Des que la cacera s’ha convertit un esport ha deixat de ser una activitat noble. Ningú que mate un animal per esport fa una activitat noble, és més, la cacera per esport és un acte abominable. Més des de la invenció de les armes de foc, on un subjecte absolutament covard pot matar un gran animal sense posar en risc la seua vida ni la seua integritat física, si així fos, no ho faria.\nNo és que les armes de foc hagen convertit la cacera en un esport per se. Fins no fa molts anys hi havia gent que caçava amb escopeta d’una forma totalment respectable, amb respecte pels animals. Al meu poble hi havia un home que sempre, que eixia a la muntanya o al camp, portava l’escopeta al muscle, no tirava cap tret si no tenia la peça segura i no matava mai peces de més, només les que li calien per a menjar. Tampoc matava si preveia que la peça cauria a un lloc on no la podria arreplegar. Respectava les èpoques de cria de les perdius, per a ell matar no era cap esport. La major part de carn que havia menjat en la seua vida era carn de cacera.\nLa gent, els pobles que maten per menjar tenen un gran respecte pels animals que cacen. És més els pobles que necessitaven la cacera solien tenir els grans animals dels quals s’alimentaven com sagrats. Solien tenir ritual per atraure’ls, o una vegada morta la peça tenien ritual per mostrar respecte cap a la vida que havien tret. Eren conscients que havien de respectar tota forma de vida, no mataven més peces de les que els calien a ells i al seu poble, perquè ningú matava només per a ell. També intuïen que la natura està en un equilibri que cal respectar, i que matar per matar era trencar eixe equilibri. Sabien que ells formen part de la natura i que ells deuen respectar l’equilibri natural. De l’animal mort es tracta d’aprofitar tot: carn, pells per vestir-se, ossos per utensilis, tendons, etc., cada part de l’animal tindrà un ús.\nLa cacera com esport també naix també a l'antiguitat. En les primeres civilitzacions ja els nobles, els guerrers, de tant en tant feien partides per anar a caçar. Ells no necessitaven matar animals per menjar, però la cacera sí era un esport una part més de l’entrenament per a la guerra. Però ahí ja no era una cacera pura, ja no matava qui tenia oportunitat, qui més valent era o més coratge tenia, matava el rei o el noble que fora el cap de la partida. Els altres l’acompanyaven i el protegien, li buscaven les peces i li les deixaven preparades. El rei o el noble que feia de cap només les matava per lluir-se i per endur-se una suposada glòria. No era tan perillós com entre els que caçaven per menjar, els riscs es minimitzaven el màxim. És clar que hi havia accidents si algú s’arrimava massa a l’animal, especialment si eren animals més perillosos com óssos o lleons, però normalment miraven de matar-los de lluny, amb l’arc o amb llances que llançaven des del cavall.\nA molts pobles de l’antiguitat també s’havien de matar lleons, óssos o l’animal perillós que hi hagués a zona, això per demostrar vàlua, coratge o perquè l’esperit de l’animal passara al caçador. Però ahí el caçador no es feia protegir d’altres, no jugava amb avantatge davant l’animal, no li preparaven la peça per a ser abatuda sense risc per a la seua vida. El coratge s’havia de guanyar abatent la peça per u mateix, sense maganxes.\nAls s. XIX comença a arribar el capitalisme a la cacera. Matances bestials de tota mena d’animals comencen a tenir lloc, es venen les pells, es venen els ullals –marfil-, banyes de rinoceront... i es fan tota mena ornaments d’animals salvatges. Les matances són bestials. Tant és així que la caça “comercial” arriba a posar en perill d’extinció a nombroses espècies. Com tot el que és comercial, no té en compte res més que no siga el benefici i l’obtenció de lucre. Matar animals és una pràctica que ja no té cap més sentit que el lucre, els animals ja no són éssers vius, ja no formen part de la natura, ni de cap ecosistema, són un munt de diners i qui més mate més diners fa. Ja no hi ha respecte per res que no siguen els diners. Ni tan sols importa la carn. Es maten un munt d’animals, se’ls treu la pell, els ullals, les banyes, o el que siga, i es deixa que la resta es perda. Quilos i quilos de carn es perdran. Fins i tot el que era més sagrat, que és l’aliment, se sacrifica a l’altar del déu diners.\nL’última fase, i la més lamentable si cap, és la cacera esportiva comercial. Una vegada es prohibeixen les grans matances comercials, per posar en risc les especies. Naix una nova versió per treure diners, la matança selectiva d’animals per gent disposada a pagar un dineral. Aquesta és una mena de cacera depravada, qualsevol covard amb un rifle amb total seguretat i impunitat mata un animal perquè sí. Per plaer de matar-lo, per fer-se una foto. Un idiota vestit de camuflatge que ha matat un animal que li han assenyalat, ni tan sols a fet l’esforç de buscar la peça, ha fet un tret i ara es posa davant de la peça amb cara babau i creient-se un heroi. El respecte que tot caçador tenia pels animals morts desapareix totalment. Es fan rituals que són una paròdia i una burla, que mostren la depravació del caçador, és una burla per a tots incloent l’Esser humà.\nLa notícia de la mort del lleó que era un símbol per Zimbabwe, Cecil, ha sigut l'última mostra de l’estupidesa de la cacera esportiva comercial. Però sense eixir de l’Estat espanyol hem tingut imatges d’imbècils profunds fent-se fotos amb animals, començant pel Rei jubilat Juan Carlos Borbón, i acabant per empresaris i polítics, gent que es creu poderosa i que han demostrat no sentir gens de respecte per Éssers humans o per animals. Desgraciats que es creuen els amos del món, amb una escopeta o amb una ploma. Deixe algunes fotos per què vegeu com són, de quina mena de gent estic parlant.\nEl Rei retirat, Juan Carlos Borbón\nAntonio Roca, capo corrupte de Marbella\nRituals amb els ous d'una peça, Carlos Delgado del PP\nMinistre de Justicia amb el P$x€, Mariano Fernández Bermejo\nPolítics del PP de Castilla-La Mancha\nEtiquetas: cacera, cacera esportiva, Cecil, ritus, Zimbabwe\nCuba i EEUU estan normalitzant les seues relacions, segons he pogut llegir en la premsa. Normalitzar les seues relacions, però, es pot entendre des de dues perspectives diferents: iniciar-les des del tu a tu o retornar al señorito. Entenc que es busca la igualtat en el tracte i m’agradaria que Cuba puguera eixir-se’n de la constant crisi, ara que ni Rússia ni Venezuela estan ―econòmicament― per l’altruisme.\nA mi, deixant de banda les bondats de l’acord, el que em preocupa és el tabac i si la meua contribució a la Revolusión continuarà sent efectiva. M’agrada fumar puros cubans i els compre molt a gust. No obstant, quan entre en algun fòrum de cigarros, m’adone que el millor tabac es cultiva fora de l’illa, a Nicaragua, Honduras o, fins i tot, per Àfrica; i no ho entenc. Ara bé, si continue esbrinant per les elits fumadores, aviat descobrisc que els concursos se solen realitzar per americans, a l’Amèrica del nord.\nFumar tabac cubà, a EEUU, està prohibit perquè hi ha l’embargament. Sembla que Cohiba segella cigarros a Miami i això comporta un trencament de la norma, però ho escric sense ser-ne sabedor absolut. El tabac de l’illa, per tant, no pot oferir-se als tastadors nord-americans, ni entrar en els concursos anuals, de moment, si es fan a Nord-Amèrica. Però, una volta resolt el problema polític, als fumadors romàntics se’ns planteja un nou dilema; o dos... El tabac cubà esdevindrà el millor del món, com toca ser, amb l’augment adient dels preus i, alhora, si s’afeblix la Revolusión, no perdrem el puntet revolusionario?\nPense i repense el dilema en què ens ha ficat Raúl Castro però el perdone perquè intuïsc la bondat del nou acord. D’altra banda, em referme en el consum de tabac cubà, tenint present la contribució a la causa revolusionaria, d’una banda, i el bon gust, d’altra. I, si Honduras, Nicaragua o el país que siga opten per fer la Revolusión, intentaré duplicar el consum de puros tant com em siga possible, camaradas!\nEtiquetas: Cohiba, Cuba, EEUU, Raúl Castro, revolución cubana, tabac


San Lorenzo Agriturismo Buonconvento Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nPodere San Lorenzo 51, Buonconvento, Buonconvento, Itàlia, 53022 - Veure al mapa\nMés informació sobre San Lorenzo Agriturismo\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Buonconvento, no busqui més enllà de San Lorenzo Agriturismo. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nSan Lorenzo Agriturismo també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Buonconvento. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen habitació familiar, aparcament de cotxes, instal.lacions per a minusvàl.lids, Zones públiques amb Wi-Fi, s'admeten animals de companyia.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aparell de televisió, nevera, assecador de cabell, sala d'estar, mosquiter per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de ping pong, jardí, piscina exterior. San Lorenzo Agriturismo és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Buonconvento.


A KOPS D'STICK: EL VENDRELL PRESENTA LES SEVES PRIMERES INCORPORACIONS PER A LA PROPERA TEMPORADA\nEL VENDRELL PRESENTA LES SEVES PRIMERES INCORPORACIONS PER A LA PROPERA TEMPORADA\nLa Secció d'Hoquei del CE Vendrell ha presentat oficialment les noves incorporacions a la plantilla del primer equip per a la propera temporada, que són: el porter Guillem Fox, procedent del FC Barcelona; David Martínez, procedent del FC Barcelona, i Eloi Mitjans, procedent del Noia.\nEl president de la Secció d'Hoquei del CE Vendrell, Víctor Romagosa, ha explicat que “acabem una època i en comencem una de nova. Ens hem d'oblidar del passat i hem d'encarar el futur amb la mateixa il·lusió, tant en el primer equip com a la base”.\nL'equip de la temporada 2014-2015 serà entrenat per Pere Varias, que en les darreres temporades ha estat entrenador del CP Calafell, que tindrà a Dani Fernández com a preparador físic.\nL'entrenador Pere Varias ha explicat que “venir al Vendrell és un repte que il·lusiona i estic convençut que l'equip donarà un bon rendiment. Partit a partit, tenim plantilla per poder competir contra qualsevol equip. Vinc a treballar per deixar el nom del Vendrell al més amunt possible i la meva aspiració màxima és que aquest club continuï sumant èxits esportius. Personalment, vinc a créixer com a entrenador. Pel que fa a la base, incorporarem dos o tres jugadors juvenils/júniors als entrenaments del primer equip i en funció del rival s'aniran fent convocatòries d'algun jugador”.\nPel que fa als jugadors, Eloi Mitjans ha dit que “he fet el pas de canvi de club per cercar nous reptes i noves maneres de jugar per millorar com jugador, i el meu objectiu és aportar el màxim per aconseguir èxits esportius”. David Martínez ha explicat que “no vaig tenir cap dubte d'escollir el Vendrell per jugar la meva primera temporada a l'OK Lliga, i espero aportar el seu granet de sorra perquè el Club continuï creixent”. I Guillem Fox ha agraït la confiança del Vendrell pels jugadors joves i s'ha definit com un porter de caràcter “que em creixo en moments complicats del partit”.\nPublicat per Cròniques des de l'exili a 21:44


