboracions diverses.\nPer la seva banda, Lluís Puig, director general de Cultura Popular, Associacionisme i Acció Culturals de la Generalitat de Catalunya, s’ha mostrat il·lusionat de poder col·laborar amb un festival com el FIMPT, “que ha jugat un paper important en la gran expansió que ha tingut a Catalunya la música popular i tradicional, que fa 37 anys era un món molt desconegut”. Puig ha mostrat la voluntat de continuar col·laborant per tornar el FIMPT a la seva dimensió d’altres temps.\nEn nom de la Diputació de Barcelona, Núria Lomas, gerent del Servei de Cultura, ha explicat que “festivals com el FIMPT actuen com a plataforma de difusió cultural, i ara estem en un moment molt productiu. La voluntat de la Diputació és ordenar aquesta disciplina territorialment, amb estratègies que permetin equilibrar la programació musical”.\nCom a degà dels festivals internacionals de música tradicional del nostre país, el FIMPT no renuncia a la seva característica fundacional d’internacionalitat però vol posar tota la seva força al servei de la nostra música i els nostres músics, seguint sempre els criteris de qualitat i professionalitat a l’hora de valorar i triar les seves propostes. D’aquesta manera, la programació d’artistes catalans del 37è FIMPT està encapçalada per Carles Belda i Sanjosex, encarregats d’inaugurar el festival, i es complementa amb la música d’autoria pròpia de Jordi Molina Septet que transporta la música d’arrel a les estètiques actuals i que en la roda de premsa de presentació s’ha mostrat “molt il·lusionat de poder ser al festival amb més tradició dels festivals de música popular i tradicional”; la proposta de Pep “Botifarra” i la Spanish Brass Luur Metals que aprofita la riquesa melòdica que caracteritza als “pals” del cant d’estil per a fusionar-la amb el llenguatge contemporani cambrístic; i la formació de música tradicional basada en els instruments de doble canya, Inxa Brass Band, una proposta vilanovina de nova formació que es va estrenar la passada Festa Major en la baixada de gegants.\nLa representació estatal de música tradicional la conformen, d’una banda, els gallecs Radio Cos, que transmeten amb convicció la seva manera d’entendre la música d’arrel galega i per l’altra, el músic i folklorsita Eliseo Parra, acompanyat en format quintet, per a seduir-nos amb fandangos, rondenyes, guajiras, bulerías i alegrías.\nMonsieur Doumani i Papa Orbe y Los Turpiales completen el caràcter internacional del festival, juntament amb la Boban Markovic Orkestar.\nSegons el seu director artístic, Jordi Paulí, “gràcies al compromís de les administracions podem aportar un plus de qualitat, de músics internacionals de renom, que dignifiquen un festival que es mereix molts més anys de vida”.\nAquest 37è FIMPT celebra la seva inauguració i cloenda fent un sentit homenatge a la persona i la trajectòria musical de Pere Tàpias. Carles Sanjosé (Sanjosex) i l’acordionista diatònic Carles Belda, obriran el 37è FIMPT amb la seva versió del “Passeig del Carme”, tal i com van fer Toti Soler, Elisabet Raspall i Jordi Paulí, Gemma Humet i Carles Dènia a les darreres edicions del festival.\nL’Ajuntament de VNG i la revista Enderrock organitzen un concert homenatge a Pere Tàpias, on una dotzena d’artistes (sis d’ells vilanovins) faran un repàs per la història musical del cantautor, versionant els seus temes. És l’acte de cloenda de la 37a edició del FIMPT, i la posada en escena del CD que Enderrock ha gravat i distribuït amb la revista publicada aquest mes de maig. L’espectacle porta per títol “Un pèl, nou, un pèl antic. Tribut a Pere Tàpias”. Lluís Gendrau, en nom d’Enderrock, ha explicat que “la revista el volia homenatjar en els seus 50 anys de carrera, i aquest tribut pòstum en el marc del FIMPT serà una bona manera de recordar-lo de forma popular, i amb les seves cançons, que formen part de la història d’aquest país”.


[Pamela Navarrete] La pobresa a l’escola (i els infants exclosos del menjador) - Created by pep valenzuela - In category: Política / Societat, Veus / Opinions - Tagged with: Ajuntament de Terrassa, AMPA, escola, exclusió, infants, menjadors, Pamela Navarrete, pobresa, SERHS, vulneració de drets dels infants - malarrassa - El periòdic independent i gratuït de Terrassa\nYou are here: Home / Política / Societat / Veus / Opinions / [Pamela Navarrete] La pobresa a l’escola (i els infants exclosos del menjador)\n[Pamela Navarrete] La pobresa a l’escola (i els infants exclosos del menjador)\nFa molts dies que li dono voltes a un tema que em sembla d’una gravetat tan extrema que necessito endreçar tot allò que veig i que em ve al cap, per fer una crida d’atenció que considero absolutament necessària.\nFa un parell de setmanes 158 nens i nenes van ser expulsats, a la meva ciutat, del servei de menjador escolar per impagament de la quota del mes en curs. Es va trucar les seves famílies a les portes del menjador perquè anessin a buscar-los, i els petits els pares dels quals no van poder, van menjar un entrepà i aigua a la biblioteca o a secretaria, separats dels seus companys, de l’entorn segur de les monitores, i sense entendre res. Alguns d’aquests tenien 3 i 4 anys.\nDe seguida em vaig retrotraure a la meva pròpia infantesa i vaig pensar en la vergonya, en la humiliació, en el desemparament. Crec que mai vaig patir una discriminació semblant, ho recordaria. Però sí que hi va haver qui la visqué davant meu. No s’obliden.\nCasos hi va haver diferents: errors administratius, avisos que no van arribar, impossibilitat de pagament, esperar per a poder completar beques (del 50% al 100%), despiste, oblit… Entre totes aquestes raons cap és imputable als infants. Cap. Si això fos una guerra, dirien els periodistes que aquests són els inevitables efectes col·laterals. L’empresa té dret a cobrar, clar, clar. Està en risc la seva viabilitat econòmica (perdó, segur?).\nImmediatament penso en les famílies que amb molt d’esforç sí que paguen en temps; en el cas de tenir tres fills, més de tres-cents euros. Són obligades a fer-ho perquè treballen i no tenen a disposició els avis. Darrere també hi ha històries, renúncies, i això els porta a reflexionar: si no paguen, està bé que els facin fora.\nÉs dur escoltar, llegir aquestes opinions, quan sota aquests treballadors pobres hi ha encara milers de persones més pobres, i en concret, el 28% de la població infantil. El 28%. Pot algú negar la gravetat d’això?\nLes evidències no s’acaben amb aquest capítol tan trist i tan gris d’un protocol d’expulsió sostingut i amb suport de l’Ajuntament de la meva ciutat. A les escoles passen més coses, cada dia, que tenen a veure amb els impagaments de quotes i amb la realitat socioeconòmica de vulnerabilitat extrema d’algunes famílies en algunes escoles d’alguns barris de la ciutat.\nEn algunes ocasions, la directora de la meva es transforma en senyor de negre per reclamar: “La seva filla no podrà anar d’excursió si no paga”.\nLa gran injustícia, la gran contradicció d’aquesta demanda em posa els pèls de punta. No són les excursions obligatòries, perquè formen part del currículum? A veure, no és l’ensenyament de Primària obligatori? Gratuït i universal? Per què llavors hem de pagar quotes en l’escola pública, fins i tot en la concertada? Per què no hi ha beques? I, per últim, per què es discrimina els infants? Jo he vist una mare donar la volta davant la negativa de la mestra, la seva filla no pot anar d’excursió; em consta que la mare no té recursos, que suplica, que no pot… No culpo la mestra, ni la directora; culpo Ensenyament, uns reglaments i legislació i una societat que fa oïdes sordes davant la pobresa.\nMentrestant, quines són les conseqüències de tot això? L’escola que s’ha de preocupar tot el temps per la recerca de recursos dels quals, vista la situació, no pot prescindir, és l’escola que no pot respondre als nens i nenes que no disposen de la famosa “motxilla”; aquesta motxilla porta dintre un entorn socioeconòmic favorable, famílies amb estudis, llibres a casa, visites culturals, suport a l’hora de fer els deures, accés a extraescolars… L’èxit acadèmic es deu en bona part a tot això.\nJo miro les estadístiques del Departament d’Ensenyament sobre la meva escola i interpreto el que deuen tenir en els seus caps: la igualtat d’oportunitats, millor la deixem per demà.\nI així fan, de reducció en reducció de pressupost. Cada vegada deixem més coses pel camí. Jo sé que hi ha moltes escoles a la meva ciutat que viuen d’esquena a aquesta realitat que estic descrivint. I pares i mares que miraran d’esbrinar a quina escola van els meus fills per no matricular els seus en aquesta. Greu error, perquè la nostra és una bona escola, amb excel·lents mestres que treballen de valent per intentar superar tot aquest panorama tan poc amable. Jo ho qualificaria d’esforç titànic.\nI per a totes aquelles persones que pensen que tot això no va amb elles, una reflexió: aquests nens i nenes que anem deixant a la cuneta, els adults de demà, quin futur els espera? I si és negre el futur que els espera a ells, no succeirà el mateix amb la nostra societat? Una societat amb gent estigmatitzada, des de petita, que té davant seu l’estat inassolible de la prosperitat. No n’hi ha dret a això. No n’hi ha dret.\nPamela Navarrete és mare i periodista (http://terrassacanvis.blogspot.com)


LA POLÍTICA DEL FILL ÚNIC A PEQUÍN\nEls governs locals són premiats per mantenir la natalitat reduïda\nEDWARD WONG THE NEW YORK TIMES / PEQUÍN 30/07/2012 00:00\n260x366 Pan Chunyan va penjar fotografies a internet en què mostrava blaus al cos just després que li provoquessin un avortament forçat. / PAN CHUNYAN Pan Chunyan va penjar fotografies a internet en què mostrava blaus al cos just després que li provoquessin un avortament forçat. / PAN CHUNYAN\nAbolir la llei no ajudaria\nEl cens del 2010 mostra que l'índex mitjà de natalitat en una casa xinesa és d'1,181 i que és més baix en ciutats que en àrees rurals. Hi ha alguns estudis, incloent-hi un experiment a llarg termini en un comtat de la província Shanxi on la llei de planificació familiar s'havia suspès, que mostren que les famílies no tindrien més fills encara que la llei s'abolís. Alguns analistes diuen que les raons són la ràpida modernització i el moviment en massa cap a les àrees urbanes -els pares diuen sovint que no poden permetre's tenir més d'un o potser dos fills-. Això no només implica que la política del fill únic podria deixar de ser necessària, sinó també que revocar-la no beneficiaria necessàriament l'economia.


