Avui parlam amb Fina Salord, coordinadora científica de l’Institut Menorquí d’Estudis - Artxipèlag\nInici » Converses » Menorca » Avui parlam amb Fina Salord, coordinadora científica de l’Institut Menorquí d’Estudis\nAvui parlam amb Fina Salord, coordinadora científica de l’Institut Menorquí d’Estudis\nAvui parlam amb Fina Salord, coordinadora científica de l’Institut Menorquí d’Estudis, sobre la seva carrera i per conèixer millor la tasca de l’IME\nFina, quina és la teva formació?\nVaig estudiar a la Universitat de Barcelona, on vaig obtenir una doble llicenciatura de filologia: filologia hispànica i catalana. El 1980, es convocaren a Barcelona per segona vegada oposicions de llengua i literatura catalana per a secundària, aleshores em vaig presentar a càtedres i vaig guanyar una càtedra. Vaig estar a Barcelona fins a 1992, en què vaig decidir a tornar a Menorca, sobretot per l’ambient cultural, pel caliu cultural que ja s’havia configurat amb la creació de l’Institut Menorquí d’Estudis —IME.\nL’IME es fundà el novembre de 1985 i es posà en funcionament el 1986. Record com a data molt assenyalada el 8 de març de 1986, que és quan es constitueix la Secció de Llengua i Literatura. L’IME té cinc seccions i a mi em proposaren com a cap de la Secció de Llengua i Literatura. Jo vaig acceptar aquella proposta, per tant el meu compromís amb l’IME ha estat un molt fort des del primer moment.\nAixí que començares com a coordinadora de la Secció de Llengua i Literatura i després vares ser coordinadora de totes les àrees.\nSempre dic que a l’IME he fet una trajectòria completa, cosa de la qual m’enorgullesc. Hi vaig començar com a cap de la Secció de Llengua i Literatura, el 1986. El 2003 vaig ser elegida presidenta del Consell Científic.\nJa he dit que l’Institut té una estructura de cinc seccions; l’òrgan de decisió acadèmica és el Consell Científic, que està format pels cap de seccions més dos vocals. En vaig ser presidenta de 2003 a 2010, d’acord amb els mandats estipulats. El 2013, es produí una situació molt dolorosa, d’una manera sobtada morí per un infart Josep Miquel Vidal Hernández, que havia estat el coordinador científic des de la creació de l’Institut, també era el director de l’Enciclopèdia de Menorca. De fet, ja s’havia jubilat però es mantenia en el càrrec. Amb la seva mort, s’havia de cercar una persona que ocupàs el càrrec, així que es convocà un concurs públic al qual es podien presentar membres de l’IME i de defora, amb l’aval de membres de l’IME, amb un currículum vitae i una carta. En aquells moments, vaig decidir presentar-m’hi, vaig trobar que la meva trajectòria dins l’IME, des de la seva creació, com a cap de Secció, com a membre, com a presidenta del Consell Científic, me’n donava un bon coneixement intern. Vaig tenir la satisfacció de ser triada, cosa que em va alegrar moltíssim i em va fer molta il·lusió.\nJa has comentat que l’IME té cinc seccions. Com s’estructura?\nTé una estructura molt clara, la Secció de Ciències Naturals, la de Ciències Socials, la de Ciències i Tècnica, la d’Història i Arqueologia i la de Llengua i Literatura. Aquests són els fonaments de tot el que l’IME és. De cada secció, el cap i dos vocals configuren el Consell Científic, que és l’òrgan màxim de presa de decisions de l’IME. El Consell Científic té un president. L’altre òrgan és el Consell Rector, on hi ha el coordinador científic, els caps de Secció, i és presidit pel president de l’IME. De fet, l’IME és un organisme autònom del Consell Insular de Menorca i, per tant, la presidència de l’IME correspon al president o la presidenta del Consell Insular, el qual pot delegar el càrrec en algú altre. Ara, en aquest moment, el president de l’IME és Miquel Àngel Maria Ballester, conseller d’Educació i Cultura, que presideix el Consell Rector, que és l’òrgan que ratifica i aprova tots els acords presos pel Consell Científic.\nDe qui va ser la iniciativa de crear l’Institut Menorquí d’Estudis?\nÉs un institut de recerca que va crear al seu moment el Consell Insular de Menorca l’any 1985 i responia a un gran i llarg desig que ja venia d’enfora i a les ganes que els grans eixos de la política cultural estiguessin per damunt de terminis polítics massa limitats, que hi hagués una política cultural més sòlida i més consolidada i, de fet, és el Consell Insular de Menorca el que aporta una part importantíssima de la dotació econòmica; l’altra part ve d’encàrrecs de serveis, de projectes, també de la venda de llibres…\nLa funció de l’IME és la de creació de coneixements, de recerca, amb una voluntat molt oberta, per això es va dir Institut Menorquí d’Estudis: es va voler evitar pensar en termes estrictament locals. Això implica una gran xarxa de relacions institucionals dins Menorca i de fora de Menorca a molts de nivells, i aquesta recerca s’ha de resoldre amb la difusió, per això som els nostres propis editors, cosa que és un element importantíssim. Des del primer moment va crear col·leccions pròpies, hem col·laborat en reedicions, hem fet coedicions.\nI també revistes?\nL’IME va prendre una decisió molt bona, al començament dels anys noranta, quan es va plantejar si s’havia de fer una revista pròpia. Aleshores es va decidir que el que havia de fer era col·laborar i donar suport a la Revista de Menorca, de l’Ateneu de Maó, la qual, d’aleshores ençà, editam plegats. La Secció d’Història i Arqueologia sí que va decidir editar una revista, Meloussa, que va quedar aturada el 2001, però que ara se’n vol reprendre l’edició, però com a revista digital.\nMeloussa es pot consultar completa a la web de l’IME. També es pot descarregar tot el catàleg de publicacions. A més, des de fa uns quants anys editam una revista, que no té una periodicitat marcada, que deim Papers i que du el subtítol de Recerca i debat, amb un format més àgil i de la qual fins ara hem publicat dos números de tema arquitectònic. Ara en tenim un de preparat de tema gastronòmic, que sortirà el gener-febrer. La idea és anar publicant la revista amb diferents col·laboracions.\nL’IME també acull l’OBSAM, l’Observatori Socioambiental de Menorca. El 1993, ara farà vint-i-cinc anys, l’Institut va propiciar que Menorca fos declarada Reserva de la Biosfera. Arran d’aquesta declaració, l’IME va impulsar la creació d’una entitat que fos un observatori que pogués fer el seguiment de tota una sèrie d’indicadors que ens donessin la mesura de quina era la realitat de la Menorca Reserva de la Biosfera. Es creà, així, l’OBSAM.\nA més, hem anat creant una sèrie de grups de recerca per afavorir més relacions intersectorials i en aquest moment tenim un grup de recerca de botànica, el Fra Rotger, de gastronomia i cultura, un de musicologia, un de recerca turística, que és molt actiu ara, un sobre territori i un altre sobre toponímia, centrat principalment en el port de Maó.\nUna cosa que crida l’atenció és l’absència de les arts visuals. No teniu un museu propi d’art contemporani.\nLa resposta és bona de fer. Si parteixes de la base que l’IME és un Institut de recerca i de difusió d’aquests coneixements, evidentment hi ha coses que no hi poden quedar incorporades. Sí que hi ha estudiosos de la història de l’art, que fan part de la Secció d’Història i Arqueologia: Cristina Andreu, Guillem Sintes i Àngels Hernández. Però les arts plàstiques no entren com a competències de l’IME.\nNo em referia a les competències de l’IME sinó a l’illa i la presència de museus d’art contemporani.\nEl Museu de Menorca també incorpora artistes contemporanis i actuals. Es va obrir Ca n’Oliver, que presenta exposicions d’art actual. Potser no està prou visibilitzat.\nNo hi ha un centre específicament dedicat a la història de l’art menorquí, està dispers, en col·leccions privades. A Menorca no hi ha un lloc de referència.\nEl Museu de Menorca intenta, com a mínim, establir quins són els grans referents pictòrics i el seu programa arriba fins ara mateix.\nHas publicat molt. Quin és el teu camp d’investigació?\nJo som historiadora literària i cultural de Menorca; en aquest sentit, la meva especialitat és Menorca. He fet coses de literatura medieval, moderna, contemporània i d’una manera especialment significativa he investigat l’època de la Il·lustració, de la Menorca il·lustrada. He treballat i editat textos amb la intenció de situar aquest coneixement dins les grans obres de referència de la literatura catalana. Per exemple, en el panorama crític, les obres de Joan Ramis. He treballat i editat textos d’Antoni Ferrer i Cardona, l’altra gran figura de la Il·lustració. He participat en l’organització de diferents jornades i congressos que s’han fet a Menorca sobre aquestes grans figures. Darrerament he treballat i donat a conèixer la figura d’una gran dona il·lustrada, Joana de Vigo i Esquella, gran desconeguda i traductora d’Iphigenia in Tauris, cent anys abans que Joan Maragall traduís l’obra de Goethe. He fet molta feina, com un llibret de síntesi de la Il·lustració a Menorca publicat el 2010. He participat en una edició de l’obra de Joan Estelrich, i m’he centrat en la seva correspondència epistolar i la seva relació amb Menorca.\nLa meva intenció sempre ha estat situar la història de la literatura menorquina en un marc més ampli, que li doni sentit i que mostri el seu valor. Justament a Palma ja han anunciat que prest publicaré la correspondència entre Josep Pla i Francesc de Borja Moll.\nHi ha alguna feina teva que recordis amb una estimació especial?\nN’hi ha moltes. Del segle XVIII, record com una cosa molt satisfactòria quan vaig descobrir Antoni Roig i Rexart, rector de Felanitx i canonge de la Seu, gran col·laborador del bisbe Nadal i gran amic de Joan Ramis. Va fundar les Germanes de la Caritat i és un d’aquells personatges que acabes sentint molt proper.\nUna altra figura que m’ha despertat gran admiració és Josep Miquel Guàrdia, metge i filòsof del segle XIX. Va viure a París i va editar El Somni, de Bernat Metge. Guàrdia és una figura enorme de la Renaixença. El 1997 li vam dedicar unes jornades i jo vaig editar els seus articles de l’Avenç en una col·lecció de l’IME que es diu de «Petit format». Guàrdia és una figura molt estimada.\nTambé he sentit molt propera la figura de Francesc Camps i Mercadal, metge i folklorista, home que encarna la catalanitat del nou-cents, autor del folklore menorquí de la pagesia. També he dedicat esforços amb molt de gust a Francesc Hernàndez Sanz, el qual sempre m’ha despertat una gran admiració. Va ser director de la Revista de Menorca, va ser la gran figura tanaistica, una persona molt polifacètica, és la pedrera d’on surt tot el gran coneixement. La història de l’art té en ell una fita de primera i també la literatura. La gràcia és que ell, com a historiador del nou-cents, jugava amb una concepció molt àmplia de la història, no només amb la història dels fets polítics, sinó amb la història de l’art, musical, literària, tot en formava part, de la història.\nI darrerament m’he endinsat en l’estudi d’Antoni Moll Camps, net de Francesc Camps i Mercadal, nascut el 1926, que és el nostre patriarca de les lletres menorquines, sobre el qual vam centrar la primera Jornada d’Estudi i Homenatge, l’any 2012, i al qual hem dedicat un llibre, el 2016, amb motiu dels seus noranta anys.\nCom és la vostra interlocució amb altres entitats culturals de les illes Balears?\nÉs esplèndida. És una de les coses més importants de l’IME, tota la xarxa de relacions institucionals. A Menorca col·laboren amb l’IME l’Acadèmia de Ciències Mèdiques, l’Ateneu, el Cercle Artístic… A Mallorca, el Col·legi Oficial de Metges de les Illes Balears; també és fonamental la Confederación Española de Centros de Estudios Locales i especialment rebem un gran suport de la Coordinadora de Centres d’Estudis de Parla Catalana, la CCEPC, gràcies a la qual formam part del mapa de tot aquest centre d’estudis, el qual rep el suport de l’Institut Ramon Muntaner, amb el qual tenim una relació esplèndida. Aquests darrers mesos hem duit a Menorca l’exposició «Patrimoni oblidat, memòria literària», amb aportació menorquina i en col·laboració amb la CCEPC i l’Institut Ramon Muntaner.\nI, evidentment, amb l’Institut d’Estudis Baleàrics. També és clau la relació que tenim amb l’Institut d’Estudis Catalans —IEC. L’estructura de l’IME és molt semblant i tenim un acord de col·laboració des de 1993, en som una entitat adherida des de 2010 i tenim un conveni de coedició per a l’obra d’Antoni Ferrer i Cardona.\nFeim molts d’actes a l’IEC, a l’Institut Español de Oceanografía, al Museu de Ciències Naturals de Granollers, a la UIB, a la UNED… La importància històrica és que l’IME és l’interlocutor amb les grans entitats de cultura, començant per Menorca, les altres illes Balears, amb Catalunya, amb l’Estat. Intentam que aquests cercles concèntrics s’eixamplin i jo crec que l’interessant és que qualsevol entitat cultural de fora de Menorca o d’allà on sigui puguin recórrer a l’IME.\nEl que encara no he dit i que és la gran riquesa de l’IME són els seus membres, més de dos-cents.\nCom es pot ser membre de l’IME? Els candidats es proposen ells mateixos?\nHi ha uns protocols marcats. Els candidats han de ser avalats per membres de la secció corresponent, aquesta proposta va acompanyada d’una carta de presentació, després les propostes passen al Consell Científic i després al Consell Rector.\nTots els membres són de Menorca?\nHi ha persones de Menorca però també de fora, perquè també tenim la categoria de membre corresponent, que són persones vinculades a la investigació de tema menorquí però que viuen fora. També tenim membres d’honor, per exemple Josep Massot i Muntaner, que és membre d’honor de la Secció de Llengua i Literatura. I Francesc de B. Moll va ser president d’honor des de la creació de l’Institut.\nA la nostra web podeu veure una exposició en línia que commemora els trenta anys de la fundació i que explica tot això molt bé.\nI el futur, quins reptes us planteja? Quins projectes voldríeu dur endavant?\nVoldríem dur a terme tots els objectius fundacionals amb tots els recursos materials i humans necessaris i tenir una estructura administrativa ben consolidada. A l’IME tenim una estructura administrativa, però la coordinació científica només la duc jo. Necessitam personal qualificat per a l’arxiu i per poder desplegar amb més força tot el programa, més difusió, una estructura editorial més solida. Voldríem anar consolidant-nos i poder créixer. No té sentit que l’IME no pugui respondre als nous reptes.\nDes de l’any 2013 hem fet moltes passes: renovació de la web, plataforma de venda digital de llibres, edicions digitals i volem fer accessible el nostre arxiu i oferir una plataforma de consulta de tot el fons documental.\nMoltes gràcies, Fina Salord.