"Només el poble guineà amb plena autonomia pot decidir el seu camí i sacsejar la xacra de la corrupció" - directa.cat\nJuan Tomás Ávila Laurel, escriptor equatoguineà\n"Només el poble guineà amb plena autonomia pot decidir el seu camí i sacsejar la xacra de la corrupció"\nFotografies Victor Serri Text Clara Asín Colombine_9\nPoesia, teatre, novel·la, assaig… l’obra de Juan Tomás Ávila Laurel, escriptor i activista equatoguineà refugiat a Catalunya des de 2011, és immensa a la vegada que discreta. Aquesta discreció és fruit de l’opacitat en la qual està immers el seu país d’origen i la invisibilitat a la qual el relega el sector cultural de la seva antiga colònia: l’Estat espanyol. Aquest dimecres 13 de novembre al Festival l’Alternativa s’estrena L’escriptor d’un país sense llibreries, una peça documental dirigida per Marc Serena que ens presenta un país amb una petjada colonial gravada a foc, un règim dictatorial hereu del Franquisme, un país on la cultura és bloquejada perquè no aflori la dissidència i que quan aquesta s’expressa és fortament reprimida. Juan Tomás Ávila Laurel és el vehicle narratiu d’aquesta història de la qual sovint ningú vol fer memòria.\nCom va sorgir la idea de fer un documental sobre Guinea Equatorial, centrat en la teva figura com escriptor i activista refugiat?\nMarc, director del documental, ja tenia coneixement sobre Guinea Equatorial perquè hi havia intentat anar alguna vegada, també coneixia Nigèria, un país amb dinàmiques similars a les de Guinea, tot i que crec que són una mica més exagerades. Ell volia aprofundir més en Guinea Equatorial i jo havia sigut una persona amb certa notorietat després de fer la vaga de fam el 2011. Aquesta vaga de fam la vaig començar quan José Bono, president del Congrés dels Diputats de l’Estat espanyol, va fer una visita institucional al govern d’Obiang. Jo era idoni per a convertir-me en el vehicle d’aquesta història, estic refugiat aquí a Catalunya, però puc anar de tant en tant a Guinea. Volíem parlar sobre què és Guinea Equatorial, del seu passat i del seu present.\nAl documental, i també als teus llibres, mostres la petjada colonial que va deixar l’Estat espanyol a Guinea Equatorial. Això es tradueix en diferents àmbits, però un molt important és la cultura: es manté la llengua, els costums… Com s’ha sustentat i consolidat aquesta petjada?\nHi ha una dita que diu: “Deu els cria i ells s’ajunten”. Això se li dóna molt bé al poder, per més abominable que sigui un tirà, té amics sempre a l’estranger. Guinea Equatorial té recursos i això suposa que hi ha països interessats en Guinea, i gent que es fa propera al Dictador [Teodoro Obiang] per lucrar-se. La petjada que va deixar la colonització és total, no es pot mesurar. Les marques d’un Estat dictatorial com va ser la dictadura Franquista van influir moltíssim, totes les petjades són perennes. La transferència de poder de les persones espanyoles a les persones guineanes va ser relativament fa poc, i no va donar temps a crear “unes formes” o “unes lleis” o “unes formes estètiques” guineanes, ni africanes. Tampoc va produir-se una transformació en la relació amb la casta eclesial, vells coneguts del Franquisme. Un percentatge molt gran dels guineans són catòlics, però fa poc està pegant fort l’evangelisme. La religió, part de la cultura, és un llegat colonial que té una presència enorme en Guinea i és intocable, segueixen havent-hi processons, ofrenes, i tota la parafernàlia que l’envolta. La gent diu que el poder ve de Déu i no només les persones amb poder creuen d’aquesta manera per seguir reproduint les lògiques del poder, també persones pobres que cerquen la salvació. En definitiva, les formes de relació que va deixar el colonialisme segueixen sent totalment actuals a Guinea Equatorial.\n“A l’escola ens castigaven si parlàvem en la nostra llengua, en el meu cas l’annovonès. El mestre era l’única persona que sabia parlar espanyol, fora d’aquest horari nosaltres no el parlàvem” |Victor Serri\nEl poder i la religió estan intrínsecament lligats al país segons ens expliques. A un article de Frontera D anomenat: “Guineanos, Dios y el cielo“, expliques com el poble guineà obvia -manipulat pel poder- la manca d’infraestructures sanitàries o com elits de l’exercit reforcen la idea de Déu com a salvador. A Guinea hi ha persones, grups o activistes, que reivindiquen la cultura precolonial i les creences anteriors?\nLa cultura precolonial no es veu, la gent no fa gala d’això, són formes de relació construïdes a través dels costums de les comunitats, no entra en conflicte amb el catolicisme, ni amb la colònia, perquè hi ha persones que practiquen ambdues. Per exemple, ara les persones fan ofrenes i regals esperant guanyar-se el cel, això és après totalment de la religió catòlica. El general que comentava a l’article que va donar diners a esglésies quan va morir, ho va fer per tenir molts responsoris. Aquest general va ser ministre de cultura, amb això et pots imaginar quanta gent es gasta diners o segueix la religió catòlica amb fanatisme.\nAl documental expliques com funcionaven les escoles a Guinea sota el mandat colonial espanyol. Eren escoles franquistes. Com aculturitzaven a la canalla?\nNo hi havia llar d’infants, quan tenies 7 anys et tocava anar a escola, i si no sabien quina edat tenies et mesuraven amb un nivell a la porta de casa. A l’escola ens castigaven si parlàvem en la nostra llengua, en el meu cas l’annovonès. El mestre era l’única persona que sabia parlar espanyol, fora d’aquest horari nosaltres no el parlàvem. Si per remota casualitat parlaves en la teva llengua, et castigaven i ho veiem normal. Llavors, ens pegaven molt. Una persona em va preguntar si em van quedar seqüeles d’aquestes agressions, però en aquella època el mestre era com una autoritat, els pares i mares avalaven això. Si els nens patien un castic a l’escola, tenien un segon castic a casa. S’ha deixat un sistema educatiu colonial en el qual el mestre és una autoritat innegable, és una manera de transmetre a la resta de persones que aquestes figures són inqüestionables, és impossible que es pugui parlar de democràcia perquè la gent s’ha educat en la idea que el poder ve de Déu i de les institucions com l’escola, que van crear-se al colonialisme, i reforcen sistemàticament aquesta idea de Déu i d’autoritat.\nCom va ser la transició a Guinea Equatorial després de la Independència del 1968? Va haver-hi grups nacionalistes que van reivindicar-se com a altres indrets del continent africà?\n“El que ens va faltar als guineans va ser una intel·ligència per combinar els sabers ancestrals i el llegat ‘bo’ del colonialisme”\nPer començar a parlar de la transició en Guinea, hem de parlar de com es va gestar Guinea des de l’òptica colonial. Des del punt de vista geogràfic, Guinea és un arxipèlag, la meva illa, per exemple, està lluny de l’illa on està Malabo. Sense la colonització La Guinea entesa com a Guinea actual no existiria, el fet colonial va posar en contacte molts pobles. La colònia va conformar un nou poble amb regles comunes, es va deixar per a la Història un país nou anomenat Guinea Equatorial. Al primer president, Francisco Macías Nguema, li va donar un rampell que consistia a recuperar l’esperit precolonial, però és que s’ha d’entendre que Guinea Equatorial no existia abans de la colonització, estava composta per pobles, comunitats, ètnies. Macías va ser una persona que va tenir molta por en governar un Estat desconegut, va intentar que la gent tornés a les seves arrels africanes en certa manera, però això era impossible si no es desmuntava el territori com l’havia entès la colònia. A Guinea va haver-hi presència francesa, holandesa, portuguesa… i totes aquestes colònies han deixat la seva presència de manera més o menys discreta. Els guineans tenien estructures d’Estat, però Macías va destruir el llegat colonial només en l’aparença d’identitat nacional, les dinàmiques repressives van romandre. El que ens va faltar als guineans va ser una intel·ligència per combinar els sabers ancestrals i el llegat “bo” del colonialisme.\nCom va romandre el president Obiang 40 anys al poder?\nObiang va donar un cop d’Estat al seu oncle, Francisco Macías, a qui va executar després, i ara per ara està delicat de salut, però ja té tot lligat: li deixarà el poder al seu fill Teodorín Obiang. Obiang està al poder perquè el traspàs del poder de la dictadura franquista va deixar una manera de fer, ell és un dictador, no van trobar necessari que es canviés la dinàmica del poder, i la gent s’ha acostumat. Quan parlem del poder que hi ha a Guinea, hem de parlar del poder que hi havia a Espanya, sobretot els últims anys del franquisme. Macías va ser escollit en unes eleccions, però ell es declarava franquista, tothom ho sentia així… no és estrany que actuessin de manera similar. La societat civil guineana no es rebel·la contra el Govern perquè ha sigut castigada, la repressió va ser tal que avui en dia hi ha molta gent que és incapaç de parlar. Els guineans que viuen a Espanya tenen por a parlar perquè saben que els hi pot passar alguna cosa als familiars o coneguts que tenen a Guinea. El terror que es va viure durant el Govern de Macías encara està vigent. També Obiang té molt bones relacions internacionals, recursos i diners per pagar voluntats, per tant la forma de govern del president actual prospera, i aquestes relacions lligades al record de les tortures i repressió del govern de Macías bloqueja la dissidència. Passarà molt temps fins que la gent comenci a reclamar noves formes de governar.\nEn el teu cas has sigut perseguit per la teva dissidència durant el govern d’Obiang. Com has viscut aquests anys?\nQuan una persona escriu pot ser creador de mons diversos o cronista de mons actuals. Si jo narrés els detalls del món actual, seria molt dolent que no estigués mirant la realitat. El primer que vaig fer va ser escriure i per escriure s’ha de mirar, i si es mira, no pots tancar els ulls a la realitat que tens davant. No pot ser que tu sàpigues, com escriptor, que la teva paraula pot arribar a molta gent i obviar el patiment de la teva comunitat. És una premissa que tot escriptor ha d’assumir. Què pot fer un escriptor si els seus potencials lectors estan passant la de Caín? Si els hi estan torturant? És una obligació.\nEl que no podem permetre és que els únics nuclis culturals siguin estrangers i no siguin guineans |Victor Serri\nUna companya teva al documental comenta que la gent no té accés a la cultura (quan es va gravar no hi havia cap llibreria a Guinea) i diu que la gent té altres preocupacions vitals. Com s’informa la gent a Guinea sent un dels països amb més control de xarxes socials i opacitat a internet?\nJo de tant en tant vaig a Guinea, com he comentat, i el 2013 vaig anar amb el meu ordinador i em van instal·lar un programa per evadir les traves del poder. Si vols entrar a Facebook o a alguna pàgina crítica amb el règim, la majoria de vegades no pots. Segons quin és el calendari polític bloquegen les xarxes socials. Pel que fa a les biblioteques o espais on poder consumir cultura, no recordo cap lloc durant el meu batxiller o la meva època d’estudiant per trobar llibres. Vaig iniciar-me en la lectura amb un missal i unes enciclopèdies que tenia a casa. La gent té molts compromisos i moltes necessitats per sobreviure i la lectura ha estat prescindible. Avui en dia la gent té necessitat de lectura, però durant molt de temps els poderosos ens van fer creure que la lectura era cosa de blancs. A l’elit que està al poder ja li va bé que la gent no llegeixi, així no es critica la seva gestió i els seus crims. Guinea Equatorial és un país on un analfabet pot arribar a ser ministre, hi ha molts casos de generals que no han anat ni tan sols a l’escola. El poble guineà té moltes ganes d’accedir a la cultura, ara mateix hi ha dos centres culturals espanyols, un a Bata i un altre a Malabo, on podem trobar llibres i activitats culturals. El que no podem permetre és que els únics nuclis culturals siguin estrangers i no siguin guineans, així no podem reivindicar la nostra cultura. La cooperació espanyola a través dels centres culturals fa el seu paper, però no és suficient. Necessitem incentius a la lectura, necessitem llibres a Guinea\nEn cultura no hi ha inversions, però en la indústria del totxo hi ha moltíssima. Com s’explica això?\nAquests senyors han governat amb complexos, han estat pendents sempre de la caritat internacional i quan va arribar l’època de l’auge del petroli van sacsejar-se la vergonya construint edificis i monuments, però no van dedicar-se a mantenir els serveis fonamentals: sanitat o educació. A més, aquestes persones són les mateixes que munten les empreses de construcció i per tant s’enduen comissions i es beneficien d’aquesta indústria. També són les persones que tenen les signatures perquè empreses internacionals puguin construir al país. Ara mateix molts científics estan avisant que els combustibles fòssils, com el petroli, estan esgotant-se a gran velocitat. Per a Guinea Equatorial el petroli suposa una de les principals fonts d’ingressos. Hem d’imaginar Guinea com un formatge d’aquests que tenen molts forats i per aquests forats del formatge s’escapen tots els diners. La corrupció a Guinea és tal que és impossible que aquesta riquesa reverteixi en la societat de manera igualitària. Les elits es mantenen gràcies als diners líquids del petroli. Guinea té relació amb els Estats Units, França o Espanya, i fa intercanvis comercials, però tots els diners de Guinea acaben a paradisos fiscals.\nQuin paper podrien tenir els organismes internacionals per denunciar les pràctiques de Guinea, tant en corrupció com en tortures o vulneracions de drets?\n“Els països del nord global són els que decideixen que un vaixell ple de persones al mig del mar s’enfonsi”\nL’autoritat moral és molt dubtosa. Imagina’t a l’Estat espanyol cridant l’atenció a Guinea per corrupció. La gent hauria de reflexionar sobre la barra que tenen els membres de l’ONU quan gestionen els interessos del poder i de la democràcia. Els països amb dret a veto tenen líders intocables i això perjudica els països petits com a Guinea. La manera d’actuar d’aquests presidents és molt descarada i nosaltres ja ens hem desenganyat amb l’ONU, veuen la palla en l’ull aliè sempre. Només el poble guineà amb plena autonomia pot decidir el seu camí i sacsejar la xacra de la corrupció. Els països petits com Guinea Equatorial han de trobar aliances fora de l’Agenda Global dels poderosos, perquè els seus interessos no tenen res a veure amb els interessos de França, Rússia o Espanya. Et posaré un exemple: la majoria d’africans no reconeixen el seu estat actual amb la resta d’africans que migren i moren en els deserts i en les fronteres, per què? Bé, en el corrent de pensament d’Occident fa temps que hi ha la idea que el món està superpoblat, no faran una guerra, però faran tot el possible perquè tothom es mori pel seu compte. Els països del nord global són els que decideixen que un vaixell ple de persones al mig del mar s’enfonsi.\n“No escric sobre el patiment, escric sobre persones que comparteixen una quotidianitat, riuen, conversen i esperen, és un homenatge a tots els africans. Per a mi, el Gurugu és un espai de dignitat” |Victor Serri\nEl teu últim llibre The Gurugu Pledge parles d’aquestes persones africanes que es reuneixen a una muntanya del Marroc abans d’intentar fer el pas d’entrar a Europa\nSí, vaig escriure sobre la gent d’aquesta muntanya perquè aquella muntanya representa una cruïlla d’Àfrica. No escric sobre el patiment, escric sobre persones que comparteixen una quotidianitat, riuen, conversen i esperen, és un homenatge a tots els africans. Per a mi, el Gurugu és un espai de dignitat.\nQuin paper juga el racisme institucional en la configuració d’aquestes fronteres?\nTots els països del món són racistes, per tant les seves fronteres també ho són. Quan vaig a les escoles a donar xerrades els explico que el colonialisme és racista, que els països colonialistes quan van colonitzar no ho van fer pel bé d’aquests països, es van creure superiors. Primer van escriure els escrits racistes i després feien tot el possible perquè el que trobessin s’ajustés al que trobaven. I quan no trobaven els plantejaments racistes que havien escrit, se’ls inventaven. Els colonialistes van intentar per tots els mitjans que la gent no aprengués perquè és més fàcil tenir a un poble controlat en la ignorància. Els migrants han de saber quan migren que aquí hi ha pocs braços oberts i que Europa és racista. Els guineans fa més de 60 anys que es relacionen amb l’Estat espanyol, hi ha moltes persones nascudes a Espanya d’ascendència guineana. Com és possible que cap d’aquestes persones hagi arribat a llocs de poder? Hi ha un interès clar que impedeix que aquestes persones progressin en la vida.\nQuin impacte esperes del documental?\nJa estic descregut, però el que podem aconseguir és que la gent sàpiga més sobre el llegat colonial a Guinea i que es pregunti perquè no s’ensenya aquest llegat colonial a les escoles, perquè la història de Guinea Equatorial s’ha silenciat. Sempre dic, no s’estima el que no es coneix… bé, no és casualitat que no es parli de Guinea. Amb el nostre documental volem mostrar la connexió de Guinea i l’Estat espanyol i reconèixer l’estatus dels guineans a l’Estat espanyol.\nÀfrica colonialisme Estat espanyol Franquisme Guinea Equatorial Juan Tomàs Avila Laurel Narrativa Teodoro Obiang\n« Què hi trobem, a la ‘Directa’ 488?\n“Se separa jeràrquicament les dones que fan la teoria i les que la duen a la pràctica” »