Presentat el llibre “Los 5 del Este” Història d’un grup i d’una època de Pep Alba | card.cat\nPresentat el llibre “Los 5 del Este” Història d’un grup i d’una època de Pep Alba\nEl passat divendres dia 21 d’abril, el teatre La Unió de Son Servera restà petit per acollir a la gent del poble i de tota la comarca que volgueren assistir a la presentació del llibre de Pep Alba, «Los 5 del Este» Història d’un grup i d’una època. El llibre ha estat editat per l’Ajuntament de Son Servera amb la col·laboració del Departament de Cultura, Patrimoni, i Esports del Consell de Mallorca.\nTomeu Matamalas va ser l’encarregat de presentar el llibre, una documentada i interessant presentació que va tenir al públic pendent en tot moment de les seves paraules. Tot i que no va ser component de «Los 5 del Este», potser sigui una de les persones que més bé coneix en Pep Alba, ja que des de fa anys són amics i han fet nombroses actuacions junts.\nAcabada la presentació agafà la paraula Pep Alba, el qual va agrair a tot el consistori serverí el patrocini i les mostres d’interès amb la història del grup, i la col·laboració del Consell de Mallorca. A més, va dir, que la idea del llibre va sorgir arran de la publicació dels quaderns que va publicar a Perlas y Cuevas sobre el grup.\nTingué unes emocionades paraules pels components desapareguts, Joan Fons i Toni Fons, a la memòria dels quals ha dedicat el llibre.\nAl llarg dels anys formaren part de «Los 5 del Este»: Joan Fons, Toni Fons, Tomeu Oliver, Martí Gomila, Toni Garcia, Miquel Pieras, Rafel Cortés, Miquel Pasqual, Fernando Escrivà, Xisca Llull, Fernando Blanco, Tomeu Nicolau «Penya», Javier Sánchez, Jordi Llagostera i Xavier Oliver.\nA més, de la presentació el públic assistent va gaudir amb les actuacions dels fills d’alguns ex components del grup entre ells: Toni Fons (fill de Toni Fons),Toni Brunet (fill de Xisca Llull), Carles Grimalt (fill de Toni García), Maria Antònia Gomila (filla de Martí Gomila) i Robin Alba (fill de Pep Alba), que cantaren cançons que feren famoses «Los 5 del Este». Tancà l’acta l’actuació conjunta dels ex components del mític grup acompanyats pel grup Sonor.\nAquest article s'ha catalogat com a Altres, Llibres, Música i s'ha etiquetat amb Presentat el llibre de "Los 5 del Este" per Magdalena Ordinas. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç.


Vaig provar un tractament sense olaplex i em va transformar els cabells danyats - Estil De Vida\nI em va ajudar finalment a trencar la meva addicció plana al ferro.\nPer Kathleen Felton Actualitzat el 15 de juliol de 2019 Pin FB Twitter Correu electrònic Enviar missatge de text Imprimir Foto: Olaplex\nNo, realment, necessitesAixòDisposa de productes de benestar que els nostres editors i experts se senten tan apassionats que, bàsicament, poden garantir que, d’alguna manera, milloraran la vostra vida. Si us heu preguntat alguna vegada, 'Això sembla genial, però realment necessito ~ que'? la resposta en aquesta ocasió és sí.\nJunta del cos de jenna\nQuan tenia 13 anys, la meva cosina més vella i gran es va oblidar del seu allisador d’eines calentes a casa nostra. En lloc de enviar-la de nou, la vaig arrebossar al bany per a una sessió de redreçament il·lícita. Amb poques passades, les meves línies de nadons verges i irritades es van tornar elegants i esbojarrades. L'endemà vaig començar a l'escola mitjana amb la sensació de pèl dret * tan * 2000 anys, com Lindsay Lohan a Divendres boig ouna versió morena de Lizzie McGuire. (Relacionat: The Dyson Airwrap és una màgica eina de cabell que tot és digne de fer servir)\nEls anys posteriors, he passat de les meves OG Hot Tools a un Sedu de primera línia, però la meva dependència dels ferros plans per aconseguir un bon dia de pèl es va mantenir igual. Vaig ignorar els perruquistes (i la meva mare) que van dir que estava danyant definitivament les meves filades fregint-les cada nit i cruixent. Els companys de cambra m’han acostumat a tornar a entrar al nostre apartament ansiosament poc després d’haver-nos deixat per assegurar-nos que he desactivat aquell pal de calor de 300 graus. Quan vaig entrar amb el meu novio, ara marit, de vegades m'amenaçava de llençar el meu Sedu després que el cremés al bany. I quan em va convidar a Austràlia per conèixer per primera vegada a la seva família, vau apostar per haver invertit en un mini viatge Sedu i un adaptador de potència de l’Amèrica del Nord a Austràlia, perquè poguessin ser feliços sense frizz a l’hemisferi sud.\nNo va ser fins que em vaig engrescar i vaig començar a pensar en el meu aspecte de bellesa nupcial que finalment vaig reconèixer que la meva addicció per allisar els cabells s’havia anat massa lluny. La meva visió nupcial va ser llarga, exuberants onades com veieu a tots els taulers de Pinterest i casaments de Pinterest. El problema? Després de 16 anys d’ús consistent de ferro planer, cap esprai protector contra la calor podria estalviar els meus cabells. Era exactament com la mare havia profetitzat: cremada a una cruixent. He tingut extrems i trencament desigual i la textura del fenc.\nAixí que em vaig dedicar a rehabilitar els cabells. Em vaig dir que només podia utilitzar el meu Sedu els caps de setmana o els dies febles amb un 90% d’humitat molt feble. Vaig programar regals regulars, vaig prendre suplements de biotina, vaig canviar de xampú sense sulfat i vaig invertir en un WetBrush, que desemboca els cabells mullats suaument de manera que és menys probable que es trenqui. Tot va ajudar, però tres mesos després, no veia la millora que m'agradaria. Finalment, després d’una desesperada & # xA0; & rdquor ;, com arreglar els cabells danyats? La recerca de Google a la nit de nit, vaig descobrir Olaplex.\nLa marca és un sistema de tres passos: multiplicador d'Olaplex núm. 1, perfeccionador obligatori núm. 2 i perfeccionador de pèl núm. En conjunt, les tres fórmules funcionen per curar els enllaços que hi ha al vostre cabell que han estat danyats per la calor, el color o el processament químic. Els dos primers passos són productes professionals només disponibles en salons, generalment aplicats després de pintar per reparar immediatament els danys. Però Olaplex No.3 està disponible per a l’ús domèstic: podeu trobar l’ampolla de 28 dòlars en salons selectes o en línia (proveu Nordstrom, Amazon, Sephora i Walmart). Conté els mateixos ingredients que les versions professionals i està lliure de parabens, sulfats i ftalats.\ncom obtenir energia per entrenar\nLes ressenyes en línia sobre Olaplex No.3 van ser tan convincents que vaig fer un mapa a un saló proper que el va subministrar i va aparèixer tan bon punt van obrir les portes al matí següent. Unes hores després, estava pentinant la rica fórmula a través dels meus cabells. Es recomana deixar-lo en fils humits durant almenys 10 minuts (tot i que la vaig deixar tres hores aquella primera vegada), després esbandir-lo i fer xampú i estil amb normalitat.\nAl llarg dels anys, vaig provar innombrables màscares condicionants i condicionaments profunds, però res em va preparar per als resultats que vaig veure després d’un sol tractament amb Olaplex. Quan els cabells es van assecar, era el més proper que recordava als meus dies previs a les Eines. Tot i que certament no es va allisar els cabells, Olaplex va deixar els meus fils més suaus, més elegants i sensiblement menys frisos. Els meus cabells es veien i se sentien… en realitat sans ??? Ni tan sols sentia l’impuls habitual de connectar el meu Sedu. (Relacionat: Màscares de pèl que combaten la sequedat i el frizz)\nVaig continuar aplicant religiosament el meu Olaplex núm. 3 almenys un cop per setmana. No deixeu que l'ampolla petita t'enganyi. Podeu utilitzar el tractament de dues a tres vegades a la setmana si el pèl està danyat greument, però si us ateneu a un manteniment general una vegada per setmana, la mida de 3,3 oz durarà uns mesos, si no és més. Com que la fórmula és líquida (voldreu aplicar-la sobre un lavabo o banyera), una mica recorre.\nUns mesos més tard, em vaig presentar a la meva cita de tall de cabell, pensant-me a la conferència 'Els teus cabells s'estan caient'. No va arribar.\n'Wow', va remarcar en lloc seu. 'Els teus cabells semblen sans'.\nCompra-ho: Olaplex No.3, $ 28, nordstrom.com, sephora.com, walmart.com,amazon.com (obteu-la per només 20 dòlars durant el primer dia d'Amazon)\n12 setmanes al vostre primer 10K\n8 avantatges de fer exercicis de pesos lliures\nQuan és el millor moment per patir una grip?\nVeure Jennifer Lopez Pier Press gairebé 300 lliures com si no fos res\nBallant amb les estrelles: qui és qui al públic


Esports - L'Olímpyc Floresta guanya el Manresa en una segona part boja i plena de gols\nL'Olímpyc Floresta guanya el Manresa en una segona part boja i plena de gols\nel 5/mar/16 Alex Fàbrega Futbol Sala PDF\nL'Olímpyc Floresta guanya (5-3) davant el Manresa en la 25a jornada del grup 3 de la Segona Divisió B de futbol sala. Els florestans han vist com els visitants igualaven un 3 a 0, però en l'últim minut el porter local Pol Cuairan ha fet el gol del triomf. En els últims segons, Dani Martí ha sentenciat el matx.\nL'Olímpyc s'ha avançat en el primer minut de joc després d'un servei de banda i un xut de Miquel Verdaguer. En el primer temps, no hi ha hagut més gols tot i que els dos conjunts han disposat d'ocasions. En el minut 4 de la segona part, David Oliva ha fet el 2 a 0 amb un xut que primer ha anat al pal i el mateix jugador ha fet la jugada del tercer gol que ha culminat Edu Garcia.\nAmb el 3 a 0 en contra, el Manresa s'ha posat a jugar de cinc i en el minut 10 ha fet el primer gol. Els visitants han tancat els florestans a l'àrea i en el minut 12 han fet el segon i pràcticament en la jugada següent han aconseguit fer el tercer i igualar el matx. Faltaven set minuts per a l'acabament del matx i començava un partit nou. Miquel Verdaguer ha topat amb el pal i quan ja s'entrava en l'últim minut el Manresa ha disposat d'una ocasió molt clara. La pilota no ha entrat i Pol Cuairan ha agafat ràpidament l'esfèrica per xutar des de la seva porteria i fer el 4 a 3 quan faltaven 51 segons.\nEl Manresa ha buscat l'empat a la desesperada i ha pogut fer el gol, però amb el temps gairebé exhaurit Dani Martí ha fet el 5 a 3 final.\nL'Olímpyc visita la setmana que ve la pista de l'Hospitalet Bellsport.\nDani Martí felicita Pol Cuairan després del gol del triomf