El quadern robat: Família\nPublicat per Anna Belsa a 10:59\nMarta Teixidó 3 d’octubre de 2012, a les 19:09\nNarració plena de sentiment, i malgrat la trista circumstància, d'harmonia en pensar en el recolzament que aquests amics teus, tenen de les seves amistats i familiars.\nEl lloc de treball és per a molts una segona familia; es comparteixen moltes hores i es viuen moltes experiències, que fan que la vida no sigui allò que està passant, mentre s'està fent una altra cosa.\nEscalar és dur, agoserat, privilegi per a pocs i fins i tot, pot semblar que es desafia la Llei de Déu. "Com gosa un humà a arribar a la meva alçada"? I perquè no?. La vida es lluita constant i els reptes aporten vitalitat. Tot esforç té recompensa. La de l'escalada és arribar al cim i contemplar el que ens envolta. Es clar, però que tots tenim un destí, del que no em podem defugir.\nCom sempre, un text acurat i ple de sentiments.


DULIA - LA DEVOCIOTECA: 11.2011\nInvitació a la presentació del 'Diccionari de sants històrics catalans'\nHi esteu convidades i convidats!\nPublicat per Joan Arimany i Juventeny a 21:33 8 comentaris:\nResultat del Concurs de Sants Històrics Catalans\nDes de la Devocioteca, vull agrair l’aportació i seguiment de totes les persones que heu participat. Aquest ha estat un passatemps amb el qual, espero, totes i tots hagueu passat una bona estona. Crec que ha estat una mostra del bon ús d’un mitjà tecnològic tan modern com és Internet per tractar una temàtica tan tradicional com el nostre santoral. Igualment, penso que ha esdevingut un fet allò del 2.0 que tan es predica. Ho ha estat amb la l’aportació de totes i tots. En els concursos se sol dir que “l’important és participar” però en aquest, modest i sense pretensions, certamen “l’important ha estat haver comptat amb la vostra participació”.\nPer tant, la decisió unànime de jurat, després d’una tensa deliberació (com se sol dir) ha estat la de concedir el premi ex-aequo als participants més assidus, constants i ràpids, fins a la darrera pregunta. És a dir:\nSi des d’aquest moment, i fins al període de 27 hores que segueixen, ningú interposa cap al·legació o queixa (que seria estudiada i tinguda en compte), els nom es donaran per definitius. Serà demà diumenge 27 de novembre a les 20.00 h (compte que s’ha canviat l’hora respecte a la que es va indicar ahir).\nAgrairia als tres virtuals guanyadors que m’enviéssiu un missatge, amb la vostra adreça postal, al correu (email) que consta en el perfil del bloc. Si no hi ha cap objecció en el període esmentat, en breu es farà efectiu l’enviament del llibre corresponent amb dedicatòria.\nDe nou, moltes gràcies a totes i a tots. Espero retrobar-nos al ciberespai o, potser, personalment.\nPublicat per Joan Arimany i Juventeny a 17:00 9 comentaris:\nConcurs Sants Històrics Catalans i 10\nDemà, a les 17.00 hores, es donarà a conèixer el/la/els guanyador/a/s.\nEs deixaran 24 hores per presentar al·legacions i altres protestes formals que seran tingudes en compte i debatudes com correspon.\nAixí, diumenge 27, a les 17.00 hores, es dictaminarà el nom/s definitiu/s i inapel·lable/s.\n10a pregunta: Quin sant històric, català pel fet de morir al nostre país, era d’origen equatorià?\nPublicat per Joan Arimany i Juventeny a 15:00 5 comentaris:\nConcurs Sants Històrics Catalans 9\nCompliquem-ho una mica més:\n9a pregunta: Quina santa (segons el seu orde religiós) històrica catalana va succeir a la santa històrica catalana que auxiliava a mariners barcelonins en perill de naufragi?\nCal el nom de la successora!\nPublicat per Joan Arimany i Juventeny a 15:00 6 comentaris:\nPublicat per Joan Arimany i Juventeny a 15:00 8 comentaris:\nConcurs Sants Històrics Catalans 7\n7a pregunta: Quin sant històric català va ser nomenat arquebisbe de Trajanòpolis?\nConcurs Sants Històrics Catalans 6\n6a pregunta: Quina santa històrica catalana va néixer a Reus?\nConcurs Sants Històrics Catalans 4\n4a pregunta: Quina santa històrica catalana era patrona dels homes d’armes catalans?\nPublicat per Joan Arimany i Juventeny a 15:00 7 comentaris:\nPublicat per Joan Arimany i Juventeny a 15:00 9 comentaris:\n2a pregunta: Quina santa històrica catalana va ser mare de 9 fills?\n(Perdoneu les deficiències en el tipus de lletra però el programa em fa la guitza des de fa dies)\n1a pregunta: Quin sant històric català va participar en la planificació de la conquesta de Mallorca i València al costat del comte Jaume I?\nPublicat per Joan Arimany i Juventeny a 14:25 11 comentaris:\nInvitació a la presentació del 'Diccionari de sant...


Col·loqui posterior amb Amnistía Internacional i la Unió de Periodistes\nEn un país indeterminat, la policia ha detingut un terrorista. Alias José K.\nAquest acaba de col·locar una bomba en una concorreguda plaça, però es nega a dir en quin lloc concret es troba i a quina hora concreta detonarà. Què fer? Seria lícita la tortura, en aquest cas, per evitar la massacre?\nJosé K, torturado és la veu d’un terrorista, d’un monstre carregat de… raons?\nL’espectador assisteix a un acte confessional, solitari; al judici de José K. a sí mateix, a l’esdevenir de les seues contradiccions, al debat del sentit últim de la seua vida. Escoltar-lo no vol dir acceptar-lo, ni justificar-lo. Significa intentar conèixer l’origen d’uns actes que entenem aberrants.\nJosé K, torturado és un al·legat contra les perversions d’esperit que pot fer de l’home el més ferotge dels animals. La raó humana és capaç d’ascendir al sublim, però també pot arribar a ser instrument de terror, crueltat… i de la tortura.\nEstà justificada la tortura si la seua utilització serveix per evitar la mort d’una gran quantitat de gent? Si responem que sí, és que -en segons quins casos- podem creure en la tortura, i estarem justificant una xicotet clavill que ho empari. I això seria com admetre-la sempre. Perquè la realitat és que els que torturen sempre consideren que ho fan per aconseguir alguna cosa que és bo per a la col·lectivitat; i són els torturadors i els seus caps -qui si no? – els que decideixen, segons els seus propis criteris, quin cas és prou greu com per, recolzant-se en l’esmentat clavill, aplicar-la.\nPer això, avalar la tortura, en segons quins cas, equivaldria a avalar-la (sempre), en qualsevol?\nAjudant de direcció: Vicenta Ndongo Espai sonor: José Antonio Gutiérrez / Joan Cerveró Coordinació tècnica: Ismael Aguilar / Paco Silva Fotografia: Jordi Pla Videos promocionals: Carlos Martín Assessorament: Jorge del Cura Producció executiva: Moma Teatre Una producció de Moma Teatre en col · laboració amb Hermes Produccions\nAgraïments: Adriana Ozores, Ernesto Arias, Andrés Palau, Raúl Alonso, Pedro Casablanc, Montse Carrers, Paula Errando i Jorge Culla\nMés informació sobre l´escpectacle ací\n20:30 h (dia 29), 19 h (dia 1)


Silenci, comença la microfunció | Catorze.cat\nXevi Freixa | 05/04/2014 a les 19:18h\nArxivat a: La butaca, Sílvia Sabaté, Miniteatres, teatre de proximitat, teatre, microteatre, Xevi Freixa\nSílvia Sabaté en una de les sales diminutes de Miniteatres Foto: Jofre Blesa\nCampaneta en mà del personal de sala. "Sala 1, pase 4". I menys de deu espectadors en un passadís fosc amb les parets negres. "Sembla que anem al tren de la bruixa", deixa anar una dona de mitjana edat. Això sí, tan baix com pot, que el noi que fa d’acomodador demana "silenci absolut". Podrien entrar a l’Hotel Krüeger però passen a una de les quatre sales de Miniteatres, que no és més gran que l’habitació petita de qualsevol pis.\nEls rep una de les hostesses de la bodega d’Amigas para siempre, una de les vuit obres de 15 minuts del cicle d'abril d’aquest local de teatre de proximitat del Raval que d'aquí un mes celebrarà el seu primer aniversari. El públic, frec a frec en uns tamborets minúsculs, té els actors a un pam. I en petit comitè. De manera que les emocions li arriben més ràpid que si segués en una platea colossal.\nI encara més: no hi ha escenari; els espectadors estan tancats al lloc mateix on passa l’acció, de vegades formant part de l’escena i tot. Com a Amigas para siempre, que es transformen en els visitants d’unes caves assetjades per un zombi.\n"Me’n vaig a Madrid. Me’n vaig a Miami. Me’n vaig a Berlín", li deien els seus amics actors a Ramon Corella, un dels fundadors de Miniteatres. Al principi es va sorprendre del caché que tenien; després va descobrir el microteatre, que va néixer a l’Argentina durant el corralito. A Barcelona, l’any passat van obrir diverses sales petites, entre elles Miniteatres, on també s'exposen obres i que en bona part està ocupada per un restaurant, ja que és "una barreja d’oci i cultura", segons Croella, i de fet, "sense el bar és inviable".\nLes condicions de representació són diferents i, per tant, els guions també. Hi ha poc temps per aprofundir en els personatges, de manera que solen ser un divertimento amb sorpresa final. I, en ser tan reduïts, es veuen els fonaments de les peces dramàtiques: que el teatre és conflicte, que a l’inici de la funció ja hi ha signes que en justifiquen el final i que el públic és imprescindible pel fet teatral.\n"Gairebé no has de fer res; el públic ho veu sense que ho hagis d’ensenyar", explica l’actriu Sílvia Sabaté, que hi participa per segona vegada representant una de les dues germanes distanciades a No t’ho havia dit mai, fins ara. "Et permet un treball més contingut, com estar davant d’una càmera". De fet, des de Miniteatres s’autodefineixen com un curt però en teatre i les peces tenen realment alguna cosa de llenguatge audiovisual: no només per la rapidesa, sinó també pel naturalisme i el trencament d'algunes convencions teatrals.\nEn aquest sentit, Jofre Blesa, autor de No t’ho havia dit mai, fins ara juntament amb Jesús Milà, ve del món del curtmetratge. "Tal com està el sector és molt difícil entrar en un teatre", assegura. "Miniteatres és una catapulta per intentar que la cultura no s’acabi morint". I per descobrir autors, actors i directors.\nLa producció els ha costat tan sols els 15 euros dels vestits de Sabaté i Àngela Monge, l’altra actriu; pels patrons, la confecció de la roba i la màquina que necessiten, han "tirat d’amics". Així, "quan hi hagi èpoques bones sabrem gestionar millor els pressupostos".\nPer Blesa també era la segona vegada al cicle i diu que, tot i que es cobra poc, els actors "agraeixen estar en cartellera". Sílvia Sabaté, al seu torn, ho veu com una oportunitat per "provar registres diferents d’aquells pels que t’acostumen a cridar sempre".\nAnònim, 11/04/2014 a les 23:24\nMaquíssim, gairebé perfecte... però fins que no ha sortit una actriu coneguda no hue fet ni cas. I no es que es cobri poc, és que es cobra una misèria.\nAnònim, 11/04/2014 a les 23:34\nI no és que es cobri poc, és que es cobra una misèria indigna