Tots els nostres productes són ecològics, naturalment!\nLlet fresca, iogurts naturals, formatges artesans\ni xocolata desfeta tradicional\nProductes 100% naturals i ecològics\nSense conservants, colorants ni additius\namb llet de vaca eco\nEl iogurt artesà de Can Robert és un producte làctic de consistència cremosa que s’obté, de forma artesanal, a partir de la fermentació de llet de vaca ecològica. És natural i sense sucre. No porta conservants, colorants, ni additius.\nEl nostre Petit Floquet de vaca és un formatge elaborat 100% de forma artesanal, amb llet fresca de vaca ecològica pasteuritzada. Es tracta d’una quallada làctica i escorça natural. La seva maduració és d’entre 8 i 16 dies.\nLa llet és totalment ecològica de vaca i només la pasteuritzem a 80º sense homogeneïtzar (nosaltres només fem servir el tractament menys agressiu a la llet). La llet t’arriba envasada en ampolla de vidre reutilitzable.\nEl iogurt artesà de Can Robert és un producte làctic de consistència cremosa que s’obté, de forma artesanal, a partir de la fermentació de llet de cabra ecològica. És natural i sense sucre. No porta conservants, colorants ni additius.\nFormatge amb llet de cabra eco\nEl nostre Petit Floquet de cabra és un formatge elaborat 100% de forma artesanal, amb llet fresca de cabra ecològica pasteuritzada. Es tracta d’una quallada làctica i escorça natural. La seva maduració és d’entre 8 i 16 dies.\nLa llet és totalment ecològica de cabra i només la pasteuritzem a 80º sense homogeneïtzar (nosaltres només fem servir el tractament menys agressiu a la llet). La llet t’arriba envasada en ampolla de vidre reutilitzable\nA partir d’ara, les comàndes les rebreu amb l’empresa Sang Catalana, i la informació respecte als dies d’entrega la trobareu aquí.\nPer cada sis ampolles buides de la nostra llet o xocolata desfeta que ens tornis et regalem un iogurt.\nLot familiar de vaca\n52,00 € 49,40 € IVA inclòs Afegeix a la cistella\nLot 1: 20 iogurts de vaca\nLot 2: 30 iogurts de vaca\nLot 3: 16 iogurts de vaca + 2 formatges de vaca\nLot 4: 12 iogurts de vaca + 4 formatges de vaca\nLot 5: 10 iogurts de vaca + 2 formatges de vaca + 2 ampolles de llet de vaca\nLot 6: 4 ampolles de llet de vaca + 4 formatges de vaca\nLot 7: 12 iogurts de vaca + 4 ampolles de llet de vaca\nLot Maridatge Misteriós amb formatge de vaca\nLot Gourmand amb iogurt de vaca\nGavanenc de cabra\n4,00 € IVA inclòs Afegeix a la cistella\nPetit Floquet de cabra\nIogurt de vaca\nPetit Floquet de vaca\nNou distribuidor Oficial: Sang Catalana\nVisita comentada a l’obrador de formatges artesans de Can Robert, a Gavà\n25 de juny de 2022\tNo hi ha comentaris\n23 de juny de 2022\tNo hi ha comentaris


SOBIRANIA I PODER: Un triomf de la renovació a França\nUn triomf de la renovació a França\nFrança ha passat pàgina. Amb els resultats d'ahir França inicia el que hauria de ser un camí cap a la normalització política, reduint l'espai electoral dels extrems i apostant per dues alternatives fortes amb vocació de govern.\nDes de fa més de 25 anys tots els governs han perdut les eleccions. Sempre s'ha votat contra el govern, com un vot de càstig. I s'ha votat de forma fragmentada, excessivament fragmentada. La dreta republicana va anar perdent vots progressivament cap a la dreta nacional. I l'esquerra socialista cap a l'extrema esquerra i d'altres opcions minoritàries.\nEl 21 d'abril de 2002 això es va portar a l'extrem. En aquella elecció, l'extrema dreta va aconseguir un 20% dels vots, sis milions. I les esquerres a l'esquerra dels socialistes, un altre 20%, més de sis milions. La fragmentació va arribar al paroxisme, en una elecció que fins a deu candidats, deu!, van superar el milió de vots. (Després de Chirac, Le Pen i Jospin, 1.9 per Bayrou, 1.6 per Arlette, 1.5 per Chevenement i Noël Mamère, 1.2 per Besancenot i St Josse, 1.1 per Alain Madelain...)\nAhir, en canvi, només cinc candidats van superar la barrera del milió (Sarkozy 11.3, Royal 9.4, Bayrou 6.7, Le Pen 3.8, Besancenot 1.5). I això en un context d'augment de la participació i del vot global en gairebé 8 milions (28.5 milions l'any 2002, 36.4 el 2007). Però el que és més important: tant Sarkozy com Royal han gairebé doblat els vots absoluts de Chirac i Jospin l'any 2002, i Le Pen ha perdut un milió de vots. Sarkozy i Royal se situen en el nivell de vot d'una opció de govern, entorn als deu milions. Un nivell necessari per construir un projecte de país des d'una sòlida base electoral.\nAra és l'hora, doncs, de construir les alternatives. L'alternativa de dretes és ben clara, al voltant de la UMP i del seu líder indiscutible Nicolas Sarkozy, que ha aconseguit fer una nova síntesi entre dreta nacional i dreta republicana, amb l'objectiu de convertir la UMP en el gran partit de la dreta francesa, a l'estil del Partit Popular espanyol.\nL'alternativa d'esquerres, en canvi, encara s'ha de construir. Ségolène Royal n'és la líder natural després d'aconseguir el millor resultat d'un socialista a la primera volta des dels temps de François Mitterrand. Però hi ha molta feina a fer. Necessita més de vuit o nou milions de vots, i per aconseguir-los haurà de mirar tant a l'esquerra com al centre. A la seva esquerra només hi ha uns quatre milons de vots, i molt fragmentats. Al centre, en canvi, hi ha l'electorat Bayrou. Si Ségolène Royal vol governar França ho haurà de fer des del centre-esquerra i reconstruint l'espai al voltant d'un nou PS. Si no ho fa, i deixa que Bayrou es reincorpori a la nova majoria governamental al voltant de Sarkozy, l'esquerra francesa iniciarà una llarga travessia del desert. Esperem que no sigui així.\nPublicat per Albert Aixalà i Blanch a 11:19 a. m.\nUna oportunitat perduda?\nNihil humani alienum a me est


