Recull de premsa 10 novembre 2012 | Assemblea Nacional Catalana - VALLÈS OCCIDENTAL\n← Sant Cugat per la Independència i Òmnium Sant Cugat hem decidit unir esforços\nA Terrassa estrenem estelada! →\nVilaWeb – 08/11/2012 – 00:06h\nRes no fa pensar que després de la independència de Catalunya el PP canviarà d’actitud als territoris de llengua catalana que provisionalment romandrem dins el seu estat.\nUn dels preus que paga el Principat amb l’espectacular irrupció del nou moviment independentista és el d’oblidar –de relativitzar, si ho preferiu– els qui ens sentim catalans des de la nostra valencianitat, o des de la pertinença a qualsevol parcel·la del país on hom respon ‘bon dia’ a qui diu ‘bon dia’. En alguns sectors, fins i tot hi flota una espècie d’alleujament, amb la idea que no s’hauran de preocupar més pel que passa fora de les quatre províncies –espanyoles. Creuen que la república catalana no tindrà cap maldecap lingüístic i que allò que puga passar defora no hi tindrà ressò. Però la realitat és més tossuda que no la voluntat d’alguns, i els fets que no paren d’esdevenir-se no deixen gaire marge al dubte. Preneu-ne nota: quan el Principat serà independent, la persecució del català prosseguirà i no la podreu eludir. La feina no s’acabarà aquell dia.\nAixò ja passa, de fet. A Mallorca Bauzá ha posat la directa contra tot i contra tothom, i al País Valencià, d’una altra manera i en unes altres circumstàncies, el PP també prova de descarregar el que ells creuen que pot ser el colp definitiu contra la nostra llengua i cultura. No és cap novetat això, però sí que és notori que ací i allà el país resisteix. Ahir, per exemple, explicàvem els fets d’Algemesí, on els veïns de l’avinguda del País Valencià s’han revoltat contra la pretensió del PP de canviar el nom del carrer. I ens fèiem ressò de les protestes, capitanejades per l’Obra Cultura Balear, contra la darrera cacicada del PP, que és la d’abandonar l’Institut Ramon Llull.\nEl sondatge indica que el PSC, amb 15 escons, seria tercera força; el PP, amb 18-19, segona, ERC i C’s pujarien i la CUP podria entrar amb 3\nCiU guanyaria les eleccions del 25 de novembre amb majoria absoluta, segons el sondatge (pdf) que avui ha fet públic el Centre d’Estudis d’Opinió. La federació obtindria entre 69 i 71 diputats (la majoria absoluta és de 68); el PSC s’enfonsaria, passant de 28 diputats a 15, i quedaria com a tercera força, perquè el PP passaria al segon lloc amb 18 o 19 diputats. ERC pujaria fins als 14 escons, ICV es mantindria amb 10, Ciutadans doblaria representació, passant de 3 a 6 diputats, i la CUP tindria opcions d’entrar: el sondatge li atorga entre 0 i 3 escons. Solidaritat no entraria al parlament.\nEn aquest mateix sondatge, es demana què es votaria si ara es celebrés un referèndum sobre la independència. Hi votarien a favor un 57%; un 20,5% hi votaria contra; un 14,3% s’abstindria; un 6,2% no ho sap i un 1,5% no responen.\nEl CEO també pregunta específicament quin nivell de relació hi hauria d’haver entre Catalunya i Espanya. Un 44,3% respon un estat independent; un 25,5%, un estat dins d’una Espanya federal; un 19,1%, una comunitat autònoma i un 4% una regió d’Espanya. Un 4,9% no ho sap i un 2,2% no respon.\nL’evolució a l’alça de l’independentisme en l’enquesta del CEO és molt gran. En un sol any, des del sondatge de l’octubre de l’any passat, el sí a la independència ha anat del 45,4% fins al 57%; i el no ha passat del 24,7% de fa un any al 20,5% d’ara.\nTenint en compte les dades del CEO, al parlament català podria haver-hi entre 93 i 98 diputats sobiranistes, comptant la representació que podrien obtenir CiU, ERC, ICV i la CUP.\nSegons el director del CEO, Jordi Argelaguet, l’enquesta apunta que la participació podria arribar al 65%, una xifra més alta que les a les eleccions del 2010. Hi una altre factor important, que és el gran nombre d’indecisos, que en l’enquesta se situa en el 29,5%, un percentatge més alt que el 28,3% que obtindria la força més votada, en aquest cas CiU.\nEl Periòdico.cat – 08/11/2012 – 00:00h\nHuffington Post – 08/11/2012\n¿Qué hará Bruselas? No hay manera de saberlo hasta que llegue el momento, pero desde luego no expulsará a Cataluña “automáticamente”, como gustan de repetir algunos. La UE no hace nada automáticamente. Para empezar, Cataluña sólo podría quedar fuera si España reconociese su independencia, puesto que hasta entonces, a efectos de Bruselas, seguiría siendo una parte de España. Pero si España reconoce esa independencia, la separación sería legal, con lo que todo cambiaría. Tampoco tiene sentido que se diga que Cataluña quedaría fuera del euro. Un país puede usar la moneda que quiera (Mónaco usa el euro). Simplemente, no estaría representada en el Banco Central Europeo. No lo está ahora tampoco, y a España, que sí lo está, no le sirve de gran cosa.\nAra – 10/11/2012 – 20:36h\nEl segon mite es diu actualitat i l’alimenta l’addicció a saber què passa al món cinc minuts abans que el veí. Per connectar-nos amb tot ens aïlla del que ens envolta, i els que s’hi enganxen no tenen temps ni per escoltar els seus fills.\nEl tercer mite es diu opinió i es dedica a interpretar la informació i l’actualitat sense haver-la verificat ni acabar-la d’entendre, salpebrant-la amb prejudicis tan ben ensinistrats a complaure el que paga que s’acaben confonent amb les pròpies creences.\nL’únic antídot contra aquests tres mites seria que cada periodista es preguntés si amb la seva feina ho està posant més difícil als delinqüents poderosos, opacs i impunes. La prova del nou és molt simple: si ningú li vol mal, malament rai.\nA l’Amèrica dels 20, quan tot just naixien els grans diaris, l’escriptor Walter Lippman va dir que el rol del periodisme en democràcia era fer de mitjancer entre les elits i un ramat de gent perplexa que pot envestir si no es “fabrica el seu consentiment” fent-li més simple el que no entén.\nEl Periòdico.cat – 09/11/2012\nDiari de Girona – 10/11/2012 – 20:43h\nLópez Tena reclama la gratuïtat dels peatges\nEl candidat de SI vol la independència perquè el Parlament pugui donar solució als desnonaments\nEl candidat de Solidaritat Catalana per la Independència (SI), Alfons López Tena, ha defensat que cal la independència de Catalunya perquè el Parlament pugui aprovar una llei per permetre la dació en pagament i donar una solució social als desnonaments, després que l’estat espanyol no hagi fet de moment “absolutament res” al respecte. En declaracions abans d’un acte de campanya a Torredembarra, López Tena ha proposat “recuperar els 20.000 milions d’euros que Espanya ens roba” i destinar-los a ajuts públics per a les persones desnonades. El candidat de SI també ha reclamat la gratuïtat dels peatges catalans.\nLópez Tena ha criticat els “abusos dels bancs” i ha recordat que el febrer del 2010 SI va presentar una proposició de llei al Parlament per permetre la dació en pagament, però que no es va aprovar perquè “els altres partits van entendre que s’havia de traslladar al Congrés dels Diputats”. Vist que de moment el Congrés no ha actuat en aquest sentit, el candidat de SI considera que la independència de Catalunya és un primer pas per a la solució a aquest problema.\nLa proposta de SI passa per aprovar des del Parlament de Catalunya una llei de dació hipotecària que permeti que, si una persona no pot pagar les quotes del préstec, “pugui tornar l’habitatge i no degui res”, ha dit López Tena. A més, SI també planteja que “no es puguin fer desnonaments sense alternativa social” i que hi hagi ajuts públics per als desnonats amb els diners “de més de 20.000 milions d’euros que Espanya ens roba”.\nDes de Torredembarra, on Solidaritat ha fet un acte de campanya aquest dissabte al matí, López Tena també ha reclamat la gratuïtat dels peatges catalans. “No pot ser que les empreses vinculades a La Caixa estiguin escanyant els ciutadans per unes autopistes que ja estan pagades”, ha reivindicat el candidat. De fet, López Tena participarà aquest dissabte a la tarda en una concentració del moviment #novullpagar a Barcelona.\nPereira: La independència és “urgent” a Tarragona\nDe la seva banda, el candidat de SI a Tarragona, Albert Pereira, ha remarcat que la independència és “urgent” a les comarques de Tarragona, atesa l’alta taxa t’atur, l’emigració dels joves i l’estat d’infraestructures com l’A-27, “que després de sis anys d’obres no hi a ni un metre en funcionament”, ha subratllat. Pereira també ha criticat els peatges de l’AP-7.\nVilaWeb – 10/11/2012 – 20:52h\nContinua el calvari dels catalans a l’estranger per poder votar · Les juntes electorals de Barcelona, Girona i Tarragona endarrereixen ara la tramesa de les paperetes a molts dels votants\nEls eurodiputats de CiU i ERC han presentat una pregunta parlamentària per demanar a la Comissió Europea que investigui les dificultats amb les que s’han trobat milers de catalans per votar des de l’estranger. De fet, segons la Federació Internacional d’Entitats Catalanes (FIEC), fins a 150.346 electors catalans residents a l’estranger no podran votar a les eleccions del 25-N i només 16.271 amb dret a vot amb pogut superar el primer tràmit. Els eurodiputats recorden que ‘el dret a vot és protegit no només per la constitució espanyola sinó també per la Carta de Drets Fonamentals’ i afirmen que ‘és evident que cal prendre mesures per evitar que la situació es repeteixi en el futur’.\nSegons els terminis de la llei electoral espanyola, que regula les eleccions al Principat, es preveia que la documentació per votar s’enviés entre el 27 d’octubre i el 5 de novembre; en els casos d’impugnacions, el termini és ampliable fins al 13 de novembre. Manquen tan sols quatre dies perquè s’acabi aquest termini de tramesa i hi ha llocs, com a Washington DC, per exemple, que ningú no ha rebut cap papereta, segons que ha pogut saber VilaWeb.\nDe les 16.271 sol·licituds de vot acceptades de residents catalans a l’estranger, la majoria són de l’estat francès (3.353); d’Alemanya (1.569), Suïssa (1.331), els Estats Units (1.172), Argentina (1.110) i el Regne Unit (1.100). També hi ha hagut 1.921 sol·licituds d’Andorra.\nDes del 2011, votar en unes eleccions que tinguin lloc a l’estat espanyol és més difícil essent resident en un altre estat és més difícil. El congrés espanyol va aprovar una reforma de la llei electoral que imposava el tràmit de l’anomenat ‘vot pregat’ (‘voto rogado’, en castellà), que implica que els electors s’hagin d’inscriure per poder ‘pregar’ el seu vot i que els enviïn després les butlletes.\nAquesta imposició implica la multiplicació dels tràmits per poder votar, doncs, i la manca d’informació institucional per explicar d’una manera clara als electors com poder votar.\nvilaWeb – 10/11/2012 – 20:54h\nEudald Carbonell explica per què dóna suport a la CUP\nL’arqueòleg afirma que vol la independència ‘sempre que la construcció d’un nou estat comporti una nova forma de fer societat i política amb una redistribució econòmica més equitativa’\nL’arqueòleg Eudald Carbonell ha explicat els motius del seu suport a la CUP-Alternativa d’Esquerres, en un article, que la formació independentista ha penjat a la seva web de campanya. Carbonell afirma que cal tenir clar si el poble català vol ‘continuar essent una nació sense estat o una nació amb estat’. El suport de Carbonell arriba pocs dies després de l’article de l’actor Sergi López que es pronunciava en el mateix sentit.\nCarbonell s’explica: ‘Jo, des de l’esquerra, hi estic plenament d’acord, sempre que la construcció d’un nou estat comporti una nova forma de fer societat i política amb una redistribució econòmica més equitativa’.’Els catalans tenim dret a fer un referèndum per pronunciar-nos sobre si volem un estat propi. Això és un exercici de democràcia social inqüestionable.’\n‘El nostre catalanisme és d’esquerres amb consciència de classe i d’espècie’, sosté, i conclou l’article mostrant la seva adhesió a la candidatura: ‘Els comunistes com jo no som catalanistes d’esquerres, sinó d’esquerres i catalanistes. És per aquest motiu que, en aquesta situació crítica, dono el meu suport a la Candidatura d’Unitat Popular (CUP).’\nEl Punt-Avui – 10/11/2012 – 20:57h\nVídeos a l’atac\nUn espot del PP agita la por dient que amb un estat propi els cognoms s’hauran de catalanitzar, i un altre del PSC sosté que els nacionalistes semblen “nazis” Les forces busquen el cos a cos amb Artur Mas, que l’evita\nGarcia (amb o sense accent) és el cognom més freqüent de Catalunya. El 22,64% de la població el té com a primer i un 23,09%, de segon, tal i com apunten les dades de l’Idescat del 2010. Tots ells se l’haurien de canviar si Catalunya fos independent, segons un espot electoral del PP que va protagonitzar la polèmica del primer dia en una campanya que es viu intensament, també a les xarxes socials. No va ser l’únic. que copia el del capítol inicial de la sèrie The Newsroom, amb Artur Mas i Alícia Sánchez-Camacho, en què la popular acusa de “nazis” els nacionalistes, de forma que la paraula surti, però sense que la digui el presidenciable dels socialistes. Són vídeos a l’atac.