Suècia 1992, el torn del convidat de pedra | Kodro.cat - Futbol retro vintage en català\nSuècia 1992, el torn del convidat de pedra\nSi fem una breu anàlisi de la història del futbol i dels elements o situacions que han desembocat en el moment actual en el qual ens trobem a nivell futbolístic no només hem de tenir en compte els factors socioculturals, o més concretament i per ser directes, el fet que certa gent vegi el futbol com un producte comercial a explotar, sinó també els canvis polítics soferts al llarg de la història de l’esport rei. És en aquest punt on cal analitzar el succeït en un torneig de futbol de seleccions, allà cap a l’any 1992, i que va oferir moltes sorpreses, produïdes pels canvis polítics que s’estaven produint en aquells anys. En aquella Eurocopa celebrada a Suècia entre el 10 de juny i el 26 de juny de 1992, participarien 8 seleccions de futbol afiliades a la UEFA, atès que parlem del format antic del torneig.\nLa federació de Iugoslàvia, la qual havia aconseguit la classificació per a aquest torneig, va ser exclosa a causa del conflicte dels Balcans. Hem de tenir en compte que s’havia produït un bloqueig contra el país balcànic, el qual va ser acordat pel Consell de Seguretat de les Nacions Unides. D’aquesta manera, una selecció de grandíssim talent, que fins i tot va arribar a viatjar a Estocolm per a participar en la competició, no va poder demostrar la seva categoria futbolística.\nAquest fet polític que va esquitxar l’escenari futbolístic va propiciar que la selecció de Dinamarca, la qual havia quedat segona en el grup de Iugoslàvia, fora convidada a participar en el campionat europeu. Aquest no va ser l’únic element polític que planejaria sobre la tranquil·la Suècia en aquestes dates de celebració futbolística, ja que una altra selecció en conflicte polític s’havia classificat, era la Comunitat d’Estats Independents, mes coneguda com CEI, selecció formada per jugadors de la ja dissolta Unió Soviètica. Aquesta federació va ser creada al desembre de 1991, per a poder participar en la competició, i per tant aquest combinat de jugadors que va conformar l’efímera federació, va tenir molt poc temps per a preparar el torneig, i el resultat no seria el desitjat.\nLa resta de les seleccions que van participar serien, Alemanya, subcampiona del campionat, França, Holanda, Escòcia, Anglaterra i l’amfitriona Suècia. Dinamarca, que com hem comentat anteriorment, va ser convidada i a la qual se li col·locava el cartell de convidat de pedra, va aconseguir donar la sorpresa, gràcies al treball del seu tècnic Richard Moller Nielsen, i al seu futbol auster però efectiu, que fins i tot es va permetre el luxe de no comptar amb el millor futbolista danès del moment, Michael Laudrup, el qual per desavinences amb el tècnic no va acceptar la invitació per a participar en el torneig europeu. En una fase de grups decebedora inicialment, empatant amb Anglaterra i perdent amb l’amfitriona Suècia, va saltar la sorpresa en guanyar per dos gols a un a la potent França, i eliminant en el torn de penals a la imponent Holanda de Marco Van Basten i Ruud Gullit, a semifinals.\nD’aquesta manera, una selecció que sense haver tingut temps per a preparar un torneig d’aquest nivell, i amb l’aurèola de simple figurant en una superproducció de Cecil B. De Mille, es planta a la final i aconsegueix derrotar a la imbatible Alemanya, que vènia d’aconseguir el campionat del món, per dos gols a zero, coronant-se com a reina d’Europa. L’escena futbolística no només engloba el que succeeix en el terreny de joc, moltes vegades la realitat social i política afecten de tal forma que propicien un resultat final. Aquest és el cas del succeït a Suècia l’estiu de 1992. Com a anotació final cal destacar que en l’Eurocopa de Suècia es va començar a utilitzar a nivell oficial el nom en les samarretes dels jugadors. L’odiat futbol modern ja aflorava.