Que anem justos d’idees? – No cal que en facis gaire cas\nQue anem justos d’idees?\nA finals de l’any passat, el president Mas va pronunciar una conferència per exposar el seu full de ruta cap a la independència, durant la qual va parlar d’una llista unitària, sense sigles de partits, per aconseguir un Parlament clarament independentista que pogués encarar amb èxit la darrera fase del procés constituent d’un nou estat.\nAl cap de quatre dies, va començar un penós rosari de conferències i similars de la resta de formacions explicant els respectius fulls de ruta i carregant contra la llista unitària per allò que les diferents sensibilitats se sentirien més còmodes sota l’empara de sigles conegudes i afins.\nPerò vet aquí que ara arriba l’hora de la veritat i, segons sembla, el president presentarà una llista per anar a les eleccions sense el paraigua de Convergència (ni d’Unió, evidentment), amb voluntat de sumar persones i personatges independents. No ha calgut que passi gaire temps perquè ERC plantegi una proposta igual, però des de les esquerres. I per reblar el clau, el que queda de la Unió de Duran, ja parla d’una altra llista entre ells, PSC i IU per la tercera via. Ara sembla que tothom corre a unificar llistes i esborrar sigles.\nQue no havíem quedat que les sigles dels partits tradicionals donaven seguretat i confiança als electors? Doncs es veu que potser no tanta, i que comença a ser hora d’amagar les sigles, pel motiu que sigui (per vergonya, potser? Al cap i a la fi, tothom té un passat). De tota manera, no ens equivoquem, caldrà veure quins noms apareixen a cada llista per valorar si tot plegat és només una maniobra per donar una falsa imatge de renovació, o si realment és el principi d’una apertura cap a la societat no militant de cap partit per entri, amb tota la seva capacitat, en l’activitat política.\nPersonalment, tinc els meus dubtes, atès el menyspreu absolut que tots els partits (amb major o menor grau) han demostrat cap a tothom que no tenen afiliat o prou identificat. M’agradaria molt que aquest sectarisme també anés sent història, perquè guanyaríem molt tots plegats. De moment, però, només veig poca imaginació i, com deia la cançó, follow the leader, leader, leader. Res de nou.\nPosted by joanjo at 6:37\nMassa tòpics Estiu


Tusk proposa una pròrroga «flexible» de 12 mesos amb la possibilitat d'escurçar-la si el parlament britànic aprova l'Acord de Retirada abans\nActualitzada 05/04/2019 a les 10:59\nLa primera ministra britànica Theresa May ha demanat a la Unió Europea un segon ajornament del Brexit fins al 30 de juny. En una carta oficial al president del Consell Europeu, on seuen els caps d'estat i de govern de la UE, la líder tory ha proposat «acordar un calendari» que «permeti al Regne Unit sortir del bloc abans del 23 de maig» si el parlament ratifica a temps de l'Acord de Retirada. May està mantenint converses amb el líder de l'oposició, el laborista Jeremy Corbyn, per intentar pactar un acord sobre el Brexit i superar l'actual «impàs». Per la seva banda, el president del Consell Europeu, Donald Tusk té la intenció de proposar als 27 governs de la UE que concedeixin una pròrroga «flexible» de 12 mesos a Londres amb la possibilitat d'escurçar-la si el parlament britànic aprova l'Acord de Retirada abans, segons ha publicat la BBC.\nAixí, May ha proposat en la seva carta que si el parlament britànic aprova l'Acord de Retirada abans del 23 de maig, Londres «cancel·larà les eleccions europees». Tanmateix, si veu que això «no és possible» el govern de May s'ha compromès a «fer les preparacions necessàries per celebrar-les».\nComenta el contingut : May demana a la UE un segon ajornament del Brexit fins al 30 de juny


Actualització: Canvis de circulació al poble de Santa Eulària des Riu amb motiu de les obres d'Isidor Macabich\nActualització: Canvis de circulació al poble de Santa Eulària des Riu amb motiu de les obres d'Isidor Macabich\nL'Ajuntament de Santa Eulària des Riu informa que, a partir del dilluns 12 de març, es produiran modificacions a la circulació rodada dins del poble de Santa Eulària des Riu. Aquests canvis tenen com a objecte seguir amb l'execució de les obres de peatonalització i millora del carrer d'Isidor Macabich i tenen una durada prevista de tres setmanes.\nLa principal modificació serà la prohibició temporal del pas de vehicles a un tram del carrer Sant Jaume i, més concretament, entre les interseccions d'aquesta via amb les de Sant Llorenç i de Rodríguez de Valcárcel. Aquesta prohibició estarà vigent per a tots els usuaris. En canvi, pels autobusos i pels vehicles de més de 10 metres de llarg, la zona vedada arribarà fins a Marià Riquer Wallis.\nPer a facilitar el trànsit a la part baixa de la població, al mateix temps que es tanca el carrer Sant Jaume es torna a obrir el tram del carrer Sant Joan que romanía tancat. Ho farà en sentit sortida cap a s'Alamera, el contrari al seu habitual. Aquesta inversió del sentit arribarà fins a la cruïlla amb Rodríguez de Valcárcel, des d'on es podrà arribar al carrer de la Mar i des d'allà fins a s'Alamera i carrer Sant Jaume..\nCom sempre, el Consistori vol demanar excuses per les molèsties que es puguin produir i, sobretot, vol demanar a tots els usuaris de les vies afectades que extremin les precaucions i que estiguin atents a la senyalització temporal per tal d'evitar situacions de risc.


El Govern aporta 5 MEUR al Mobile World Congress - MésEconomia\nEl Govern aporta 5 MEUR al Mobile World Congress\nLa Generalitat hi participarà amb un pavelló que allotjarà una seixantena d'empreses\nEl Govern ha autoritzat el Departament de Polítiques Digitals i Administració Pública a fer l’aportació anual de 5 milions d’euros a la Fundació Barcelona Mobile World Capital per a la celebració del Mobile World Congress (MWC) 2021, que tindrà lloc un any més a Barcelona del 28 de juny a l’1 de juliol. El MWC, amb seu a Barcelona des del 2006 i que ha prorrogat fins al 2024 el seu compromís amb la capital catalana, és l’esdeveniment tecnològic i de negocis més important del món i genera un impacte de gairebé 500 milions d’euros en l’economia i desenes de milers de llocs de treball, a més de situar Catalunya a l’avantguarda de les tecnologies digitals avançades.\nTot i el degoteig de baixes a l’edició d’enguany, la consellera de Presidència, Meritxell Budó, ha assegurat que la celebració del certamen està “garantida”. La també portaveu del Govern ha reconegut que el congrés se celebrarà amb menys empreses de les habituals, però ha recordat que un 50% de les companyies ja han confirmat la seva assistència. En l’edició d’enguany del MWC Barcelona, la Generalitat de Catalunya hi participarà amb una nova ubicació i un nou pavelló que allotjarà una seixantena d’empreses i centres tecnològics catalans, a més del Brokerage Event per fer reunions de negocis internacionals i una zona de demostració per mostrar alguns dels projectes més innovadors dins de l’estratègia digital del Govern.\nA més de la celebració del MWC, l’aportació anual de 5 milions d’euros a la Fundació Barcelona Mobile World Capital té per objecte el desplegament del programa d’actuacions en l’àmbit digital durant tot l’any per impulsar la transformació digital al país, captar talent i inversions i posicionar Barcelona i Catalunya com un dels principals hubs tecnològics del món. En aquest sentit, les principals iniciatives d’aquest programa són el 5G Barcelona, el Barcelona Digital Tallent, el Digital Future Society (DFS), la Mobile Week i The Collider.\n5G Barcelona té l’objectiu de posicionar Barcelona com a laboratori neutral i hub 5G d’innovació digital al sud d’Europa on qualsevol agent pugui dissenyar, desenvolupar i testar serveis o aplicacions, implementades mitjançant tecnologies 5G. En segon lloc, el Barcelona Digital Talent busca coordinar i promoure iniciatives per atraure talent local i internacional al sector TIC, fomentar la reorientació professional cap a les carreres digitals i generar vocacions TIC. Pel que fa el Digital Future Society (DFS) és un ‘think tank’ global que connecta experts, responsables polítics, organitzacions cíviques i emprenedors amb la missió d’entendre i comprometre’s amb els desafiaments legals i ètics i les oportunitats de transformació digital.\nEn quart lloc, hi ha la Mobile Week va néixer amb l’objectiu d’apropar a la ciutadania les reflexions sobre l’impacte de la tecnologia i traslladar a tot el territori el debat sobre la revolució digital. Aquesta iniciativa ha anat creixent des de la seva primera edició fins arribar a les 18 ciutats, comarques i àmbits territorials de tot Catalunya que hi participaran aquest any. Per últim, The Collider és un programa de suport a l’emprenedoria científica orientat a posar en valor la tasca d’universitats i centres tecnològics tot connectant el talent científic amb el talent emprenedor mitjançant la creació de noves empreses basades en tecnologies disruptives.