\nEls anuncis electorals provocadors no són una novetat. Es tracta d’espots criticats però que, ni que sigui momentàniament, donen una certa notorietat als seus promotors. Els d’ahir estiren el fil dels grans arguments electorals del PP i el PSC, que agiten les pors a un possible estat català i situen Mas i el viratge de CiU cap a l’estat propi a un extrem.\nEls dos anuncis van il·lustrar una primera jornada de campanya en què populars i socialistes van concentrar-se en l’atac al candidat de la federació, a qui presenten com un radical. El PP, amb la col·laboració d’un Mariano Rajoy bolcat en la campanya-avui és a Tarragona-, i que va aprofitar un míting per avançar que el seu govern anunciarà dilluns la “paralització temporal” dels desnonaments. Això després d’un altre suïcidi, d’una dona a qui anaven a fer fora del seu pis a Barakaldo. Forces com ERC van criticar les formes del cap de l’executiu estatal.\nSobre el terreny, els socialistes van prioritzar l’eix social i van denunciar, junt amb ICV-EUiA, la “insensibilitat” del president català en aquest terreny. I ahir va entrar en la pugna Esquerra, que, conscient de possibles fugides, va apostar per remarcar el seu perfil d’esquerres. Però Mas no entra en la picabaralla. Mentre la resta busquen el cos a cos amb el candidat de CiU, ell concentra els esforços en l’explicació del full de ruta cap a l’estat propi. Ahir, es va situar en el dia després de les eleccions. I va prometre que el primer que farà si és reelegit com a president de la Generalitat serà fer una cimera de partits per consensuar una declaració sobre el dret a decidir. El text, va garantir Mas, s’aprovaria, simbòlicament, en el primer ple del Parlament de la nova legislatura.\nAra – 10/11/2012 – 21:02h\nQuina gràcia, Garcia\nAmb només 24 hores la campanya ha arribat a un depriment nivell d’inanitat. Proliferen els missatges emocionals, la publicitat barroera i els vídeos infantiloides, que mourien a la compassió si no fos perquè posen en joc valors transcendentals. Mas convertit en Moisès; Navarro discutint amb dos imitadors de Mas i Sánchez-Camacho, com en un Polònia fet a mida; Catalunya convertida en la franja de Gaza, a l’enfebrada campanya de Ciutadans. I el PP, sempre un pas més enllà, imagina una Catalunya independent en què els cognoms castellans estaran prohibits. I a sobre posen d’exemple el catalaníssim cognom Garcia! Fa tota la impressió que els populars catalans prenen els seus votants per estúpids. O per menors d’edat, com va escriure Arcadi Espada, just abans que les enquestes pronostiquessin la pujada de Ciutadans.\nNació Digital – 10/11/2012\nL’estupidesa dels Garcia\nUna de les grans sorpreses que ha deixat al descobert aquesta acceleració històrica que estem vivint és el profund desconeixement de Catalunya que tenen des dels centres de poder de Madrid. Aparentment, no tenien ni idea dels efectes que estaven causant les decisions que han anat prenent -polítiques, judicials, econòmiques o fiscals- entre les classes mitjanes d’aquest país.\nPerò, més enllà d’això, encara sobta més que s’equivoquin reiteradament en l’anàlisi ideològica del catalanisme. Com a conseqüència de les pròpies conviccions, el nacionalisme espanyol parteix de l’etnicisme i es construeix des de l’axioma de la pròpia superioritat. Un punt de partida que no té res a veure amb el del catalanisme, totalment adaptat a una societat amb arrels molt diverses.\nL’error de l’espanyolisme ha generat acusacions estúpidament insistents contra diversos líders del catalanisme que van en aquest sentit. El cas més conegut és el d’insistir, anys i anys, en què Josep-Lluís Carod-Rovira es diu Pérez, en realitat. Creient, imagino, que això l’hauria posat en alguna mena de contradicció. I menystenint tots els catalans que es diuen Pérez, de passada.\nAra tornen a insistir amb els Garcia. El video electoral del PP només pot ser efectiu si es considera que dir-se Garcia equival a ser estúpid. Oblidant que, des de fa molt de temps, els Pérez, els Garcia i els Belmonte confiem en nosaltres mateixos per tirar endavant aquest país.\nEl Singular digital – 10/11/2012 – 21:27h\nUNITED COLORS OF GARCIA\n“Prenguin nota. Hi ha un país que ha passat del Malibú amb pinya a desitjar la independència”\nHi va haver un dia que els llavis de les noies tenien gust de Malibú amb pinya. Poca broma, amb permís de la poma. Moltes de les parelles, dels matrimonis, de les permutacions, de les creus, o dels harakiris d’avui són fills de l’extracte de coco i del suc de fruita tropical. El Malibú amb pinya era la beguda que bevien les bones noies per ser una miqueeeeeta dolenteeeetes. El Malibú amb pinya era el passaport per entrar al país de les morrejades. Vés, bada.\nLa vaig conèixer a la residència dels caps de setmana: les barres adolescents incandescents amb coixins d’aigua ardent. Jo tirava a les ampolles de colors amb una escopeta de perdigons i ella feia l’intermitent amb un Malibú amb Pinya. “És dolcet”, sempre deien. Per això en bevien: és dolcet, és dolcet. I després hi ha gent que estudia filosofia: És dolcet, estúpids! Vam ser novios dos setmanes quan ser novios dos setmanes era com ser novios 200 anys: ens vam enfadar; reconciliar; cabrejar; cabriolar; bescanviar; cascavellejar… No teníem res en comú. Ella es va quedar a l’EGB; jo volia ser astronauta de naus siderals. Ella es tornava un pastisset apegalós amb Camela; Jo posava a prova la llei de la gravetat dels tamborets amb The Cure. Ella era una neo quilla; jo un post xarlot afònic. Ella parlava castellà catalanitzat; jo català liofilitzat. Ella volia un marit, un gos orellut i un cap de setmana pseudo romàntic a un hotel pseudo romàntic. Jo alliberar el meu país amb una metralladora de panotxes. Ni dos mil Malibús amb pinya ho podien arreglar.\nPotser sí, potser la vaig tornar a veure escadusserament a una finestra de cotxe; o al capdamunt d’aquell carrer; o alguna conversa d’amics d’amics em van parlar d’ella. Han passat anys i panys. I ara me la trobo carretejant una neneta dolceta i un nenet dolcet. De cara. Com una bufa carinyoseta. Deixem anar paraules pre fabricades. I em desmunta: “Serem independents, oi?”\nPrenguin nota. Hi ha un país que ha passat del Malibú amb pinya a desitjar la independència. És així. N’hi ha que diran que això és aspirina efervescent. I si fos plenament al revés? La noia Malibú amb pinya no li vinguis a explicar res d’aquelles coses que s’han dit i repetit al llarg de la història. Per exemple, ara recordo el que va escriure el periodista, director de ‘La Vanguardia’, Agustí Calvet Gaziel, pocs dies després de proclamar-se la República al 1931 :\n“Nos encontramos, pues, en un momento decisivo de la Historia de España, como se ha presentado otro igual en los últimos siglos. Ahora vamos a ver si merecemos algo más de lo que teníamos, unos y otros; si las explosiones de entusiasmo por el nuevo régimen significan que hay realmente algo nuevo en España tanto en Cataluña como en las demás regiones…. Los pesimistas dicen que el viejo problema previo, básico, de este viejo país, tampoco ahora podrá resolverse, porque ni Cataluña ha tenido nunca, desde el siglo XVI hacia acá la noción exacta de sus verdaderas posibilidades en cada momento, ni en España hay recuerdo de que se haya solucionado satisfactoriamente uno sólo de los conflictos de esta índole. Pero los optimistas replican que precisamente se trata ahora de esto: de demostrar que España es capaz de renovarse, de hacer lo que nunca hizo, pues se halla en condiciones inmejorables para repetir en otros órdenes el caso de su reciente revolución….”\nNo. La noia Malibú amb pinya no li expliquis que tot això és una rotonda eterna, que tot és una mania perpètua, una crosta eterna, un sempre lo mateix… Deixeu-vos de filosofies i ratafies. No. La xiqueta se n’ha adonat naturalment que li han saltat els ploms. Ha saltat l’interruptor. Li han dit que ella no és ella. Que ella no es podrà dir Garcia en una Catalunya independent (en una campanya del PP que hauria de ser condemnada a cadena perpètua pel Tribunal de la Humanitat Inter Sideral). Però és que abans li han dit que Catalunya no té dèficit fiscal, que a Catalunya les granotes van amb Rolls Royce, que a Catalunya es persegueix la gent que li agraden els melindros flonjos… Sempre mentint. Ella només volia un gos amb orellotes, un… I li diuen que no. Ara la noia Malibú amb pinya ha mirat al seu voltant i ha vist que potser no hi ha jardins, ni horts… Potser hi ha murs. Potser hem de fer caure el mur. Ella i jo no viurem mai junts; no voldrem la mateixa vida, però sí, ens hem trobat a la cruïlla del nostre país. Ens hem tornat a trobar a la barra. Ens prendrem una Malibú amb pinya i ens morrejarem per la independència.\nEl Singular digital – 10/11/2012 – 21:29h\nL’acte semiclandestí de Camacho\nEl candidata del PP fa un mini míting amb militants en un bar de Sant Boi, i el propietari abaixa persianes\n“Peperos, a dónde váis?! Anda ya…”, deixa anar un jove d’uns 30 anys al veure entrar a Sant Boi el bus tunejat del PP, amb la imatge gegant d’Alícia Sánchez-Camacho. L’autocar aparca a l’inici de la Rambla Rafael de Casanova, coses que passen. En el passeig central d’aquesta ciutat d’uns 80.000 habitants del Baix Llobregat hi ha la seu d’ICV i diverses estelades als balcons, dues davant del bar on es fa el microacte dels populars. Aquesta cafeteria snack, a la qual també s’hi arriba pel carrer Vermell…, es diu Set i dins esperen asseguts una trentena d’afiliats i seguidors del PP, tots de més de 40 anys, a excepció de dues nenes petites, i la majoria són avis.\nL’amo del bar és un home de mitjana edat, amb família aragonesa -un banderí del Saragossa el delata-, i es declara apolític. “No m’esperava aquesta moguda”, diu en referència a la premsa que hi ha. Ha acceptat fer l’acte per cortesia, perquè coneix una regidora del PP de Sant Boi, però creia que l’Alícia simplement hi aniria a fer una coca-cola amb alguns simpatitzants. Sense càmeres. Quan ha sabut que seria un petit míting de campanya, no li ha agradat. “Hi ha locals més grans per fer-ho”, explica. Ha decidit tirar avall les tres persianes del bar i només deixar la porta oberta. Els organitzadors del PP li han demanat disculpes.\nEntra Camacho. A la tele fan futbol. L’Osasuna acaba de marcar el tercer gol ben a prop, a l’estadi de Cornellà-El Prat. Ningú s’exclama resignat. Al bar són del Barça. La líder del PP saluda els convidats. Des de fora no se la veu. Les persianes ho impedeixen. Un dels oients li diu que és una “valenta!”. “Això sí, en això no em guanyaran”, respon amb un somriure, amb l’adrenalina de la campanya al cos.\n“Del cinturó roig a l’avinguda blava”\nCamacho inicia la xerrada. “Això quasi és un acte a la americana”, arrenca, però serà un mini míting sense preguntes. Poc americà, doncs. El feedback polític amb els assistents és escàs, però Alicia col·loca el missatge que vol: “Estem creixent al Baix Llobregat i el nostre objectiu és que en un futur no gaire llunyà l’anomenat cinturó roig sigui el cinturó blau, o com m’agrada dir a mi, l’avinguda blava”. “Sou la comarca que representa la Catalunya real”, afegeix. Després posa l’automàtic i desgrana el discurs de la por del PP. I, ja més relaxada del clic polític, revela amb simpatia que el seu fill ha penjat el seu nom en un dels despatxos de la seu dels conservadors a Barcelona.\nS’acaba l’acte, Camacho es fa unes quantes fotos amb els militants i es disculpa per haver de marxar ràpid. Les persianes segueixen abaixades. La gent també comença a marxar, com les televisions i els mitjans gràfics. Passen vint minuts més i, ara sí, l’amo decideix novament apujar-les. Un dels cambrers fa broma: “A partir d’ara serem el bar clandestí del PP”. Demà dissabte, al local de davant, s’espera un acte d’ERC, amb Joan Tardà. Coses de la campanya Baixaran la persiana?\nNació Digital – 10/11/2012 – 21:22h\nSerra-Ramoneda: «Vam enfollir i és injust que ho paguin els més febles»\nL’expresident de Catalunya Caixa assumeix ara “errades” i apunta que el banc dolent podria servir també per assumir part dels deutes de les famílies\nEl suïcidi d’una dona a Barakaldo abans de ser desnonada per CaixaBank ha posat el drama de les execucions hipotecàries en primer pla. Ha esdevingut un tema de campanya a Catalunya, els principals partits espanyols s’han compromès a intentar solucionar-ho i, fins i tot, ha provocat que l’expresident de Catalunya Caixa, Josep Serra-Ramoneda, hagi assumit les “errades” comeses.\nSerra-Ramoneda, en una entrevista a La Xarxa, ha reconegut que el sector financer “va enfollir i va cometre moltes errades”. “Ara s’estan produint les conseqüències de totes aquestes equivocacions i que només les rebin els més febles és injust”, ha assegurat. Més enllà del mea culpa , l’expresident de l’entitat catalana ha apuntat que els fons que es destinaran per al banc dolent poden ser una solució.