\nEnrique Jerez López\nEtiquetat com 1992, Anglaterra, Balcans, Cecil B. De Mille, CEI, Comunitat d'Estats Independents, Escòcia, Estocolm, Euro 92, Eurocopa 1992, França, Holanda, Iugoslàvia, Marco Van Basten, Michael Laudrup, Richard Moller Nielsen, Ruud Gullit\n[Cinema] The Keeper, la història de redempció del soldat nazi que va conquerir els citizens\n[Videojocs] Simulador Profesional de Fútbol de Dinamic Multimedia, el pare del Pc Fútbol


El centenari del bar Colombia visualitza el relleu a l’Ajuntament de Sant Andreu | Andreuenc\nEconomiaJesús Manzano 03/06/2016\nDes de divendres passat, Sant Andreu compta amb dos nous locals centenaris que, de ben segur, han generat i generen tota mena de simpaties entre els andreuencs ja que ens hi adrecem per passar una bona estona amb els amics bebent unes ceveses, per tenir un moment solitari de tranquil·litat assaborint un café o per solucionar un àpat fora de casa. Ens referim, ni més ni menys, al bar Colombia i al bar Versalles, cada un en una punta del carrer Gran de Sant Andreu, llunyans i propers alhora, portant vides paral·leles durant tot un segle.\nPer aquesta raó, una delegació institucional es va desplaçar cap a les set de la tarda del passat divendres al bar Colombia, on es va fer fer lliurament de la placa commemorativa que podrà ser lluïda a l’interior del local (fa temps que es va dir adéu-siau a la placa exterior a peu de carrer).\nAquest va ser el primer acte andreuenc que feia palès els efectes del pacte d’esquerres entre Barcelona en Comú i el Partit dels Socialistes de Catalunya. Van ser-hi presents la Laia Ortiz, que s’acomiadava com a regidora del districte, i la Carmen Andrés, que estrenava el càrrec de regidora de Sant Andreu. D’aquesta manera la Laia Ortiz es dedicarà a la tercera tinència de l’Ajuntament de Barcelona, l’ària dels Drets Socials.\nL’acte, molt senzill, es va centrar en el lliurament de la placa a Albert Miró, malgrat que no van faltar unes breus paraules de felicitació i una copa de bon cava per arrodonir l’alegria del moment en companyia de familiars, amics i clients, sense interrompre gairebé el decurs del treball. Aquest tarannà modest i planer és un dels segells distintius del caliu que converteix el Colombia en un local emblemàtic que enamora i fa possible que la tercera generació de la mateixa família encara estigui al front de l’establiment.\nL’Albert Miró és la darrera baula d’una cadena que va començar més enllà fins i tot dels cent anys, però l’homenatge ha estat possible gràcies a un senzill document d’arrendament del seu avi, l’Albert Pladevall, amb data de l’any 1916. Els anys de la Guerra Civil van ser un trasbals per a la familia. L’Albert Pladevall i la seva dona van morir amb poc temps de diferència. La continuïtat del negoci va recaure aleshores en els seus dos fills, l’Albert i la Maria, i el seu marit el Ramon Miró. Aquesta entesa va durar fins a finals dels anys 80, quan l’edat els va obligar a deixar el treball i van passar el testimoni a l’actual propietari, que continua el negoci amb l’ajut de la seva filla, l’Anna Miró.\nEl pes de la història i la personalitat de l’Albert s’han combinat d’una manera seductora conformant un espai amb molt de caràcter fins al punt que molts foranis es paren davant del local per guaitar des de fora o entren per admirar un lloc que conserva l’encant d’èpoques passades amb autènticitat. Gràcies, per exemple, a la quantitat de fotografies antigues del propi bar, de l’entorn o de clients, i als cartells de la Festa Major d’anys passats.