WORKSONGS orígens del Jazz\nL'història del Jazz va comença als finals del segle XVIII,amb l'esclavitut dels negres africans , que cantaven per entretenir-se mentre treballaven al camp forçadament.\nMahaia JacksonMúsica de cants de caràcter religios, que té els seus orígens ta,bé a finals del S.XVIII ja que a els esclaus se els hi imposaba la religió católica, i van trobar cosas en les que es van reflectir i les cantaven\nMelancolia o tristessa és el que tenen aquestes cançons de Blues, derivades de les work songs i que fan referència a la situació social dels afroamericans Bessie Smith\nMúsica només instrumental inicialment tocada amb piano.L'estructura és, pregunta-resposta per lo general.\nEra una música per ser ballada i d'entreteniment Scott Joplin\nESTIL NOVA ORLEANS & DIXIELAND JAZZ\nJoe King OliverA finals del segle XIX , a la ciutat de Nova Orleans, i per l'influència europea que hi havia, van obrir molts bars i tavernes, on els músics negres começaven a tocar i on algún que altre blanc, se li va afegir. És música molt emotiva.\nBix BeiderbeckeLa primera guerra mundial, va fer tancar molts dels locals , així que els musics van haver-se de buscar la vida a Chicago.\nEn allà tocaven un estil del Dixieland més refinat, hi havien més solistes i no era tan emotiva. ( Estil Cool)\nJa va fer les seves aparicions com a estil de Jazz ballable a les primeres décades del Segle XX.Fete sonar per combos i Big bands, però al 1930 va posar de moda als barris de Nova York, gràcies a Chicago la gent va haver de sortir d'allà per les màfies que exisitien.\nÚs del RIFF , Big Bands, poca improvització....\nUn estil nou de Jazz Neix amb el Be Boop.\nNeix desde un convenciment general de que el Jazz, ja havia exahurit les seves arts. Harmoniós,àtona, tocada per combos, i no és ballable Dizzy Gillespie\nTorna al Jazz un estil més racional i tranquil que va perdre amb el Be-boop. Gens agressiu Miles Davis\nPrové del blues, es vocable, ballable, rítmic.\nAretha FranklinÉs la unió del Gospel y del R&B\nMolta barreja de musica de tot arreu. Música atonal Sun Ra\nJazz i Rock units. Els sons són més electrònics i existeix més improvització. Jaco Pastorius & Weather report\nPersonatges i teories sobre la interpretacio de l'Univers al llarg de la història\nimperi p be


Detestables (Melcior Comes)\n3 min. Escriptor 08/01/2021 19:15\nVa bastar que un assessor del ministeri per a la igualtat de gènere del govern francès fes un informe on es demanava que no es publiqués aquest petit pamflet perquè, automàticament, es convertís en un èxit de vendes. Jo, els homes, els detesto és un manifest de poc menys d’un centenar de pàgines, en què l’autora, Pauline Harmage, explica per què des d’un feminisme que ni tan sols té la necessitat de definir-se com a ‘radical’ les dones tenen tot el dret a detestar (‘odiar’, diu la traducció castellana) els homes.\nÉs evident que l’androfòbia o misàndria pot sonar com una opció exagerada o contraproduent; la mateixa autora dedica les primeres pàgines a explicar per què hi ha motius més que suficients perquè les dones sentin que davant dels homes només poden fer que justificar-se, sentir-se en perill –sexual o físic–, ser inexistents o tractades amb paternalisme. El llibret d’Harmage, que té el bon gust de confessar-nos que viu amb un home, de qui està tanmateix enamorada, no conté ni molt menys cap absurditat, i posar-se com a home a la defensiva (com ha passat arreu dels països on el llibre s’està publicant aquestes últimes setmanes) només fa que demostrar que l’autora té tota la raó.\nEls homes, fins i tot quan anem per la vida de feministes, som bastant detestables. Aquest feminisme sovint no es resol en res més que en això, en una pura proclama per quedar bé que no compromet a res, i que no canvia cap hàbit, no força cap acció real, no motiva, sobretot, cap censura envers els altres homes que ens envolten, a qui no fem cap esforç per ‘civilitzar’ (Harmage usa aquest verb). El virilisme fa com el progressisme espanyol davant del fet català: bones paraules i res més, però a l’hora de la veritat surt el nacionalisme assimilacionista de tota la vida (franquista). És una força tan insidiosa que es fa indestriable de la manera de ser de la immensa majoria dels homes criats al segle XX: ni s’adonen que són d’una determinada manera. Ser un home encara significa no dubtar, mostrar determinació, fredor i empenta, ambició i coratge. Guanyar, seduir, manar.\nSer home encara té connotacions que ens acaben portant a una inseguretat perpètua, que sovint només es resol o amb la violència o en una contínua, fosca, depressió. Harmage –en la línia de Grayson Perry a The descent of Man– ens ve a dir que no té gaire sentit el feminisme sense una nova masculinitat, i que de moment a aquesta la veu tan verda o poc determinada a canviar que certament només ens queda continuar sent detestables, almenys als ulls de les dones emancipades que no es deixen impressionar per les collonades de sempre.\nDetestar els homes està més que justificat: cada dia moren dones a mans d’homes que semblaven pensar que les vides de les seves parelles els pertanyien. Si això passés en una lluita entre pobles o països, entendríem perfectament aquest sentiment: el de tota una part de la població que se sent menyspreada per una altra. Més que provar d’analitzar els sentiments d’Harmage, podríem pensar fins a quin punt té més raó de la que voldríem acceptar, amagats rere una neutralitat que només fa que perpetuar el sexisme de sempre.\nPorca misèria al Pi


El pròleg de la Titan Tropic descobreix la capital cubana | Fosbury\nFosbury » Fosbudiary » El pròleg de la Titan Tropic descobreix la capital cubana\nUn recorregut diferent al que tindran a partir d’aquest 6 de desembre van viure en el pròleg els 138 participants del Titan Tropic Cuba de ciclisme, que van recórrer 33 quilòmetres des de l’hotel Miramar Memories fins a la Plaça d’Armes, a l’Havana Vella, en poc més d’una hora.\nAmb puntualitat absoluta, a les tres de tarda es va donar l’arrencada per als ciclistes de 13 nacions, que van gaudir, entre d’altres carrers, del Malecón Habanero, L’Avinguda dels Presidents, Rancho Boyeros i el Prado Capitalino, en les quals van rebre les mirades, aplaudiments i suport de milers de ciutadans de l’Havana.\nLluny de la superfície muntanyosa, humida, frondosa i accidentada que tindran en les cinc etapes venidores, el nombrós escamot va rodar per paviment llis tot el temps i tots els inscrits van signar el llibre oficial molt a prop del Templete, lloc on va néixer l’Havana fa 496 anys .\nEn les paraules de benvinguda a la caravana, Gladys Bécquer, vicepresident del INDER, va destacar la solidaritat i l’alegria que rebran del poble en cada lloc per on passin, i alhora ha agraït als organitzadors la iniciativa d’haver escollit Cuba per a crear una carrera com aquesta, classificada com a marató amb Mountain Bike.\nPer la seva banda, Joan Porcar, Conseller Delegat del Grup RPM, organitzador i creador d’aquesta cursa, ha destacat la presència de corredors professionals i amateurs, “que viuran una experiència inoblidable a les seves vides“, alhora que va vaticinar una llarga vida en el temps per aquesta competició a Cuba, després d’aquesta primera edició.\nEntre els convidats a la cerimònia d’obertura hi ser el doble campió olímpic i vicepresident de la Federació d’Atletisme, Alberto Juantorena; el multimonarca de voltes ciclistes a Cuba, Eduardo Alonso; així com el titular de la Federació local i Confederació Panamericana de Ciclisme, José Peláez, entre d’altres directius esportius i el Ministeri de Turisme.\nDesprés d’un breu recorregut informal per la Plaça d’Armes -alguna que un altre aigua de coco, fotos per al record i oradors improvisats mentre firmaven-, els arriscats ciclistes van partir en els seus cavalls d’acer amb gomes potents i un amortiment singular cap al descans, ja que la primera etapa els espera aquest diumenge.\nEl primer segment consta de 88 quilòmetres i serà entre la capital i la comunitat Las Terrazas, amb dificultats majors en l’ascens a la Loma del Esperón, en tant que hi ha trams de pista i un descens espectacularment bell per arribar al poblat pinareño.\nLa magnitud i complexitat d’aquest esdeveniment arrossega, entre d’altres números, prop de 250 persones a la caravana rodant -periodistes inclosos-, prop de 400 tendes de campanya esperen a tots per dormir en els campaments habilitats després de finalitzar cada etapa.


Olmedo crida a accelerar la vacunació per poder reactivar l'economia - Diari de Girona\nOlmedo crida a accelerar la vacunació per poder reactivar l'economia\nLa presidenta del PP gironí es va reunir ahir amb empresaris i comerciants de l'Alt Empordà\nOlmedo, ahir, reunida amb un representant del comerç. pp\nRepresentants del PP a les comarques gironines, encapçalats per la seva presidenta, Maria Àngels Olmedo, van reunir-se ahir amb empresaris i membres del sector comercial i turístic de l'Alt Empordà, per tal de fer un balanç de l'afectació pel tancament dels accessos secundaris a França. Segons va poder constatar Olmedo, «la davallada d'ingressos ha estat dramàtica». «Estem parlant d'una baixada de facturació de fins a un 70% en alguns sectors», va lamentar.\nEn aquest context, Olmedo va destacar la importància de poder vacunar la població el més aviat possible. «Així es podrà tornar a activar la mobilitat i tot el que comporta», va defensar. Tot i això, la líder del PP gironí es va mostrar molt crítica amb el ritme de vacunació: «Cal recordar que l'objectiu era tenir el 70% de la població vacunada abans del mes d'agost, però a dia d'avui està molt lluny de poder complir-se. Només tenim un 20% de la població vacunada amb la primera dosi», va subratllar.\nD'altra banda, Olmedo va recordar que «està creixent molt el nombre de famílies amb greus problemes econòmics», i creu que això «només es pot combatre amb un pla de xoc per reactivar l'economia i els llocs de treball». «No és suficient donar només ajudes puntuals, sense criteri», va considerar, tot afegint que les restriccions han provocat «un mal irreparable» en alguns sectors.