El Tribunal Penal Internacional tanca després de 24 anys i 89 condemnes\nAquesta mitjanit ha acabat oficialment el mandat del Tribunal Penal Internacional per l'Antiga Iugoslàvia\nRedacció 31/12/2017 - 11.12 Actualitzat 01/01/2018 - 09.58\n31 de desembre. Aquesta mitjanit ha acabat oficialment el mandat del Tribunal Penal Internacional per l'Antiga Iugoslàvia. Des de la Haia, on té la seva seu, ha estat l'encarregat de jutjar els crims de guerra i contra la humanitat comesos a les guerres balcàniques els anys 90.\nVa néixer per tapar el sentiment de vergonya d'Europa, aquella Europa que després de la Segona Guerra Mundial havia dit que "mai més" i no ho va complir. Va ser el primer tribunal creat després dels judicis de Nuremberg.\nEl tribunal, va ser, durant anys, un òrgan inútil. No hi havia diners, els encausats estaven amagats i els testimonis tenien por. Però una nit del 2001 un helicòpter va descarregar al pati de la presó de la Haia el president de Sèrbia, Slobodan Milosevic, el primer cap d'estat detingut per crims contra la humanitat.\nEn total, hi ha hagut 89 sentències condemnatòries per genocidi o crims contra la humanitat. Entre les més sonades, les dictades contra l'expresident de Iugoslàvia Slobodan Milosevic, o els líders polític i militar dels serbis de Bòsnia, Radovan Karadzic i Ratko Mladic.\nTambé va seure al banc dels acusats la presidenta sèrbia de Bòsnia, Biljana Plavsic, promotora d'una teoria biològica segons la qual la religió musulmana estava degradant el poble eslau i calia depurar-la.\n89 condemnes i 5.000 testimonis\nEl TPI ha estat funcionant 24 anys. 161 persones van ser acusades i 89 van ser condemnades: 62 serbis, 18 croats, 5 bosnians i 4 d'altres nacionalitats.\n5.000 testimonis han passat per la seva sala i durant aquests anys s'han documentat centenars de milers de crims, dels quals en destacarem un.\nNomés a Bòsnia hi va haver 20.000 violacions. Es van convertir en una arma de guerra. El TPI va introduir termes nous durant el judici al líder serbi Radovan Karadzic, termes com "neteja ètnica", i va establir la violació sexual com a arma de guerra.\nTambé va ampliar alguns preceptes per considerar el setge a les ciutats crims de guerra. Just el que va fer Ratko Mladic, líder militar txètnik, condemnat per genocidi.\nSèrbia ha acusat el tribunal de ser parcial en contra del seu poble. També ho ha fet Croàcia, que ha retut un homenatge d'heroi al criminal Slobodan Praljak, que es va suïcidar amb cianur davant del tribunal.\nUna de les imatges més impactants va ser, fa unes setmanes, el suïcidi en directe d'un comandant bosniocroat en el moment de sentir la seva sentència.\nAl Tribunal Penal per a l'Antiga Iugoslàvia, un acusat s'ha begut una ampolleta de verí quan es llegia el veredicte https://t.co/vZutMUseBS pic.twitter.com/jDcpRYQ9ve\n 324.cat (@324cat) 29 de novembre de 2017\nEl TPI per a Iugoslàvia desapareix després de 24 anys documentant atrocitats\nHa fet justícia el Tribunal Penal Internacional per l'Antiga Iugoslàvia?


Puigdemont insta a reflexionar a qui 'ha posat traves' per evitar nous casos com el de Reus | Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona\nEl delegat del govern a Tarragona assegura que amb una mort, ningú pot 'defugir' de responsabilitats El Síndic reclama més informació i mecanismes "més àgils" per acollir-se al fons de pobresa energètica\n17 de Novembre de 2016, per ACN\nEl president de la Generalitat, Carles Puigdemont, ha visitat les instal·lacions del Banc d'Aliments de Barcelona\nEl president de la Generalitat, Carles Puigdemont, ha respost a Gas Natural que "tothom sap què ha passat" a Reus i perquè i ha instat a reflexionar a "qui ha posat traves" per evitar que un cas com el de la dona morta a qui s'havia tallat el subministrament elèctric es torni a repetir. El president ha dit aquestes paraules després que aquest dimecres la companyia culpés la Generalitat de no desenvolupar el reglament que l'obliga a informar dels talls. Puigdemont ha afegit que no poden obligar les companyies a signar convenis i ha posat en valor que n'hi ha que no han posat inconvenients, com les d'aigua, mentre que d'altres sí que ho han fet. Ha esperat que a partir d'ara aquestes "se sentin més interpel·lades" a signar-los i ha defensat que la llei és "clara".\nEl president ha demanat que es faci una reflexió general sobre el que ha succeït per evitar un cas així es pugui repetir en un futur. "Catalunya sap què ha passat a reus i que no ha de passar d'ara en endavant", ha declarat des del Banc dels Aliments de Barcelona. Ha afirmat que el que li interessa és que d'aquesta tragèdia "surti una reflexió de qui se senti interpel·lat sobre quines actituds s'han de corregir per evita que es tornin a repetir situacions com aquesta".\nD'altra banda, ha apuntat que "ningú pot obligar cap empresa a signar cap conveni" i que això depèn en part de la voluntat de les mateixes. Per això, ha destacat que n'hi ha algunes com les d'aigua que no han posat traves i que el subministrament d'aigua està garantit. En canvi, ha apuntat que hi ha altres companyies subministradores "hi ha hagut més problemes" i han posat "traves perquè s'apliqui" la voluntat política per eradicar el risc. "Si això ha de servir perquè qui no ha signat convenis se senti més interpel·lat, endavant", ha dit.\nEn aquest sentit, el president del Banc dels Aliments de Barcelona, Eduard Arruga, ha demanat que més enllà de "llençar-se la pilota" entre uns i altres cal que "cadascú faci el possible" per evitar casos com aquests. Per això, Puigdemont ha afegit que els fets de Reus demostren que "tothom té part de responsabilitat" i que "quan falla una peça de la cadena, no funciona". "Podem fer lleis, però s'han de complir i compartir, sobretot l'esperit, pel qual es fan les coses", ha declarat.\nPeris: 'Ningú ha de defugir responsabilitats quan parlem d'una mort'\nEl delegat del Govern a Tarragona, Òscar Peris, s'ha pronunciat aquest dijous en relació a l'incendi mortal de la matinada de dilluns a Reus, en el qual va morir una àvia de 81 anys que estava sense electricitat i s'hi veia amb espelmes. "Ningú ha de defugir responsabilitats davant d'una persona morta", ha etzibat Peris, el qual ha reiterat que, si bé Serveis Socials coneixia la situació complicada de la família, la companyia hagués hagut d'avisar del tall de llum. "El que sí que realment ha fallat és la companyia, amb el protocol pactat, si cal millorar-lo ho farem, però qui no ha donat la informació que tocava és la companyia", ha declarat el delegat.\nPeris ha recordat que la Generalitat ha donat uns dies de marge i a partir d'aquí s'obriran les diligències que pertoquin. En relació a si la sanció ha de ser exemplar, Peris considera que, més enllà de la quantia, cal "garantir que casos com aquest no passin".\nEl Síndic reclama més informació i mecanismes 'més àgils' per acollir-se al fons de pobresa energètica\nEl Síndic de Greuges, Rafael Ribó, ha reconegut aquest dijous que encara existeixen uns procediments "massa complexes" per acollir-se al fons d'atenció solidària en matèria de subministraments bàsics creat per la Generalitat i, en aquest sentit, ha reclamat mecanismes "més àgils", una major coordinació entre els agents implicats i la necessitat d'oferir més informació a la ciutadania per poder accedir a aquest fons. En aquest sentit, Ribó ha remarcat que fins ara només s'ha utilitzat un 15% dels recursos amb què el Govern l'ha dotat, que són uns 5 milions d'euros.\nEn relació amb l'anciana de 81 anys morta a Reus, el Síndic ha explicat que està a l'espera de la resposta que li remetin des de l'Ajuntament, del Govern i de Gas Natural per veure "què ha pogut fallat" i emetre una recomanació al respecte per tal "que no torni a fallar". Ribó ha explicat que des del primer moment en què la Sindicatura va conèixer la mort de la veïna de Reus de 81 anys es van adreçar a l'Ajuntament de Reus, al Govern i a la companyia subministradora "i ara estem a l'espera de poder estudiar les seves respostes i aleshores podrem dir què veiem que pugui haver fallat i que recomanem perquè no torni a fallar".\nSense referir-se al cas de Reus si no parlant de forma general, el Síndic ha demanat més "informació, formació i coordinació" en relació amb el fons de pobresa energètica ja que "s'utilitza com a molt en un 15%". Rafael Ribó ha destacat que la Sindicatura de Greuges va ser pionera a Catalunya en "aixecar la barrera de la pobresa energètica" formant part com a soci fundador de la xarxa europea de síndics i defensors per a l'energia, on també hi participen el Regne Unit, França i Bèlgica. Així, el Síndic ha criticat que existint una normativa europea sobre pobresa energètica "no hi ha cap llei espanyola per combatre la pobresa energètica". "Només hi ha un bo social d'electricitat però això és una gota d'aigua a l'oceà i no s'aproxima als instruments que es fan servir ni al Regne Unit, ni a França ni a Bèlgica", ha afirmat Ribó.\n3El Tercer Sector exigeix a Gas Natural 'coresponsabilitat' amb les llars vulnerables