El verd és un color llum primari: INTERIORS INVENTATS\nPer començar el 3r trimestre de disseny dedicat al disseny d'espais i interiorisme, vaig demanar aquestes activitats de tipus inicials i bàsques que consisitien en dibuixar uns interiors inventats (un dormitori, un menjador, etc.) d'un i de dos punts de fuga. Aquest exercici em permet detectar dificultats i errors varis que s'arrosseguen sobre repreentació cònica d'espais interiors, alhora que l'alumnat practica amb tècniques graficoplàstiques adients al disseny d'espais i a la creació d'ambients. A més aquest tipus d'exercicis prepara l'alumnat per a les futures activitats de selectivitat del trimestre on a diferència del 2n trimestre (dedicat al disseny industrial) en aquest cas, sovint es demana la representació espaial en cònica del projecte de disseny treballat. Tot seguit us passo un recull dels millors treballs.\nPublicat per montse martinez a 9:58


Ectogamia # 5: Una máquina para ablandaros el cerebro | No Me'n Records\nO como las ansias de ser un hipster inteligente·lectualoide me llevaron hasta uno de los más grandes artistas que ha parido la pérfida Albión.\nFue la época en que todo suplemento cultural izquierdista, revista musical progre y panfleto con ínfulas de subcultura citaba de manera constante la Allen Ginsberg, en William Burroughs, en Jack Kerouac i altres patums de la generació beat, el moviment que consideraven com el gran esdeveniment literari i cultural del segle passat. No puc dir que no ho vaig intentar, començant per Kerouac i la seva obra magna «A la carretera», que vaig abandonar després d’unes desenes de pàgines de pur avorriment, i després «Els Subterranis», que sí que em va agradar però, com la majoria de la literatura estatudinenca de mitjans del segle XX, no recordo ni l’argument ni cap moment estel·lar. Molta lletra, molt ben escrit, molt ben estructurat però em sentia, i em sento, incapaç de retenir res, com si tota lectura es quedés embussada al meu còrtex cerebral.\nDurant el préstec d’una setmana, vaig literalment fondre el disc. No era nou en això del rock progressiu (etiqueta desafortunada com pràcticament totes les etiquetes) però és que aquest grup era diferent, era una altra història: el so, amb en Robert Wyatt fent les funcions de bateria i cantant, el predomini absolut dels teclats, les composicions, les estructures que rebentaven prejudicis, tot plegat era completament nou per mi, tot i haver-se publicat el 1968 y 1969. Nou i antic a l’hora. Encara que mai no van quedar gaire contents amb el resultat d’aquestes gravacions, que consideraven que no reflectien el so que oferien en directe, i que han esmenat amb diferents gravacions en directe de l’època, considero que són, o és perquè per mi tots dos discos no s’entenen per separat, un dels moments àlgids de la música del segle XX. A partir d’aquest moment em vaig convertir en fan absolut d’en Wyatt, sobretot després de conèixer la seva tràgica història, però també per la seva habilitat de transformar-se, adaptar-se, col·laborar amb altres artistes i mai, mai perdre el seu encant, la seva signatura de qualitat. Només fa falta fer una repassada al recopilatori magnífic i deliciós «Different Every Time» (2014, Domino) per adonar-se de l’impacte d’aquest artista amb majúscules.\nPodeu llegir milers de pàgines on gent molt entesa racionalitzen un moviment boig com va ser el so Canterbury (dels quals es considera a Soft Machine com un dels màxims exponents), i us marejaran amb referències a milers d’artistes, grups i bandes i recombinacions múltiples entre tots ells. Però penso que és millor que primer escolteu, si no coneixeu aquesta música, y, després, ja us explicaré més històries d’aquest moviment que va sacsejar els fonaments de la música popular del segle passat\n← revistas de fans


Testimonis discapacitat a Lleida | Persones amb discapacitat Lleida\nTal com jo ho visc, les coses estan així:\nJUDIT COSTA i MARIONA FRANCO – TALMA\nLa Judit forma part del SOI (Servei Ocupacional d’Inserció) de l’Associació TALMA (Juneda). Conscient que les opcions laborals són limitades, busca alternatives , junt amb la seva referent, la Mariona, i decideix formar-se en la branca sociosanitària. Si té l’oportunitat de treballar temporalment o a temps parcial, perdrà la plaça del servei ocupacional i això la força a renunciar a oportunitats laborals.\nGEORGINA ALTISENT i ROSA SALA – ILERSIS\nLa Rosa és una noia amb objectius personals i professionals que forma part del SOI (Servei Ocupacional d’Inserció) de la Fundació Privada ILERSIS (Lleida). Va decidir formar-se en Administració i Hostaleria. ILERSIS li ofereix una nova oportunitat; la formació dual. Aquesta metodologia li permet aprendre-fent, ja que té la possibilitat d’adquirir coneixements tècnics-professionals i competències transversals, alhora que posa en pràctica tot allò que ha après.\nMAITE TREPAT – ALBA\nLa Maite, directora gerent del Grup ALBA, posa de manifest i evidencia la realitat de les entitats. Les organitzacions que atenen a persones amb discapacitat són solidàries. Atenen a les persones encara que no hi hagi la plaça, treballen per poder seguir mantenint els llocs de treball, busquen alternatives i lluiten per oferir solucions a mida per a cada persona. Les limitacions pressupostàries i normatives i la no flexibilització dels serveis, provoquen vulneracions dels drets de les persones amb discapacitat.\nXELL DRAPER i MONTSE SABATÉ – ASPROS\nLa Xell, directora tècnica de l’àrea de persones i família de la Fundació ASPROS, explica com la Covid-19, ha afectat les persones dels serveis d’atenció diürna i d’habitatge. La Covid-19 els va impulsar a repensar l'atenció a les persones amb discapacitat contagiades de la Covid-19, de la mà de CatSalut i junt amb el Departament d'Afers socials i Famílies. I van crear un servei nou; el servei de Cal Fino. La Montse, Coordinadora de Cal Fino, explica què va significar pels usuaris poder comptar amb aquest servei.


"Els amics del Manel" nou videoclip de SALTORS - auva!cat\n18 setembre 2017 21 setembre 2017 RedaccióLeave a Comment on “Els amics del Manel” nou videoclip de SALTORS\n“Els amics del Manel” és el nou videoclip de Saltors un tema inclòs al seu disc “Fingertips” (Discmedi, 2017).\nDesprés de publicar dos treballs en format elèctric on predominava la guitarra, ara s’endinsen en el món acústic; amb una proposta íntima i només amb dues guitarres.\nÉs precisament en aquest format on més es pot gaudir de la qualitat interpretativa de l’Oriol i el Jaume i on ens demostren diversos estils com el blues, country, rock, pop, flamenc, tots ells amb la delicadesa i elegància que els caracteritza.\nSaltors – Els amics del Manel


El dia de les ombres minvants. L’estiu guaita a la porta - Pols d’estels\nPublicat el 21 de juny de 2012\nEl dia de les ombres minvants. L’estiu guaita a la porta\nFa unes hores, a les 1:09 h local, el Sol ha assolit la seua màxima altura al cel de l’hemisferi nord celeste. Ja ha arribat l’estiu.Per a un astrònom, aquesta definició és suficient, però per a la resta de mortals comprenc que cal fer alguna explicació suplementària. Perquè realment el que vull dir és que el Sol es troba ara mateix a la seua màxima separació superior de l’equador celeste, el cercle que divideix en dos el cel. L’angle de separació és exactament ε = 23º27′, anomenat obliqüitat de l’eclíptica (al diagrama adjunt l’equador celeste és el cercle de nom Equinox, explicació en el peu de la figura al final de l’apunt). En estar tan allunyat de l’equador, el Sol eixirà avui pel nord-est i es pondrà pel nord-oest. El seu temps de recorregut al cel serà el màxim de l’any. A Tavernes de la Valldigna serà 14h 55 min, per exemple.\nCap a les 14:00 hora local, 12:00 hora solar, fixem-nos en l’altura en que es troba el Sol. A una latitud de 40º nord, com a Castelló de la Plana, el Sol es troba a uns 73º i la longitud de l’ombra serà la mínima de l’any.\nSense canviar d’hora anem cap al nord, aleshores veurem el Sol cada vegada més baix. Així a Barcelona, assolirà 72º d’altura mentre que a Paris l’altura màxima del Sol al migdia solar serà només de 64.65º.\nI si anen a Rovaniemi, la ciutat del Pare Nadal, situada en Finlàndia, a només 10 km al sud del Cercle Polar Àrtic, la latiud és aproximadament 66,55º, el Sol es trobarà a 23º27′ i ara mateix no es pon durant tot el dia. Un dia ben llarg de 24 hores. És el Sol de mitjanit.\nSi des de Castelló anem cap al sud, a Elx, amb latitud 38º15′ l’altura d’avui a migdia solar serà de 75,2º\nI si anem més cap al sud, a Canàries, potser? L’Observatorio del Teide, a l’illa de Tenerife, està a 28º18′ de latitud nord i es troba a Izaña, a 2400 m. Avui l’altura del Sol arribarà a 85,15º. Això significa que tindran pràcticament el Sol dalt del cap i l’ombra serà quasi inexistent a migdia.\nI és que uns quants quilòmetres al sud es troba el Tròpic de Càncer a 23.45º de latitud i, per tant, amb el Sol en el zenit, exactament sobre el cap al migdia solar. Les ombres han desaparegut. És el dia sense ombra.\nFoto: La platja de la Barceloneta, 28 Juliol 2007, Wikimedia Commons.\nDiagrama d’Understanding Astronomy, The Sun and the Seasons. La línia anomenada Equinox és el cercle de l’equador celeste per on es troba el Sol el 21 de març i el 22 de setembre, els dies dels equinoccis.\n21 de juny de 2012 a les 5:07 pm\nBellíssim i ben il·lustrat post. Ja som a l’estiu, qualcú s’ha menjat l’ombra i el dia és molt llarg i “el blat és molt alt”.\njoanbp ha dit:\n22 de juny de 2012 a les 8:43 am\nLa Terra, vista de d’alt, gira en sentit horari?\nAquesta entrada s'ha publicat dins de El Sol | s'ha etiquetat en Solstici per Enric Marco | Deixa un comentari. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent


LECTURES DE LA MISSA: DIUMENGE XXVI DURANT L'ANY / Cicle B\nDIUMENGE XXVI DURANT L'ANY / Cicle B\nEn aquells dies, el Senyor baixà en el núvol i parlava amb Moisès. Llavors prengué de l'Esperit que Moisès tenia i el donà als setanta ancians. Quan l'Esperit es posà damunt d'ells entraren en estat d'exaltació profètica i no paraven.\nEn el campament havien quedat dos homes, Eldad i Medad, inscrits entre els setanta però que no s'havien presentat davant el tabernacle. L'Esperit també es posà damunt d'ells i, allà mateix, al campament, entraren en aquell estat d'exaltació profètica. Un jove anà corrents a fer-ho saber a Moisès. Josuè, fill de Nun, que des de jove era l'ajudant de Moisès, digué: «Moisès, senyor meu, prohibiu-los-ho». Però Moisès li respongué: «Estàs gelós per mi? Tant de bo que tot el poble del Senyor tingués el do de profecia, i que el Senyor els donés a tots el seu Esperit!»\nEn aquell temps, Joan digué a Jesús: «Mestre, n'hem vist un que es valia del vostre nom per treure dimonis, i li dèiem que no ho fes més, perquè no és dels qui venen amb nosaltres». Jesús respongué: «Deixeu-lo fer. Ningú que en nom meu faci miracles no podrà després malparlar de mi. Qui no és contra nosaltres és amb nosaltres. Tothom qui us doni un vas d'aigua pel meu nom, perquè sou de Crist, us dic amb tota veritat que no quedarà sense recompensa. Però a aquell que allunya de mi un d'aquests petits que tenen fe, valdria més que el tiressin al mar amb una mola d'ase lligada al coll. Si la teva mà et fa caure en pecat, talla-te-la. Val més que entris a la vida sense mà, i no que vagis amb totes dues mans a l'infern, al foc que no s'apaga. Si el teu peu et fa caure en pecat, talla-te'l. Val més que entris a la vida sense peu, i no que siguis llençat amb tots dos peus a l'infern. I si el teu ull et fa caure en pecat, treu-te'l. Val més que entris al Regne de Déu amb un sol ull, i no que siguis llençat amb tots dos ulls a l'infern, on el corc no mor mai i el foc no s'apaga».