transport públic: PRESENTACIÓ DEL M|A|C . L’OFICIALITZACIÓ D’UNA ESTAFA CULTURAL\nPRESENTACIÓ DEL M|A|C . L’OFICIALITZACIÓ D’UNA ESTAFA CULTURAL\nAhir dissabte malgrat no haver estat ni informat ni convidat per part de Cultura , és a dir , com és habitual, vaig acostar-me a Can Marfà ja que tenia veritable i sana curiositat per veure la presentació del M|A|C , el veritable continuador de Can Xalant. Volia escoltar de primera oïda quin era el projecte , com funcionaria la història , quines eren les possibilitats , i molt especialment quines eren les possibles rendibilitats per la ciutat.\nEl cert és que un va poder assistir a un acte esperpèntic on per part del sr. Joaquim Fernández , regidor de Cultura i únic representant del Govern municipal , a més de demostrar el poc respecte per la veritat i ensenyar públicament la seva capacitat de mentider compulsiu ( al menys en el camp cultural / artístic ) , va oficialitzar de manera pública la dictadura , fins ara de tots coneguda però latent , de Gisel Noè , el veritable “puto amo” de l’art públic mataroní, seguint el lèxic del sempre enyorat Pep Guardiola.\nRepeteixo que la millor definició de l’acte és el d’esperpèntic. Una presidència amb més regidors socialistes ( Q.Melero, M. López , I.Pera) que no pas del Govern ( el regidor en solitari) , amb absència absoluta de la resta de forces polítiques i sols l’aspirant F.Teixido com alternativa política, va donar pas al discurs del regidor que va ser un seguit de mentides continuades que em va fer témer molt seriosament de si li creixeria el nas de manera descomunal o si d’un moment a altre començaria a perdre la dentadura , com deia la meva avia que em succeiria si deia mentides. Tot englobat en la frase ( o potser volia dir farsa ) mestre de confessar públicament que ell sempre havia defensat Can Xalant , amb el retoc del retorn a la ciutat. L’hemeroteca ,que altres ja han buscat, demostren fefaentment quina era la seva opinió particular i la del seu partit , explicitada en el programa electoral, absolutament contaria a l’equipament del que demanaven la seva ràpida desaparició.\nA continuació paraules de rigor del yuppie oficial de la Gene , lloant el guapos i moderns que som i que hem de continuar així amb el suport oficial, ( a on era Bibiana Ballbé ? , que hauria acabat de donar el toc), per que el regidor presentés a Gisel Noè a qui qualificà de veritable directora del projecte. Aquesta després dels agraïments que ens va tornar fins a Carmina Benito ( de ben parits és ser agraïts) va fer unes inconnexes explicacions i anunciant-nos ja algunes “actuacions” ens va enviar al web on la cossa quedava més clara.\nNosaltres , que som obedients , això hem fet i com era d’esperar hem quedat corpresos, a punt de l’ictus i amb la vesícula biliar a punt d’explotar davant el poti-poti de caire partidista , realitat lluny de tota legitimitat democràtica que ha permès que algú , sense cap legitimització pública del ple, hagi pogut fer i desfer , i el que és pitjor, destinar milers d’euros de manera personal i partidista , dedicats única i exclusivament al seu entorn personal i ideològic contemporani.\nI diem això ja que després d’una presentació sense que abans ningú tingués cap mena d’accés al procés , sense possibilitat de presentar cap mena de projecte de futur, és a dir partint del buit públic absolut, resulta que fa ja un any que s’està treballant i que son molts els projectes en els que s’ha intervingut i per tant s’hi ha destinat uns diners públics que han escapat de tot control ja que fins ahir en que es va presentar públicament el M|A|C no existia en la realitat ciutadana.\nPerò no. La mostra de Domènec a ca l’Arenas és una producció del “MAC” com ja varem denunciar , però també ho va ser “Modernitat amagada” una proposta que es celebrà a la Casa capell i de la que ni un ni quasi ningú en va tenir cap notícia. Però també que la mostra “Hic et nunc” estarà a Can Palauet els mesos d’Octubre i Novembre i que d’abril a santes tindrem al mateix indret “Fairy tales” una altra producció contemporània. Això per no dir que es produirà , juntament amb la Pau Gargallo (s’ha de cuidar a la família i als amics ) el projecte “Skate invaders” destinats a la construcció d’un skate park i a la il·lustració de planxes d’skate. Un projecte que queda ben clar és transcendental.\nTot això sense que de manera pública s’hagi fet cap convocatòria als artistes mataronins de tota mena per accedir a presentar un projecte, una idea , una il·lusió. Tot ha estat per els amics, amiguets o amigots que han gaudit així de manera fraudulenta , al ments èticament , dels diners públics de la nostra ciutat.\nEn resum una absoluta vergonya.\nPerò al costat de tot això hi ha un conjunt de preguntes directes que Cultura hauria d’explicar de manera pública i ben clara , com poden ser:\nAmb quins diners es disposa?.\nDe quina manera i per qui s’evaluen les propostes presentades al MAC?. Si a més de la direcció hi ha altres membres , com han estat escollits i per qui, i per qui han estat ratificats com a persones neutrals i competents per exercitat aquesta tasca?.\nPreguntes , que amb d’altres més explicatives , bo seria que respongués de manera clara la regidoria de Cultura , a bon segur la regidoria menys transparent de l’Ajuntament mataroní. Afegint a ser possible una reflexió al voltant de si els preocupa l’absència massiva d’artistes plàstics en la presentació. (En directe i per el fb vaig dir que no hi havia ningú, però a posteriori vaig poder veure a Pol Codina, Marta Duran i Ester Aliu) .\nPerò com que a grans mals grans remeis vull fer públic que aquest matí , i mitjançant el web del MAC he presentat al mateix el projecte “Tempus fugit” un projecte que ja vaig presentar en temps del regidor Graupera i del que com a resposta sols vaig obtenir silenci. Un projecte que en versió reduïda ( en autors i obres ) es presenta a partir d’aquest divendres a l’espai capgròs.\nAquest és el resum del projecte que he presentat , del que aniré informant de la seva evolució.\nExposició amb obres de 24 artistes plàstics mataronins (representant cadascun a una hora del dia ) que res tenen a veure , ans el contrari, amb el concepte de contemporaneïtat que empra la cultura oficial mataronina.\nPresentarien quatre obres cadascun , dues d’elles actuals i dues realitzades al menys 24 anys abans, podent-se així analitzar la seva evolució personal alhora que la general de la plàstica mataronina en l’entorn del concepte temps i molt especialment en el sentit de que l’artista és l’únic capaç de deturar-lo i fixar-lo amb la seva obra.\nCrec que l’aposta pot valer la pena.\nEtiquetes de comentaris: "Tempus fugit", Gisel Noè, Joaquim Fernández, M|A|C


Aleix Català és la primera incorporació del 1ª Catalana – HC Valls\n5 de juny de 2020 / 0 comments\nEstem molt contents de presentar la primera de les noves incorporacions per al primer equip. L’Aleix Català ve del CH Vila-seca, on aquesta temporada ha arribat a disputar alguns minuts amb el Nacional Catalana.\nÉs un defensa que té molt bona qualitat de passada i destaca per la potencia del seu xut. A més ha demostrat sobradament les ganes de jugar amb nosaltres, ja que a mitja temporada va començar a venir a entrenar amb el primer equip.\nTot i disposar d’ofertes per acabar la temporada jugant a la mateixa categoria, l’Aleix tenia clar que volia formar part del nostre club per la manera de fer que tenim. Ho tenia clar i va voler avançar feina renunciant a jugar, per així anar agafant les idees del club pensant ja en la propera temporada.\nEstem frisants de veure’t amb la nova samarreta del Valls, Aleix!\nGol de penal de l’Aleix Català en un CH Vila-seca vs Caldes “B” de Nacional Catalana


Taller "Migració i mediació: Les dones com a ponts de cultura" — Consell Comarcal de la Segarra\nEsteu aquí: Inici → Agenda → Taller "Migració i mediació: Les dones com a ponts de cultura"\nTaller "Migració i mediació: Les dones com a ponts de cultura"\n— arxivat sota: Taller\nSala La Pèrgola de Cervera\nCervera, 22 de maig de 2010\nDe les 10.30 fins a les 12.30h\nSala La Pèrgola\nPonent: Blanca Pérez Espuñes\nOrganitza: Paeria de Cervera, Consell Comarcal de la Segarra i Càritas\nCol•labora: Institut Català de les dones\nAquest taller, mitjançant un clima de respecte i reconeixement entre dones, tracta de pensar i adquirir eines de reflexió i comunicació en les relacions entre les dones, entre les noves veïnes i els i les professionals.\nVolem parlar sobre les migracions femenines que hem viscut en el nostre entorn (familiar, d’amistat), i les que succeeixen als nostres pobles i ciutats, les migracions femenines estrangeres.\nQuè són els fluxos migratoris? Com són les vides d’aquestes dones? Què són els estereotips? I la discriminació? Què significa la llibertat femenina?\nEl taller durarà dos hores i es dividirà en dos grans blocs.En el primer es farà una exposició oral i visual per aproximar el fet migratori i les migracions femenines, el segon bloc pretén reflexionar sobre quins rols assignem a les persones de diferents cultures, analitzant els apunts en comú que tenen les històries inventades amb les nostres pròpies vides.\nEls objectius del taller es centren en: - Apropar des de la quotidianitat les vides de les dones migrades. - Reflexionar sobre el paper de les dones de diferents orígens al grup on residim i /o d’on venim. - Valorar de forma positiva les aportacions de totes les persones i la seva cultura. - Promoure la convivència igualitària. - Conèixer la relació entre estereotips i discriminació.\nEls procediments seran a través de dinàmiques vivencials, el treball en grup i el debat.\nPer a veure el cartell del taller premeu aquí


Four-Bedroom Holiday home in Ørsted 3 Orsted Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Four-Bedroom Holiday home in Ørsted 3\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Estruplund, no busqui més enllà de Four-Bedroom Holiday home in Ørsted 3. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Four-Bedroom Holiday home in Ørsted 3, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com piscina coberta. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Four-Bedroom Holiday home in Ørsted 3 la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Estruplund.\nCal que informeu el Four-Bedroom Holiday home in Ørsted 3 de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Cal abonar l’import total de la reserva abans de l’arribada. Dancenter t'enviarà una confirmació amb tota la informació del pagament. Un cop hagin rebut el pagament, t'enviaran un e-mail amb les dades de l’establiment, com ara l’adreça i el lloc on has de recollir les claus. Les despeses de l'electricitat no estan incloses en el preu i caldrà abonar-les el dia sortida en funció del consum del client.


5 trucs imprescindibles per tenir l'armari organitzat — idealista\n29 d’agost 2019, Redacció\nBuida l'armari i selecciona la roba\nNo t'espantis i bolca tota la roba damunt del llit. Segurament, aquesta serà la primera recomanació que et farà qualsevol professional de l'ordre. Ara, organitza-la per tipus de peces: de samarretes a jerséis, pantalons, vestits o camises passant per la roba d'esport, la que et poses per a estar a casa, etc.\nProjecte: Ardesia Design\nTria el penjador perfecte\nQuina sorpresa, no? Però igual que no tota la roba és idèntica, tampoc ho són els penjadors. Per a vestits i pantalons, els millors són els penjadors amb pinces; i per evitar que les camises rellisquin has de triar-los de silicona. Un últim consell: compra sempre penjadors del mateix color i material per evitar que l'armari es converteixi en un petit caos visual.\nProjecte: Clos-ette LLC\nDoblega la roba segons la mida del calaix\nEls calaixos dels armaris oscil·len entre els 10 i els 30 cm d'altura. La nostra proposta és que, segons el tipus de peça i el calaix on decideixis guardar-la, hauries d'aplicar un mètode de doblegat o un altre. En calaixos petits, i amb roba com a mitjons o mitges, és bona idea doblegar en forma de bola o xurro. Als calaixos una mica més grans, que són on solem guardar les samarretes i jerséis, pots recórrer a doblegar en quadrat, però no col·loquis moltes peces damunt d'unes altres perquè tendiràs a oblidar-te de les que estiguin més a baix.\nProjecte: FFWD Arquitectes\nUtilitza uns separadors de calaixos\nEls calaixos grans que no tenen divisions solen desordenar-se fàcilment. El millor per tenir la roba de l'armari ben organitzada és col·locar separadors als calaixos. Encarrega al teu fuster uns calaixos amb ranures, com els de la imatge, i afegeix després un separadors de metacrilat o fusta. D'aquesta manera, la roba no es barreja i és molt més fàcil trobar-la.\nProjecte: Cabinet Innovations\nDesa a les baldes superiors allò que menys usis\nPer exemple, les maletes. Un espai de 50 cm d'alt serà suficient perquè et càpiguen. També pots guardar les bosses amb la roba de la temporada passada, a més de les mantes, els edredons, etc.\nProjecte: John Robert Wiltgen Design, Inc.