El boom de la publicitat. Reclams de llauna, cartró i rajola. 1890-1950 | Museu del Disseny de Barcelona\nL’exposició fa un recorregut, des del final del segle XIX fins a mitjan segle XX, per la publicitat comercial gràfica dedicada especialment a la difusió de productes d’ús quotidià: alimentaris, vins i caves, farmacèutics, d’higiene i perfums, tabac, maquinària....\nL’estampació cromolitogràfica (litografia amb colors), aleshores un procediment de reproducció innovador que contribuí a la divulgació del cartell publicitari en paper, va aplicar-se també sobre llauna i cartró, omplint de color el món de la publicitat com ja havia fet amb el món editorial.\nD’altra banda, pel que fa a les rajoles, les més refinades eren producte de l’antiga tècnica del tubat (cordó d’argila separador de vernissos pintats usats per a diferenciar els traços de la decoració), recuperada a finals del segle XIX i aplicada especialment en els plafons publicitaris aplicat a les pastes blanques que assolien un relleu de gran qualitat. Les terres valencianes en van ser el focus principal.\nL’exposició presenta més de 250 peces, obra tant d’artistes com de professionals de la il·lustració, sovint anònims, provinents de la Col·lecció Mateu Llinàs i Audet de Barcelona i del Museu de Manises (València).\nObres de: Col·lecció Mateu Llinàs i Audet, Museu de Ceràmica de Manises, Museu del Disseny de Barcelona\nCol·labora: Museu de Ceràmica de Manises i Museu de Badalona\nEls dissabtes a les 11 h es fa una visita guiada per l'exposició inclosa amb el preu de l'entrada.\nRevolució industrial, publicitat i cromolitografia són inseparables. L’atracció de la publicitat comercial va fer-se realitat gràcies als reclams plens de\nLa proliferació de productes derivats de les noves indústries que permetien estandarditzar sistemes de fabricació, conservació i distribució, i, per tant,\nPublicitat i begudes alcohòliques són inseparables des de l’inici. Vins, xampanys, cerveses, vermuts i licors de tota mena acudiren als millors dibuixants per\nEl ritual de fer un cigarret amb paper de fumar ens porta a segles enrere. Cap al final del segle XIX hi havia moltes fàbriques a Catalunya i València i també\nLa industrialització arribà també a la perfumeria i la cosmètica. Després de la Primera Guerra Mundial, l’avenç en el sector químic i els nous costums de la\nLa generalització de la higiene personal i el progrés de la indústria farmacèutica van afavorir la producció i el consum d’una sèrie de productes pensats per\nEls productes de drogueria i neteja adreçats a la mestressa de casa, que tenia cura de l’economia domèstica i el confort de la llar, eren molts. Pel que fa a la\nAquesta mostra heterogènia de productes aplegats sota l’epígraf d’“Indústria” ens en mostra alguns al servei de la vida quotidiana, com pot ser la il·luminació\nPlaques de llauna van ser el suport publicitari de les companyies d’assegurances des dels primers anys del segle XX: marítimes, contra incendis, de vida, que\nBarcelona va ser un gran centre d’indústria tèxtil durant molt de temps i concentrà un gran nombre de fàbriques. De mica en mica, a més de teixits i filatures,\nRajoles ceràmiques en relleu\nEls plafons o cartells ceràmics van ser un altre suport publicitari molt popular. València en fou un gran centre de producció, sobretot del 1910 al 1940.\nEls show cards\n"Els show cards són un poderós auxiliar de l'aparador. Consisteixen en uns cartells impresos en cartró i retallats, que poden col·locar-se superposats formant\nAmb motiu de l'exposició temporal El Boom de la publicitat. Reclams de llauna, cartró i rajola. 1890-1950 inaugurada recentment, el Museu del Disseny ha Més >\nMasterclass a càrrec del publicitari Lluís Bassat Més >\nMateu Llinàs ens explica l'origen de la seva col·lecció de cartells publicitaris, que formen part de la nova exposició temporal del Museu del Disseny "El boom Més >


El blog petit: de gener 2011\nPublicat per Quico a 11:04 0 comentaris\nPublicat per Quico a 18:09 1 comentaris\nEls jugadors del Barça, quan juguen un partidet de no res, se'ls noten dues coses: el talent i que, a més a més, disfruten. I aquesta és la sensació que he tingut després de llegir aquesta novel·leta per a infants d'en Manuel Rivas, traduïda del gallec, amb molt d'encert, per la Núria Prats i Espar, i amb il·lustracions de Miguelanxo Prado (que bé poder seguir la wikipèdia gallega! I quina llàstima que les il·lustracions del llibre no siguin en color!).\nCom sempre, en Manuel Rivas treballa temes vius i actuals, sempre amb un toc d'amor i de solidaritat, acompanyats amb humor, tendres i lirisme, i aquesta novel·la de pirates en la Galícia d'avui no podia ser menys, fins i tot amb un xic de màgia celta.\nEl capità Bala Perduda -i tota la seva tripulació, amb en Tiradentes i en Rai, el trompetista- sembla que portin al damunt els darrers anys de resistència màgica a la ciutat d'Atlan, a la Finisterre gallega. La llegenda de Bala Perduda -amb la cama de fusta perquè ell mateix s'havia menjat la seva cama de debò- i el seu vaixell Llibertat, un vaixell ple d'acordions que sonen en la nit com una oració fúnebre, amagats al mig del Mar de la Boira, a la costa del davant del penyassegat d'Herbeira, ens quedarà al descobert gràcies a una jove periodista, la Rosa Ribeiro O'Flaherty, responsable d'un petit diari, el Celtic News -diari que només intenta publicar bones notícies- i que esciu com si tingués una illa al cor. I és que tots portem a dins la nostàlgia d'una illa. I quan plou en aquesta illa, plou també al nostre cor. ...\nPublicat per Quico a 18:51 0 comentaris\nPublicat per Quico a 15:09 0 comentaris\nPublicat per Quico a 13:24 1 comentaris\nM'assabento -com sempre, massa tard- de la mort de la Teresa Buigues. Un altre dels adéus sobtats, que arriben massa aviat. (Mai sabré encertar quan és l'hora de cadascú; però segur que no pot ser-ho quan algú està en plena activitat, encara que pugui trobar-se en edat de jubilitació). A la Teresa la vaig conèixer tard i, malauradament, menys del que hauria volgut. El procés d'Esquerra a Les Franqueses (i el de gairebé totes les opcions polítiques), des de fa molts anys, ha estat ple de trasbalsos. La Teresa, però, s'ha aplicat a l'Ajuntament tots aquests anys amb una dedicació intensíssima. (La fotografia d'aquesta nota la vaig fer en una reunió que ens va demanar amb en Joan Anton per parlar de cultura al seu poble).\nRevisant la seva biografia, me n'adono que la seva vocació política és fruit d'una vida dedicada a transformar el seu entorn i amb una forta component ideològica. Filla del País Valencià, visqué les peripècies antifranquistes amb Comissions Obreres i l'exil·li a Ginebra, portant el republicacisme a l'arrel.\nLa seva tasca a l'Ajuntament també ha estat com un gran homenatge als regidors i regidores dels pobles d'aquest país -siguin de cultura, de pagesia, d'educació, d'esports, de comerç, ...-, com els principals promotors de petites idees que converteixen en iniciatives locals i que, lluny dels grans escenaris en els que treballen els alcaldes, omplen el dia a dia -de vespre, i sobretot en caps de setmana- de les seves poblacions i ajuden a transformar-les.\nPublicat per Quico a 13:07 0 comentaris\nDe petits, ens explicaven que venia de nit, i s'emportava els nens que no es portaven bé. Ara, de gran, ja ens l'ensenyen sense dissimular. I alguns s'hi troben bé, en aquest paper. El bon José Maria Aznar ha tornat a la palestra volent espantar els seus conciutadans espanyols -sobretot- i algun catalanet de bona fe, amb el barullo autonómico i altres perills de trencadissa. Diu en Toni Soler que no cal patir, que és més una qüestió de tacticisme. O, dit d'una altra manera, que hi posen més pa que formatge. La veritat, i sense voluntat de posar-me en ingerències externes de les espanyes, a mi ja em sembla bé que aquest assessor d'Endesa els expliqui que aìxò de les autonomies és ineficaç i car. Segurament, si jo fos espanyol pensaria el mateix. Estic convençut que els està preparant perquè, un cop Catalunya i el País Basc s'independentitzin, ja no tindran cap més raó per a mantenir un sistema que només tenia una única raó en el seu origen: dissimular les altres realitats nacionals de la península. Així doncs, quan diguem adéu, Espanya, ja podran dir, tranquils, adéu al café para todos.\nPublicat per Quico a 12:53 0 comentaris\nPublicat per Quico a 12:16 0 comentaris\nPublicat per Quico a 12:16 1 comentaris\nLlegit també a La Contra, la història d'un dels fundadors de la Cooperativa de Mondragon, d'on varen sortir projectes com Eroski, Fagor, i on avui hi treballen 60.000 cooperativistes. La generació de treball des d'un punt de vista social.\nAixí, el seu primer missatge té a veure amb la mirada individualista de la nostra educació: Ens eduquen per a ser individualistes i així ens costa posar en comú. I no sabem el que ens perdem!\nEns proposa el cooperativisme com a filosofia de treball, i de vida: "cada treballador aporta el que té i rep el que necessita”. I madura: "El que és de tots no és de ningú si abans no inculques un concepte solidari de propietat”.\nPublicat per Quico a 17:57 0 comentaris\nPublicat per Quico a 18:16 0 comentaris\nPublicat per Quico a 20:12 0 comentaris\nPublicat per Quico a 21:30 3 comentaris\nAfegeixo una nova etiqueta: après, on intentaré col·locar-hi aquells articles i/o reflexions que tenen a veure més amb l'àmbit professional, i que m'aporten idees noves. (De fet, tots aquests anys he defugit explícitament els apunts sobre temes de feina. Però, com que en aquests moments em trobo refent el meu perfil laboral i cercant noves orientacions, crec que és un bon moment per anotar-hi allò que em pot semblar interessant). Així, intentaré deixar constància d'allò que algú ha estat capaç d'imaginar-se (reflexions plasmades en un blog o un llibre, la prospectiva sobre l'evolució d'un sector econòmic, la innovació en un camp concret, la creativitat com a valor, la capacitat de superació personal, etc.) i que pot servir d'inspiració a algú altre per a crear nous escenaris -personals i professionals- de futur, i que, almenys a mi, m'aporten nous punts de vista.\nPer començar, una entrevista de La (imprescindible) Contra (Què hi farem si La Vanguardia encara manté articulistes que, segons el meu criteri, valen la pena?), en aquest cas a Max Otte, pensador i economista alemany, que ens fa veure que tenim més DESinformació que mai!!\nPublicat per Quico a 14:39 0 comentaris\nDe fet, jo m'hi perdo només d'intentar comprendre'n mínimament el seu funcionament. Però no tinc clar si és el meu telèfon el que és intel·ligent -com diu avui en Leonard Beard-, o bé que ens fan creure que som nosaltres els que ja no ho som, i que depenem del tot de la tecnologia. Hauré d'aprendre a desenganxar-me.\nPublicat per Quico a 17:40 0 comentaris\nAhir en Ferreres reflectia gairebé la meva situació. (Bé, de fet, cotxe oficial no n'he tingut, jo).\nAvui he estat a l'Oficina de l'Inem i ahir a Barcelona Activa. Dues mirades ben diferents: una sobre la prestació d'ocupació i l'altra sobre com sortir-se'n. En les dues, cua llarga de gent. Però l'enfocament dels dos serveis no té gairebé res a veure. La solució a la crisi passa, indefectiblement, per generar nous llocs de treball. Ho provarem.\nPublicat per Quico a 10:20 0 comentaris