Celebrant Halloween a Nova York – Bona Vida Travel\nPublicat perBonaVida 22 Octubre 2018 22 Octubre 2018 Publicat enCELEBRACIONS, Estats Units, Experiències, New YorkEtiquetes:estats units, festa, halloween, nova york\nTrick or treat? (Truco o trato?) Aquesta és una de les frases més populars entre els nens americans, i que cada octubre es repeteix sense parar. Una de les dates més celebrades a tot Nordamèrica és la del 31 d’octubre, la nit de Halloween, i celebrar-ho a Nova York és tot un aconteixement.\nManhattan potser no és el lloc on més decoració de Halloween trobarem a carrers i cases (Queens, Harlem, Brooklyn són més animats en aquest sentit), però sí és on es fa cada any una de les rues més importants i multitudinàries. La Village Halloween Parade és, en paraules dels organitzadors, “l’esdeveniment participatiu públic més salvatge del país”, i nosaltres ho hem pogut viure. Ooooh yeah!!\nDesfilada de carrosses per la Sisena Avinguda\nEls carrers estan plens de participants\nMúsics amenitzant la desfilada\nHi ha personatges que fan autèntica por…\nNomés la gent amb disfressa pot accedir i participar de la Parade, la resta s’ha de conformar amb situar-se als vorals i veure passar la rua.\nLa festa té lloc al barri de Greenvich Village, recorrent la 6th Avenue, amb inici a Spring Street fins 16th Street.\nDes de ben d’hora, la ciutat adopta un ambient diferent, on no costa gens trobar gent disfressada, i molts nens recorren botigues i cases reclamant els seus caramels. Només cal passejar per llocs com Greenvich Village, Nolita o Soho per trobar un munt de cases amb les carbasses a les escales i les teranyines a les finestres.\nCarrers i cases decorats\nCap a mitjan d’octubre les famílies ja acostumen a ambientar casa seva\nNo és gens estrany veure gent disfressada de bon matí\nMolts comerços participen en la tradició de repartir caramels als nens\nI les carbasses es posen a la venda per decorar\nLes famílies participen de la diada\nPerò és a les 19h de la tarda, quan comença la Rua, el moment àlgid de la festa. Milers de persones (l’any passat van ser més d’ 1 milió i mig) es congreguen al voltant de la 6th Avinguda, per veure un munt de carrosses, músics, i sobretot, gent disfressada.\nMOLT IMPORTANT: Només la gent amb disfressa pot accedir i participar de la Parade, la resta s’ha de conformar amb situar-se als vorals i veure passar la rua. Així que no dubteu a portar una disfressa de casa o comprar-ne una. Trobareu algunes botigues on venen tot de decoració, màscares i vestits per celebrar el dia de Halloween.\nTothom vol fotografiar la desfilada\nLa família super-fan d’Star Wars!!\nCarrosses desfilant pel recorregut de la Parade\nTothom es presta a ser fotografiat, com el personatge de Michael Mayers\nLa mescla d’estils i disfresses és enorme…\n…i la gentada també!\nPer participar activament (amb disfressa) s’ha d’arribar d’hora (18:30h) a la capçalera del recorregut (cruïlla de la 6th Avinguda i Canal Street), i per assistir com a espectador, l’horari oficial és de 19h a 22h. No sempre és fàcil trobar llocs amb bona visió, degut a la gentada que s’acumula al voltant de la Sisena Avinguda, però la millor opció és tenir paciència i gaudir del moment.\nLa desfilada dura unes 3 hores\nPerò ens aturem cada 3 passos per fer-nos fotos\nAlgunes disfresses són senzilles però originals\nSovint és impossible avançar ni mig metre\nAls Estats Units hem pogut assistir a una altra gran festa de Halloween, la celebrada a la ciutat de Los Angeles, la West Hollywood Halloween Carnaval (veure post), amb gairebé mig milió de participants, però trobem una important diferència entre aquestes dues celebracions:\nA Nova York la festa és més aviat una desfilada de carrosses i persones, on podem participar si anem disfressats, o simplement admirar-la com a públic des de la barrera que la policia i l’organització instal.la durant el recorregut. Aquí, qualsevol persona pot assistir, inclús amb nens petits (tot i que s’ha de vigilar amb la gentada que trobarem).\nMirades que maten!!!\nEn canvi, a Los Angeles, no existeix una desfilada com a tal, més aviat la gent (no importa si amb difressa o sense) es mescla i camina pel Santa Monica Boulevard, entre concerts i ambientació. El seu ambient més “picant” i sensual potser no la fa tan apte per a nens molt petits…\nDesfilada a Los Angeles\nLa multitut omple el Santa Monica Boulevard\nDimonis i diableses…\nHalloween és una data especial, una festa que s’ha d’intentar viure com a mínim una vegada a la vida, i sobretot, assistir-hi per passar-s’ho de por!!!\n2 respostes a “Celebrant Halloween a Nova York”\n2 Novembre 2018 a les 14:33\n2 Novembre 2018 a les 15:47\nNos encanta celebrar Halloween, y en Estados Unidos lo viven de una manera especial 😀😀😀\nLo recomendamos muchísimo!!


Temps ben aprofitat\nSebastià Taltavull 18/07/2017\nL’estiu dona per a molt, si estem atents als esdeveniments i si tenim bon tracte amb les persones. Tant la relació personal com qualsevol mitjà de comunicació han de fer possible que les persones es respectin, s’obrin a un diàleg constructiu, s’entenguin i s’interpretin bé. Volem que sigui així i podem fer que ho sigui. Cada dia, viure és com obrir un llibre on hi ha, entre pàgines atractives i sorprenents, moltes pàgines en blanc.\n“Els esdeveniments, les persones, la natura, tota la realitat que ens envolta, són objecte de la nostra percepció. Posem-hi mirada sacramental, la que veu més enllà del que perceben els sentits.”\nPerò, mirar-la en positiu és descobrir que al bell mig hi som cadascun de nosaltres, en un gran espai que se’ns presenta com una pàgina no escrita que s’ha d’omplir des que comença el dia fins que acaba. Aquesta és la responsabilitat que tenim, però també el goig de col·laborar perquè la vida sigui alegre, viscuda sense por, amb aquell realisme que ens diu que ens podem entendre.\nSabem que no hi ha fronteres ni barreres si som creadors de ponts. Som ciutadans del món, estem implicats en la seva marxa i tot ens afecta i ens condiciona. Però també hi ha les petites notícies de cada dia, la nostra realitat més immediata, la que està a les nostres mans. Aquest és el lloc de la nostra acció. Podem omplir els dies de vida, d’alegria, de feina ben feta, de gestos senzills, plens de cordialitat. En una paraula, missatgers de bones notícies. Tenim el dret que ens arribin i el deure de fer-les arribar. Aprofitem-ho!\nDe tot això, a més, en podem fer una lectura original, fins i tot creient, quan fem l’esforç de descobrir que en tot el que succeeix Déu hi és present i es manifesta com una brisa fresca i suau, perceptible des del silenci i la netedat de cor. De Jesús hem après això de «feliços els nets de cor, perquè veuran Déu». Fixem-nos en els ulls. La netedat de la mirada ja ens indica què hi ha a l’interior de cadascú. Els esdeveniments, les persones, la natura, tota la realitat que ens envolta, són objecte de la nostra percepció. Posem-hi mirada sacramental, la que veu més enllà del que perceben els sentits. Fent-ho ens omplirem de bellesa, de pau i gratuïtat.


Futur (Albert Pla Nualart)\nALBERT PLA NUALART Actualitzada el 11/09/2012 00:00\nEns agrada veure'l com un full en blanc, i encara que ho sigui és impossible no omplir-lo de guixots i correccions si no ens hem esforçat durant anys a fer bona lletra.\nQue estigui fet del que estan fets els somnis, sempre ens fa exclamar, quan el lleuger trepig d'aquest instant que vivim el fa passat: "No era això, companys!" Però és que, com diu T.S. Eliot, el temps passat i present -l'únic que podíem i podem modificar- n'han sigut sempre una part indestriable per molt que nosaltres ho preferim ignorar.\nEl voldríem presoner d'una fada bondadosa especialista en finals feliços. Li encolomem una muntanya de renúncies perquè les recicli, i quan s'acosta tan ple d'incerteses i núvols foscos, no perdem l'esperança que un màgic raig de sol hi formi l'arc de Sant Martí.\nPerò només qui s'agafa a aquest moment fugisser en què tu, lector, llegeixes aquestes paraules maldestres, i hi fa bonament el que pot, se sorprèn un dia dalt d'un cim dient-se curt d'alè: "No hauria imaginat mai que pogués arribar tan amunt!"\nVetllem per aquest pas que estem a punt de fer i apuntalem-lo bé, que el futur ja és prou gran i sap venir tot sol. No l'imaginem com un sostre que retalla les nostres ambicions, però encara menys com un deute pendent que legitima una eterna cara d'emmurriats.\nPerquè encara que no sigui veritat que avui comença tot -com tant agrada dir als pedagogs-, encara que sapiguem que el futur és en bona part (i molt més del que ens agradaria) ostatge del passat, també és innegable que cada segon de present ens l'està canviant, i en dies com avui això és especialment cert.


Reformes D'oficina A Barcelona | designbcn.es\nNotícies >> Reformes d'oficina a Barcelona\nReformes d'oficina a Barcelona\nL'Àtic on tots voldríem treballar\nFa 6 mesos ens va arribar una petició de realitzar un projecte d'interiorisme d'oficina per a una startup, la petició del client era clara volia 4 lloc de treballs per a creatius i 1 lloc per a administratiu. Necessitava una zona per a brainstorming on poguessin estar unes 12 persones i una zona d'office.\nEl primer que vam fer és anar al local que havien llogat per a fer-nos una idea de l'ambient, per descomptat res més entrar ens enamorem del local, un àtic tot de pedra amb bigues de fusta en el sostre, un somni fet realitat. El primer que valorem va ser realitzar un sòl tècnic per a ocultar tots els cables, apostem per un color grafit per a contrastar amb la resta d'element de mobiliari d'oficina que serien blancs.\nLa segona intervenció seria sanejar les bigues de fusta i realitzar regates en el sostre per a cablear i poder posar els punts de llum entre elles, per a aconseguir il·luminar el sostre sense que es vegi el cablejat.\nUna vegada realitzades les obres no vam disposar a compartimentar l'únic espai que estaria tancat per complet, la sala de juntes, ja que es necessitava una bona insonorització d'aquesta zona. Frontal i lateralment la tanquem amb mampara d'oficina doble de cristall i a causa de l'altura i a les bigues, creem un fals sostre per a aquesta zona de palla, per a donar una major privacitat.\nEquipem la zona de “oficines” amb mobiliari regulable en altura elèctricament, la qual cosa permet a l'usuari treballar assegut o dempeus depenent del que hagi de realitzar, a més les taules compten amb uns braços regulables per a les pantalles, és a dir lloc 100% ergonòmics.Per descomptat la cadira d'oficina ergonòmica 100%\nCom bé és sabut en aquestes empreses la imatge és primordial, això ho va aconseguir la nostra empresa d'interiorismes d'oficines mitjançant el taulell, ja que disposa de llum led pròpia.\nLa sala de reunions aquesta equipada amb una gran taula i cadires amb rodes ( una de cada color) que combinen a la perfecció amb l'esperit jove i innovador de l'empresa.\nFinalment, la zona d'office, és molt pràctica amb una gran taula alta per a 10 persones i una petita zona de butaques per a relax.Tot el mobiliari de col·lectivitats de qualitat per a dotar de la importància que mereix aquesta zona.\nEstem molt orgullosos d'aquest projecte d'interiorisme d'oficines que hem dut a terme., a causa de temes de privacitat i competència el client no ens va deixar realitzar fotos del resultat final, però si us podem ensenyar el projecte d'equipament integral d'oficines que realitzem.