Reglament - Departament de Ciències Fisiològiques - Facultat de Medicina i Ciències de la Salut - Universitat de Barcelona - Universitat de Barcelona\nConsulta els diferents capítols i articles del reglament de Ciències Fisiològiques.\nI. Funcións i composició\n1. El Departament de Ciències Fisiològiques II és la unitat bàsica de docència i recerca de la Universitat de Barcelona que s'encarrega i es responsabilitza d'organitzar i desenvolupar la recerca i la docència pròpies de les àrees de coneixement de Bioquímica i Biologia Molecular i de Fisiologia al Campus de Bellvitge.\n2. En el futur el Departament podrà incloure altres àrees de coneixement si així ho determina la Universitat de Barcelona.\n3. El Departament de Ciències Fisiològiques II podrà participar, en les activitats de recerca d'altres Campus i d'altres Divisions, en ensenyaments vinculats a Centres integrats en altres Divisions i en ensenyaments els continguts dels quals corresponguin a més d'una Divisió, quan així ho determini la Universitat.\nSón competencies dels departaments:\na) organitzar i impartir la docència assignada dins el marc de la programació dels ensenyaments realitzada pels consells d`estudis,\nb) organitzar i desenvolupar la recerca,\nc) organitzar cursos d'especialització, reciclatge i extensió universitària,\nd) fomentar la renovació científica i pedagògica dels seus membres.\ne) promoure la realització de treballs científics, tècnics o artístics, d' acord amb aquests Estatuts,\nf) fomentar la relació amb altres departaments,\ng) intervenir en el govern de la Universitat, d'acord amb el que preveuen aquests Estatuts,\nh) elaborar el seu reglament, que ha de ser aprovat pel consell de divisió,\ni) administrar els fons que li siguin atribuïts,i\nj) totes les altres que els Estatuts i els reglaments de la Universitat de Barcelona els atribueixen.\nSón membres del Departament de Ciències Fisiològiques II:\na) el seu professorat,\nb) els seus investigadors,\nc) els seus ajudants,\nd) l'alumnat matriculat de doctorat, d'acord amb el reglament d'adscripció que s'estableixi,\ne) el personal becari o contractat que formalment hi estigui adscrit, i\nf) el personal d'administració i serveis que hi estigui adscrit.\n1. El Departament de Ciències Fisiològiques II en el seu conjunt, garantirà la realització de les tasques docents que li hagin estat encomanades.\n2. El Departament es responsabilitzarà de potenciar la tasca investigadora i docent dels seus membres i, en l'àmbit de les seves competències, de la continuada millora de la formació dels estudiants i graduats.\nII. Organització: consell, càrrecs unipersonals, comissió permanent i altres comissions\nEl Departament de Ciències Fisiològiques II tindrà un Consell de Departament, un Director, un Secretari, una Comissió Permanent i aquelles Comissions que siguin establides i regulades pel Consell de Departament.\n1. Sense perjudici de la unitat de direcció i de la imprescindible coordinació orgànica, el Departament de Ciències Fisiològiques II s'organitza en Unitats Internes definides amb criteris d'afinitat en tasques docents i de recerca.\n2. Tot el personal docent i investigador del Departament estarà adscrit a alguna unitat interna.\n1. El Consell de Departament és el seu òrgan de govern i en formen part:\na) tot el seu professorat ordinari amb dedicació a temps complet.\nb) una representació, no superior al 25% dels professors ordinaris amb dedicació a temps complet, a elegir entre els professors del Departamen no contemplats en l'apartat a), amb un mínim d'un professor per cada unitat que en tingui adscrits,\nc) els investigadors que hi estiguin adscrits,\nd) una representació, no superior al 25% dels membres de l'apartat a), dels ajudants del Departament, amb un mínim d'un per cada unitat que en tingui adscrits,\ne) una representació, no superior al 30% dels membres de l'apartat a), dels becaris i d'altres contractats, amb un mínim de 1 per cada unitat interna que en tingui adscrits,\nf) una representació de estudiants igual al 30% del total dels membres del Consell. El 25% del col.lectiu d'estudiants serà escollit entre els estudiants de doctorat adscrits al Departament, i el 75%, restant, entre els estudiants dels ensenyaments en els que hi participa el Departament,\ng) una representació, no superior al 20% dels membres de l'apartat a), del personal d'administració i serveis adscrit al Departament.\n2. En cas que el percentatge dels diversos col.lectius no resultés un número sencer, es considerarà la unitat inferior si el decimal és inferior a 0,5, i la unitat superior si és superior o igual a 0,5 sempre i quan s'acomplis l'article 34.2 dels Estatuts. En cas contrari, l'estament que li correspongués a un decimal menor arrodoniria els seu nombre de representants a la unitat inferior.\nEls col.lectius presents per representació proposaran al Consell, per a la seva aprovació, les normes d'elecció i revocació de llurs representats. En cap cas, la durada de la representació podrà ser inferior a un any ni superior a tres. L'elecció dels representants dels estudiants es regularà per la Normativa electoral dels Estudiants de la Universitat de Barcelona.\nEl consell de departament ha d`elaborar cada tres anys una memòria i un programa d`activitats on s`incloguin les vessants de docència, recerca i prestació de serveis específics a agents i institucions socials. La memòria i el programa que han de ser actualitzats anualment s`han de fer públics i s`han de trametre a les instàncies corresponents.\nSón funcions del consell de departament\na) elaborar el seu propi reglament,\nb) elaborar el pla anual d`activitats docents i de recerca,\nc) planificar les despeses del departament i fer-ne el seguiment,\nd) informar sobre la provisió de places vacants i elevar la proposta dels membres pertinents de les comissions de selecció del professorat,\ne) participar en els procediments de selecció del personal acadèmic i de provisió de llocs de treball del personal d`administració i serveis que hi siguin adscrits,\nf) conèixer els plans individuals de docència i recerca dels seus membres i emetre'n informe,\ng) nomenar la Comissió Permanent,\nh) nomenar aquelles Comissions que hom cregui convenient per dur a terme tasques d'informació i d'assessorament al Consell de Departament,\ni) establir les normes d'ùs de les instalacions i serveis generals del Departament,\nj) elaborar els programes de doctorat i proposar la seva aprovació a la Junta de Govern de la Universitat,\nk) aprovar la direcció de les tesi doctorals adscrites al departament.\nl) totes les altres que els Estatuts i els reglaments de la Universitat de Barcelona li atribueixin.\nEl director del departament és elegit en primer torn per majoria absoluta del consell de departament entre els catedràtics que en formen part. Si només hi ha un sol catedràtic candidat i aquest no obté la majoria absoluta, s'ha d'obrir un segon torn, en el qual pot ser candidat qualsevol professor ordinari, i també cal majoria absoluta. En cas de precisar un tercer torn, bastaria la majoria simple per l'elecció de director.\nSón funcions del Director del Departament:\na) presidir les reunions del consell de departament i, d'acord amb les directrius fixades pel Consell, aquestes altres:\nb) dirigir i coordinar l`activitat del Departament,\nc) representar el departament davant les instàncies universitàries i, si escau, davant les no universitàries,\ne) convocar i presidir les reunions de la comissió permanent,\nf) totes les altres funcionsque els Estatuts i els reglaments de la Universitat de Barcelona li atribueixin\n1. A proposta d'almenys una quarta part dels membres del Departament es podrà presentar moció de censura per a la revocació del Director.\n2. Per adoptar la moció de censura es requereix que el candidat alternatiu sigui secundat per la meitat més un dels membres del Consell.\nEn casos d'absència, vacant, malaltia o altra causa legal, el Director del Departament serà substituït pel Secretari i en cas d'absència d'aquest, pel professor ordinari membre de la comissió permanent més antic. Si dos o més professors tenen la mateixa antiguitat, el substituirà el de més edat.\n1. El Secretari del Departament és elegit pel consell, a proposta del director, entre els professors amb dedicació a temps complet. La proposta haurà de ser aprovada per majoria simple. El secretari col.labora en la coordinació del departament i és fedatari dels seus acords.\n2. Cada nou director de departament proposarà un secretari al consell, que haurà de ser acceptat per majoria simple.\n3. El director de departament podrà proposar al consell el canvi de secretari que haura de ser aprovat per majoria simple.\na) col.laborar en la coordinació del Departament agilitzant els tràmits administratius,\nb) realitzar la convocatòria de les reunions per indicació del Director, i també les citacions als membres del Consell,\nc) donar fe dels acords del Consell de Departament,\nc) rebre les actes de comunicació dels membres del Consell i, per tant, les notificacions, peticions de dades, rectificacions o qualsevol altra classe d'escrits dels quals s'hagi de tenir coneixement,\ne) expedir certificacions de les consultes, dictàmens i acords aprovats.\nf) validar les dades utilitzades en la distribució i optimització de recursos\ng) controlar i actualitzar l'inventari de bens i materials del Departament\nh) totes aquelles altres funcions que siguin inherents a la seva condició de secretari.\nLa substitució temporal del secretari correspon al membre més jove de la comissió permanent.\n1. El Departament tindrà una Comissio permanent anomenada pel Consell de Departament.\n2. Són membres de la Comissió Permanent el Director del Department, el Secretari i els coordinadors de cada unitat interna.\n3. Son funcions de la comissió permanent:\na) assesorar al Director del Departament en les tasques de govern,\nb) elaborar els punts a tractar en els Consells de Departament,\nc) aquelles funcions que li pugui delegar el Consell de Departament.\nEl Consell de Departament es reunirà, com a mínim, cada tres mesos i sempre que el Departament s'hagi de pronunciar sobre els temes següents:\na) reglament de règim intern,\nb) canvis dins del plà annual d'activitat docent,\nc) canvis a les dotacions pressupostàries planificades a les despeses del Departament.\nd) crovisió de places vacants,\ne) nomenar representants del Departament a totes les Comissions que requereixin representació departamental.\nIII. Unitats del Departament\n1. El Departament de Ciències Fisiològiques II s'organitza en tres Unitats: Bioquímica, Biofísica i Fisiologia.\n2. En cas de que una unitat deixés de tenir professors ordinaris amb dedicació a temps complet, els seus membres s'integrarien en una de les unitats restants, d'acord amb els criteris de l'article 6 i prèvia aprovació del Consell de Departament.\n3. Els canvis d'adscripció dels membres de les unitats internes podran ser proposats per les persones interessades o per les unitats afectades i haurà d'esser aprovades pel Consell de Departament.\n4. L'adscripció de nous membres del Departament a la unitat interna corresponent serà aprovada pel Consell del Departament d'acord amb els criteris de l'article 6.\n1. Cadascuna de les unitats escollirà un coordinador d'entre els seus professors ordinaris a temps complet, i es podrà proposar un secretari.\n2. El coordinador de cada unitat serà membre de la comissió permanent del departament.\n3. Cada unitat elaborarà un reglament de règim intern que serà aprovat pel Consell de Departament.\nCorrespon a cada unitat:\na) Coordinar la docència assignada a la unitat dins el marc de la programació dels ensenyaments.\nb) Proposar al Consell de Departament el Pla Anual d'Activitats Docents corresponent a la unitat, i la distribució entre els seus membres de les tasques assignades. En la distribució de la tasca docent, la unitat, tot atenint-se a la normativa vigent de la Universitat de Barcelona sobre règim de dedicació exclusiva del professorat, podrà proposar una participació particularment intensiva d'un o més dels seus professors en tasques de recerca.\nc) Planificar les despeses derivades de les activitats docents pròpies, i administrar les dotacions pressupostàries corresponents, sota la responsabilitat del Director del Departament.\nd) Proposar al Consell de Departament els criteris d'avaluació de les assignatures pròpies de la unitat.\ne) Proposar al Consell de Departament programes de doctorat propis, i la participació en programes de Doctorat d'altres Departaments.\nf) Elevar informe al Consell de Departament sobre les tesis doctorals relacionades amb la unitat.\ng) Proposar al Consell de Departament cursos d'especialització, reciclatge i extensió universitària.\nh) Informar al Consell de Departament sobre les llicències de professorat de la unitat.\ni) Elevar al Consell de Departament informe sobre la provisió de places de professorat vacants de la unitat.\nj) Participar en els procediments de selecció del personal acadèmic corresponent a la unitat.\nk) Conèixer els plans individuals de docència dels professors corresponents a la unitat, i elevar informe sobre ells al Consell de Departament.\nl) Elaborar la part corresponent de la Memòria i del Programa d'Activitats del departament a que fa referència l'article 37 dels Estatuts de la Universitat.\nm) Fomentar la renovació pedagògica dels professors de la unitat.\nn) Fomentar la relació amb professors del propi i d'altres Departaments.\no) Proposar al Consell de Departament representants als Consells d'Estudi, i a totes les Comissions que ho requereixin.\np) Informar les propostes de nous ensenyaments.\nq) Tot allò altre que li atribueixi el Reglament del Consell de Departament.\nIV. Equips de recerca\n1. El Departament de Ciències Fisiològiques II promourà la formació d'equips de recerca en relació amb programes específics.\n2. Els equips de recerca podran tenir caràcter interdepartamental, i podran ésser-hi adscrits, temporalment, i en les condicions reglamentàries que hi siguin aplicables, estudiants i persones alienes a la Universitat.\n3. Cada equip de recerca escollirà un Director d'equip. En el cas que el Director d'equip no pertanyi a la Universitat de Barcelona, un dels membres que hi pertanyi serà nomenat responsable d'aquest als efectes administratius.\n4. El Director de l'equip de recerca informarà al Consell de Departament per l'elaboració del Programa i de les Memòries a que fan referència els Estatuts de la Universitat.\n5. Els equips de recerca podran establir contactes i convenis de recerca o de prestació de serveis i assessorament amb entitats i organismes públics i privats o amb persones físiques, d'acord amb els Estatuts de la Universitat.\n6. Els Equips de Recerca precisaran els seus membres, característiques d'ubicació, i la relació del material inventariable de que disposen.\nV. Gestió de recursos\n1. La distribució homogènea de l'espai de que disposa el Departament entre les seves unitats funcionals, atenent a:\na) Uns mínims comuns.\nb) Uns complements depenents de la distribució del professorat segons plantilla de la Universitat, la distribució dels investigadors i els programes de recerca elaborats pel Consell de Departament.\n2. L'ús comú de les instalacions i serveis generals del Departament, segons les normes que estableixi el Consell de Departament.\n3. L'ús general del material adquirit amb recursos generals de la Universitat, segons les normes que estableixi el Consell de Departament. L'ús del material inventariable, adquirit a càrrec de programes específics de recerca, es farà sota la responsabilitat dels respectius equips durant llur execució. L'ús ulterior d'aquest material es farà segons les normes establertes per la Comissió de Política Científica de la Universitat.\nSota el control del Secretari del Departament existirà un inventari únic dels bens i materials del Departament, que es mantindrà actualitzat seguint els criteris generals dictats per Gerència o el Rectorat de la Universitat. Malgrat que l'inventari serà únic, en ell hom farà constar la Unitat Funcional responsable de la cura, manteniment i custòdia del bé inventariat.\nSi en un futur la modificació dels Departaments de la Universitat de Barcelona, prevista en l'article 42 dels Estatuts, suposa la separació d'alguna de les àrees de coneixement o d'alguna unitat de l'actual Departament de Ciències Fisiològiques II, la distribució de l'espai, del personal administratiu i laboral, i del material adquirit amb recursos generals de la Universitat es farà d'acord amb els criteris generals establerts per la Junta de Govern. El material inventariable adquirit mitjançant recursos destinats a programes específics es distribuirà d'acord amb l'adscripció del grup de recerca corresponent.V. Gestió de recursos\nVI. Reforma del reglament\nA proposta d'almenys una quarta part dels membres del Departament, el Consell del Departament celebrarà reunió extraordinària per debatre i votar modificacions d'aquest Reglament.. La votació serà nominal i secreta, i la modificació serà aprovada per majoria absoluta dels membres del Consell.\nCampus Bellvitge: Feixa Llarga, s/n\n934 024 268\nBústia del departament