El Grup Barnils i l'Amical Wikimedia convoquen a completar el perfil de Ramon Barnils a la Viquièdia - VilaWeb\nDilluns 09.03.2015 17:50\nEl Grup Barnils i l'Amical Wikimedia convoquen a completar el perfil de Ramon Barnils a la Viquièdia\nLa jornada es farà a Catalunya Ràdio divendres, un dia abans del 14è aniversari de la mort del periodista\nEl Grup de Periodistes Ramon Barnils i l'Amical Wikimedia, amb la col·laboració de Catalunya Ràdio, duran a terme aquest divendres la Viquimarató Ramon Barnils. L'objectiu de la iniciativa és millorar la cobertura sobre Barnils a la Viquipèdia, actualitzant i renovant la seva entrada i altres articles relacionats. La Viquimarató tindrà com a punt neuràlgic la seu de Catalunya Ràdio, des de les 8 de matí i durant tot el dia, on precisament Barnils va desenvolupar gran part de la seva trajectòria periodística. Des d'allà, un equip de viquipedistes, de socis del Grup Barnils i de familiars i amics del periodista aniran actualitzant les entrades. La jornada també es podrà seguir des de les xarxes socials.\nEn el vessant radiofònic, són destacables les seves col·laboracions en programes de Catalunya Ràdio com 'El lloro, el moro, el mico i un senyor de Puerto Rico' i 'El mínim esforç'. Últimament, havia col·laborat en la tertúlia radiofònica 'Postres de músic'. El seu estil crític amb la societat dominant es va plasmar, també, en escrits als diaris Tele/Exprés, El Correo Catalán, El Món, El Be Negre, l'Avui, El Temps, el setmanari Presència i, més recentment, La Vanguardia i El Mundo. A l'Avui va ser l'impulsor, el 1987, del setmanari satíric Ahir.\nTambé va dirigir la revista de la CNT Solidaritat Obrera i va ser autor i traductor de diversos llibres, entre els quals La torna de la torna (1984), sobre l'assassinat de Salvador Puig Antich. El seu últim llibre va ser 'Història crítica del Barça' (1999).


Un dels acusats per terrorisme, Adur Ramírez, nega haver estat en el bar Koxka la nit dels fets\nRedacció 16/04/2018 - 14.35 Actualitzat 16/04/2018 - 22.42\nJokin Unamuno, Adur Ramírez i Oihan Arnanz, els tres acusats d'Altsasu que són a la presó provisional des de fa més d'un any i mig, han negat que agredissin dos guàrdies civils fora de servei i les seves parelles en la baralla al bar Koxka l'octubre del 2016.\nHo han fet aquest dilluns a l'Audiència Nacional, on ha començat el judici pels vuit joves acusats d'un presumpte delicte de terrorisme per aquests fets.\nNotícia relacionada: L'origen del cas Altsasu, els advocats ho analitzen\nUn dels principals acusats, Jokin Unamuno, només ha respost a les preguntes de la defensa. Ha admès que va entrar al bar buscant uns amics i que va reconèixer els dos guàrdia civils perquè l'havien multat dies enrere.\nResponent a les preguntes de la seva advocada ha reconegut que es va discutir amb els agents per culpa de les sancions administratives però que en cap moment els va tractar amb menyspreu i que tampoc va agredir ningú, ni va planejar res.\n- (Advocada) Va començar vostè en algun moment a colpejar amb patades o cops de puny o a empènyer el tinent o l'altra guàrdia civil que hi havia amb ell?\n- (Unamuno) No, jo no vaig colpejar ningú.\nAdur Ramírez, també en presó provisional des de fa més de 500 dies, ha assenyalat que la nit dels fets no era al bar Koxka i que l'han confós amb altres persones.\n"No vaig estar en tota la nit en aquest bar".\nSegons ha declarat, a les dues de la matinada ja era a casa, on es va trobar amb els seus pares, quan els fets van passar sobre les cinc. Ha negat, a més, ser l'organitzador de cap moviment polític.\nEl tercer dels acusats a declarar, Oihan Arnanz, com els altres dos, tampoc ha respost a les preguntes de la fiscalia ni de les acusacions. El jove ha reconegut que va anar al bar, que es va enfrontar a un dels guàrdies civils, però que no va agredir ningú. Assegura que tampoc va tenir res a veure amb la baralla que hi va haver al carrer.\n- (Advocat) Vostè quan surt entenc que ja hi ha la policia fora, ja ha ocorregut tot, ja ha arribat l'ambulància?\n- (Arnaz) Sí, sí, el cordó policial ja està establert.\n- (Advocat) I abans d'aquest moment vostè no ha sortit en cap moment?\n- (Arnaz) En cap moment.\nTots tres han negat odi o animadversió a la Guàrdia Civil, així com pertànyer activament als moviments Ande Hemendik o Ospa Eguna, que defensen la sortida de les forces de seguretat de l'Estat del País Basc i Navarra, encara que sí que han reconegut haver participat en algun acte dels mateixos.\nTambé han denunciat que no se'ls han admès testimonis, ni proves, com una gravació de mòbil i han posat en dubte les rodes de reconeixement.\nUnamuno i Ramírez s'enfronten a una petició fiscal de 50 anys de presó per quatre delictes de lesions terroristes, mentre que per a Arnanz se sol·liciten 62 anys i mig pels citats delictes més un d'amenaces terroristes.\nDenuncien un "judici polític"\nLa mare de Ramírez ha assegurat minuts abans que comencés la primera sessió de la vista oral que es tracta d'un "judici polític". Isabel Pozueta creu també que la petició de presó és "desproporcionada" per un turmell trencat, tot i que no comparteix "per res" les "baralles de bar".\n"Diem que no la compartim, que a més va ser una baralla desgraciada i també diem que la major conseqüència va ser un turmell trencat. A nosaltres se'ns ha preguntat en alguns mitjans quants morts va haver-hi... davant un turmell trencat s'està parlant de terrorisme i es fa una petició de 50 anys per als nostres fills. És una cosa desproporcionada i no té paraules".\nNotícia relacionada: La veu de les mares d'Altsasu: "Van parlar de cadells d'ETA. És una barbaritat"\nIgualment ha denunciat que "no hi ha objectivitat en el tribunal". Pozueta es refereix a la magistrada Concepción Espejel, presidenta d'aquest, de qui ha dit que té "clarament" relacions professionals amb la Guàrdia Civil.\nLes defenses dels vuit acusats van presentar fa un mes un escrit en què demanaven que s'apartés Espejel per estar casada amb un coronel de la Guàrdia Civil i per haver estat condecorada amb l'Ordre del Mèrit de l'Institut Armat. La sala va rebutjar l'acusació per extemporània.\nAmnistia Internacional, que és present al judici com a testimoni, va demanar la setmana passada que es retirés l'acusació de terrorisme contra els acusats.\nPer aquest dimarts hi ha prevista la declaració dels guàrdies civils i les seves parelles.\nTerrorisme Altsasu Judicial\nQuin és l'origen del cas Altsasu: els advocats ho analitzen\nMilers de persones omplen Pamplona per demanar justícia en el cas Altsasu\nPrimera jornada del judici d'Altsasu: declaren els acusats\nEls joves d'Altsasu neguen haver participat en la baralla ni en agressions contra guàrdies civils


Juliol de 2016 – Club Mar i Vent Canet\nEls propers 30 i 31 de Juliol de 2016 tindrà lloc al Club Mar i Vent el VII Trofeu Mar i Vent, puntuable nivell 2 per la classe patí sènior. La La inscripció serà al mateix Club Mar i Vent mitjançant pagament de 25 euros en el moment del registre de participants a l’oficina de […]\nRead More VII TROFEU MAR I VENT CANET 2016\nCRÒNICA DEL TROFEU CAÑAS 2016 Matí d’estiu amb “col.laterals” de la sardinada. La gent mandrosa va baixant, però el vent ja bufa des de fa estona. Un llevantet que vol pujar i no sabem si acabarà en garbí o en res. La gent, apunt, vol córrer, i el vent comença a fer el tonto. Ja […]\nRead More Xavier Vila guanya el Trofeu Cañas 2016\nDiumenge dia 3 de Juliol 2016 Canet finalitzaba la seva festa major i el poble es llevaba amb la resaca del Canet Rock multitudinari recodant vells temps, mentretant al cel els núbols no donaven un pronòstic clar de vent i sol però la regata estaba convocada i els patinaires del Mar i Vent anaven arribant […]\nRead More Xavier Oliver guanya el Trofeu Sant Pere 2016


El paraxocs que li van col·locar no era de segona mà com s'havia acordat | Revista | EROSKI CONSUMER\nVaig anar a un taller de reparacions perquè em posessin el paraxocs d'un desballestador. Em van donar un pressupost màxim per a la col·locació. Poc després em van dir que havien localitzat un paraxocs en condicions acceptables que repararien, la qual cosa em costaria 100 euros. Dies després em van informar que no havien pogut localitzar cap paraxocs davanter en condicions, amb la qual cosa la factura s'elevava al cost màxim (717 euros). Quines garanties tinc que la peça sigui original? Puc exigir al taller una factura de la peça que em carreguen com a nova? He de limitar-me a demanar-los els fulls de reclamacions?\nEls tallers de reparació d'automòbils estan obligats a tenir a disposició del públic justificació documental que acredite l'origen i preu dels rencavis utilitzats en les reparacions. Les peces que els tallers utilitzen en les seves reparacions han de portar fixada de manera llegible i indeleble la marca del fabricant. Aquestes obligacions dels tallers de reparació d'automòbils es recullen en el Reial Decret 1457/1986, que també obliga que tots els elements, peces o conjunts que els tallers utilitzen en les seves reparacions siguin nous i adequats al model del vehicle objecte de reparació. Hi ha una excepció: que hi hagi conformitat prèvia i per escrit del consumidor, en aquest cas podran utilitzar peces usades o no específiques del model de vehicle que s'hagi de reparar, sempre que el taller es responsabilitzi per escrit que les peces usades es troben en bon estat o que les peces no específiques permeten una adaptació amb garantia suficient en el model de vehicle que es repara.\nEn aquest cas concret caldria exigir al taller la factura desglossada i una justificació documental del preu de la peça i de la seva condició de peça nova. Si no proporcionen la dita justificació, se sol·licitarà un full de reclamacions en aquest mateix moment per a deixar-hi constància de totes les incidències. Si l'Administració considera que l'actuació del taller és constitutiva d'infracció administrativa, sancionarà el taller, si bé des de la perspectiva dels interessos particulars no s'obtindrà cap rescabalament econòmic amb una sanció administrativa. Des d'un punt de vista privat o civil, es pot portar el cotxe a un altre taller o a un pèrit perquè l'informin si la peça és o no realment nova. Si la peça és usada, es pot reclamar la diferència de preu per burofax certificat amb justificant de recepció i, en segon lloc, davant dels tribunals.