\nCom diu el propi Albert, ha procurat crear un racó bufó, encantador, com un charmant petit café vraiment sympa d’estil parisenc, on prendre el típic catè amb llet i una pasta al matí o a primera hora de la tarda, aperitius diversos abans de dinar, sobretot el cap de setmana, i un bon assortiment d’entrepans a qualsevol hora; per cert, alguns recordaran amb nostàlgia el suflé (un entrepà de sobrassada i formatge al forn) i el frankfurt de pa rodó. Avui en dia alguns malden per averiguar el secret de la recepta de la salsa que acompanya els seus aperitius i es deleixen amb el vermut casolà.\nL’ambient un pèl bohemi que es respira ha atret al llarg dels anys a molts dels artistes habituals de Sant Andreu com el pintor Josep Verdaguer, l’escultor Joan Mora, el dibuixant de còmics, Jordi Bernet. I sobretot molta gent del teatre, antigament dels Padres i dels Lluïssos de Sant Andreu, actualment de Clip Teatres o del SAT. L’Albert ha vist passar pel seu taulell moltes parelles de germans teatreros com els Puga, Tolrà, Dagès, Banacolocha, Ballbé o Sardà. I també els actors Lluís Nonell, Norbert Ibero i Pep Munné.\nPerò a l’Albert no li agrada massa destacar aquest aspecte del seu local perquè sap que un dels seus triomfs és tractar tothom amb absoluta normalitat i aconseguir que el client se senti gairebé com a casa seva, això sí, amb millors vistes al carrer i bona selecció de música de fons. I per una altra ocasió, deixarem les històries que campen per Sant Andreu sobre l’altell del Colombia.\nFotografia: Albert Miró amb la placa del centenari | Angelina Miró\nEtiquetes: Albert MiróBar ColombiaBar VersallesCarmen AndrésLaia Ortiz


Les entitats i oficines de voluntariat universitari treballaran aquest 2021 per mantenir els seus programes de voluntariat. Font: FAS\nEls campus universitaris buits, una constant en temps de pandèmia. Font: Xarxanet\nLa pandèmia i la no presencialitat a les aules ha trastocat el dia a dia d’aquestes entitats universitàries que es pregunten, amb incertesa, fins quan durarà tot plegat, com donaran resposta a les noves emergències socials que se’n derivin i com afectarà tot plegat al pressupost de l’entitat. Hem parlat amb algunes d’aquestes oficines de voluntariat per conèixer com afronten el 2021.\nLa pandèmia i l’anul·lació de les classes presencials ha obligat a suspendre alguns dels programes de voluntariat presencial que les entitats universitàries tenien en marxa. Però, gràcies a l’esforç d’adaptació i a la creativitat d’aquestes organitzacions, moltes activitats i formacions es podran salvar i adaptar a les necessitats d’aquest 2021.\nAixí mateix, l’entitat mantindrà el seguiment i formació de les persones voluntàries de forma virtual.\nAixí mateix, la responsable de l'àrea de voluntariat de la FAS creu que tenen el repte de mirar a la societat i “estar en disposició de rebre propostes i de donar respostes a les noves necessitats, encara que això suposi sortir de la zona de confort i innovar aprofitant l’expertesa que l’entorn universitari proporciona”.\nD’altra banda, La Sara també posa sobre la taula la dificultat de gestionar la incertesa: “com qualsevol altra entitat social, els equips estem cansats i costa mantenir la motivació envers una feina que t’obliga a fer i refer de manera constant i on l’impacte sovint es redueix”.\nuniversitat, coronavirus, formació en línia, udg, upf, fundació autònoma solidària