Pàrquing a l'Aeroport Valencia-Victoria Parking Valencia\nAccés per Carrer el Maestrat, 17, 46940 Manises, Valencia, España\nPàrquing amb servei de trasllat a l'aeroport de València. Viatja sense preocupar-te de on deixar el cotxe a l'aeroport, perquè amb nosaltres estarà en bones mans\nCom funciona Victòria Aparcament Aeroport de València?\nPer fer la teva espera més curta, si ho desitja pots trucar a el telèfon 24 hores de Victòria Aparcament València (609.648.900) quan recullis les maletes abans de dirigir-te a el punt de trobada i així la teva transport a l'aparcament t'estarà esperant.\nPer la A-7: pren la sortida 331 en direcció Manises, via CV-370. Segueix tot recte fins a la primera rotonda, on has de prendre la primera salidahacia carrer Alcoià. A la 2a carrer a l'esquerra es troba c / Maestrat Nº 17.\nSi véns de València Ciutat: A la carretera de l'Aeropuert de Manises, V-11, pren la sortida Riba Roja (no entri a l'aeroport) i continua a 1 km aproximadament. A la rotonda i continua per la via principal direcció Riba Roja (Avd. De la Cova) i a uns 680m pren la següent rotonda cap a l'esquerra, direcció c / Maestrat Nº 17. Mostra'n menys\n1. Un cop hagi deixis el teu vehicle al nostre Aparcament, et portem fins a la terminal de l'aeroport, un trajecte que pot durar entre 5 o 7 minuts com a màxim. Les condicions de l'trajecte són immillorables en comoditat i rapidesa Mostra'n més\nArriba al pàrquing amb el teu cotxe a Carrer el Maestrat, 17, 46940 Manises, Valencia, España\nTots els pàrquings Valencia Victoria Parking Valencia


4.1 Una eina imprescindible per a conèixer la nostra realitat « L'Altra Mirada\nMemòria del Consell Econòmic i Social sobre l’economia, el treball i la societat de les Illes Balears. Any 2018\nEl Consell Econòmic i Social de les Illes Balears, té l’obligació per llei, de realitzar cada any una Memòria sobre la situació econòmica i social de les Illes Balears. Des del 2001 fins al 2011 aquesta Memòria ha sigut un referent per al coneixement estadístic integrat de la nostra comunitat, magníficament coordinada pel doctor Ferran Navinés. La suspensió del CES per part del govern Bauzá, va privar a la comunitat científica i als habitants de les Illes, d’una eina imprescindible. Tot i que la seva pàgina web, i amb ella les diferents publicacions editades de la Memòria, va poder seguir essent consultada, amb un nombre de visites prou elevat.\nEn la nova etapa del CES, en funcionament des del juny de 2017 gràcies als Acords de Progrés de 2015, es va editar a finals del 2018 la Memòria de l’any 2017, incorporant el màxim possible de sèries estadístiques històriques dels anys de la suspensió. El novembre del 2019, s’ha presentat la Memòria de l’any 2018, que ja ha estat coordinada per Joan Matamalas, nou cap d’estudis del CES, i amb la col·laboració inestimable de Ferran Navinés, en el seu darrer any previ a la jubilació com a funcionari del CES. Com és preceptiu, la Comissió de la Memòria presidida per la consellera del CES i vicerectora de la UIB Maria Llompart, els vocals consellers i conselleres del CES Rafel Crespí, Silvia Montejano, Sergio Bertran i Sebastián Lora, aprovaren l’enfocament inicial, el seguiment i el resultat final de la Memòria, que fou finalment aprovada en el Ple del CES de 10 de setembre de 2019.\nLa Memòria segueix amb els seus tres capítols clàssics: I-Panorama econòmic; II-Mercat de treball i polítiques d’ocupació; III-Qualitat de vida i estat del benestar. Són 665 pàgines de l’edició en paper, que quan es pengi la versió electrònica, podran donar accés als quadres estadístics complementaris marcats en vermell en l’edició en paper, i que per estalvi no s’han editat en aquest format. La reproducció de la publicació en paper de la memòria la podeu trobar a l’enllaç\nAquesta Memòria és fruit del treball col·lectiu dels equips tècnics del CES i de 46 professionals externs. També de la col·laboració de funcionaris de l’administració central, administració CAIB i administració dels consells insulars, de diferents escales i nivells. Les dades de la Memòria del CES sempre són dades d’organismes públics i amb les dates més recentment publicades i disponibles en el moment de tancar la publicació. Cada apartat de la publicació ve signat pel col·laborador o col·laboradora corresponent, i els comentaris de les dades òbviament reflecteixen la seva valoració. A la vegada la Memòria aporta sis requadres temàtics que s’han considerat oportuns introduir per la seva actualitat: el I-1 La renda municipal disponible de les llars de F.J. Franconetti; el I-2 L’estudi de prospectiva econòmica, social i mediambiental de les societats de les Illes Balears a l’Horitzó 2030 (H2030) de F. Navinés; el I-3 El sistema de comptes de capital natural per a les Illes Balears de A. Esteban; el I-4 En què consisteix la transformació digital?, de C. Juiz; el III-1 Indicadors regionals de progrés social i de qualitat de vida de J.Matamalas i el III-2 L’educació de les persones adultes i grans a les Balears, de Carme Orte i Liberto Macías. També intenta evitar repeticions d’altres publicacions, com seria el cas dels informes que sobre educació fan El Consell Escolar de les Illes Balears o l’Anuari de l’Educació que edita Caixa Colonya.\nCom senyala el President Carles Manera en la introducció, la Memòria vol ser una eina dinàmica que ajudi a mesurar més i millor els diferents components de la nostra realitat. Cal treballar de manera innovadora en el tractament de nous indicadors i indicadors sintètics, per ajudar a les administracions públiques i als agents socials, a poder fonamentar de manera més sòlida i científica les seves decisions.\nCada apartat de la Memòria és una font rica d’informació que convida al seu aprofundiment i incita a fer-se preguntes cabdals per a la nostra comunitat. A títol de petit exemple vos posaré algunes de les que a mi em suggereixen… No hauríem de comptabilitzar i valorar com cal els stoks de recursos naturals de les Illes, després de comptabilitzar els fluxos econòmics anuals, per saber si ens enriquim o ens empobrim com a comunitat, com fan les empreses relacionant els seus balanços anuals amb el seu estat patrimonial i el seu capital social?\nSi el PIB de les Illes el 2015 fou de 28,2 mil milions d’euros i la renda de les llars 19’ 9 mil milions d’euros, a on van els 8.700.000.000 d’euros produïts a les Illes (el 30,8% del PIB) que no arriben directament als habitants de les Balears?\nSi l’increment de contaminants atmosfèrics, de residus, de consum energètic, de consum d’aigua, d’increment de saturació del trànsit rodat, és superior al creixement del PIB, és realment eficient el nostre model econòmic?\nPer què si la desigualtat social s’amplia a les Illes, segueix essent encara la comunitat a on creix més la immigració?\nPer què els Indicadors de Qualitat del Treball (IQTs) treballats des de fa molts d’anys pel CES, no s’incorporen a les estadístiques oficials de les Illes Balears?\nQue l’estat central gestioni les competències de Justícia a les Illes, és un avantatge pel seu funcionament com teoritzen els recentralitzadors, o més aviat és una desgràcia?\nPosam l’accent econòmic i social que cal, en el coneixement de l’evolució i el paper fonamental que tindrà la Seguretat Social, en el futur de les societats de les Illes?\nAl marge del debat sobre el correcte finançament de la nostra comunitat, estam recaptant el que toca de la riquesa que es genera a la nostra societat?\nHauríem de conèixer millor el paper real de la salut pública i privada de les Illes, i si accelera o disminueix la desigualtat social?\nNo hauríem d’aprofundir més en el coneixement i en les oportunitats econòmiques del fet cultural, tant per impulsar l’ús de la llengua catalana com per potenciar la interculturalitat com a element de cohesió social?\nServirà l’estudi de prospectiva H2030 del CES, de cara a dissenyar una planificació estratègica regional per aconseguir els Objectius de Desenvolupament Sostenible 2030 de l’ONU per a les nostres Illes?\n…I moltes més que vulgueu afegir… La Memòria és, doncs, a la vostra disposició


Interiorisme per a projectes singulars i la singularitat com a projecte. | Coblonal\nCom interioristes, l’ atemporalitat sempre ha estat una premissa a destacar perquè la distribució, els materials, la línia cromàtica i el mobiliari escollit per al nostre disseny interior, no es vegi afectada pel transcurs del temps -més enllà dels canvis propis en les pràctiques familiars o organitzatives-.\nEn els nostres projectes d’interiorisme tractem de maximitzar la vigència del disseny escollit, d’encertar un concepte o esperit que perduri i s’adapti, més que un moment per desactualizar. Aquesta voluntat manifesta però, no ens ha de portar a elaborar dissenys impersonals i replicables. No hi ha una fórmula màgica, ni concebem l’interiorisme com una imposició artística.\nPer al nostre Estudi d’Interiorisme i Arquitectura cada disseny és únic i singular perquè cada client ho és. I en moltes ocasions, a més, ens veiem amb el repte de combinar sensibilitats diferents que conviuen en un mateix habitatge. Tot això passant pel nostre sedàs, imprimint un estil propi com interioristes.\nAra bé, hi ha projectes d’interiorisme que ens deixen encara un marge d’actuació afegit. Es tracta de projectes on Coblonal Interiorisme es posa a la pell d’una marca que vol transmetre un missatge amb el seu espai. Botigues, oficines, showrooms, hotels, o fins i tot apartaments dirigits al lloguer de luxe. Són escenaris en els quals treballem regularment i ens ofereixen un briefing diferent del que acostumem a rebre en els projectes d’interiorisme en l’àmbit residencial. Un briefing que trasllada la singularitat del client a l’espai. Per tant, un espai cridat a singularitzar-per la seva distribució, acabats i elements per convertir-se en característics d’una marca. Un espai amb un disseny interior que potenciï un conjunt de pràctiques, on estar-hi impliqui viure una experiència.\nEn aquest disseny interior del showroom per Azul Acocsa podreu veure al que ens estem referint.\nLA SINGULARITAT COM A PROJECTE\nEn aquest tipus de projectes d’interiorisme on una marca determinada vol transmetre un missatge concret amb el seu espai, és on podem apostar per propostes més arriscades, deixar-nos anar una mica més. Ja no projectem per a la vida quotidiana del client, sinó per l’experiència de l’usuari, la imatge de la marca i la practicitat per la gent que hi treballa.\nL’espai se singularitza i hi tenen lloc productes i acabats, que difícilment proposarem en altres projectes residencials d’interiorisme. Com arquitectes i interioristes busquem distribucions, volums, peces i materials que, tot i preservar la completa funcionalitat, facin l’espai singular en sí mateix, sigui quin sigui el seu usuari final.\nPer tant, o bé pel client o bé per l’experiència de l’usuari, la singularitat resulta la font de sentit de qualsevol projecte d’interiorisme.\nEn definitiva, la singularitat es converteix en la veritable premissa per a l’interiorisme i això ens porta a adoptar la singularitat com a projecte.\nUs proposem un altre exemple, el projecte d’interiorisme per a l’Hotel Can Casi, al Baix Empordà, on vam buscar que la singularitat del projecte fos oferir als seus clients l’experiència de relaxar-se en les seves estades, gaudint dels petits detalls del disseny interior.


Els nens sempre diuen la veritat, també sobre la conducció\n'Al volant, no te la juguis' és la nova campanya de conscienciació viària del Servei Català de Trànsit\nUna de les imatges de la nova campanya 'Al volant no te la juguis' GENERALITAT DE CATALUNYA\n"Accelera i després frena superràpid". "Mira el mòbil un moment, pels missatges, per si és important". "A vegades arrenquen i no estem lligats". "Si està enfadada sí que pita". "A vegades diu paraulotes". Aquestes són algunes de les actituds i imprudències al volant que els petits protagonistes de la nova campanya de conscienciació del Servei Català de Trànsit ens revelen dels seus pares.\nAmb el lema "Els nens sempre ens diuen la veritat. Al volant, no te la juguis", l'objectiu d'aquesta nova acció publicitària és que els conductors reflexionin sobre les actituds que adopten quotidianament quan condueixen i que moltes vegades no perceben com a inadequades i perilloses, però que realment sí que ho són, com constaten els nens. Aquest espot també vol recordar que els adults són un mirall on els infants es veuen reflectits i que no haurien de donar mal exemple, tampoc en la seguretat viària.\nL'anunci comença amb les preguntes als adults sobre si cometen imprudències quan agafen un vehicle i si respecten les normes, i continua amb el relat de nens i nenes. Les versions de pares i fills de les vuit famílies anònimes participants són molt diferents. Mentre els grans afirmen que no fan temeritats quan condueixen, el testimoni dels seus fills, d'entre 7 i 14 anys, els contradiu.\nAixí doncs, a través de la veu sincera dels nens, que de manera espontània i informal expliquen algunes de les actituds de risc que adopten els seus progenitors quan circulen, se'ns alerta que comportaments quotidians que mostrem poden comportar situacions de perill a la carretera, i que sovint no en som del tot conscients.\nUtilitzar el mòbil, córrer massa o no posar-los el cinturó\nConductes negligents com utilitzar el mòbil, córrer massa o no posar-los el cinturó en algun moment, però també actituds agressives al volant, són alguns dels exemples de males praxis que revelen els nens i nenes protagonistes davant l'estupor dels seus pares.\nLa campanya s'emet fins a finals d'aquest any per televisió, cinema i ràdio, així com a través de les xarxes socials del Servei Català de Trànsit. Al canal de YouTube TransitCatalunya es pot visualitzar una versió més extensa de l'anunci, així com el making of.\nSi vols saber si realment ets un bon conductor, pregunta-ho als teus fills: potser et sorprendrà veure que la percepció que en tenen ells difereix del que tu puguis pensar. I ja sabem que els nens sempre diuen la veritat. Per tant, recorda: al volant, no te la juguis!\nGeneralitat de Catalunya trànsit