\nEn aquest sentit considera que s’obre una oportunitat per tal d’assumir part dels deutes hipotecaris de les famílies. “A través de la utilització d’aquest banc dolent i dels diners que l’Estat es podria buscar algun tipus de fórmula que compensés als bancs i les caixes per les hipoteques que estan constituïdes i que no són ateses per part del deutor”. Tanmateix, ha descartat la dació en pagament com a solució retroactiva a les hipoteques, una opció que avui han plantejat PSC i ERC, pel fet que en molts casos el deute es té amb una entitat diferent a l’original. En canvi, no veu malament que la clàusula de dació sigui obligatòria pels crèdits que se signin a partir d’ara.\nIniciativa ha tingut els desnonaments com un dels temes centrals des de l’inici de campanya. Aquest mateix dissabte Joan Herrera ha proposat una convocar una cimera entre tots els candidats i els representants de la Plataforma d’Afectats per la Hipoteca (PAH) abans dels comicis per tal de “comprometre’s” contra una Llei hipotecària “indigna”. A més, reclama que la PAH sigui a la trobada entre PP i PSOE de dilluns a Madrid per tal que no sigui “un pedaç més”. De moment, el compromís de Mariano Rajoy és intentar aturar els processos d’execució hipotecària que afectin a les famílies més vulnerables.\nEl Singular digital – 10/11/2012 – 21:31h\nJunqueras: “S’hauria de desnonar els banquers que s’han endut estalvis”\nL’actor Toni Albà presenta un míting del candidat d’ERC a Vilanova i la Geltrú\nEl candidat d’ERC, Oriol Junqueras, ha dit avui en un míting a Vilanova i la Geltrú que els banquers que s’han endut a casa seva els estalvis de la gent “haurien de ser desnonats”.\nEn un Círcol Catòlic ple, Junqueras ha posat l’accent en les injustícies socials i en la crisi que està colpejant la ciutadania catalana. s’ha mostrat favorable a rebaixar l’IRPF i l’IVA, impostos que segons ha explicat “penalitzen el consum” i són “abusius”, tot recordant que els catalans tenen un dels tipus impositius més alts del món. Per contra, ha reiterat la necessitat de gravar les rendes del capital, ha citat les SICAV com a exemple (algunes d’elles només tributen a l’1%) i les transaccions financeres.\nEl líder d’ERC s’ha referit al drama dels desnonaments i ha recordat que tant el PSOE, com el PP i CiU, havien rebutjat reiteradament la dació en pagament. Junqueras ha remarcat que, en canvi, l’expresident José Luis Rodríguez Zapatero va acabar el seu mandat amnistiant el número dos del Banc de Santander.\nJunqueras ha estat presentat en el míting per l’actor Toni Albà, veí de Vilanova, que ha imitat el rei Joan Carles.\nEl Singular digital – 10/11/2012 – 21:32h\nLópez Tena guanya a Albert Rivera\nEl candidat de C’s apel.la a la democràcia mentre el de SI argumenta que “democràcia és votar, i decidir el nostre futur”\nEl cap de llista de Solidaritat Catalana per la Independència (SI), Alfons López Tena, ha estat superior al candidat de Ciutadans (C’s) a la presidència de la Generalitat, Albert Rivera, al cara a cara que han protagonitzat aquesta nit al programa ‘8 al dia’, i que ha tingut la independència de Catalunya com a tema gairebé exclusiu.\nDurant el debat, López Tena ha carregat contra el candidat de C’s assegurant que aquest i el seu partit “no està contra la independència, cosa totalment legítima, sinó contra el fet que podem votar”. Rivera però li ha respost que vol un referèndum legal i que el que no volen és “un cop d’Estat”.\nEn aquesta línia, el candidat de C’s s’ha queixat que “l’única cosa que vol SI és deixar de ser espanyols”, i ha reclamat a López Tena que “no siguin xenòfobs”. Mentre Rivera assegurava que els catalans també son espanyols, el candidat de SI li assegurava que “jo no sóc espanyol”. “En tot cas el que som és una província humiliada i sense recursos”, ha sentenciat el candidat de SI.\nQuan Rivera ha apel.lat a la democràcia, López Tena ha estat ràpid avisant al candidat de C’s que “si parlem de democràcia fem-ho votant, això és democràcia”. “No vull que un senyor pugi a un balcó i digui que a partir d’ara som independents”, ha advertit Rivera, i ha continuat: “No vull que passi això encara que aquest senyor porti corbata o uniforme”.\nLópez Tena: “Som un poble, no una part d’un altre poble”\nAl debat, que ha sigut Trending Topic de Twitter a Catalunya i l’Estat espanyol, López Tena ha volgut deixar molt clar que “independència significa governar-nos a nosaltres mateixos i prendre les nostres decisions. Dins d’Espanya no hi ha res a fer”. I ha afegit: “Espanya no és la nostra nació. Som un poble, no una part d’un altre poble”. En canvi, Rivera s’ha mostrat “sorprès” que la solució sigui “aixecar una frontera”, ja que al seu parer “el problema és de mals gestors”.\nParlant dels desnonaments, el candidat de C’s ha intentat carregar contra López Tena argumentant que a ell li preocupa que una dona de Barakaldo es suïcidi, i ha preguntat a López Tena si a ell li importava aquest fet. López Tena no ha dubtat en contestar que “em preocupa tot el que passa a tot el món, a vostè només li preocupen els espanyols”.\nAmb certa ironia, finalment López Tena ha dit a Rivera: “Moltes gràcies per donar-nos permís per existir” i ha demanat el vot de “tots aquells que vulguin que Catalunya sigui una república independent. La nostra proposta és la democràcia, la llibertat i la lliure decisió del poble de Catalunya”, ha conclòs.\nPer la seva banda, Rivera ha demanat “decidir si volem dividir o conviure i arreglar aquest país”. I ha demanat el vot de tots aquells que creguin que “Catalunya no funciona, però que com a catalans vulguin arreglar Catalunya, i com a espanyols vulguin arreglar Espanya”.\nDirecte.cat – 10/11/2012\nC’s recupera la repressió franquista; avui contra el directe!cat, demà contra el “Polònia”\nC’s diu que presentarà una querella contra el directe!cat per suposades “injúries” a Jordi Cañas. Reproduïm la notícia publicada fa uns mesos per saber qui és Jordi Cañas, “odi i violència contra Catalunya”\n‘Una entidad que promueve el delito, Òmnium Cultural, no puede recibir subvenciones públicas’\n‘El #kukluxKat ha vuelto a activarse hoy, y eso que no hay luna llena…’\n‘Òmnium,entidad k promueve el delito d insumisión fiscal, k llama maltratadores a padres k quieren #escolabilingüe,será medalla de oro de BCN’\n‘Los #caçadorsdesubvencions de Òmnium Cultural, piden el ‘tancament de caixes’. Les #tancaremlaixeta y daremos sus subvenciones a Cáritas’\n‘Mascarell no es delegado de nadie, es cierto. Es un chaquetero, técnica y respetuosamente hablando’\n‘TV3 sigue con su misión de formación del espíritu nacional. 380M? al año’\n‘Alucinante panegírico de TV3 a una entidad independentista cuyos dirigentes promueven el delito de insumisión fiscal al Estado’\n‘Cuanto pagó a Òmnium el Museo de Historia de Cataluña por la pancarta que llevó Montilla?’\n‘Mascarell sufría la ‘asfixia del Estado Español’ y por eso decidió cambiarse la chaqueta por una dos tallas identitarias mayor’\n‘Que tal está el #kukluxKat hoy?’\n‘Millet padre fundó Omnium Cultural y Banca Catalana,su hijo presidió Palau nombrado x Pujol y lo saqueó. Todo queda en #casanostra’\nDirecte.cat – 10/11/2012 – 22:45h\nMas vol incloure exteriors en una conselleria per construir ja l’acció internacional d’un futur estat català\nBatet (CiU) reclama a Rajoy que abans de venir a Catalunya “ens pagui el que ens deu”\nBarcelona (ACN).- El candidat de CiU a la Presidència de la Generalitat, Artur Mas, ha anunciat que en cas de tornar a governar, inclourà la competència d’exteriors en un departament per tal de construir ja l’acció internacional d’un futur estat català mentre no arriba la consulta. Mas ha indicat que aquesta matèria pujarà de rang, ara depèn del secretari del Govern, perquè es tracta d’una estructura d’estat que ja es pot anar creant sense necessitat d’esperar a què els ciutadans es pronunciïn en un referèndum. El mateix passa amb l’agència tributària catalana. Pel que fa a la resta de qüestions que no es poden anar avançant, ha apostat per fer estudis preparatius, com en el cas de les infraestructures i l’energia.\nEn roda de premsa, Mas ha apostat per aprofitar el temps fins que es pugui celebrar la consulta construint totes les estructures d’estat que es puguin i estudiant com fer la resta en el futur, aquelles en les quals no es pugui avançar perquè depenen totalment de l’Estat, com les infraestructures i les xarxes d’energia.\nEl que sí que es podria anar construint, ha dit, seria per exemple l’agència tributària, l’embrió de la qual ja es va crear amb un acord amb les diputacions. Una altra estructura seria l’acció exterior, que es pot criticar des de l’Estat i des del PP, ha dit, però no es pot prohibir, igual que tampoc poden impedir que Catalunya exercici les seves limitades competències en matèria tributària.\nTarragona (ACN).- El candidat de CiU a Tarragona, Albert Batet, ha reclamat al president del govern espanyol, Mariano Rajoy, que abans de venir a Catalunya i, concretament, a Tarragona -on ha fet un míting aquest dissabte- “ens pagui el que ens deu”. El també alcalde de Valls ha demanat al líder del Partit Popular (PP) que pagui “totes les factures pendents” amb Catalunya, entre les quals hi ha les expropiacions als pagesos afectats per l’A-27 a la demarcació. Batet ha fet aquestes declaracions durant l’acte ‘Les eleccions de la nostra vida’, celebrat a Tarragona, on CiU ha volgut homenatjar els caps de llista del partit a la demarcació durant la història de la democràcia.\nDirecte.cat – 10/11/2012 – 22:48h\nArtur Mas a Bruxelles: “Vogliamo avere gli stessi poteri di Austria o Finlandia”\n(Article recomanat, publicat al diari suís Corriere del Ticino)\nBRUXELLES – Il presidente della Generalitat catalana Artur Mas ha illustrato oggi a Bruxelles, in un incontro organizzato dal think tank Friends of Europe, il suo progetto per una Catalogna indipendente e membro attivo di un’Europa federale: “Gli Usa – ha detto – hanno 52 Stati con 300 milioni di abitanti, un’Europa federale con più di 500 milioni di abitanti potrebbe avere 60-70 o anche 75 Stati, tra questi la Catalogna”. Nel suo calcolo Mas sembra inserire accanto ai 50 Stati Usa, il distretto di Columbia che ospita Washington e Porto Rico. In questo contesto – insiste il presidente catalano – “la nostra aspirazione è di avere le stesse competenze, gli stessi poteri di paesi delle nostre stesse dimensioni, come Danimarca, Austria e Finlandia”. Mas ha presentato strategicamente il suo progetto politico a Bruxelles dopo che la Commissione Ue aveva, nei giorni scorsi, indicato che l’indipendenza avrebbe portato Barcellona fuori dal club comunitario. Una chiusura a cui Mas ha contrapposto una visione a lungo termine, di un’Europa che cambia “quadro” istituzionale, superando i Trattati di Parigi, Roma, Maastricht e Lisbona, dimostratisi inadeguati per rispondere alla “crisi” e sposa un modello federale. Ma se l’obiettivo di Mas è chiaro, il cammino lo è meno: il leader politico ha ricordato che “il processo” che porta all’indipendenza è iniziato sulle ali della manifestazione nazionalista dell’11 settembre in cui 1,5 milioni di catalani hanno sfilato per Barcellona e dopo la negativa del governo di Mariano Rajoy a rinegoziare i trasferimenti fiscali verso Madrid. Per andare avanti ha bisogno di “una maggioranza chiara” alle prossime elezioni regionali del 25 novembre in modo da acquisire il diritto a “decidere il nostro futuro nei prossimi anni. Se c’è questa maggioranza il processo potrà iniziare tramite un referendum sulle basi di un accordo con Madrid, come fatto dai britannici con la Scozia”.\nblogs.avui.cat – 09/11/2012\nTots coneixeu Mossèn Ballarín i també sabeu que jo en sóc un fan incondicional. Quan el vaig tenir de professor en la meva jovenesa -exactament mai he sabut de quina assignatura, perquè ens parlava de tot i més- esperava amb delit les seves classes. Sempre se’m feien curtes i sempre esperava amb delit la propera. Mossèn Ballarin va néixer a Barcelona l’any 1920. Capellà i escriptor. Va participar a la Guerra Civil, com a membre de la “Lleva del Biberó”. De la guerra en tornà tísic, i després d’una llarga recuperació, decidí fer-se capellà. Fou rector de Santa Maria de Queralt i ara viu a Gósol. Autor de “Mossèn Tronxo” i d’un bon grapat de llibres. El que més jo estimo fou el primer de tots els que va escriure: “Francesco”. Una visió molt bonica sobre Sant Francesc d’ Assís, .\nhispantv – 09/11/2012 – 22:13h\n¿Rajoy tiene miedo del refréndum en Cataluña?\nPara analizar los recientes mensajes indirectos del presidente del Gobierno español, Mariano Rajoy, a Artur Mas, el presidente de Generalitat de Cataluña, de cara a las elecciones catalanas tenemos al teléfono a la integrante del secretariado de la Asamblea Nacional de Catalunya, Núria Javega, desde Barcelona.