NEUTROGENA ULTRA NUTRITIVA BÀLSAM COS 300ml\nNEUTROGENA ULTRA NUTRITIVA BODY Balm PROTEGINT 300ml\nNEUTROGENA ULTRA NUTRITIVA BODY PROTEGIR venda 300ml bàlsam en la nostra àrea de bellesa: Neutrogena Ultra Nutrient 300ml bàlsam cos conté la fórmula noruega reconegut per la seva poderosa acció nutritiva per a la pell seca a molt seca.\nDescripció NEUTROGENA ULTRA NUTRITIVA BODY Balm PROTEGINT 300ml\nNeutrogena Ultra Nutrient 300ml bàlsam cos conté la fórmula noruega reconegut per la seva poderosa acció nutritiva per a la pell seca a molt seca. Un tractament únic que nodreix per alleujar sec a molt sec. Aquest bàlsam protegeix la pell durant tot el dia gràcies a la seva fórmula noruega que també alleuja les molèsties.\nEnriquit amb vitamina E, bàlsam protector ultra-nutritiva ajuda a protegir la pell contra la sequedat que pot venir de les agressions externes.\nConsells Usant NEUTROGENA ULTRA NUTRITIVA BODY Balm PROTEGINT 300ml\nAplicar una o dues vegades al dia, amb un èmfasi particular en les zones més seques del cos. (Cames, genolls, colzes).\nComposició NEUTROGENA ULTRA NUTRITIVA BODY Balm PROTEGINT 300ml\nAqua, glicerina, parafina líquida, vaselina, alcohol estearílic, isopropil palmitat, dimeticona, estearat de gliceril, PEG-100 estearat, acetat de tocoferol, àcid palmític, àcid esteàric, cera d'abelles sintètica, potassi Cetil fosfat, acrilats / C10-30 alquil acrilat Crosspolymer, acriloildimetiltaurato amoni / VP Copolímer, EDTA disòdic, hidròxid de sodi, fenoxietanol, metilparabeno, propilparabeno, fragància.


Catalonia Sacra s’endinsa a l’única catedral romànica de Catalunya – La Manyana\nCatalonia Sacra s’endinsa a l’única catedral romànica de Catalunya\nProposa pel dissabte 26 de juny una visita guiada a la Catedral d'Urgell\nJosep Giribet / Catedral d'Urgell\nLa Catedral de Santa Maria d’Urgell és l’única catedral romànica que ens ha arribat fins avui dia i una de les joies del patrimoni Cultural de l’Església. Catalonia Sacra proposa pel dissabte 26 de juny una visita guiada per conèixer aquesta catedral que, tot i els afegits i canvis en segles posteriors, ha aconseguit mantenir l’esperit de l’arquitectura medieval. La visita serà guiada per Pilar Aláez i és proposada pel Bisbat d’Urgell. L’activitat començarà a 2/4 de 5 de la tarda i per participar-hi es requereix reserva de plaça (https://www.cataloniasacra.cat/agenda/detall/info/541). El preu d’inscripció és de 6 euros.\nA gombolada pels cims pirinencs que la flanquegen, la Catedral d’Urgell és un cas especial entre les seves companyes catalanes: és l’única que conserva íntegrament l’edifici romànic, que data del segle XII. D’aspecte massís i solemne, l’església té tres naus i un ampli creuer amb cinc absis i unes originals galeries superiors que l’il·luminen la nau central i que es perllonguen a l’exterior de l’absis major.\nDues torres inacabades s’alcen als extrems del transsepte, testimoni potser d’una influència italiana que molts estudiosos han reconegut. Al sud, el claustre també romànic, amb capitells esculpits, ha protegit durant segles els canonges en els seus trasllats d’un espai a l’altre del conjunt catedralici, i ha permès de celebrar els diferents actes litúrgics estacionals. Visitar la Catedral d’Urgell és transportar-se directament al cor d’un Pirineu medieval que va veure néixer Catalunya.\nUNA QUARANTENA D’ACTIVITATS PER DONAR A CONÈIXER EL PATRIMONI CULTURAL DE L’ESGLÉSIA\nUna quarantena de visites, conferències, tallers… conformen l’agenda d’activitats de 2021 de Catalonia Sacra. Entre març i novembre, 19 comarques del Principat i una del País Valencià acullen una nova edició d’aquesta programació d’activitats única que vol donar a conèixer el patrimoni cultural de l’Església i que és fruit del treball en xarxa dels bisbats amb seu a Catalunya.