Tu has fet un tuit? | Diana Coromines\nFestival polític suec Almedalen, a Visby (illa de Gotland)\nTu has fet un tuit?\nDivendres, 8 de juliol de 2016 (Gotland, Suècia)\n«Tu has fet un tuit?» m'ha preguntat la Maria Badia, quan l'Albert ens ha presentat a la recepció de l'hotel. Anava tota elegant i em mirava amb ulls divertits, de persona madura però que conserva una intuïció i alegria juvenils. L'Albert ha fet una rialleta de través, com volent dir «no m'ho recordis», i ha començat a tirar cap a l'habitació arrossegant la maleta. No sé quina és la posició de la Maria Badia respecte la qüestió lingüística ‒més enllà de la canònica defensa del català a Europa mentre va ser al Parlament europeu‒, però m'ha fet l'efecte que compartia el sentit de justícia que jo reclamava al meu tuit, ni que fos per com em van arribar a vexar a l'Hotel Neri.\nHan deixat les maletes a dalt i després els he guiat cap a la City Library, on havíem quedat per parlar amb un diputat suec. A hores d'ara tinc tot el festival apamat perquè vaig arribar ahir, carregada fins dalt de flyers, llibres en anglès i material divers sobre el «full de ruta cap a la independència». Quan hem entrat a la biblioteca el primer que hem vist és el cartell que hi he penjat jo mateixa aquest matí, sobre el debat que farem demà a l'Europahuset. Els dobèrmanns de l'ambaixada espanyola no han parat de bordar per impedir que es fes, però no se n'han sortit perquè l'organitzadora oficial de l'acte és una eurodiputada, la Bodil Valero. L'Erik, l'assessor de la Bodil, n'està fins al capdamunt (l'altre dia es veu que el van despertar a les 5 del matí per esbroncar-lo).\nDe seguida he reconegut el Hans Linde, el diputat amb qui teníem la reunió. Duia una samarreta i una americana hípsters, i entre això i la barba vikinga he estat a punt d'abraçar-lo tal com faig amb els meus amics del Nord. Tot just ens acabàvem d'asseure que el Royo m'ha dit: vés a buscar-nos alguna beguda. Hi he anat de mala gana, sobretot perquè no tinc corones i això vol dir que ho estic avançant tot pagant amb la meva targeta, cosa que em rebenta. He tornat a maleir la G. i l'A., que l'altre dia se'n van anar cap a casa abans que jo tingués temps de passar a recollir les corones que els havia encarregat. «Ja em podien haver avisat», vaig pensar, tot i que la culpa és meva. La reunió ha anat bé perquè el Linde és d'un partit d'esquerra alternativa, i aquests sempre ens fan costat.\nDesprés hem anat a la Casa d'Europa a deixar-hi el material per demà i parlar amb el Klas Jansson per assegurar-nos que ho tenen tot a punt. Però resulta que el debat d'aquesta tarda encara no s'havia acabat, i el Klas anava amunt i avall supervisant coses. Jo he donat per fet que ens esperaríem fins que s'acabés, perquè així ens fèiem una idea del format (he vist que el moderador no dóna treva; quan mossega un participant ja no el deixa anar) i perquè, a més, hi participava una eurodiputada amb qui hauria estat interessant parlar. Només entrar, però, el Royo ha deixat anar un «uf, quina calda» i al cap de tres minuts m'ha dit que ell, la Maria i el Johan se n'anaven al xiringuito d'allà al davant.\nQuan finalment s'ha acabat el debat i he pogut parlar amb el Klas, me n'he anat al bar d'ambientació tropical on la colla catalana gaudia d'una gran vista a la mar Bàltica, amb les ulleres de sol posades i fent una cervesa. M'hi he estat exactament cinc minuts. Queia un bat de sol demencial i he preferit anar a fer un tomb fins al parc, que almenys allà hi ha ombra, i a més a les 8 hi feien l'acte central del Miljöpartiet, el partit de la Bodil. Pel camí ho he aprofitat per repartir flyers i predicar sobre la causa catalana a tothom qui em topava. Al parc, ple de gent en actitud relaxada de concert d'estiu, m'hi he trobat l'Erik. Estava enfilat dalt d'un arbre i quan m'ha vist ha baixat d'un salt. «Vine que et presentaré uns amics», m'ha dit.\nMig ajaguts a l'ombra dels oms hi havia tot de nois i noies, la majoria assessors i càrrecs dels ecologistes, i també n'hi havia algun del Vänsterpartiet, el partit d'esquerres del Linde. M'han caigut bé; hem parlat de Catalunya (estaven ben informats) i hem comentat les maniobres histèriques de l'ambaixada espanyola per aturar el nostre debat. «Que primitius, no?», ha dit una noia, sense poder-se aguantar el riure. «Són com toreros», deia un altre fent un gest que tant podia ser de torero com de bailaor. Quan s'han acabat els discursos polítics m'han insistit molt perquè anés a prendre alguna cosa amb ells, però jo havia quedat a l'hotel a les 9 per sopar.\nEstava a punt d'arribar al restaurant quan m'ha trucat el Royo: «Escolta, que al final ens hem instal·lat en una terrassa a tal lloc, ja vindràs», m'ha dit. Magnífic!, he pensat. M'he afanyat a anul·lar la reserva i me n'he anat corrents cap a l'stora torget, que és molt a prop de l'hotel. He trigat exactament 10 minuts però ja me'ls he trobat endrapant com bojos. No només no m'han esperat sinó que ni tan sols han pensat a demanar una cadira extra, i he hagut de batallar per un plat i uns coberts. Quan finalment he aconseguit que me'ls portessin, ho he aprofitat per demanar una copa de vi.\n«Mira que bé», m'ha dit el Royo, «una copeta de vi, et prendràs?». Tots bevien cervesa. «Ja ho crec que me la prendré», li he dit.