SFxI: Marçal Sintes : «Els ous ja estan trencats»\n"Passi el que passi a l’octubre, res ja no pot tornar a ser com abans"\nEl que ha passat, que sovint s'ha anomenat 'desconnexió', però que no és només això, resulta històric. Marca un abans i un després. Ho he escrit altres vegades, perquè n'estic convençut: en el fons, al final, el motiu principal del que ha passat, el que ha fet girar a tanta gent, no ha estat exactament ni l'Estatut del 2006, ni l'abusiu sistema de finançament autonòmic, ni els constants embats contra el català, ni la manca de reconeixement nacional, ni cap altra raó identificable, sinó el que hi ha rere de tot això: la humiliació. L’atac a la dignitat d’una gent. Els menyspreu. La voluntat de negar l'altre. De no reconèixer el seu dret a ser escoltat, per dir-ho en una expressió de Michael Ignatieff.\nNo ha deixat de tractar-los com a vassalls, com nadius revoltats. Com a gent a qui cal escarmentar. Per cert, la mentalitat que domina els poders formals i fàctics de l’Estat menysprea també aquells que catalans que rebutgen la independència, perquè per a l'Estat, per molt espanyol que un català es declari, per molt servicial que es mostri, sempre és abans que res un català i, per tant, sospitós. I és, per definició, menys que un espanyol.\nDarrerament, pràcticament cada dia hi ha atacs molt durs contra els que van encapçalar la revolta catalana, decisions venjatives, escanyament econòmic, retallada o intents de retallar el poder de la Generalitat, amenaces, insults, etcètera. La 'guerra bruta' policial, per la qual ningú no ha demanat disculpes, és impensable que s’hagi aturat.\nCadascun d'aquests actes no fa altra cosa que confirmar per a molts catalans que la voluntat d'humiliació, i de submissió, és quelcom profundament inserit en l'esperit d'aquells que gestionen el poder espanyol. Els avis i els pares van estar disposats a acceptar-ho durant el franquisme. Es van resignar a no dir i a no recordar. Ho van assumir com el preu a pagar per la derrota. Això va continuar durant la Transició, que va consistir, entre d’altres coses, a transmutar la dominació franquista sobre Catalunya en una dominació amb aparença democràtica.\nUna d’aquestes demostracions de quina és la naturalesa del conglomerat que mana a Espanya s'ha produït aquesta mateixa setmana. No és l'única de recent, però m'ha semblat extremadament significativa.\nAra som on som. Els ous no és que s’hauran de trencar, és que ja s’han trencat. Passi el que passi a l’octubre, res ja no pot tornar a ser com abans.


Un model estàndard per al Cadastre - Geofumadas\nUn model estàndard per al Cadastre\njuliol, 2009 Cadastre, Els meus Geofumadas\nAquest nom porta una ponència presentada al Tercer Congrés ISDE, celebrat a la República Txeca en 2003.\nEls autors, tots de l'ITC i del Departament de Geodèsia de la Universitat Tecnològica Delft, d'Holanda.\nTot i que el enllaç que mostro (en anglès) té certes adaptacions addicionals.\nEl document fa una proposta de com podria ser un model de cadastre, buscant que s'eviti la duplicitat d'iniciatives individuals; alhora que la interacció de dades entre portals pugui ser menys dolorosa ... vaja que em ve bé ara que estic treballant en un document conceptual de cadastre. Aquest model estableix un seguit de dades conegudes com a "espai comú" sense limitar les particularitats amb la premissa que pogués adaptar-se a les diferents variants que existeixen a cada país territori, que inclouen la conformació institucional, nivells de precisió, vocació finalitaria.\nEl document és molt bo, una gran fumada, és fruit de la revisió de diferents models a països com Holanda, El Salvador, Bolívia, Dinamarca, Suècia, Portugal, Grècia, Austràlia, Nepal, Egipte, Islàndia, i diversos països Africans i Àrabs . En la seva secció introductòria esmenta les diferents iniciatives que són vinculants, entre elles els estàndards OGC, INSPIRE, Eulis, Estàndards ISO, Cadastre 2014 i la FIG.\nModel de Domini Cadastral (CCDM)\nEl document treballa a nivell de diagrames UML diferents classes d'objectes, partint de les tres principals figures del cadastre:\nObjecte (Objecte immobiliari)\nDret (Dret o alteració)\nAquest és el principi fonamental de qualsevol cadastre, en el qual es busca mantenir actualitzada la relació entre les persones i els immobles mitjançant els drets adquirits, siguin aquests inscrits o de fet. Després es fan classes especials detallades per a cada un d'ells, amb colors específics que inclouen:\nClasses Jurídiques i Administratives\nControl de canvis històrics\nDesprés al final fumen marihuana suposant com podria manejar els objectes en tres dimensions i l'espai jurídic. Llastimosament la versió en castellà no inclou els colors respectius del document original i la qualitat pixeleado de les imatges és pèssima, per la qual cosa recomano tenir a la mà la versió en anglès. També el contingut en espanyol està extractat, i no inclou temes com els exemples construïts en gml.\nEl model va per llarg, ja que malgrat ser la intenció de complir la declaració del Cadastre 2014 referent a la mort a la cartografia manual i llarga vida al modelatge, transcendeix portant el limitat terme «cadastre» on els objectes són les parcel·les, a « l'administració de terra »amb els objectes territorials com a centre.\nEl fet que s'hagin importat els estàndards TC211 de l'OGC (Geometry i Topology) li dóna pes amb el context OpenGIS. Però en el fons el seu impacte està en proposar com aprofitar la demanda per l'e-govern i les Infraestructures de dades espacials aprofitant la connectivitat i tecnologia informàtica.\nUn gran document, recomano llegir-lo i guardar-lo en la seva col·lecció de geofumadas perquè tard o d'hora poden necessitar-ho.\nAquí poden descarregar a l' versió en espanyol del Ministeri d'Economia i Hisenda d'Espanya.\nAquí poden descarregar a l'versió en anglès, de Eurocadastre, encara que alguns detalls més ampliats es poden veure en el llibre "Cadastre 3D en el context internacional "\nEl document aquí referit, és una versió 6, conegut com Moscow '06. Inclou els agregats suggerits en la versió 5 que inclou edificacions dins de la classe RRR i està detallada per separat la classe PartOfParcel. La primera presentada al setembre de 2002, 5 mesos després que Chrit Lemmen es comprometés a en un esdeveniment de la FIG a Washington.\nPer 2012 el CCDM és conegut com LADM, i és un estàndard ISO registrat. Es considera que el LADM és una evolució de Cadastre 2014.\nmissatge anterior«Anterior eCADLite: Una altra alternativa a Microstation\nsegüent post ¿Destination CAD o Resignation CAD?següent »\n4 Replies to "Un model estàndard per al Cadastre"\nJose Guillermo Cardona Matta diu:\nM'interessa el tema si em poden enviar informació.\nM'estic introduint al tema cadastral, ja que estic rebent el curs de Professional agrimensor a la ciutat de Guatemala, Guatemala, Centre America .. Si em poden seguir enviant informació al meu correu ho agrairé sempre, gràcies.\nPer baixar-lo complet, en els enllaços dels últims dos paràgrafs fas botó dret i després tries «guardar enllaç com» i els tindràs en pdf.\nJosé López diu:\nSalutacions, excel·lent do cument, favor enviar-complet al meu correu elèctronic, gràcies.


Ús, modelització i organització de dades de biodiversitat - Blog CREAF\nModel de distribució de l'espècie exòtica invasora Oxalis pes-caprae\nUna tesi doctoral llegida al CREAF, a la UAB, proposa un sistema d’informació mitjançant l’ús dels models de distribució d’espècies d’interès per a la conservació i d’espècies exòtiques invasores per tal de generar mapes útils en la conservació de la biodiversitat. Aquest sistema d’informació està orientat al seguiment temporal d’àrees protegides, dels canvis en els seus límits al llarg del temps i dels que es produeixen durant el procés de tramitació legal.\nModel de distribució de l’espècie exòtica invasora Oxalis pes-caprae\nArticle publicat i redactat per UAB Divulga\n“A contribution to the use, modelling and organization of data in biodiversity conservation”, tesi doctoral d’Arnald Marcer Batlle, dirigida pel Dr. Joan Pino i el Dr. Xavier Pons i llegida al Centre de Recerca Ecològica i Aplicacions Forestals de la UAB.\nAquesta tesi fa una contribució al tractament de les limitacions en les dades de biodiversitat, presència d’espècies, per a produir mapes útils en la conservació de la biodiversitat mitjançant l’ús dels models de distribució d’espècies (SDM). La tesi es concentra en les espècies d’interès per a la conservació (EIC) i les espècies exòtiques invasores (EEI) ja que representen dos objectius complementaris: preservar valors i evitar amenaces. Les àrees protegides són una eina clau en la protecció de la biodiversitat. El seguiment dels canvis en els seus límits és també un repte en la gestió de la informació. Aquesta tesi proposa un sistema d’informació per al seguiment de la protecció de la biodiversitat, lligant així l’anàlisi dels patrons espacials de la biodiversitat amb la seva protecció.\nLa conservació de la biodiversitat necessita dades de presència d’espècies i eines analítiques per tal de generar coneixement sobre el qual basar polítiques de conservació. La majoria de dades són problemàtiques: escasses, esbiaixades, no extensives, de baixa resolució i amb problemes d’exactitud. Els avenços recents en estadística, informàtica i tecnologies de la informació han posat a disposició dels investigadors un ampli ventall d’eines per afrontar aquest problema; els SDM en són una.\nPrimer s’analitza l’ús dels SDM per a generar mapes de distribució d’EIC quan se’n coneix la seva àrea d’extensió (EOO) i les dades de presència són escasses però de qualitat alta. S’han utilitzat set plantes vasculars endèmiques de l’oest de la Mediterrània com a cas d’estudi. Per tal d’avaluar la conservació i protecció de les espècies es poden utilitzar mapes potencials d’idoneïtat (MPI) en combinació amb l’EOO.\nEn segon lloc, s’ha explorat l’ús de les dades existents en bases de dades de biodiversitat per a la conservació. La majoria d’aquestes dades són a resolucions massa grolleres per a ser usades en planificació de la conservació mentre que les dades de resolució fina són escasses. Es poden generar mapes vàlids de resolució fina combinant ambdós tipus de dades; utilitzant les grolleres per a fer una segona validació. S’han utilitzat deu EEI com a cas d’estudi.\nFinalment, es proposa un sistema d’informació orientat al seguiment temporal de l’àrea total protegida (indicador de la protecció de la biodiversitat). El sistema pot fer el seguiment dels canvis en els límits de les àrees protegides al llarg del temps i també dels canvis que es produeixen durant el procés de tramitació legal. El sistema pot servir d’ajut en l’avaluació del grau de protecció de la biodiversitat i en descobrir les raons socioeconòmiques que governen la delineació dels límits.\nMalgrat tots els problemes que presenten les dades de presència d’espècies, els SDM representen una valuosa eina per a generar mapes útils en la conservació de la biodiversitat. Tot i així, en el cas de dades de qualitat pobra o desconeguda és necessari disposar d’un altre conjunt de dades que serveixi de referència per validar-los. D’altra banda, quan existeixen dades de qualitat disponibles, els models resultants poden ser acceptats com la millor aproximació disponible a la distribució de l’espècie. Les assumpcions són inherents als SDM. Quan es desconeix la incertesa de les dades, l’única via possible és actuar amb rigor i utilitzar els resultats com les millors estimacions possibles; una solució millor que no tenir cap mena d’informació. No fer-ho així implicaria haver de descartar tota aquesta riquesa d’informació. La conservació de la biodiversitat no es pot permetre esperar a què existeixin dades perfectes. Un ús raonat de les dades i de les tècniques de modelització disponibles pot donar valor a les dades existents de biodiversitat per tal d’oferir productes d’informació vàlids per a la conservació.


Rovira, rècord de Catalunya | FCBarcelona.cat\nRovira, rècord de Catalunya\nAquest diumenge es va celebrar el 32è Campionat de Catalunya Absolut en Pista Coberta a Vilafranca del Penedès. Eloi Rovira, del FC Barcelona, va batre el rècord dels campionats de llançament de pes amb un registre de 17,47 metres.\nCal destacar també les actuacions d’altres barcelonistes com Pere Joseph, que en el triple salt va fer una marca de 15,40 metres, i el triomf en els 200 metres llisos de Pau Fradera, amb un registre de 22.14 segons. En la prova dels 400 metres llisos, Marc Orozco va vèncer per davant del també blaugrana Jordi Raval. El guanyador va fer un temps de 48.28 segons. D’altra banda, Miquel Velez es va imposar en el salt d’alçada amb una marca de 2,08 metres.\nQuintanal, la gran dominadora\nPel que fa a la categoria femenina, Irache Quintanal va tornar a ser la gran dominadora en el llançament de pes, i va aconseguir el seu dotzè títol autonòmic amb un registre de 15,06 metres. D’altra banda, Anna Bové es va imposar en els 1.500 metres amb un temps de 4 minuts, 39 segons i 72 centèsimes.\nFoto: Federació Catalana d'Atletisme\nMartín triomfa a Valladolid\nL’atleta del FC Barcelona, Jacqueline Martín, va guanyar el Cros Internacional de la Ciutat de Valladolid. L’atleta catalana va dominar una prova en què es va imposar a Marta Domínguez i a les marroquines Malika Assahsah i Salima Charky, entre d’altres.