\nL’espot «escandalós» del Govern\nLa prohibició, per part de la Junta Electoral Central (JEC), de l’espot institucional de la Generalitat destinat a promoure el vot en les eleccions del 25-N és pròpia d’una democràcia totalitària. Només una democràcia totalitària prohibeix el foment de la participació en unes eleccions, criminalitza els referèndums i amenaça d’empresonar el president de Catalunya si consulta els catalans a través de les urnes. Els quatre partits que han demanat la retirada de l’espot -PP, PSOE, ICV i C’s-, basen la seva petició en un ús suposadament partidista de la Diada d’enguany, i el socialista Pere Navarro ha arribat a dir que la campanya és “escandalosa”. Però allò que és realment escandalós és l’acusació d’aquests quatre partits. I la prova és que la JEC no ha prohibit pas l’espot pel seu contingut -d’això no en diu res-, sinó perquè incentiva el vot, i la incentivació del vot és una cosa “no emparada per la legislació electoral”. Això només ho pot fer Espanya. Sembla increïble, però és així.\nÉs obvi, doncs, que Espanya vol una Catalunya subordinada sense ni tan sols potestat per fomentar el vot en unes eleccions. Tanmateix, cal preguntar a PP, PSOE, ICV i C’s en què es basen per dir que l’esment de la Diada és partidista? Ens estan dient, potser, que els prop de dos milions d’assistents a la manifestació eren votants de CiU? Déu meu, quanta misèria intel·lectual! I Pere Navarro encara gosa dir que l’espot només parla “d’una part de Catalunya”. Doncs no. L’espot parla de la manifestació del 1977, dels castellers, dels Jocs Olímpics, de la Constitució espanyola, de Tarradellas, de l’entrada a Europa, dels catalans d’origen espanyol… Què té de partidista i escandalós, això? Ah, sí, és clar. Si l’espot l’hagués fet el front espanyolista hi apareixerien les curses de Fernando Alonso, els partits de “la Roja”, les “orejas y el rabo” tallats per José Tomás i la Hispanidad. Si fa no fa, ves per on, la mateixa Catalunya que Franco havia somniat.\nLa Vanguardia – 10/11/2012\nSi l’home anomenat Mas és el problema, disparem contra l’home i s’acabarà el problema\nPer bé que ens passem la vida fent tam-tam a l’altra banda del pont aeri, amb l’esperança de trobar amb qui parlar dels nostres embolics, la veritat és que no hi ha manera. I no em refereixo tant al terreny polític, on les meses de negociació s’hauran de proveir agradi poc o molt, sinó al camp de les idees. Deixant de banda els clubs de requetès en versió postmoderna que cada dia atien el dimoni separatista des dels seus micròfons, tampoc no és fàcil trobar una gramàtica comuna entre els sectors més respectuosos. I em refereixo a gent de l’estil d’un Carmelo Encinas, les posicions dels quals són inequívocament tolerants en gairebé tot, però cauen en els mateixos paranys dels irredempts, quan parlen de Catalunya. Sens dubte, encara tenim alguns Wyoming, però el pensament global de la gent més oberta en el tema català s’assembla molt al pensament únic. I no tant perquè no vulguin revisar el concepte Espanya, que alguns estan per la feina, sinó perquè confonen seriosament el que passa al nostre país.\nLa fal·làcia general es basa en una distorsió de la realitat: el procés independentista és la derivada delirant d’un líder polític insensat. I tot això, no perquè hagi vist la llum de l’Estat propi, sinó perquè viu en la foscor de la seva mala gestió. És a dir, si el problema és l’home anomenat Mas i les seves tribulacions, disparem contra l’home i s’acabarà el problema. Tanmateix, ni Artur Mas no s’ha inventat aquest procés històric, ni està sol, ni es concentra tot en ell, ni li anava gens malament com a Molt Honorable, i a les proves de les enquestes em remeto, on sempre ha estat el líder més valorat, fins i tot en plenes retallades. Malgrat això, hi ha una persistent voluntat de reduir el conflicte català, amb les seves profundes arrels i raons, al simplisme d’una derivada personal embogida, i així no analitzar-ne ni les raons ni les arrels. Allò de si la realitat desmenteix el prejudici, desmentim la realitat.\nPerò la realitat té la tossuderia de més de 60.000 voluntaris que van recórrer Catalunya amb una urna per tal d’assajar el que significa votar pel propi destí. La xarxa de voluntaris més important de la nostra història, i sorgida del no-res! S’imaginen això a Espanya? I la realitat també és la fatiga profunda d’una gran majoria de catalans de tots els colors, nivells i procedències, com queda demostrat en totes les enquestes ad hoc. I la realitat és un país tan mobilitzat que va arribar a protagonitzar una de les manifestacions més importants de la història europea. Tot això està lògicament fusionat amb el líder Artur Mas, però ni ho ha inventat, ni ho ha creat, i no entendre que es tracta d’un polític liderant un procés ciutadà, i no a la inversa, és no entendre res. És per això que és tan difícil el diàleg, perquè parteixen de la negació de la realitat. I amb aquesta distorsió, el debat és molt esotèric i molt inútil.\nLeer más: http://www.lavanguardia.com/encatala/20121110/54355030020/pilar-rahola-la-reduccio.html#ixzz2BrS6xKGe\n8TV – 10/11/2012 – 23:23h\nAlbert Rivera i Alfons López Tena, cara a cara\nEls candidats a la presidència de la Generalitat de Catalunya, Albert Rivera, de Ciutadans, i Alfons López Tena de Solidaritat Catalana per la Independència han debatut cara a cara a 8 al dia.\nCATALUÑA: LIBRE DE MENTE Y ALMA – 10/11/2012 – 23:26h\nLO QUE QUEREMOS ESCUCHAR, parte I\nHace pocas horas escuchamos los primeros mensajes de apertura de campaña, precedidos en días pasados por incesantes abre bocas que hemos interpretado descarnadamente. He aquí nuestra interpretación:\nALBERT RIVERA, Ciutadans: Soy español y quiero seguir siendo español en una región española.\nORIOL JUNQUERAS, Esquerra: Nuestro ideal es la justicia social y por eso queremos la Independencia\nARTUR MAS, CIU: Necesito una mayoría de catalanes que se una a la marcha triunfal.\nDURAN i LLEIDA, MAS: No creo en la independencia, pero estoy dispuesto a hacer piña.\nSANCHEZ CAMACHO, PP: Si nos portamos bien y callamos, nuestros amos nos darán de comer.\nJOAN HERRERA, ICV: Independencia sí, con pan y circo verde.\nALFONS LOPEZ TENA, SI: Independencia como sea.\nPERE NAVARRO, PSOE: Juntos pero separados.\nExisten tres tendencias definidas respecto a la Independencia: los del SI, los del NO y los del SI pero NO.\nPara amenizar la campaña se han publicado unas encuestas recientes, salidas anoche de los hornos de Madrid y de Cataluña, en las que, con leves diferencias, se evidencia la fuerza de las tres tendencias.\nINDEPENDENCIA , con o sin costo social.\nPartidos: CIU, SI, Esquerra e ICV.\nFuerza en votos: 70% +/-\nSEGUIR EN ESPAÑA, como ahora.\nPartidos: PP y Ciutadans.\nFuerza en votos: 17% +/-\nFEDERACION: estado asociado o algo parecido.\nPSOE en solitario.\nFuerza en Votos: 13% +/-\nLa encuesta muestra que el 30% +/- de encuestados no expresan sus preferencias, no quieren votar o siguen indecisos. Viendo la fuerza de los Independentistas, los cambios por fluctuaciones de este sector tendrían poca influencia en el resultado final. Otra información que demuestra la encuesta es que CIU ha tomado una ruta ascendente, PSOE baja sin remedio, PP se estanca y Esquerra tiende a subir. O sea que el resultado de las votaciones estaría cantado, a menos que sucediera una hecatombe imprevisible.\nLO QUE QUEREMOS ESCUCHAR deberá pues venir de los ganadores. Los otros, PP, Ciutadans y PSOE estarán en la fiesta como invitados, pero sin derecho a bailar ni probar bocado. Es a los evidentes ganadores a quienes les vamos a exigir respuestas claras sobre los asuntos que inquietan a los catalanes.\nSr. Artus Mas:\n¿Cómo funcionará el Gobierno Independentista que surja el 25 de Noviembre, cuando el Estado español cierre el financiamiento? En otras palabras, cuando la Hacienda Pública, el Sr. Montoro para ser más precisos, obedeciendo las órdenes de torpedear al Gobierno de Cataluña, imparta la orden para que no transfieran o depositen los fondos públicos correspondientes, o suficientes, en la cuenta de la Generalitat, en ese momento ¿qué acciones ha previsto, que hará el Gobierno catalán para evitar la quiebra?\nVilaWeb – 10/11/2012\nJordi Bilbeny: ‘La gent ha de saber la veritat de la història’\nL’historiador explica a l’Espai VilaWeb que l’origen de Cervantes i el descobriment d’Amèrica han estat manipulats\nJordi Bilbeny ha dedicat bona part de la seva vida a investigar la nostra història, especialment tots aquells fets que per un motiu o per un altre han estat ocults. Aquesta setmana ha fet una conferència a l’Espai Vilaweb per a parlar-ne i per explicar els resultats de les seves investigacions sobre la descoberta catalana d’Amèrica i sobre l’origen de Cervantes. L’escriptor d’Arenys, membre de l’Institut Nova Història, considera que la història de Catalunya ha patit un procés de manipulació i tergiversació des del segle XVI per afavorir la construcció d’una nova històra en favor de l’estat espanyol i de la Corona de Castella.\nBlogs.mesVilaweb.cat – 10/11/2012 – 23:41h\nAmpliació interna de la UE: Escòcia no és Turquia\nUna notícia molt poc comentada a casa nostra fa referència al recent informe del parlament britànic sobre com quedaria Escòcia a la UE en cas de que el Sí guanyés el referéndum de 2014. Així, el passat mes d’octubre el parlament britànic ha publicat un informe sobre aquesta qüestió, un informe que ha estat escrit pel prestigiós professor d’Oxford Graham Avery, director general honorari de la Comissió Europea. En relació a la manera d’integrar un estat escocès a la UE, Avery diu que si els escocesos han estat ciutadans de la UE durant quaranta anys, i ho volent continuar essent, difícilment se’ls hauria de fer sortir i tornar a entrar. “Escòcia no és Turquia” i no es pot tractar els escocesos com si fossin ciutadans d’un país que mai no ha format part de la UE, com ara és el cas dels turcs. Aquesta opinió ha estat defensada fins fa poc pel propi comissari Almunia, que va dir a Barcelona fa unes setmanes que “no era clar que ciutadans europeus amb drets adquirits (i moneda en el cas català) poguessin ser-ne desposseïts d’un dia per un altre, en cas de secessió d’un territori d’un estat ja membre de la UE, com si res”. Almunia ha perdut prestigi rectificant les seves declaracions a Madrid, perquè els polítics amb prestigi són els que diuen el mateix a Berlín i Atenes (Martin Schulz) i són els que no van canviant de parer per quedar bé en un lloc o un altre en funció del públic que tenen al davant. En aquest sentit, compte que la UE no acabi com l’Estat autonòmic espanyol: que els britànics vulguin deixar la UE sense perdre l’Espai Econòmic Europeu (la lliure circulació de persones, béns i capitals és el gran èxit europeu, de la què en gaudeixen Noruega i Suïssa) potser anticipa el fracàs del cruïlla històrica que té al davant la UE: per l’egoïsme dels vells estats-nació a cedir més poders a la UE prevaldrà la renacionalització a més construcció europea?\n1.- És curiós que qui amenaça més amb vetos i expulsions de la UE sigui Espanya, un país que amb la seva ruïna econòmica, i la seva incapacitat per reformar-se tot imitant bones pràctiques d’altres països, está posant en risc no només la moneda única sinó fins i tot el projecte d’unió europea.\nCal recordar que, molt més important que la UE (embrió d’unió política que encara no té poders fiscals, ni unió bancària, ni suficient legitimitat democràtica), és l’espai econòmic europeu de lliure circulació de persones, mercaderies i capitals. Noruega i Suïssa no formen part de la UE però tenen accés a aquesta lliure circulació que és el gran èxit europeu dels darrers 60 anys. I són dos dels països més pròspers del món en molts indicadors econòmics i socials.\nAixí, que els britànics vulguin marxar de la UE (però no pas d’aquest espai econòmic europeu que ells anomenen “internal market”) pot voler dir que anticipen el fracàs del procés de cruïlla històrica en qué es troba la Unió Europea: o més unió (fiscal, bancària, política…) o renacionalització.\nI és que mentre alguns països segueixin fent trampes al solitari com Espanya els alemanys no voldran avançar cap a una més gran integració de la Unió Europea: així per exemple, quan Rajoy diu unió bancària només li interessa diner europeu per tapar el forat de Bankia sense cedir competències de supervisió financera de la banca espanyola al Banc Central Europeu (Frankfurt) o a l’Agència Bancària Europea (Londres).\nEl que segur que no té futur és una Unió Europea on hi convisquin el mercat laboral més eficient del món (Dinamarca) amb el mercat laboral més ineficient del món desenvolupat (Espanya): la divergència econòmica és segura, tal com està passant des que la bombolla immobiliària ha punxat a Espanya.\nL’europeisme d’Espanya és de caixer automàtic, he sentit a dir a Brussel.les: si algun dia s’acaben els diners europeus que Espanya rep, molt probablement s’acabi el sentiment pro-europeista dels espanyols.\n2.