\nLa programació manté, tot i el context de pandèmia, el nombre d’activitats programades en anys anteriors i recupera algunes de les que es van haver de suspendre l’any passat a causa de la Covid-19. Les activitats proposades es fixen tant en les grans catedrals com en les petites esglésies, en conjunts arquitectònics o en petites obres mestres.\nLa programació completa i les inscripcions es poden fer a www.catalonisacra.cat/agenda. La celebració de les activitats queda supeditada a les restriccions que puguin decretar les autoritats per frenar la pandèmia.\nHora 16.30 h\nLloc Catedral d’Urgell\nPonent Pilar Aláez\nInfo i inscripció https://www.cataloniasacra.cat/agenda/detall/info/541


I tu quin bocata et fas per sortir d’excursió? Ets dels clàssics de la truita o t’agrada lluir-te en el difícil art de la bocateria? Està comprovat que val la pena currar-se una mica la menjada de l’esmorzar, ja que la sensació de gana augmenta a la muntanya i, si per estalviar-te maldecaps t’has fet un mini bocata de tonyina, potser que et moris de gana i enveja al·lucinant amb els modelets de bocata que poden aparèixer dels sarrons dels companys de ruta. Perquè no ens expliques el teu bocata preferit? Podria ser que donessis idees a més d’un/a indecisos.\nVa, els de la comissió encetem el “canal gormand” de SORTIDETES amb un bocata que vam gaudir en una passejada:\nENTREPÀ DE CANSALADA I PEBROT ESCALIVAT:\nCal pa del dia, un pebrot vermell, un tomàquet, cansalada fresca, sal, oli i herbes provençals.\nEscaliveu el pebrot i el tomàquet al forn o a la xurrasquera i després fregiu la cansalada. Peleu el pebrot i feu-ne tires, trinxeu el tomàquet pel damunt del pa i saleu amb prudència. Cobriu amb pebrot (net i tallat) i amaniu amb un fil d’oli, després poseu la cansalada aromatitzada amb herbes provençals, si voleu fer una altra capa de pebrot, feu-la.\nDesconeixem les virtuts energètiques d’aquest àpat, però a més d’un fa entrar salivera.\nPublicat per LLUNADECARTRO a dimecres, d’octubre 22, 2008 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nUna bona manera de procurar-se energia mentre caminem, és menjant les famoses barretes energètiques, però tot plegat més ens estimem tirar de la nostra pròpia gastronomia i anar preparats amb dolços casolans. No és cap mala idea -ara que és temps- portar panellets que, al cap i a la fi, amb tanta ametlla, sucre i el que hi posem, són una veritable bomba energètica. I si t'hi veus amb cor aquí tens recepta i elaboració ¡ANIM!\n- 1 Kg. Ametlla molta\n- 800 gr. Sucre\n- 300 gr. Pataca o moniato bullit\n- 4 Rovells d'ou.\n- 1 pell de llimona ratllada\nBarrejar tots els ingredients: la farina d'ametlla, el puré de moniato, els rovells de l'ou, la llima ratllada i el sucre. Treballar bé fins aconseguir una massa homogènia. Per a fer panellets de coco, cafè, xocolata, etc., haurem de separar la massa en tantes parts com sabors diferents li vulguem donar. Agafar una porció de massa i amb les mans donar-li forma rodona. Arrebossar de pinyons, ametlla a trossets o decorar amb fruita confitada. Abans d'enfornar, pintar amb ou batut els panellets de pinyons i ametlla a trossets. Els decorats amb una ametlla sencera, els passarem abans per clara d'ou i després per sucre glaç. D'aquesta manera ens quedaran glassejats. Per a que no s'enganxin a la llauna, a la base de cada panellet, podem posar un trosset de paper d'alumini, pa d'àngel o bé posar-los en un motlle dels que s'utilitzen per a les trufes de xocolata. Agafar les parts de la massa que teníem reservades i donar-li a cadascuna el sabor que vulguem: barrejar amb coco ratllat, cafè sol.luble dissolt amb una mica d'aigua, cacau en pols... Un cop li hem donat la forma, arrebossar amb sucre glaç. Els panellets no necessiten gaire temps de cocció. Els posarem durant 5/6 minuts a la part baixa del forn per a que es coguin de la base. Després, els pujarem a la part mitja i els tindrem entre 5 i 6 minuts més. S'ha d'anar vigilant constantment, perquè cada forn és diferent i es podrien cremar. La temperatura del forn, que prèviament haurem calentat, ha de ser d'entre 170/180º.