Bona nit i tapa't: I deixem d'embolicar...\nEscrit per en XeXu a les 22:09\nCarme Rosanas 13 d’octubre de 2013 a les 22:30\nJa he vist el post a c@ts i allà no m'he decidit a deixar cap comentari. Però aquí no me'n sé pas estar.\nEn primer lloc, vull dir-te que per més greu que sàpiga acabar un projecte bonic, jo també penso, prou que ho saps, ho vaig pensar ja fa dies, que el millor era aturar-me i si no deia aturar el projecte era perquè no era del tot meu, encara que li vaig sentir prou per col·laborar amb vosaltres durant força temps.\nHa estat un projecte engrescador que ha tingut la força per ficar-me en el món dels premis que mai, mai, mai no m'ha interessat. Jo no guanyaré mai cap premi al qual jo mateixa m'hagi de presentar, perquè no m'interessa. Als c@ts tot era diferent... :).\nJo que sóc força nostàlgica pel que fa a les persones, ho sóc poc pel que fa als projectes blocaires. Vaig esborrar el blog de la Maira sense cap recança, quan em va semblar que ja no es podia anar gaire més lluny i tampoc tinc gens de recança pel que fa als c@ts.\nJo també vull agrair-te a tu i als altres companys, sobre tot al Mc, la companyia, el bon rotllo, la comprensió, la bona manera de resoldre les coses que sortien, la honestedat i tot plegat. Ha estat una bona experiència.\nM'ha agradat aquest agraïment als que ens han portat problemes... és ben bé mirar-s'ho des del bon costat. I tens tota la raó.\nNo oblidaré mai les nits de les gales... m'ho passava molt i molt bé. I els llargs dies de recomptes que feien mandra, però hi havia la il·lusió i els dubtes a l'hora de votar, de tants blogs que m'agradaven i m'agraden.\nUna pila de bons records, guardats als calaixos dels somriures. Gràcies, XeXu\njpmerch 13 d’octubre de 2013 a les 22:34\nVaja, quanta retallada! Jo que pensava guanyar enguany...\nLaura T. Marcel 13 d’octubre de 2013 a les 23:25\nCrec que us mereixeu les felicitacions de tots plegats, dels qui han estat més implicats idels qui menys perquè aquestes coses requereixen un esforç i és de justicia donar les gràcies per la vostra feina i sobretot felicitar-vos per ser prou integres per fer baixar el teló quan qui l'ha engegat creu que és hora de tancar-ho. Amb el cap ben alt, el meu aplaudiment ben merescut!\nMcAbeu 14 d’octubre de 2013 a les 9:07\nN'hem parlat força tu i jo abans d'arribar aquí per tant ja saps que en penso i que estic del tot d'acord amb el que dius en aquest post. Els C@ts són un gran projecte que potser no hem sabut entre tots fer evolucionar cap on volíem i que és millor aturar ara que no permetre que se'ns mori a les mans, penso que si haguéssim deixat que això passés encara ens hauria sabut més greu.\nTambé coincideixo força amb el que diu la Carme al seu comentari. És amb vosaltres dos amb qui he compartit aquesta "feina" que s'ha fet feixuga de vegades (i no per la feina en sí sinó per aquests "disgustos" que cites) però ha estat sempre molt gratificant treballar amb vosaltres i us ho vull agrair públicament. Gràcies, CARME. Gràcies, XEXU!!.\nAnònim 14 d’octubre de 2013 a les 10:31\nAl comentari del bloc dels c@ts em remeto\nTirant lo Bloc 14 d’octubre de 2013 a les 15:10\n... doncs era una iniciativa brillant... Llàstima.\nAssumpta 14 d’octubre de 2013 a les 17:25\nEra una boníssima idea...\nEncara recordo quan vaig començar a moure'm per aquí, fa més de cinc anys, que veia que alguns blogs tenien posat un cartellet "Enganxa't a c@ts!" i jo no sabia de què anava ni què era...\nEm sap tant greu que s'acabi!... Però no puc fer-hi res, si així ho heu decidit els que fèieu la feina...\nFins a sempre, Premis C@ts!!\nAssumpta 14 d’octubre de 2013 a les 17:29\nGarbí24 14 d’octubre de 2013 a les 20:46\nla veritat és que és una llàstima que desapareixi el C@ts, pero potser encara és més trist que la gent volgués emportar-se premis fent trampes perquè això demostra que vivim en una societat que no té cura.\nDe totes maneres felicitats per tot el que vareu fer que això ningú ho pot discutir.\nAssumpta 14 d’octubre de 2013 a les 22:40\nQuina raó més gran tens, JOAN... Una cosa innocent, positiva, cultural i divertida com eren els C@ts i sempre hi havia (pocs, això sí) els que volien fer trampes.\nElfreelang 14 d’octubre de 2013 a les 21:19\nquina sorpresa....més ben mala sorpresa així de cop tinc molt temps i ara entro i em trobo que c@ts s'acaba....la veritat em sap greu que s'acabin , una molt bona idea que us devia portar moltíssima feina segur....les gales....com les enyoraré! hi havia emoció, participació, voluntat ! cert que cada vegada hi sortien espavilats(des) que miraven o be de fer trampa o aprofitar qualsevol escletxa per desvirtuar la festa...perquè c@ts era una festa, una festa blocaire de bon rotllo, de saber fer, entenc que tot en la vida té un principi i un final ....i que moltes vegades hi ha coses que es millor acabar-les a temps en ple èxit....perquè jo crec que c@ts encara era i és tot un èxit, de ganes, de participació, d'alegria....bé confio que algun dia potser c@ts o un altre projecte semblant revifarà .....mai se sap....llarga vida als c@ts hi siguin o no i felicitar-vos a tu, a la Carme i al Mac per tota la feina feta , immensa, i que mai us agrairem prou.....\nElfreelang 14 d’octubre de 2013 a les 21:21\nui amb les presses no que no tinc molt temps que en tinc poc volia dir.....bé em sap greu que acabi ...crec que encara hi havia corda per estona ...el màxim respecte per vosaltres que ho heu fet possible tot aquest temps.....i com diu l'Assumpta......i tampoc el premi a la millor iniciativa blogaire? és que ja ens sentim orfes i encara demanem....\nmaria 14 d’octubre de 2013 a les 21:58\nM'ha sabut greu. Era una bona iniciativa per conèixer blogs catalans.\nFa llàstima...bé bona sort als que ho heu fet possible.\nUnknown 14 d’octubre de 2013 a les 23:29\nBé, jo no sé de que anava el projecte però veig que ha estat molt profitós, per tu i pels demés. Potser ja havia donat tot el que podia donar...\nAssumpta 15 d’octubre de 2013 a les 23:12\nEren uns Premis als Blogs votats pels propis blogaires. Tothom hi podia participar, eren oberts a tothom... però el premi no era res material, era un logo ;-)\nHi havia moltes categories (Blog entreteniment, blog literari, blog imatge...) Durant un temps es feien propostes: Tothom podia proposar tots els blogs que volgués dins de cada categoria.\nPassat el termini, es feia recompte i els CINC blogs més proposats a cada categoria passaven a la final.\nHi havia un mes per votar... i al final es feia una Gala Virtual de lliuraments de Premis.\nEstava molt, molt bé...\nPerò, com sol passar sempre... quan un grup s'ho passa bé, quan algú té idees, quan la gent juga i participa hi sol haver dos, tres, quatre persones que critiquen, que intenten fer trampa, que ho troben tot malament... :-((\njomateixa 15 d’octubre de 2013 a les 9:43\nDoncs la veritat és que també m'has posat trista. Era un bon motiu per fer un tomp per blocs que coneixies i descobrir-ne altres molt interessants.\nÉs una pena que passin coses d'aquestes, però jo crec que aquests anys heu fet una feinada de por i per suposat molt ben feta.\nsa lluna 15 d’octubre de 2013 a les 13:52\nVaig passar per c@ts i no vaig dir res, em va envair la tristesa ...\nNomés he tingut el plaer de gaudir-ho un any, però ha estat una experiència ben bonica, les nominacions, la gala i poder conèixer nous blogs.\nEstic segura que ha estat un enorme treball per a vosaltres, una meravellosa idea, potser per això em sento trista en llegir aquest punt i final, encara que desitjo que sigui un punt i a part.\nUs vull felicitar pel vostre treball i, ja que sóc aquí, a tots els que han participat en aquest projecte. Gràcies!\nAferradetes per a tothom.\nAssumpta 15 d’octubre de 2013 a les 23:13\nSí que era maco, sí... ;-))\nAlba 15 d’octubre de 2013 a les 17:55\nOhhh!!! porto uns quants dies desconectada del món blogaire i ara arribo i em trobo això.... :( Em fa peneta!!! La veritat és que sí que devia ser una feinada de por i us felicito per tots aquests anys que ha funcionat!\nSnif! snif! Em quedaré amb el cuquet de guanyar un C@T...... :P\nGlo.Bos.blog 15 d’octubre de 2013 a les 23:07\nEm sap greu, però quan heu decidit posar fi a aquest projecte, sospesant pros i contres, és que era necessari fer-ho. :(\nI gracies per tots aquests anys en que ens heu deixat gaudir de l'interes i l'emoció dels premis c@ts!\nDaniel 16 d’octubre de 2013 a les 15:26\nOstres. Quin greu. Ja sabem que tot arriba al final un dia oaltre, però mai sembla ser un bon momnet. En tot cas gràcies per la feina feta. Si més no, sempre podre dir amb orgull que un any vaig guanyar un @cats i que va ser, potser, el premi que més il·lusió em va fer per les característiques de com estava muntat.\nXeXu 16 d’octubre de 2013 a les 23:54\nMoltes gràcies pels vostres comentaris. Sap greu que un projecte així s’acabi, sé que molts hi participàveu amb il•lusió, però no ha pogut evolucionar com tocava i més val plegar si no podem garantir que nosaltres hi posarem la mateixa il•lusió en muntar-lo. Ens queden un munt de bons records, i la porta ajustada. Qui sap si en un futur valdrà la pena reflotar els premis. De moment, deixem-ho com està.\nCarme, ets una de les persones a les que més tinc per agrair com a promotor dels premis, ja que hi has col•laborat en dues èpoques fent un bon esforç, i això no s’oblida, sempre has ajudat molt quan has estat dins, i també quan oficialment no eres administradora, però sempre en feies tant ressò com podies. Com tu, aquest projecte m’agradava perquè no penso presentar-me mai a cap premi amb el blog. Escric per mi i per a qui vulgui llegir-me, no necessito cap reconeixement, perquè el tinc amb cada comentari, amb cada conversa que tenim aquí, aquest és el premi més gran que hi pot haver. I això era c@ts, per això ens agradava tant. On diferim és en el tema de la recança, a mi sí que em dol tancar, però ja saps, s’està molt tranquil sense deixar-se les pestanyes comptant propostes, això no ho trobaré a faltar. Ei, i jo enyoro la Maira! Són part de nosaltres, Carme, jo m’aferro molt a tot plegat, i és el primer blog que tanco.\nHem viscut el projecte molt intensament en totes les seves vessants. A mi el que m’agradava realment era poder proposar i votar els meus blogs preferits, per això vaig parir aquesta idea, hi ha blogs que es mereixen veneració. Les gales, què dir? Una festa en tota regla, una feinada, però després un fart de riure. Una idea magistral de l’Estrip, no m’oblido de les aportacions de cadascú, però si em posés a agrair cada cosa no acabaríem mai. I d’en Mac ni parlo, que ja li he dit a ell tot el que havia de dir, sense paraules davant de la seva empenta i el seu compromís. En guardaré molt bon record, pel que fa a com en gaudia la gent, però també tot el que hi havia darrera, els nostres infinits mails i tota la feina feta, sempre amb la millor de les voluntats i buscant solucions més que problemes. Sou molt grans. I d’aquells que ens han portat problemes... doncs per ells farà, la meva consciència està més que tranquil•la, vam actuar sempre de la manera més honesta que va ser possible.\nGràcies a tu Carme, molt sincerament, per treballar en una cosa que no creies en realitat, tot i les bones intencions del projecte, per esforçar-t’hi, pel compromís, i per venir-nos a rescatar quan t’ho vam demanar. Hi ha coses que mai s’obliden.\nJpmerch, jo crec que aquest et tocava ja! A mi em sembla que tens els administradors entregats, no és que això et donés punts, però anima, no?\nMoltes gràcies Laura T. Certament creiem que el projecte no va a més, ens hem plantejat fer canvis, però fer-nos ho a mida per facilitar les coses feia perdre l’essència als premis, i tampoc no ho volíem. Si no hem sabut fer-ho millor, potser és moment de plegar, però estem contents del que hem fet tots aquests anys i de tota la gent que hem aconseguit moure, aquest és el gran premi que ens emportem nosaltres.\nMcAbeu, no és cap sorpresa que estiguem d'acord, perquè n'hem parlat del dret i del revés, hem valorat els pros i els contres, i la idea és la que tu dius, per deixar que el projecte se'ns mori a les mans, més val que pleguem i ens quedem amb un munt de bons records. Perquè aquests no ens els traurà ningú, tot i les males estones i la feina feta. Només per veure com gaudia la gent a les gales, la col•laboració dels presentadors, els que animaven la vetllada... ja valia la pena passar-se mig any pencant. Continua a baix\nXeXu 16 d’octubre de 2013 a les 23:55\nJa ho comentem amb la Carme, i ja li dic que a tu t'he dit personalment tot el que t'havia de dir, però tampoc vull perdre l'oportunitat de dir públicament l'immens plaer que ha estat treballar amb tu, perquè crec que has estat l'autèntic motor del projecte en els darrers anys i el meu agraïment no té límits. Em considero molt afortunat per haver compartit projecte amb tu, no és fàcil trobar gent amb el teu compromís i la teva honestedat, i a més amb una capacitat de pencar infinita. Gràcies per tot amic, ens tornarem a trobar segur.\nPons, com sempre, els motius reals no es diuen mai. Està clar que aquesta nova edició no tindria color, tu t'emportaries tots els premis, i és aquí on la fórmula falla. Com que no teníem altra manera per evitar-ho, hem decidit plegar i així no es veuran les costures al projecte. Apa corre, ves a fer un altre post per substituir el que ja tenies fet per demanar el vot.\nTirant, sempre ho he considerat una bona idea i un projecte molt maco, però potser no hem sabut fer-lo millor, a l'alçada del que aquesta idea es mereixia.\nAssumpta, quan en Mac i jo parlàvem d'anunciar la retirada, perquè vèiem que la cosa no podia seguir endavant, vam dir que tu tindries un disgust. Vaig estar a punt d'avisar-te per mail abans, mira si em sabia greu donar-te aquesta notícia. Certament, era una molt bona idea i un projecte que fèiem amb tot el nostre afecte. Cinc anys batallant i treballant força, però ha valgut la pena. És precisament per això que pleguem, perquè segurament ara ja no valdria la pena, ens hauríem de forçar per fer una nova edició, i es nota molt quan una cosa es fa per gust o es fa per obligació. En paraules d'en Mac, no volíem que el projecte se'ns mori a les mans. Vam considerar continuar només amb la iniciativa, però a mi em semblava molt poc. A més, aquest any no calia ni fer-la, estava molt clar que la proposta guanyadora seria el Blog-via, no se m'acudeix cap altre possible candidat que li pugui fer ombra. Doneu-vos per premiades, la iniciativa, amb una repercussió brutal, va ser tot un èxit i mereix molts elogis.\nA tu tenim molt per agrair-te, el teu suport, la difusió que ens has fet... moltes gràcies Assumpta per la teva ajuda i per ser sempre allà, per defensar-nos sempre. Ets el nostre agent extern!\nSr. Gasull, com que coneixes c@ts des del principi, ja saps la mentalitat dels premis, que era donar i no rebre. A nosaltres ens encantava la idea, i sabem que a la majoria de vosaltres també. Com he dit, que alguns volguessin guanyar tan desesperadament només fa que donar importància als premis, encara ens hauríem de sentir orgullosos. Encara que també t’ho pots prendre com que l’avarícia i l’egocentrisme d’alguns no té límit, però deixa que em quedi amb l’altra versió.\nElfreelang, tu eres de les més participatives, sempre proposaves un munt de blogs. Vaja, que eres de les que ens donava més feina, hahaha! Però dóna gust tenir gent com tu i molts altres que us implicàveu i participàveu en totes les fases, gala inclosa. Per això ens sap greu, efectivament sempre vam voler que fos una festa participativa i de bon rotllo, com deia més amunt, el que importava era donar, no pas rebre, i els que no ho van entendre, doncs per ells farà, si són feliços anhelant un premi, no hi podem fer res. Pot ser que siguin aquestes ànsies de guanyar el que feia que la gent no els donés suport, perquè veien com eren? Una hipòtesi que m’acabo de treure de la màniga. Nosaltres estem contents, el projecte ens ha portat més alegries que disgustos, perquè al final et quedes amb el suport de la gent, com s’ho passen de bé amb un projecte tant d’estar per casa, i també amb els agraïments, és clar, no és el que buscàvem precisament, però quan veus que t’agraeixen la feina feta i que els hagis fet gaudir, això no té preu. La porta no està tancada, com he dit, però ara no ho veiem viable, no ens quedava tanta corda com imagineu, per això tampoc considerem fer la iniciativa blogaire. Continua a baix\nXeXu 16 d’octubre de 2013 a les 23:56\nSigui com sigui, l’esperit es mantindrà, i qui sap quins projectes sortiran que puguin suplir amb escreix el buit que ara queda. Pel que fa a mi, donaré suport a qualsevol iniciativa que pretengui fomentar els blogs en català, de manera sana i altruista.\nmaria, ens acomiades com si ens haguessis de perdre de vista, hahaha. Un dels èxits que ha tingut el projecte és permetre’ns conèixer molts blogs interessants escrits en català. No sé què farem, però sempre que pugui fomentar la nostra catosfera, jo seguiré amb la nostra croada.\nLoreto, probablement havíem arribat a un punt que només podíem anar cap avall. Havia escrit una explicació breu sobre què eren els premis, però l’Assumpta se m’ha avançat i ja t’ho explica en una resposta directa, així que ja no et foto el rotllo. Hem passat molt bones estones amb aquests premis, ja veuràs que molts ens posarem nostàlgics quan en parlem.\nJomateixa, els objectius del projecte sempre han estat bons, i personalment he conegut una quantitat ingent de blogs, durant anys he estat controlant tot el que es coïa per saber si era apte per c@ts o no. Naturalment, això m’ha permès descobrir molts bons blogs, i alguns d’aquests han arribat a vosaltres també. Estic content de la feina feta, però arriba un moment que ja tot costa massa i que la fórmula s’esgota. Veurem si ens empesquem alguna cosa per seguir donant bombo als blogs escrits en català.\nSa lluna, segueixo pensant que va ser una bona idea, que el projecte era molt maco, i estic segur que a molts us sabrà greu l’aturada, perquè ho passàvem molt bé. Però en definitiva, érem pocs, en realitat, que ho vivíem plenament, no hem sabut atrapar a la gran massa, com volíem d’inici, i els defectes s’han menjat a les virtuts. Com que no pensem que puguem millorar el que hem fet fins ara, ni les ganes ni l’empenta són les mateixes, millor plegar i quedar-nos amb el bon sabor de boca de tots aquests anys, i de tota la gent que hi ha participat en un moment o altre.\nAlba, ja no per la feina que suposava, que també, sinó perquè no trobàvem la manera de millorar les coses i cada cop semblava més tancat en la participació, no podíem deixar que el projecte morís per si sol. Molts blogs mereixien un reconeixement i es quedaran sense obtenir-lo en forma de c@t, però això no vol dir que us el mereixeu menys!\nGlòria, és ben bé així com dius. Si he de ser sincer, ja vam tenir dubtes amb la cinquena edició, l’any passat, però la vam tirar endavant, entre altres coses, perquè era precisament la cinquena. Aquest cop ja no ens vèiem amb cor de mantenir el nivell ni d’arreglar els defectes, així que hem preferit aturar-ho abans que morís per si sol. Gràcies a vosaltres per la implicació i la predisposició a participar, per això ho fèiem.\nDaniel, i tant, el primer any vas guanyar una categoria que després va canviar de nom i es va integrar en una altra, així que el teu premi té molt valor, va ser gairebé exclusiu! Les coses s’acaben, ja ho sabem, però això no vol dir que no sàpiga greu. Durant anys hi hem estat posant molta il•lusió, si aquesta ja decau més val plegar abans que el projecte mori per ell mateix. Després de cinc edicions, hem decidit que sigui ara, i de moment quedarà així la cosa.\nAssumpta 17 d’octubre de 2013 a les 0:37\nSerà una cosa maca que sempre recordaré del món dels blogs :-)\nGràcies per haver-ho fet!!\nI si algun dia us hi repenseu, ja sabeu... hehehe Agent extern 007 al servei!! ;-))\nrits 17 d’octubre de 2013 a les 23:10\nArribo força tard, xò era conscient del què passava... el mateix dia 12 em vaig il·luminar i vaig mirar el c@ts aviam si anunciaveu alguna cosa... em vaig quedar sense saber què dir.\nSap greu xò entenc les vostres raons. Moltes gràcies per la feina i per les bones estones passades. Sobretot perquè era una manera de participar i fer aquesta comunitat una mica més propera.\nXeXu 18 d’octubre de 2013 a les 17:13\nAssumpta, jo també ho recordaré amb molt afecte, és un projecte molt maco que convé no oblidar, tot i que els premis no agraden a tothom, aquests eren d'una manera que trobo que resultaven poc ofensius per tothom, i a més eren de votació totalment popular, així que més democràtics no podien ser. Qui sap què passarà en un futur, el que hem de seguir fent és fomentar els blogs escrits en català. Com comentava a can Pons, sembla que la catosfera està una mica aturada, però hem de seguir fent que el català sigui un idioma potent a la xarxa.\nrits, quina vista, ja veig que no érem els únics que teníem al cap que el dia 12 d'octubre era una data assenyalada a c@ts. Crec que era un bon dia per fer l'anunci. M'agraden els projectes participatius, i quanta més gent reuneixen millor. Però c@ts em començava a semblar massa endogàmic, vam arribar prou lluny els primers anys, però ens estàvem estancant, i això els fa perdre sentit. Seguirem lluitant per fomentar la participació i els blogs escrits en català, però d'altres maneres. A veure què ens empesquem entre tots!