- Enmig de la campanya de la por i de les amenaces que PP i PSOE llancen contra els catalans en cas d’hipotètica independència, incapaços com són d’oferir res positiu als catalans per a que segueixin dòcilment acceptant el centralisme madrileny, de la Gran Bretanya ens arriba un article publicat al The Economist el passat 3 de novembre molt interessant (http://www.economist.com/news/britain/21565663-many-legal-unknowns-would-follow-scottish-independence-breaking-up-hard-do).\nEn el setmanari econòmic més influent del món es diu que “una Espanya ultra-dependent de la UE (pel que fa a rescats i a intervencions) no podrá vetar una Escòcia independent dins de la UE”. Aquesta opinió desmenteix rotundament el ministre espanyol d’Exteriors García-Margallo, que repeteix una vegada i una altra que tot nou país “s’haurá de posar a la cua” dels països candidats a l’adhesió.\n3.- The Wall Street Journal acaba de fer un duríssim article contra el sistema bipartidista espanyol, tot dient que a Espanya les reformes són ineficients i que el president espanyol Mariano Rajoy té unes maneres excessivament diletants de fer política, tot ajornant al màxim la presa de decisions urgents, fins al punt de comparar-lo amb un líder del partit comunista xinès. L’article “Espanya rescatada però no salvada” dóna fins i tot noms i cognoms de polítics espanyols de PP i PSOE que són presentats com a exemples de mediocritat i amiguisme:http://online.wsj.com/article/SB10001424052970204840504578086224291581676.html.\nEl món és infinitament més gran que la bombolla mediàtica madrilenya. Els catalans ens hauríem d’independitzar mentalment dels mitjans de comunicació de Madrid (jo no he donat cap entrevista sobre la falsa polèmica de la comissària Redding creada per El Mundo fa 15 dies, tot i que em van trucar molts mitjans madrilenys), que ningú no llegeix ni té en compte fora de les fronteres espanyoles, i està molt més atents al que diu la premsa internacional.\nAra – 10/11/2012 – 23:50h\nEn tres articles previs he examinat les principals raons que addueixen els que s’oposen a la independència i defensen el manteniment de la situació actual. Avui em proposo examinar les d’aquells que consideren inacceptable tant la independència com la situació actual perquè creuen que hi ha una alternativa intermèdia superior. Ens poden servir de guia les col·laboracions que Alfredo Pastor, Josep Oliver i Luis Conde han fet recentment a La Vanguardia (respectivament, el 19.10.12, el 20.10.12 i el 24.10.12). Significativament, el títol de la segona és “Hi ha alternatives”.\nCap d’aquests autors no qüestiona la viabilitat d’una Catalunya independent (Oliver és el més explícit: “El debat no és sobre la viabilitat de Catalunya, que està fora de dubte”), ni la insostenibilitat de l’ statu quo (Pastor: “El govern espanyol no ha ofert a la gent d’aquí participar en cap projecte comú, potser perquè no en té”; Oliver: “El present maltractament fiscal, lingüístic i polític”; Conde: “¿És aquest un model que podem finançar? Imagino que la majoria dels espanyols saben que no”). Tot i això, tots tres es manifesten contra la independència (Pastor: “Tots aquells que creiem que el procés que podria acabar en un estat propi per a Catalunya no és l’única ni la millor solució per a ningú”; Oliver: “La independència no sembla avui desitjable”; Conde: “A curt termini, hi perdem tots”). Significativament, cap dels tres autors no justifica aquesta oposició. No m’estranya, tractant-se de tres opinions de bona fe: sostinc que el debat independentista només té sentit des del punt de vista sentimental; des de l’econòmic queda clar que la independència és la millor opció pel que fa al benestar material dels catalans. El que sí que fa Oliver és argumentar la impossibilitat de la independència en el context present: considera que l’Espanya que quedaria després de la secessió estaria tan endeutada que seria pràcticament inviable, que “per evitar una desgràcia més gran” (s’entén que vol dir que els creditors no poguessin recuperar els seus crèdits) Europa obligaria Catalunya a mantenir-s’hi unida i que Catalunya no s’hi podria negar perquè naixeria molt endeutada i també dependria del suport financer exterior. No cal ni dir que aquesta explicació està lluny de justificar l’afirmació “La independència no sembla avui desitjable”.\nEn qualsevol cas, tots tres autors es mostren entusiasmats amb una alternativa intermèdia entre la situació actual i la independència; Pastor: “Si el govern (espanyol) pot i vol proposar […] una revisió de tota la nostra unió fiscal i canvis en l’estructura política del país, que potser requeririen un canvi constitucional […], el govern espanyol hauria d’autoritzar […] la consulta”; Oliver: “El dret legítim a decidir obriria el camí cap a una solució confederal, en què Catalunya podria passar a ser subjecte polític propi, amb relacions bilaterals amb Espanya i disposant dels instruments que defineixen un estat (fiscals, judicials, educatius o d’altres) […] l’estat espanyol [hauria de] reconèixer l’existència d’una sobirania catalana […] amb un marc fiscal molt diferent de l’actual”; Conde: “Si fóssim capaços d’establir un sistema asimètric en les competències assignades a cada autonomia”. En definitiva, tots tres autors proclamen la superioritat d’una solució que s’assembla al pacte fiscal que el Parlament va votar majoritàriament el 25 de juliol passat, al programa electoral del PSC i a la insistència de Sánchez-Camacho que el PP estaria disposat a dialogar sobre un “model singular per a Catalunya”.\nAquestes propostes no són improbables: si Artur Mas i la força social que té al darrere no afluixen, és possible que tard o d’hora el govern espanyol i les forces polítiques espanyoles (el que anomenem “Madrid”) abandonin la seva intransigència i, forçats pels seus creditors, seguin a negociar posant sobre la taula una oferta prou atractiva per a una Catalunya que es mantingués dins d’Espanya. En l’extrem, podrien arribar a autoritzar una consulta que inclogués aquesta opció sabent que Mas no s’hi podria negar i que molt probablement en resultaria guanyadora.\nÉs a dir, les solucions intermèdies entre l’statu quo i la independència són probables. Tanmateix, quanta ingenuïtat per part dels que les proposen! Perquè l’únic camí que podria portar a la taula de negociació i a la millora de la situació de Catalunya dins d’Espanya és el que està seguint Artur Mas: la decisió sincera -i per tant convincent- d’escindir-se.\nAra – 10/11/2012 – 23:54h\nL’Europa que no té dret a decidir\nQue Nova Gal·les del Sud, l’estat federat més gran d’Austràlia, hagi reconegut fa tres setmanes el dret a decidir de l’Alt Karabakh és aquesta mena de notícies que recorden que a Europa hi ha encara uns quants forats negres.\nL’Alt Karabakh n’és un dels més foscos: una regió de població armènia, cristiana, que administrativament forma part de l’Azerbaidjan, un estat culturalment turc i de majoria musulmana. Va ser el primer conflicte ètnico-territorial que va esclatar en plena descompressió impulsada per la perestroika de Gorbartxov, que culminaria amb la descomposició de l’URSS.\nEncara no s’han esvaït les seqüeles d’aquell daltabaix històric, quan d’aquí dos anys se’n compliran vint-i-cinc de la caiguda del Mur de Berlín. Serà el 2014, l’any d’Escòcia i de Catalunya, dos països que tenen més bones expectatives de futur que no pas alguns dels forats de l’est europeu com l’Alt Karabakh. L’Azerbaidjan té la paella pel mànec a l’hora de negar als armenis el dret a decidir, gràcies a les immenses reserves de gas i de petroli àzeris que exploten companyies occidentals sota la mirada atenta de l’OTAN.\nN’hi ha altres, de forats heretats del comunisme, com el de Moldàvia, que no és negre del tot perquè el conflicte és més reconegut internacionalment. La Unió Europa, l’OTAN i Rússia observen inquiets l’escenari ètnico-territorial moldau, una barreja de laberint i trencaclosques. L’antiga república soviètica de Moldàvia és, de fet, la regió romanesa de Bessaràbia que Stalin es va annexionar el 1939 pel pacte Molotov-Ribbentrop.\nAra grans sectors de la societat moldava malden per acostar-se a la UE, i qui sap si en un futur reunificar-se amb Romania. Una aspiració, però, a la qual sempre s’ha oposat la regió de Transnístria, poblada per russos, i que per curar-se en salut ja va fer el 1990 una declaració unilateral de sobirania posant-se sota la protecció del Kremlin i provocant l’èxode de la població moldava. Tant Moscou com Brussel·les estan d’acord a buscar fórmules federals, però qui més els frena és Moldàvia, precisament, perquè no vol renunciar a Transnístria tot i ser culturalment russa. La seva instransigència se li pot acabar girant en contra i retardar el procés d’acostament a la UE.\nQue petits estats com Moldàvia exigeixin la propietat d’un territori sense tenir en compte les persones que l’habiten és un, diguem-ne, malefici ètnic heretat del nacionalisme de l’estat nació al qual van pertànyer els moldaus, en aquest cas, el de matriu russa. És la reacció ressentida que fa que, per exemple, fins al 1989, a Moldàvia la llengua romanesa s’hagués d’anomenar obligadament moldau i s’hagués d’escriure amb caràcters cirílics, com el rus. (Una cosa semblant a allò de l’aragonès oriental imposat pel Partit Popular a la Franja de Ponent.)\nÉs aquest sentit de propietat territorial el que va dur la Sèrbia de Milosevic no només a negar el dret a decidir de Kosovo, sinó a fer-hi neteja ètnica. Per això Sèrbia no reconeix Kosovo i Espanya és solidària amb Sèrbia, ignorant que la UE ja parla amb els kosovars d’una futura integració que la diplomàcia espanyola no podrà impedir. Entre altres coses perquè Brussel·les no pot perdre l’ocasió de tapar forats negres. El nacionalisme espanyol -com el serbi- fa ferum ètnica, per més que, a Madrid, il·lustrats de la FAES s’escarrassin a invocar Jürgen Harbermas i a escampar aromes de patriotisme constitucional.\nLa blocaire de +VilaWeb Liz Castro ha investigat qui és Sharif i què s’amaga darrere el seu vídeo\nEl vídeo d’un novaiorquès, en Sharif, que explica al món ‘la lluita de Catalunya per la independència’ després d’haver passat l’Onze de Setembre a Barcelona va crear molta expectació i va tenir molt d’èxit a principi d’aquesta setmana a les xarxes. La blocaire de +VilaWeb Liz Castro ha investigat qui és Sharif i què s’amaga darrere el seu vídeo i ho explica en el seu bloc.\nCastro explica que ha parlat amb ell a través de missatges directes de Twitter i que no es vol identificar. Li ha explicat la seva relació amb Barcelona i més coses. Però la blocaire es pregunta: ‘I si és un fake? I què voldria dir ser un fake? Que passaria si resulta que és d’una agència publicitària? O d’un partit polític català intentant fomentar la independència? O d’un partit unionista intentant, una vegada revelada la veritat, que tots quedin com uns tontets? I si només llegeix un guió? Si viu a Catalonia?’\nOne comment on “Recull de premsa 10 novembre 2012”


La connexió russa del Tsunami, a la taula de l'Audiència Nacional - Diari de Girona\nEl jutge analitza la col·laboració de hackers russos en les activitats de Tsunami Democràtic\neuropa press 21.11.2019 | 23:07\nL'Audiència Nacional investiga presumptes ingerències de l'espionatge rus a Catalunya. A la taula del jutge Manuel García-Castellón hi ha actualment diverses línies d'investigació, l'última de les quals se centra en els moviments d'una unitat d'elit dels serveis d'intel·ligència de Rússia a Catalunya. Segons va informar ahir El Periódico, capçalera de Prensa Ibérica, empresa editora de Diari de Girona, una d'elles és la col·laboració de hackers russos en les activitats de Tsunami Democràtic. Aquestes connexions són investigades per la Policia Nacional, incloses les relatives a la participació de pirates russos per col·laborar amb la plataforma independentista, sobretot a l'hora de convocar protestes. En aquest sentit, els serveis d'aquests pirates, que també es desenvolupaven en altres països (com durant les eleccions a la presidència dels Estats Units) sí haurien estat buscats per l'independentisme. En la peça, separada de la dels CDRs, s'assenyala la rapidesa amb la qual Tsunami procedia a la substitució (fins i tot des de Malàisia) de les desenes de pàgines web clausurades per ordre del jutge el passat 17 d'octubre. Tot i això, en els disturbis viscuts a Catalunya després de la sentència, que el jutge estudia si han de ser investigats per terrorisme, no s'han trobat evidències que connectin les plataformes amb hackers russos. En el cas de les accions de la unitat d'elit del servei d'intel·ligència de Rússia, fonts jurídiques desvinculen l'independentisme de la mateixa activitat. De les indagacions es desprèn que la seva contribució es va deure més al fet que Catalunya era la millor carta que van trobar per desestabilitzar Espanya, que no pas a prestar serveis reclamats pels independentistes. La seva activitat en el procés s'assimila així a la desenvolupada en altres països, com amb els Armilles Grocs a França.