SOXPro és un dispositiu mèdic de classe 1.\nbenvinguda / NOTÍCIES / SOXPro reconegut com a dispositiu mèdic de classe 1.\nNOTÍCIESAlexis DutourServei de notíciesMarquesNacional\nequip Padel Maig 20 2021 juny 21 2021 juny\nAra ja ho saps SOXPRO, aquests mitjons d’alt rendiment de la marca GEARXPRO. Recompensats moltes vegades per la seva qualitat, ara són reconeguts com a dispositius mèdics de classe 1.\nUn producte que protegeix contra lesions\nEls mitjons SOXPro van ser creats per ajudar l’esportista, especialment a la zona esportiva prevenció i recuperació de lesions. La seva adherència superior proporciona una estabilitat i seguretat sense precedents, que redueixen els impactes i, per tant, protegeixen els atletes de lesions al turmell i al genoll, especialment. Això és particularment important a padel on es posa a prova l’aparell locomotor!\nLa SOXPro ultralleuger, fabricat a Itàlia i respectuós amb el medi ambient, ja ha rebut el Premi Plus X (ergonomia, funcionalitat i qualitat superior) que premia productes innovadors.\nA més, l’adherència superior dels productes SOXPro permet menys traumatitzar els músculsi, per tant, recupereu-vos més ràpidament, com podeu veure al gràfic següent:\nGràcies a tots aquests avantatges, els productes que ofereix SOXPro, ja siguin mitjons per portar durant l'exercici (Classic, Ultralight, Sprint i Low Cut) però també els de recuperació, han estat certificats Dispositiu mèdic de classe 1 (Dispositiu mèdic de classe 1). Prova que tenen un avantatge per evitar que els atletes es facin mal!\nMés ràpid en un esprint de 5 metres!\nPer tant, ens adonem que amb SOXPro, l’esportista redueix el risc de lesions i guanya en recuperació ... i també en performance !\nMireu aquestes dades d’un atleta que va fer el mateix esforç amb i sense mitjons:\nVeureu que a velocitat mitjana l’atleta guanya gairebé 1 km / h en un sprint de 5 m. Que és enorme! De mitjana, va 3 centèsimes de segon més ràpid que sense els mitjons. (La prova es va dur a terme en una sèrie de 9 velocitats, realitzades en les mateixes condicions).\nL'exemple del sprint de 5 metres és particularment interessant per al padel ja que és aquest tipus d’esforç el que fem molt sovint, per aconseguir un bony, per aconseguir un trencament de xarxa, etc. Aquestes 3 centèsimes poden tenir d’importància cabdal a l’hora de lliurar una pilota al final del cop !\nA més, qui diu una millor adherència a la sabata diu una millor reactivitat a la càrrega de la càrrega. Quan sabem la seva importància padel... Gràcies al seu control, també són molt interessants per a tothom. treball de preparació física a l'interior o a la pista.\nEn resum, ho entendreu, SOXPro ofereix productes de molt alta qualitat que us oferiran molts avantatges dins i fora dels camps.\nP2000 Perpinyà: el títol de Collombon / Godallier\nXII Europa - França-Espanya: el blues sense demèrit\nXII Campionat d’Europa: dues victòries per a França!


dijous, 12 de juny de 2014 08:52\nEl C.F Gavà comunica la renovació de 6 jugadors\nAdrià Grau, Alex Masuet, Juanito, Juan Quiles, Sergio Campos i Sergio Lopez han signat ja la seva continuïtat a l’equip. De la seva banda, el porter Pacheco ha fet saber, a través de twitter, la seva marxa\nDesprés de l’anunci de renovació de l’entrenador Albert Poch, del seu ajudant Takahisa Shiraishi i el fisioterapeuta Eduardo Pascual, ara el club ha comunicat la continuïtat al primer equip de 6 jugadors més. Es tracta dels l’extrem Adrià Grau, que recordem-ho va arribar a l’equip la temporada passada i d’Alex Masuet. També segueixen els defenses Juanito i Sergio Campo, el centrecampista Sergio López i el davanter Juan Quiles.\nD’altra banda, també s’ha sabut que faran la pretemporada amb el primer equip 7 juvenils, concretament El lateral dret Rubi, els centrals Peñas i Ruiz, el lateral esquerre Dani Hernández, els centrecampistes Miki i Llamas, i els davanters Fran Orellana y López.\nAixí mateix, s’espera que la resta de jugadors amb oferta de renovació resolgui la seva situació en breu. Ens referim a Aleix, Luca Ferrone, Alberto, Blanchart, Arthur, Aitor Unzué, Oriol, Cristian, Zurita, Sergio López, Juli, David Jiménez, Borreda y Biyong.\nTambé hem sabut que Pacheco marxa després de fer-ho públic al seu compte de twitter, i a través del Mundo Deportivo els fitxatges Zambudio i Unzué del Rubí.\nDarrera actualització de dijous, 12 de juny de 2014 09:13


Un nou mural a Traducció i Interpretació reprodueix un poema d'Anna Aguilar-Amat - Facultat de Traducció i d'Interpretació - UAB Barcelona\nUn nou mural a Traducció i Interpretació reprodueix un poema d'Anna Aguilar-Amat\nLa Facultat de Traducció i Interpretació ha tancat la celebració del seu 25è aniversari, que s'ha desenvolupat al llarg del curs 2017-2018, amb la inauguració d'un mural a la façana del centre que reprodueix un poema d'Anna Aguilar-Amat i la seva traducció a l'anglès d'Anna Crowe.\nUn poema en català de la professora Anna Aguilar-Amat i la seva traducció a l'anglès d'Anna Crowe figuren, des del 23 de maig, a la façana exterior de la Facultat de Traducció i Interpretació. Aquest nou mural commemora el vint-i-cinquè aniversari del centre.\nEl mural va ser inaugurat en l'acte festiu que va posar punt i final al cicle d'activitats organitzat al llarg d'aquest curs per celebrar l'efemèride. El degà de la facultat, Albert Branchadell, va explicar que, amb aquest poema sobre la façana, la Facultat vol que quedi un record d'aquest vint-i-cinquè aniversari. Aquest curs de celebració, a més, ha servit, segons va afirmar Branchadell, per pensar "què volem fer en el futur" en els tres àmbits que abasta l'activitat acadèmica del centre: la traducció, la interpretació i els estudis d'Àsia oriental.\nPer la seva banda, la vicerectora de Comunicació i de Promoció, Virginia Luzón, va felicitar el centre en nom de la Universitat i va afirmar que aquest aniversari és l'ocasió per "retre homenatge al conjunt de persones" que han contribuït al desenvolupament del centre i que "estan disposades a afrontar nous reptes en el futur".\nL'autora del poema i professora del Departament de Traducció i d'Interpretació i d'Estudis de l'Àsia Oriental, Anna Aguilar-Amat, va llegir la seva obra i va expressar que aquest mural representa "una deferència a totes les dones que escriuren amb paraules o amb fets". El poema diu així:\n"L'èxit et col·loca al punt de mira al punt de mira", va dir l'actor.\nSi fas fotos boniques, et llevaran la càmera.\nT'apartaran dels fills perquè t'estimen massa,\nt'acusaran de lladre o de trampós si trobes\nquelcom d'útil a les seves deixalles.\nPerò l'idioma no.\nEt sostreuran la bona voluntat, i hi deixaran en\nel seu lloc segones intencions, que són les seves.\nD'allò que no comprenen, la culpa serà teva, i\net negaran, fins que tu sol t'excloguis de la festa.\nMenjaran les viandes que tens a la nevera i\nmenysprearan després la teva fam.\nPerò l'idioma, no.\nT'ho podran treure tot, tret de l'idioma,\ni de l'idioma no et podran prendre les idees,\ncar elles romandran com aigües subterrànies\nper sota d'altres llengües.\nSi volguessin robar-te les idees, el furt\nel faries tu: tu els robaries el cervell,\nels pensaments dels opressors replicarien\nels teus i et donarien a tu tota la força,\ntota la seva força,\namb la que un dia et van prendre.\nAquesta iniciativa es realitza des de fa quatre anys. Els autors dels poemes de les edicions anteriors van ser Francesc Parcerisas, Jordi Mas i Joaquim Sala-Sanahuja, tots ells professors de la Facultat de Traducció i d'Interpretació.\nMés informació:\tFacultat de Traducció i Interpretació\nL'escriptor Jordi Coca ofereix una conferència sobre dramatúrgia\nLa Facultat de Filosofia i Lletres acollirà la conferència de l’escriptor Jordi Coca en el marc de la inauguració del màster universitari en Estudis Teatrals, el proper divendres, 21 de setembre, a les 12.00 hores. Doctor en Arts Escèniques i dramaturg, oferirà la xerrada "Cal saber llegir per poder escriure. La transcendencia de la dramatúrgia. Èsquil i Shakespeare com a exemples”.


A tu que la somies completa (carta oberta a l’Anna Gabriel)\n21 de febrer de 2018 La Tramuntana\nFa més de deu anys, en un llarg debat sobre l’autodeterminació a la Universitat Pompeu Fabra, organitzat per La Fàbrica, et vaig veure per primer cop de cos present, mana, Anna. Hi parlàvem una colla d’homes -massa-, del Junqueres al Quim i el Batalla, del Raimundo al Tomeu. I tot semblava i era possible, tal com és avui i serà demà. Tot i més, per això fèiem anar paraules gruixudes, de la mateixa manera que ara i durant tots aquests anys hem fet coses grans i grosses, molt grosses.\nÉs clar que ja sabia qui eres perquè en aquell moment quan algú es movia amunt i avall o del seu poble estant passava a tenir un nom que s’anava repetint un cop i un altre cop. Els que havia sentit el teu, sempre sonava ben acompanyat: municipalisme, feminista, llibertària, independentista… paraules que han anat evolucionant i transformant-se a la mateixa velocitat que els fets que ens envolten i que són ja part de la nostra època. Una època d’intents de tornada del poder a les poques mans que sempre l’havien administrat, de reculada de drets i de confrontació, però alhora una època de lluita popular, de lluites socials que en molts casos han deixat un món completament diferent a com hagués estat si no hi haguessin sigut.\nSeria una mica ximple escriure un text per lloar-te, o anomenar-me «gabrielista», o dir que ets una ‘jefa’, o dir-te «bonica», o lloar-te per ser tan valenta, ara que els bords i lladres de sempre continuen cridant en contra teu com han cridat sempre contra qualsevol que, del nostre costat estant, els ha posat en dubte, i tu ho has fet molts cops i molt bé tot sovint, sense necessitat d’inventar-te llargs contes sobre la vella Europa… Tot això ja ho sabem i sona molt bé però no és suficient per escriure un text que no és de lloança sinó d’agraïment. Així que som-hi i fem.\nGràcies per no arronsar-te i mirar de cara, amb boca ampla i francès de l’Ille de France, el món que ens intenta fer callar i que ens vol reduir a la veu estrafeta dels qui demanen disculpes als amos dient que «jo no ho sabia», «tot era broma», «…un simulacre» o «van ser els voluntaris». Sense agror i sense jutjar qui ho diu, és clar que acabar l’1 d’octubre amb aquestes paraules desdibuixa tot allò que ha suposat la nostra data fundacional, el dia en què vam deixar de tenir por després de dir-ho i repetir-ho mil i un cops.\nGràcies per situar el feminisme militant i autònom en el centre d’un procés que no és del no res a l’una mica més que res sinó la clau que pot obrir tots els panys i, si no trobem la clau, esbotzar les portes i les tanques sempre amb ‘carinyo’. Un feminisme com el que tu mateixa atribuïes a Doris Benegas en el seu acte de comiat: «quotidià i insubornable, intuïtiu molts cops, pràctic molts altres».\nGràcies per ser crítica i autocrítica i no acceptar les lloances ni quan aquestes vénen del costat més proper. I gràcies per llegir i posar dalt de tot les extraordinàries memòries polítiques de Garcia Oliver, «El eco de los pasos», i tot el que allà s’explica sobre la lluita social i les revolucions d’aquí que hi van ser perquè hi va haver qui les va fer.\nGràcies per recordar d’on vens i cap a on anem, on tenim els peus i on poses la banya, quina és la força i quins els camins, quanta tendresa cap en una rebel·lió i com s’articulen les paraules quan enuncien veritats.\nMentre el totalitarisme es va instal·lant a l’Estat espanyol i va negant totes les llibertats per petites que aquestes siguin. Mentre Europa es va enfosquint i el neofeixisme s’alimenta, com sempre, de l’odi a les minories i els pobres, de la crisi del capitalisme en crisi perpètua. Mentre el militarisme i la negació dels drets democràtics esdevenen formes corrents de Govern. Des de Ginebra, des de la presó que sempre és l’exili, continuaràs estirant la corda per trencar les cadenes que no ens deixen ser lliures i que, més aviat que tard, s’esmicolaran.\nCap mal dura 1.000 anys i aquest que ara patim, tampoc els durarà. Així que, més aviat que tard, Anna, tornaràs i entre rengles d’arbres plantats en esqueixos de desobediència construirem el món nou que portem als nostres cors. I no serà demà passat sinó demà mateix, perquè el seu vell món fa dies que agonitza i el nou que fa tant que fem ja és aquí.\nUna resposta a "A tu que la somies completa (carta oberta a l’Anna Gabriel)"\n21 de febrer de 2018 a les 9:41\nSense compartir molta de la [totaltaria] ideología i certs tics sectaris de la sra. Anna Gabriel, tota la meva solidaritat.\nDe la matixa manera, tota la meva solidaritat -també- als qui vostè qüalifica de “veu estrafeta”, aquestes i aquests que vòs, sr. Jordi Mati-Font, misserablement anomena “[els] qui demanen disculpes als amos dient que «jo no ho sabia», «tot era broma», «…un simulacre» o «van ser els voluntaris»”… més que res perquè vòs, que és “mestre d’institut”, sap que la declaració d’independència ha estat simbólica i no ha tingut cap manifestació pràctica (no ha sortit publicada al DOGC, no s’ha fet res per part del govern i del Parlament -i dels parlamentaris- per tirar endavant amb aquesta hipotética republica. Això sí: hi ha hagut molt postureo i molta fotografía passional per la posteritat).\nI vagi a saber el què diría avui en Garcia Oliver de tot això! O el mateix Ovidi Montllor. No trobo correcte posicionar d’una manera tant puntual a gent que està morta.