l’Année philologique consultable a la plataforma de Brepols | Bloc de Lletres\n← Quina versió d’un article es pot autoarxivar al repositori institucional de la UB?\nNoves sessions de presentació del fons i serveis del CRAI Biblioteca de Lletres →\nl’Année philologique consultable a la plataforma de Brepols\nPublicat el 31 Octubre 2017 per blocdelletres\nDes de principis d’octubre Brepols publishers ha esdevingut l’únic editor i distribuïdor, tant en paper com en línia, de l’Année philologique, l’obra principal de la Société Internationale de Bibliographie Classique. Així doncs la versió en línia a partir d’ara serà consultable des de la plataforma de Brepols Publishers Online que inclou també altres bases de dades com la Library of Latin Texts, International Medieval Bibliography, Database of Latin Dictionaries, etc.\nL’Année philologique, publicada per la Société Internationale de Bibliographie Classique, és una base de dades bibliogràfica especialitzada d’obres acadèmiques relacionades amb tots els aspectes de les civilitzacions grega i romana. La versió en línia conté tots el volums publicats incloent els índexs anuals començant pel volum 1 publicat el 1928.\nAquesta obra de referència dona cobertura a una gran varietat de matèries, incloent literatura grega i romana, història, art, arqueologia, filosofia, religió, mitologia, música, ciència i especialitats acadèmiques com numismàtica, papirologia i epigrafia. Els registres bibliogràfics contenen resums en llengües com l’anglès, alemany, castellà, francès o italià. Les referències dels llibres poden incloure sumaris i ressenyes.\nL’Année philologique és una base de dades internacional, no tan sols quant a l’origen de les seves publicacions sinó també per la seva producció, amb equips de França, Alemanya, Itàlia, Espanya, Suïssa i els Estats Units, col·laborant per mantenir la base de dades actualitzada.\nGuia ràpida d’ús\n860.000 entrades indexades.\nMés de 1000 revistes indexades.\nEntrades amb resums, cites de ressenyes per les monografies i sumaris pels volums editats.\nMúltiples camps de cerca: autor, títol, any de publicació, matèries, etc.\nEnllaços al text complet de llibres i articles.\nEnllaços a textos i autors de la Library of Latin Texts.\nPossibilitat d’exportar les cerques en diversos formats (EndNote, Zotero, RefWorks, MS Office Word).\nInterfícies en diverses llengües, incloent-hi el castellà.\nPròximament, disposarà d’estudis bibliomètrics per autor, revista i matèries que permetrà als usuaris examinar al detall les darreres tendències en temes clàssics, així com les característiques de les revistes (informació sobre les matèries i les èpoques que abasten), així com dades sobre els autors.\nCompatible amb OpenURL, facilitant l’enllaç directe al text complet.\nAlertes per correu electrònic.\nAquesta entrada s'ha publicat en El Recurs de la setmana, Lingüística i llengües, Literatura, Recursos electrònics, Referència i etiquetada amb bases de dades, bibliografia, grec, llatí. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