Tendències de boda - Weddings BASILICO STUDIO\nBy Weddings BASILICO STUDIO26th febrer 2019Tendències bodes\nComencem doncs amb les tendències de boda 2019, que de moment, ja us avancem, van cap a tot el que sigui orgànic.\nEls tons verds i la naturalesa són el must de les bodes 2019. Tant si tries celebrar la teva boda en un espai industrial, a l’aire lliure o en algun interior, la tendència és convertir l’espai en un jardí secret.\nEl blanc i els colors pastels tradicionals tendeixen a desaparèixer i donen pas als colors. Arrisca’t i omple de color la teva boda amb la vaixella, les estovalles o la decoració.\nLes lletres mida XL il·luminades estan presents en moltes bodes i queden molt elegants. Es poden combinar amb llums estil revetlla o amb els neons, que arriben amb força i poden donar un toc súper original i divertit a la boda.\nDegradats per a les dames d’honor\nLes dames d’honor ja no van totes del mateix color sinó que s’opta per diferents vestits i en colors degradats, és a dir amb un to cada una. L’escala de colors és una posta en escena molt més dinàmica i atrevida.\nDiademes de tot tipus\nLes diademes dels anys 90 tornen en diferents formats, com les típiques de tela o d’un estil més fi, semblants a les corones. També el cabell mig recollit és una de les noves tendències de boda de 2019.\nVestit de boda x 2\nTenir dos vestits per a la boda s’està convertint en més que una tendència, una tradició. El vestit per a la cerimònia i el vestit per a la festa. El boom el van donar algunes personalitats famoses i de la reialesa britànica.\nTot i que pot semblar un cost extra, cal tenir en compte que el vestit de la celebració pot ser un vestit més senzill i que, per tant, tingui un cost menys elevat.\nLes estacions de menjar han sigut tendència en l’últim any i ho seguiran sent en aquest 2019. Pots optar per fer parades de degustació o ambientar l’estació amb menjar tradicional d’un país en concret, per exemple Mèxic, Japó o Índia.\nLes tendències en pastissos de boda seguiran sent els nude, els pastissos de geodes, els pastissos amb colors daurats i platejats i els dripping cakes que són pastissos d’un estil nude però amb la cobertura amb efecte de degoteig. Tots boníssims! 😉\nLluna de compromís\nUna tendència nova que està agafant molta força i que pot agradar a més d’un és la lluna de compromís, que substitueix la lluna de mel. Són unes vacances romàntiques entre el compromís i la boda.\nAquestes són les tendències més destacades però, per suposat, segueix sempre el teu instint per sentir-te còmode en el teu gran dia.


Si no pots compartir pantalles de l’ordinador Mac - Assistència d'Apple\nSi no pots compartir pantalles de l’ordinador Mac\nSi tens problemes per compartir la teva pantalla amb un altre Mac o per veure la pantalla compartida al teu Mac, pots provar diverses solucions.\nAssegura’t que l’opció “Compartir pantalla” o “Gestió remota” està activada i que has configurat els permisos de compartir al Mac la pantalla del qual vols compartir. Consulta Activar o desactivar la funció de compartir pantalla del Mac.\nSi intentes compartir la pantalla d’un altre Mac, en aquest Mac, selecciona el menú Apple > Preferències del Sistema, fes clic a Compartir i comprova que ets a la llista d’usuaris que tenen permís per compartir la seva pantalla.\nObrir el tauler de preferències Compartir\nAssegura’t que cap Mac estigui en repòs. Si cal, ajusta la configuració de repòs a les Preferències del Sistema. En un ordinador d’escriptori Mac, selecciona el menú Apple > “Preferències del Sistema” i, tot seguit, fes clic a Economitzador. En un ordinador portàtil Mac, selecciona el menú Apple > “Preferències del Sistema”, fes clic a Bateria i, tot seguit, ajusta la configuració als taulers Bateria i “Adaptador de corrent”.\nObrir el tauler de preferències d’Economitzador\nComprova que tots dos ordinadors estan connectats a la mateixa xarxa.\nPer comprovar la connexió, selecciona el menú Apple > Preferències del Sistema i fes clic a Xarxa. L’indicador que apareix al costat del tipus de connexió de xarxa hauria d’aparèixer de color verd. Pel que fa a les connexions Wi-Fi, el nom de la xarxa es mostra al tauler de la dreta.\nObre el tauler de preferències Xarxa


Comprar un cotxe, millor per Internet? | Consumer\nComprar un cotxe, millor per Internet?\nLes plataformes financeres faciliten l'adquisició d'un autómóvil amb crèdits gestionats a través de la Xarxa\nData de publicació: Divendres, 13deMaigde2016\nCom a rèplica als crèdits al consum de concessió ràpida per Internet, les plataformes financeres s’estan encarregant que també aquesta línia de finançament arribi a la compra de cotxes. La Xarxa accelera els préstecs per fer-se amb vehicles nous, ja que els diners entra al compte corrent en no més de dos o tres dies. Però, cuidat! Els crèdits on line per adquirir automòbils prometen rapidesa, a canvi de pujar els interessos i retallar els terminis d’amortització. En aquest article s’expliquen les propostes que ofereix el mercat financer per comprar un cotxe per Internet, així com les principals característiques d’aquests préstecs.\nCom són els crèdits per comprar un cotxe per Internet\nL’oferta actual de les plataformes financeres inclou línies de crèdit per comprar un cotxe nou. Aquests crèdits gestionats per Internet ofereixen rapidesa i facilitat, però a canvi d’assumir uns tipus d’interès més cars, gairebé sempre per sobre del 20%, i amb penalitzacions molt exigents, si no es compleixen els terminis signats en el contracte.\nEls préstecs on line per adquirir automòbils permeten disposar de l’import amb major rapidesa en el comptecorrent , per una quantitat màxima que està establerta entorn de 20.000 o 30.000 euros. El propi vehicle fa d’aval de la compra.\nEls crèdits per fer-se amb un turisme per Internet també inclouen terminis d’amortització resolutius, que rares vegades superen els 12 mesos. Això explica per què aquests préstecs eleven les quotes mensuals.\nLes propostes per adquirir un vehicle a través de la Xarxa no són nombroses, ja que es limiten a crèdits puntuals i confeccionats sota condicions molt similars, sense amb prou feines distincions en les seves condicions de subscripció.\nLa diferència important pel que fa als restants finançaments és que els préstecs per comprar un cotxe nou es gestionen en exclusiva per Internet. Aquesta estratègia permet escurçar els terminis per rebre l’import dels crèdits.\nAmb aquest escenari, ja solament queda repassar les iniciatives de les principals plataformes financeres i recordar que aquests préstecs tenen uns interessos més elevats que les línies de crèdit convencionals.\nCrèdits per comprar un cotxe per Internet\nLa plataforma CocheGo ofereix un import màxim de 12.000 euros, encara que també caldrà amortitzar-ho més ràpid, ja que el termini és de 12 mesos. Brinda un crèdit per fins al 80% del valor real del vehicle i amb un procés d’adquisició molt ràpid.\nEls menors de 30 anys disposen d’una altra opció per finançar la compra del seu primer cotxe: unes línies de crèdit ràpides comercialitzades per les pròpies entitats bancàries. Els bancs posen a la seva disposició un import màxim de fins a 60.000 euros i, en qualsevol cas, l’import total de l’operació. Aquests productes es caracteritzen, d’altra banda, perquè contemplen uns terminis d’amortització més amplis que els destinats als seus majors, amb un topall màxim que està establert entorn de 10 anys. Per formalitzar l’operació, hauran de presentar la factura del concessionari (si el vehicle és nou) o un document justificatiu de l’adquisició (si és usat).


Trobada entre l’Ajuntament i la direcció de Ficosa - Ajuntament de Rubí\nTrobada entre l’Ajuntament i la direcció de Ficosa\nTrobada entre l’Ajuntament i la direcció de Ficosa L’empresa assegura que les negociacions estan sent dures i els representants municipals demanen un esforç per arribar a acords. https://www.rubi.cat/ca/ajuntament/comunicacio/sala-de-premsa/notes/trobada-entre-l2019ajuntament-i-la-direccio-de https://www.rubi.cat/@@site-logo/ajuntament-de-rubi.svg\nL’empresa assegura que les negociacions estan sent dures i els representants municipals demanen un esforç per arribar a acords.\nL’alcaldessa de Rubí, Carme García, acompanyada per tots els portaveus dels grups municipals de l’Ajuntament, es va reunir ahir a la tarda amb els directius de Ficosa, tal i com es va comprometre a fer durant l’últim ple del mandat anterior amb els treballadors de les dues plantes que l’empresa té a Rubí, Fico Triad i Fico Transpar.\nDurant la reunió d’ahir, la direcció de la multinacional va reiterar els seus plans de futur, els mateixos que van traslladar a l’anterior govern municipal durant la trobada que els mateixos directius van mantenir a finals de gener amb els representants de totes les formacions polítiques que aleshores encapçalaven els grups municipals.\nEls directius de Ficosa van explicar que les negociacions amb els treballadors estan sent molt dures. Davant d’això, tant l’alcaldessa com els portaveus dels grups municipals van demanar a l’empresa un esforç extra per intentar arribar a un acord que respecti tots els compromisos presos amb els treballadors.