El CEHT promou una campanya de micromecenatge per publicar l'obra "El Front Nacional de Catalunya a Terrassa (1940-1990)" | Institut Ramon Muntaner\nEl CEHT promou una campanya de micromecenatge per publicar l'obra "El Front Nacional de Catalunya a Terrassa (1940-1990)"\nEl CEHT promou una campanya de micromecenatge per publicar l'obra "El Front Nacional de Catalunya a Terrassa (1940-1990)" 24/03/2021\nEl Centre d'Estudis Històrics de Terrassa promou una campanya de micromecenatge per publicar l'obra "El Front Nacional de Catalunya a Terrassa (1940-1990)" de Marc Ferrer i Murillo a través de la plataforma Tot Suma.\nEs tracta d'un projecte que el CEHT vol tirar endavant mitjançant la publicació de l'estudi i edició d'una obra inèdita que desvetlla quins van ser els seus i les seves protagonistes, les seves accions i la seva incidència política a la ciutat.\nL'estudi té l'objectiu de donar a conèixer una història global del FNC a Terrassa, una història pràcticament desconeguda tot aportant informació i documentació inèdita i fets mai publicats, mitjançant les fonts primàries (documents generats pel FNC i consulta de premsa) i la memòria oral (entrevistes a antics i antigues militants). A més, un altre objectiu és fer visible la militància de les dones i explicar quina era la seva participació i responsabilitat dins l'organització.\nArrel de la publicació d'aquest format també es proposa obrir una Col·lecció anomenada "Taifa", on tindran cabuda diferents línies d'estudi amb el mateix format.\nAquest treball té un cost de 4600€ (per fer front a la investigació, l'edició i la impressió de 300 exemplars del llibre). A través del Memorial Democràtic i aportacions voluntàries ja s'han aconseguit una petita part, però encara manquen 2.500€. És per aquest motiu que es necessiten més aportacions per tal que el projecte pugui sortir a la llum. Així, doncs, el CEHT cerca persones interessades que puguin col·laborar en aquest projecte.\nEn cas de superar l'objectiu econòmic, els diners es destinaran al segon projecte de la col·lecció que obre una línia per visibilitzar i reivindicar el protagonisme de les dones a la història política titulat "Quitèria Tarragó Casellas. La primera regidora de Terrassa".\nPodeu fer aportacions a la campanya de micromecenatge fins al 26 d'abril de 2021 a través de l'enllaç següent: totsuma.cat/1853


texans del salvatget del meu fill gran...\nNo trobo mai "parxes" que m'agradin i fa dies que pensava que ho podria sol.lucionar fent aplicacions i crec que funcionarà igual de bé.\nHe aplicat la roba amb fliselina teremoadhesiva, he reforçat amb un tros de roba texana pel darrera i he rematat amb punt de setí al voltant.\nEspero que no li agafi per fer carreres de genolls pel pati gaire sovint, perquè això no hi ha punt de setí que ho aguanti...\nPublicat per Muns a 13:28 1 comentari:\nQuan hi ha peces de roba que ens han quedat petites o quan es fa molt evident que, per una raó o una altra, no les farem anar, la passo a gent que sé que les aprofitarà o a institucions que les faran arribar a qui les necessiti.\nI aquest últim any ha estat la tònica cada mes o mes i mig. Després d'uns anys de convivència i sent cinc a casa he hagut de revisar i buidar armaris. Una autèntica purga, un buidatge necessari.\nPerò sí que he guardat algunes peces, com per exemple texans, per convertir-los en alguna altra cosa...\nI la primera prova que vaig fer van ser uns texans pel Guerau... potser ja en fa un any d'això, però emfeia gràcia compartir-ho.\nVaig fer anar uns pantalons del Guerau per treure els patrons, tot i que no m'agrada mass com va quedar. I per la cintura vaig fer anar roba de puny de xandall que havia comprat fa temps.\nEm queda encara molt de camí per aconseguir un resultat satisfactori però va ser entretingut de fer...\nPublicat per Muns a 9:40 Cap comentari:\nBosseta per l'esmorzar del Guerau\nEl Guerau va començar el cole amb bosseta per l'esmorzar i el tovalló nous.\nLa roba la va triar ell i el nom sembla més aviat un cartell lluminós, però no em quedava més roba d'aquesta, per tant ja no ho vaig poder repetir :P\nAlmenys perdre's, perdre's... no es perdrà!\nPublicat per Muns a 21:29 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: bosseta, esmorzar, tornada al cole, tovalló\nA les 10:03 farà dos dies que va néixer l'Aran, la petita de casa... que no ha resultat ser la més petita dels tres amb 3,590kg ;)\nAra sí, ja hi som tots... i potser reprenc una mica l'activitat costurera aquest any.\nPublicat per Muns a 9:28 2 comentaris:\nI, de nou, robeta dolceta...\nI després d'un parell d'anys sense cap projecte començat i acabat, i després de potser mig any de tenir la roba comprada, em desperto a quarts de sis del matí i sé com ha de ser el conjunt de la petita que ha de néixer en tres setmanes... Això deu estar al caure ;)\nI ara potser me'n vaig a fer una becaineta...\nPublicat per Muns a 8:00 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Conjunt naixement


Pascual: “El nostre objectiu, quedar primers”\nUn cop coneguts els rivals de la primera fase de Champions, Xavi Pascual ha valorat les opcions del seu equip per continuar endavant a la competició. Tot i la dificultat dels rivals, el tècnic blaugrana es marca com a objectiu quedar primers de grup.\nEl tècnic del Barça Borges, Xavi Pascual, ha rebut amb tranquilitat i visió analítica el resultat del sorteig de Lliga de Campions , celebrat ahir a Viena. Tot i que els blaugranes es tornaran a enfrontar al Kiel, el canvi de format per a aquesta propera edició dóna més opcions de classificar-se per a la següent fase. “Tal i com està plantejada aquest any la Champions els equips són tots molt difícils i la competició ens obligava a tenir enfrontaments més directes amb equips importants. En aquest cas el Kiel és un equip tremendament difícil per a nosaltres però també està el Kolding que és el campió danès i segur que tindrem dificultats en aquest partit”, afirma el tècnic blaugrana.\nLa classificació per a vuitens, assequible\nDels sis equips que conformen cada grup, seran els quatre primers classificats els que passaran als vuitens de final. Segons Pascual, “entrar als vuitens pot ser relativament senzill però sí que quan més amunt quedem l’encreuament ha de ser més fàcil. El nostre objectiu és quedar primers de grup per encreuar-nos amb el quart d’un altre grup.”\nEl tècnic blaugrana té clar el que ha de fer el seu equip per arribar als vuitens amb opcions: “El Kiel i nosaltres som els dos favorits del grup. Es tracta no només de guanyar-nos el partit de l’enfrontament directe, sinó també els altres partits de casa, i a fora, com a mínim, puntuar a tres o quatre partits.”\nEl Kolding de Garralda, un vell conegut\nFa un parell de mesos, Mateo Garralda va fer una visita als blaugranes al Palau. L’exblaugrana juga al Kolding i aquesta temporada combinarà aquesta tasca amb la de tècnic. Ara serà rival del Barça Borges en aquesta primera fase de Champions. “L’equip és important, té bons jugadors i s’ha reforçat bastant. El fet que el Mateo coneixi perfectament la nostra lliga i el nostre model de joc és una dificultat afegida”, afirma Pascual.


Josep Piera | la rebotiga\nMarç 31, 2015\nPosted by Jaume under Tots som Salim | Etiquetes: #TotssomSalim, 14a sessió, 15a sessió, 2n trimestre, Abu Salt, capítol 7, Curs 2014-15, Dia Mundial de la Poesia, El jardí llunyà, Josep Piera, Quentin Tarantino, taller d'anglès, taller d'estètica, tallerisme |\nDubto si té sentit mantenir el dietari i tancar el cicle, malgrat que ja hem acabat el curs. Així doncs, intentaré cloure la narració amb aquest grup.\n14a sessió. És el torn de la Johanna amb el seu taller de conversa d’anglès. Abans, però, recordem la sessió anterior i entre tots plegats afrontem el repte de les 21 paraules. Ha preparat una introducció explicant quines estratègies podem utilitzar per aprendre anglès. De cop i volt, continua en anglès i ens anima que participem en unes activitats que ha preparat. D’entrada, aconsegueix en un tres i no res que ens acostem a la taula i que formem un cercle. Ens reparteix un full amb estructures i ens convida que ens presentem. Corregeix les errades que ens ha escoltant. En cap moment, ens cohibeix; sinó, al contrari, riem. Tot seguit ens reparteix papers amb un personatge famós. Hem de respondre afirmativament o negativament les preguntes que ens plantegen els companys perquè puguin endevinar qui som. A continuació, ens planta un paper al front. Ara hem de ser nosaltres qui hem d’endevinar qui som. Em recorda l’escena de la pel·lícula de Quentin Tarantino. Ens passa el mateix que els personatges dissimulen els nervis amb riallades. Després, ens dóna a cadascú una imatge. L’hem de descriure. Ens ajuda amb preguntes per detallar-la. Per primera vegada, m’adono que sóc capaç d’aprendre un idioma i que puc comparar com faig les classes.\n15a sessió. Noto que la Vivi està nerviosa. Li toca taller i resum del capítol. De totes maneres, comencem la sessió resumint la del dia anterior. Després, tal com els havia avançat, dediquem aquest espai per preparar el Dia Mundial de la Poesia. Hem de triar poeta. En selecciono uns quants. Escric les lletres del noms i les deso en tuppers. Avui, tupperautors. Disposo les capses damunt la taula formant un cercle, enmig el llibre de Josep Piera. Cada alumne en tria una. Els demano que formin el nom del poeta. Mentrestant, penjo les biografies de cada poeta. L’alumne l’ha de localitzar i preparar una argumentació perquè els companys triïn el seu autor. Un cop han defensat el seu autor, voten. Acorden que recitem un poema d’Abu Salt. Fotocopio els tres poemes. Cada alumne se n’anirà a casa amb un poema. El Chema confessa que desconeixia aquests poetes. Jo també.\nAra és el torn de la Vivi. Comença amb el taller, atabalada. Va traduint uns apunts. Els companys l’escolten. Com que la veuen atabalada, comencem a fer-li preguntes. Jo m’esperava un taller pràctic. M’havia ben afaitat per si la tallerista ens feia practicar una neteja de cutis. Després, vaig haver de córrer a escalfar l’aigua, muntar la catifa i servir les begudes. Ens va explicar el capítol en què Junis explica perquè té l’obligació que cap client es quedi amb gana al seu local.\n@majosevn youtu.be/GA0UqfHWZ1g 2 hours ago