El vi és lliure de gluten? - Pregunteu a Decanter - Aprendre\nPrincipal Aprendre El vi és lliure de gluten? - pregunteu a Decanter...\nEl vi és lliure de gluten? - pregunteu a Decanter...\nLa majoria dels vins haurien de qualificar-se com a sense gluten. Crèdit: Givaga / Alamy Stock Photo\nSigui quina sigui la vostra posició sobre la difamació actual del gluten, la seva presència en aliments i begudes és un problema seriós per a milions de persones que pateixen malaltia celíaca. Preguntem als experts si hi ha algun vincle entre el gluten i el vi.\nEl gluten és una proteïna que es troba en alguns cereals i cereals, sobretot el blat. En poques paraules, el vi es classifica generalment com a lliure de gluten, perquè es produeix a partir de raïm.\nLa majoria dels vins contenen menys de 20 parts per milió de gluten, que és un requisit legal al Regne Unit i als Estats Units perquè els aliments siguin etiquetats com a lliures de gluten.\nPer sobre d’aquest nivell, els productors haurien d’alertar els amants del vi a les etiquetes de les ampolles. El gluten és un al·lergogen potencial, com els sulfits .\nL’envelliment i la multa són dos casos en què el gluten podria entrar en contacte amb el vi, però generalment no en nivells considerats perjudicials per a la majoria de persones celíaques.\nVEURE TAMBÉ: Sulfits al vi: amic o enemic?\nCom pot el gluten entrar al vi durant la criança?\nhotels rurals vinícoles sud-africans\n'El vi es podria contaminar si l'equip vitivinícola utilitza pasta a base de farina per segellar els barrils', va dir Michael Apstein, MD, professor ajudant de medicina a la Harvard Medical School i escriptor independent de vins.\nVa ser molt poc freqüent, ja que la majoria dels productors utilitzen cera de parafina per segellar els barrils, va dir.\nAletes i gluten\nEl gluten pot ficar-se al vi durant l’afinat, el procés que elimina les partícules no desitjades i ajuda a garantir que el vi sigui clar.\n'Els agents de fining més habituals del vi són la gelatina i la vinya, però òbviament això pot causar problemes amb els hostes que busquen un vi vegetarià o vegà', va dir David Lapsley, sommelier de The Taynuilt: Etive Restaurant with Rooms, a Escòcia.\n‘El gluten, que és un agent d’aclaració molt eficient, sí que té les seves limitacions. Permet vi amable per a vegetarians, però al seu torn suscita preocupació per a les persones celíaques. Podeu fer servir una centrífuga per eliminar el gluten després del procés d’aclariment, però això suposaria una despesa i la concentració de gluten en el vi després de l’aclariment està per sota dels nivells nocius. '\nTony Milanowski, professor d’elaboració de vins i d’enologia al Plumpton College del sud d’Anglaterra, va dir: ‘Amb la multa s’afegeix una varietat d’agents diferents al vi. Clàssicament, és la gelatina, per exemple.\n‘Fa un temps, la gent buscava alternatives als productes animals. Mirant les oportunitats vegetarianes, van examinar tota una sèrie d’additius diferents. Un d’ells era un agent d’aclaració a base de blat. Van comprovar que certs tipus de gluten es podrien utilitzar en la multa i podrien fer una feina raonable.\n‘Tot i això, no s’han enlairat realment a causa dels riscos associats a les intoleràncies. La major part del treball en termes d’alternatives basades en animals passa pels productes de pèsols i patates. '\nQuè passa amb les begudes a base de vi?\nA diferència del vi, no es pot estar tan segur amb els refredadors i altres begudes a base de vi, ja que poden contenir una varietat d’ingredients diferents.\nTot i això, les normes d’etiquetatge d’al·lergògens encara s’aplicarien.\nQuè passa si sóc extremadament sensible?\n'Alguns pacients amb malaltia celíaca són extremadament sensibles, fins i tot a concentracions inferiors a 20 ppm', va dir Apstein.\nAixò inclou pacients amb malaltia celíaca refractària.\n'El vi seria baix a la llista de fonts de gluten, però no hi ha res fora de la llista per a aquest petit subconjunt de pacients celíacs'.\nMés articles de Ask Decanter:\nLa política del color rosat. Crèdit: ZUMA Press Inc / Alamy Stock Photo\nEl vi rosat envelleix bé? - pregunteu a Decanter\nO només s’ha de beure jove?\nCrèdit: BSIP SA / Alamy Stock Photo\nQuant dura el vi bag-in-box? - pregunteu a Decanter\nQuant de temps es poden conservar ...?\nCrèdit: Mike Prior / Annabelle Sing / Decanter\nQuins vins negres són els millors per refredar-se? - pregunteu a Decanter\nAquests són els estils a seguir ...\nEls millors restaurants i bars de vins de Lió r nAntic Wine r n [caption id = 'attachment_297657 ' align = 'alignleft ' width = '256 '] Antic wine [ / caption] r n r nGeorges...\nVarietats de raïm de Califòrnia: per què és important el lloc...\nJefford el dilluns: vi desagradable, ciutadans estranys...\nTop 10 de cellers per visitar per a menjadors...