Què us ofereix una biblioteca\nCom dèiem, avui dia ja no anem a la biblioteca només quan necessitem un llibre...\nEn aquest món hiperconnectat en què vivim, els terminals amb internet estan al teu abast com un servei més de la biblioteca. Només has de reservar hora amb el carnet. A més, en aquests espais multimèdia se solen organitzar activitats d’alfabetització digital bàsica i ús de tecnologies, interessants per a una part de la societat. També disposes del wifi de la biblioteca per connectar-te a la xarxa amb el teu portàtil des de qualsevol lloc d'estudi.\nA través de clubs de lectura periòdics, cicles temàtics, trobades amb autors, narracions de contes i recitals de poesia, entre d’altres, a les biblioteques es manté ben viva la paraula, traspassant les pàgines escrites.\nA banda d’activitats relacionades amb el món literari en diferents vessants, en aquests espais també trobem altres expressions culturals, com ara projeccions de pel·lícules i documentals, xerrades divulgatives, exposicions fotogràfiques....\nRacó per a la quitxalla\nEls infants són també usuaris importants de les biblioteques. Les biblioteques compten amb un espai dedicat a ells: s'organitzen narracions de contes, s’hi representen petites obres i s’ofereixen tallers de descoberta.\nI per si tot això fos poc, la xarxa de biblioteques públiques catalanes proposa algunes activitats per gaudir aquest estiu: concursos, premis, biblioteques a la fresca, bibliotràilers… Informa-te’n al seu web.\nCom veieu, es pot gaudir de les biblioteques de diferents maneres. Apropeu-vos a descobrir tot el que poden oferir-vos!


EN SUPORT AL DIA DE L'ORGULL LÈSBIC, GAI, TRANSSEXUAL, BISEXUAL I INTERSEXUAL (LGTBI)\nEl Grup Municipal d’ICV-EUiA, Guanyem Badalona en Comú, Partit dels Socialistes i Esquerra Republicana de Catalunya - Avancem – MES, d’acord amb allò que preveu l’article 103 de la Llei 8/87 Municipal i de Règim Local de Catalunya, presenten, a fi de què sigui debatuda i, si s’escau, aprovada en el decurs del proper Ple Ordinari de l’Ajuntament de Badalona la següent moció:\nEl dia 28 de juny celebrem l’Orgull de la diversitat sexual, familiar i de gènere. Aquest dia de l’any 1969 van produir-se diverses revoltes a Stonewall (EE.UU.) per denunciar la criminalització a la qual estaven sotmeses les persones LGTBI. Aquelles revoltes van suposar l’inici del moviment contemporani per la igualtat i la dignitat de lesbianes, gais, transsexuals, transgèneres, bisexuals i intersexuals. I des d’aquell moment, cada any, moltes ciutats arreu el món commemoren aquest dia per reivindicar els drets, la dignitat i la igualtat per a lesbianes, gais, trans, bisexuals i intersexuals.\nL’agressió homòfoba patida per dues dones a la nostra ciutat el passat 9 de juny s’uneix, i que també cal remarcar i que cal donar-li una transcendència especial al dia de l’Orgull, el passat dissabte 11 de juny van morir assassinades 50 persones a una discoteca gai d’Orlando, als Estats Units. Un atemptat de caràcter homòfob que ha consternat a tota la comunitat LGBTI i que posa de manifest la necessitat de perseguir a través de les institucions internacionals els delictes d’odi que pateix el col·lectiu.\nCatalunya, i tot i ser ser un país capdavanter en reconèixer drets legals a lesbianes, gais, transsexuals i bisexuals queda molt camí per recórrer cap a la igualtat real.\nÉs necessari el reconeixement a tots aquells sectors vinculats a les lluites socials, per ser els i les màximes responsables de que ara mateix existeixin certs drets reconeguts a les persones LGTBI. Cal reconèixer també l’existència d’iniciatives de les diverses administracions públiques, des de l’àmbit municipal a l’europeu que tenen com a objectiu un compromís amb la lluita col·lectiva per la igualtat i la llibertat de tota la ciutadania.\nNo obstant això, l’assetjament que les persones LGTB continuen patint a les aules, la discriminació al treball i l’exclusió de serveis públics (especialment sanitaris) són alguns exemples de situacions de desigualtat amb les que continuem trobant-nos.\n2016 és l’any de la visibilitat bisexual en la diversitat. Reivindiquem el dret de les persones bisexuals, diverses i iguals. Hem d’acabar amb la bifòbia i generar referents dintre de la societat, per tal d’empoderar a les persones bisexuals i anar obrint camí a les futures generacions. Les persones bisexuals pateixen rebuig i discriminació per ser bisexuals, fruit d’una societat heteronormativa i patriarcal que castiga a qui surt de l’heteronorma. Així reivindiquem que cada persona ha de viure conforme al seu sentir per garantir una societat més igualitària, lliure i inclusiva amb totes les realitats.\nA Catalunya ja vam donar un pas important amb La Llei per a garantir els drets de lesbianes, gais, bisexuals, transgèneres i intersexuals i per a eradicar l'homofòbia, la bifòbia i la transfòbia aprovada el 2 d'octubre de 2014 al Parlament de Catalunya. Dos anys després, és urgent el seu desplegament i aplicació efectiva per tal de sancionar totes aquelles actituds discriminatòries i violentes que dia rere dia pateixen les persones LGBTI al nostre país.\nPel que fa al fet trans cal abordar-lo des d’una perspectiva holística (sanitària, educativa, laboral, etc.) que elimini completament qualsevol referència patologitzant i atorgui el ple dret a la identificació sense necessitat d’aval professional de cap tipus.\nQualsevol dona, independentment de la seva orientació sexual, ha de tenir dret a la maternitat. S’ha de posar fi a la discriminació en l’accés als tractaments de reproducció assistida a través de la sanitat pública. És un dret emparat per la llei i no pot ser manllevat pel fet de no tenir com a parella un home.\nDes de les institucions hem de seguir treballant en pro de la igualtat legal, social i de facto entre totes les persones. Cal impedir que les conviccions morals o ideològiques individuals segueixin posant entrebancs a l'avenç de la igualtat, que és el camí de la democràcia. Tot i que la igualtat legal és ja una realitat generalitzada, la igualtat social i real del col·lectiu LGTBI és encara una assignatura pendent que cal abordar amb urgència i decisió.\nEls municipis són els espais més propers a la ciutadania, i per això han de jugar un paper cabdal en la normalització del col·lectiu LGTB, sent un referent d'integració i lluita contra la discriminació. Per això, el seu compromís és imprescindible per tal de donar resposta a la població LGTBI en tot allò que sigui de la seva competència.\nPer tot això, amb motiu del dia de l’Orgull LGTBI, hem de promoure accions per aconseguir arribar a la fi de la carrera per la igualtat i la no discriminació de les persones LGTBI.\nPer tot allò anteriorment exposat, el Ple de l’Ajuntament de Badalona és compromet a:\nPosar en marxa mesures per a promoure el respecte cap a la diversitat sexual i de gènere en l’àmbit educatiu, familiar i festiu.\nInstar al Govern de la Generalitat a desplegar la Llei 11/2014 per a garantir els drets de lesbianes, gais, bisexuals, transgèneres i intersexuals i per a eradicar l'homofòbia, la bifòbia i la transfòbia, especialment en el seu règim sancionador. Així com a instar la seva aplicació efectiva per part de totes les administracions públiques del país.\nInstar al Ministeri de Sanitat a que retorni a la cartera de serveis bàsics el dret a l’accés a la reproducció assistida per a parelles de dones i dones sense parella.\nInstar al Govern de l’Estat Espanyol a aprovar una llei integral contra la LGTBIfòbia que garanteixi el dret a la igualtat i a la no discriminació en tots els àmbits socials i en totes les etapes de la vida de les persones LGTBI.\nElevar la petició als governs estatal i de la Generalitat de Catalunya de pressionar a les institucions europees i internacionals per tal de perseguir els delictes d’odi i violència que pateixen les persones LGBTI arreu del món.\nDonar suport a l’associacionisme LGTB a través de la realització conjunta d’accions de sensibilització, especialment en l’àmbit infantil i juvenil.\nPenjar, amb motiu del dia de l’Orgull LGTB, la bandera de l’arc de Sant Martí al balcó de l’Ajuntament.


Derrota en l’estrena a casa (77-90) – Força Lleida Club Esportiu\nDerrota en l’estrena a casa (77-90)\nInici/Actualitat/Notícies/Derrota en l’estrena a casa (77-90)\nL’Actel Força Lleida ha perdut 77 a 90 contra el Palma Air Europa, un dels aspirants a l’ascens, en el primer partit de la temporada jugat a Barris Nord. Els de Prado han anat sempre per sota però no ha estat fins l’últim quart que els mallorquins, amb un Richi Guillén pletòric, s’han acabat escapant. Khyle Marshall ha estat el millor dels lleidatans, amb 23 punts i 6 rebots.\nEl partit ha començat molt entrebancat. Als visitants els costava trenar jugades amb facilitat, mentre que els lleidatans semblaven trobar-se més còmodes llençant de tres, amb García i Sevillano endollats, que madurant les possessions. A falta de dos minuts, han afinat el canell grans tiradors del Palma Air Europa com Uriz i Duran en detriment dels del Lleida i això ha acabat decantant la balança al seu favor a l’acabar el primer quart (13-22).\nUn inici del segon període fulgurant dels mallorquins ha ampliat distàncies en un obrir i tancar d’ulls (15-33) gràcies a tres triples consecutius de Mutakabbir. L’Actel Força Lleida, no obstant, ha reaccionat amb un parcial de 8-0 on s’ha vist a Sutina donant espectacle i a un debutant Greven que demostrava maneres de gran shooter (23-33). El Palma mantenia un gran percentatge en el tir (57% en T2 i 53% en T3 a la mitja part) i tenia als lleidatans en bonus, però els de Prado han sabut aguantar les envestides per enfilar el túnel de vestidors estant dins del partit (31-42) i deixant la sensació que encara hi havia molt a dir.\nA la represa ha aparegut Marshall per fer-se el referent de la màxima de no tirar la tovallola. Amb dos triples i dos tirs de dos encertats, el de Santa Lucía escurçava distàncies ell sol (42-49) i encenia als més de 3.000 espectadors del Barris Nord. Els d’Ángel Cepeda, però, seguien trobant com foradar la defensa local i això els permetia seguir sempre per davant amb una renta d’entre set i deu punts que els donava comfort. A més, els lleidatans han pecat de fallar més tirs lliures del normal. Tirats del carro per un fi Mutakabbir i l’incombustible Guillén, semblava que la distància seria major al termini de l’últim quart, però un altre triple de Marshall tornava a marcar la distància en deu punts (58-68).\nSí que aconseguirien estirar-se els balears en el tram final. Richi Guillén anotava ni més ni menys que onze punts tan bon punt començava el període definitiu per només dos de Marshall, obrint una bretxa difícil de tancar (60-79). Els jugadors de l’Actel Força Lleida han seguit sense baixar els braços, però l’esforç només ha acabat servint per maquillar el marcador (77-90). El balanç actual és de dos derrotes en dos partits i s’haurà d’esperar a divendres que ve a Burgos per intentar aconseguir la primera victòria.\nPer flleida| 2015-10-10T19:40:17+02:00\toctubre 10th, 2015|Actualitat, Notícies|0 Comentaris


Universitat d’Alacant | Xarxa Vives\nLa Universitat d’Alacant forma part del sistema universitari públic de la Comunitat Valenciana. Des que es va fundar, l’any 1979, està compromesa amb el desenvolupament de les comarques alacantines, en les quals coordina vuit Seus universitàries on desenvolupa activitats culturals i docents durant tot l’any.\nLa Universitat d’Alacant es defineix com una institució pública, dinàmica i innovadora amb projecció internacional i amb un campus de referència. La seua missió és la formació integral dels seus estudiants i el compromís amb l’avanç i la millora de la societat, per mitjà de la creació i transmissió del coneixement.\nLa seua raó de ser és l’alumnat, al voltant de 30.000 universitaris cada curs que disposen de dos mil professors dedicats a proporcionar-los un alt nivell de participació i motivació en el seu aprenentatge.\nLa Universitat d’Alacant ofereix trenta-set títols de grau i dos títols d’estudis simultanis, adaptats a l’Espai Europeu d’Educació Superior. Així mateix, s’ha posat en marxa el Postgrau Europeu, amb l’oferta de vint-i-un màsteres oficials.\nCinquanta-nou departaments i quinze instituts universitaris dedicats a la investigació bàsica i aplicada aconsegueixen un prestigi ben merescut a escala nacional i internacional en R+D+I. Es mantenen convenis d’investigació amb prop de dues mil empreses i es fomenta una política de desenvolupament tecnològic relacionada amb el teixit empresarial. En aquesta línia, s’han creat recentment dues empreses de base tecnològica, l’objecte de negoci de les quals es basa en coneixement, tecnologia o innovació. S’han registrat prop d’un centenar de patents en els últims anys. Aquesta posició permet desenvolupar el Parc Científic d’Alacant, un espai on empreses i investigadors comparteixen serveis logístics i cientificotècnics de qualitat.\nLa Universitat d’Alacant és el principal centre productor de cultura de la província i organitza una gran varietat d’activitats culturals i esportives. Disposa en el recinte universitari d’un museu d’art contemporani (MUA–que custodia uns interessants fons artístics– i d’un complet pavelló poliesportiu on s’incentiva l’esportista universitari.\nLa Universitat d’Alacant s’ocupa de facilitar l’estada als alumnes que presenten alguna discapacitat. Un vehicle de transport propi, adaptat a les seues necessitats, arreplega aquests alumnes en els seus domicilis per a traslladar-los cada dia fins al campus.\nLa Universitat d’Alacant manté relacions molt estretes amb més d’un centenar d’institucions d’ensenyament superior de tot el món i més d’un miler d’estudiants estrangers acudeixen al campus cada any. La mobilitat i les pràctiques en empreses nacionals i internacionals possibiliten la permanència dels nostres alumnes a l’estranger. Més de cinc-cents estudiants alacantins parteixen cada any per a Europa i altres països en programes internacionals.


Prepara la Cursa Atlètica Poblenou 2016 – M'agrada córrer\nPrepara la Cursa Atlètica Poblenou 2016\nPublicat per marcsolerselva on 29 Agost, 2016 16 Setembre, 2016\n5 consells per començar el curs aquí\nAquest any la temporada comença a Sant Martí amb la Cursa Atlètica Poblenou, que celebra la seva vint-i-unena edició. Si l’any passat la tornada de vacances la vaig fer a la Cursa Barça -que ha caigut del calendari-, aquest cop inauguro el curs corrent a casa.\nÉs una cursa de Festa Major, un molt bon tret de sortida a les curses populars que per la data en què se celebra fa que sigui més aviat una cursa per posar-se a prova i començar a agafar sensacions que no pas per a fer marca.\nLa Cursa Atlètica Poblenou és una cursa de les populars i de les de barri de debò. Va de menys a més i el millor de tot és que el final no és la meta, sinó que és el tiberi que l’organització té preparat per a tots els corredors. És una cursa de Festa Major amb totes les de la llei en un barri que està de celebració. Compta amb dos avituallaments i amb botifarrada final, i iogurts i gelats i begudes. Al Poblenou no s’estan de res i s’aboquen per a què els corredors tinguem de tot.\nPer a mi, una bona manera d’anar des de la línia de sortida fins a l’última queixalada de l’entrepà de botifarra és tenir en compte aquestes recomanacions:\n1- A la sortida cal evitar entrebancs\nLa sortida tomba de seguida a mà dreta, torna a tombar-hi al cap de 100m i ho torna a fer 130m després per agafar la Gran Via. Si habitualment a les sortides cal lluitar contra l’emoció de començar, a la Cursa Atlètica Poblenou també cal combatre l’emoció de l’inici de la temporada i tenir seny per a superar amb èxit aquesta seqüència de girs de noranta graus a la dreta abans d’enfilar la Gran Via.\n2- Rectes de ritme i 7 trams de pujada\nUn cop hem arribat a la Gran Via tenim a davant un seguit de rectes que ens han de dur a ritme fins al km7,5. La Gran Via, la Rambla Prim, la Diagonal, Pere IV i el carrer Perú han de ser trams on -conscients que tornem de vacances i de la calor i de la humitat que fa- busquem el nostre lloc a la cursa i imposem el nostre ritme de carrera. Farà calor i pot ser que en vies tan amples faci vent, per això val molt la pena córrer en grup i aprofitar els trams d’ombra -segur que n’hi haurà a la Gran Via i a la Rambla Prim, aquells tan preuats a la Marató de Barcelona-.\nI entre una cosa i una altra hem d’anar sortejant els següents trams de pujada intentant no treure el fetge per la boca i adaptant el nostre ritme per a guardar-nos una mica d’esprint pel final:\nBilbao (I): només sortir a mà dreta. Els carrers que van de mar a muntanya sempre pugen, i més després de les vacances quan encara és estiu.\nDiagonal: anar del Fòrum cap a Glòries sembla que no però acaba picant una mica. Sort que poc després d’agafar Pere IV hi trobarem el primer avituallament.\nParaguai: és l’inici del carrer Perú i puja durant uns 300m. Cal serrar fort les dents.\nBilbao (II): haurem trobat el segon avituallament que ens ajudarà a refrescar-nos perquè per anar de Bilbao cap al carrer Marroc, encara que tombem direcció mar, notarem un petit desnivell que ens picarà a les cames.\nPerú: després de 200m pel carrer Castella girarem a l’esquerra per agafar el carrer Perú cap al centre comercial Glòries, si tenim les cames cansades ens adonarem que puja.\nDiagonal: tot el tram que passa per davant del centre comercial fa pujada. Ens trobarem a més d’1km de la meta i encara no serà hora de pujar una marxa.\nCiutat de Granada: salvarem l’última pujada de Diagonal girant a mà dreta per Ciutat de Granada però canviarem una pujada per una altra. Encara haurem de reservar-nos durant 100m més abans d’arribar a la Gran Via i veure el cartell del km9.\n3- El c/ Perú demana tenir el cap clar\nEls trams llargs sempre demanen paciència i serenitat, les grans avingudes es fan més llargues del que sembla i això s’accentua en moments com l’inici de temporada, quan encara no ens trobem en el nostre millor moment.\nEl carrer Perú, que entre una cosa i una altra ens veurà córrer durant més de 2km compta amb un factor que juga en contra nostra si no tenim el cap clar. Per la seva situació la meta es deixarà veure quan encara ens falti un terç de cursa per córrer i quan ens quedin 2km per arribar al final veurem corredors que ja hi estaran arribant. Que això no ens desanimi, hem de tenir el cap clar per a seguir avançant, ja que el nostre moment també arribarà!\n4- La meta s’amaga a mesura que ens acostem al final\nLa meta de la Cursa Atlètica Poblenou sembla que s’amagui quan ens acostem cap al final. Després de tantes rectes i que ens faci la punyeta mentre passem pel carrer Perú, no la tornarem a veure fins que ens faltin uns 15m per creuar-la. És per això que és aconsellable fer una passejada per l’últim quilòmetre, ja sigui escalfant o passejant quan haguem anat a recollir el dorsal, per tal d’agafar referències que ens ajudin a saber quan canviar de marxa i quan llançar l’esprint final.\n5- La cursa s’acaba més enllà de la línia d’arribada\nI després de creuar la meta encara quedarà cursa, en aquest cas cursa d’avituallament perquè a la plaça Espronceda ens podrem inflar a menjar per recuperar tot allò que hem perdut i celebrar que al Poblenou és Festa Major.\nJo durant l’estiu he estat pensant en la Marató de Munic que correré a l’octubre i també he fet una mica de vacances. M’he acostat als Pirineus per a fer el Carlit i gaudir de la ruta dels 12 llacs i tornant cap a casa he fet parada a la Costa Brava per gaudir del Parc Natural del Cap de Creus, per banyar-me a les millors caletes i veure sortir el sol des de Cala Jugadora, la primera on cada dia surten el sol i la lluna.\nI amb la temporada inaugurada, tornaran els entrenaments amb Adidas Runners i correré per la Mercè, correré a Munic i ja haurà arribat el Correbarri, la millor 10k de Barcelona i als de Sant Martí ens ho posaran més difícil que mai.\n10k2016BarcelonacursaFesta MajorPoblenouSant Martí\nEntrada prèvia 10 tipus de corredors segons la indumentària\nEntrada següent La Cursa Atlètica Poblenou 2016, a examen


5 formes d'utilitzar les «stories» d'Instagram i Snapchat\nL'última actualització d'Instagram ha comportat que les entitats puguin afegir «stories». Tot i lo efímer d'aquesta opció, les entitats poden aprofitar aquesta característica d'Instagram i Snapchat per promocionar-se més.\nEl món de les xarxes socials canvia tant, que les últimes novetats queden eclipsades al cap de poques setmanes. És el cas del domini de Snapchat en el sector de la comunicació efímera, aquella que desapareix al cap de 24 hores. Snapchat ha dominat aquest sector, i Instagram ha posat cullerada oferint a l'última actualització, la possibilitat d'afegir «Stories».\nAra les entitats tenen dos eines gratuïtes que possibiliten aquesta opció, enviar i penjar vídeos i imatges, que al cap de 24 hores s'esvaeixen com la pols. Durant aquestes 24 hores del dia, a cada canal tindreu el vostre espai, o perfil, on la gent podrà anar consultant les vostres «stories». Però un cop arribades les 24 hores de l'última «storie», desapareixen. Però com poden les entitats aprofitar-se d'aquesta comunicació tan volàtil? És realment necessari que les entitats disposin d'un canal de comunicació com Snapchat o Instagram?\nA continuació us detallem cinc arguments a favor d'incorporar un canal de comunicació tipus «stories».\nPer anar retransmetent esdeveniments\nMoltes entitats organitzeu esdeveniments regularment. Quan arriba l'esdeveniment, normalment publiqueu algunes piulades per la gent que us està seguint via Twitter. Amb l'arribada de Periscope i Facebook Live, podreu retransmetre l'esdeveniment. I amb «stories» d'Instagram i Snapchat, podreu anar afegint peces de vídeos al vostre perfil, perquè la gent que no hagi pogut assistir, pugui veure un resum de l'esdeveniment durant 24 hores.\nFer el video-blog de la vostra entitat\nRealment poca gent té un vídeo-blog. Gravar les peces de vídeo, editar, gravar el so... és feina, i potser surt més a compte escriure. Amb «stories de Snapchat i Instagram, és molt fàcil fer un vídeo resum del dia, afegint text, efectes... Molta gent utilitza aquestes eines per fer el seu resum del dia. I una entitat també ho pot fer, com si fos un vídeo-blog de la vida diària d'una entitat. Des del matí fins al vespre.\nEmetre consells d'alerta\nInstagram i Snapchat, també poden servir per emetre consells d'alerta. Snapchat que està sent utilitzada per un públic juvenil i Instagram, que és més utilitzada per un públic més adult. Mitjançant les «stories», podreu anar afegint peces de vídeo aconsellant a cada públic sobre les vostres temàtiques. Amb la facilitat de creació de continguts de les dos eines, gairebé a diari podreu publicar consells d'alerta!\nCampanyes recaptació donatius\nMitjançant les «stories» d'Instagram i Snapchat, podreu anar publicant cada dia un resum de la vostra campanya de recaptació de donatius. El fet que els missatges s'esborrin al cap de 24 hores, facilita que l'atenció es centri en l'últim missatge, en quants dies falta per acabar la campanya o quants diners falten per arribar a un objectiu.. Mitjançant el text que podeu afegir a cada peça de vídeo, podreu afegir el número de compte corrent on els vostres seguidors podran fer l'ingrés bancari.\nLes «stories» de Snapchat i Instagram també poden ser un bon lloc per anar penjant vídeos per denunciar injustícies. Des d'agressions al medi ambient, als animals o agressions als manifestants. Totes aquestes poden ser gravades per vídeo i després afegides a Snapchat i Instagram. I no tingueu por perquè s'esborri el missatge, si és una bona denúncia, segurament serà vídeo capturada per algú altre que ho denunciarà.\nCom afegir «Stories» a Instagram\nFa dos setmanes, Instagram va publicar que afegia la possibilitat d'afegir «stories» als perfils dels seus usuaris i usuàries. Perquè ho pogueu afegir, el primer que heu de fer és actualitzar l'aplicació. Un cop hagueu actualitzada l'aplicació, obriu-lo i fixeu-vos que a dalt de tot, us sortiran uns cercles amb la imatge de perfil de la gent que seguiu. Aquestes són les «Stories» de la gent que seguiu. Per afegir al vostre perfil una «storie» heu de clicar al botó de dalt de tot a l'esquerra, just al costat del logotip de Instagram. Us sortirà com una càmera de vídeo per mòbil amb un botó central. Si l'apreteu, començareu a gravar la vostra «storie».\ninstagram, snapchat, xarxes socials i internet