\nPublicat per LLUNADECARTRO a dilluns, d’octubre 20, 2008 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\n▼ d’octubre 19 - d’octubre 26 (2)


Comprar Espelt Chardonnay 2018 | Preu i opinions a Uvinum\nPots comprar Espelt Chardonnay 2019\n2019,\t2017,\t2016,\t2015,\t2014,\t2013,\t2012,\t2011,\t2010,\t2009 i\tN/A\nNOTA DE TAST: Vista: aquest vi és molt agradable a la vista, és net i brillant. El seu color és groc i es poden apreciar bells centelleigs daurats. Nas: és captivador, predominen aromes intensos i frescos, es poden sentir notes a fruites tropicals com maracuià i notes cítriques com llimona i taronja. Boca: al moment d'ingressar al paladar es pot percebre un vi de cos sedós i grans complexitats. Sensacions refrescants i minerals amb una persistència única. DENOMINACIÓ D'ORIGEN: DO Empordà. VINYA: Celler Espelt. RAÏMS: 100% Chardonnay. ENVELLIMENT: tancs d'acer inoxidable. ELABORACIÓ: vinificació tradicional, verema semi manual, selecció rigorosa en celler. Maceració prèvia a la fermentació per 8 hores en temperatures fredes. Fermentació per 21 dies en tancs d'acer inoxidable. MARIDATGE: es pot acompanyar amb peix, marisc, ànec, pollastre en salses picants o agredolces. Pastes amb vegetals o pesto. Arrossos amb condiments asiàtics, menjar asiàtic. TEMPERATURA DE SERVEI RECOMANADA: 6-8 ° C GRADUACIÓ ALCOHÒLICA: 15%\nDescripció sobre Espelt Chardonnay 2018\nEspelt Chardonnay 2018 (Chardonnay)\nVista: aquest vi és molt agradable a la vista, és net i brillant. El seu color és groc i es poden apreciar bells centelleigs daurats.\nNas: és captivador, predominen aromes intensos i frescos, es poden sentir notes a fruites tropicals com maracuià i notes cítriques com llimona i taronja.\nBoca: al moment d'ingressar al paladar es pot percebre un vi de cos sedós i grans complexitats. Sensacions refrescants i minerals amb una persistència única.\nELABORACIÓ: vinificació tradicional, verema semi manual, selecció rigorosa en celler. Maceració prèvia a la fermentació per 8 hores en temperatures fredes. Fermentació per 21 dies en tancs d'acer inoxidable.\nMARIDATGE: es pot acompanyar amb peix, marisc, ànec, pollastre en salses picants o agredolces. Pastes amb vegetals o pesto. Arrossos amb condiments asiàtics, menjar asiàtic.\nOpinions sobre Espelt Chardonnay 2018\nOpinions sobre altres anyades de Espelt Chardonnay 20182009\nEl 2009 val la pena sol o en companyia.\nColor molt bonic. Les aromes de flors blanques predominen sobre la resta. Em va agradar la seva acidesa.\nSi et va agradar Espelt Chardonnay 2018, també pots gaudir de ...\nSi vols comprar Espelt Chardonnay 2018, a Uvinum trobaràs els millors preus de Vi blanc Empordà.


Una relació difícil. De la coexistència a la marginació\nLa radicalització de les mentalitats, els canvis polítics i socials i les situacions de crisi fan que la coexistència pacífica es converteixi en una situació d'extrema violència. A partir del segle XIV les comunitats jueves son sovint atacades, marginades i acusades de cometre diversos crims i sacrilegis. A finals del segle XV, l'edicte de conversió dels jueus aboca a l'exili moltes famílies.\nConsulteu el full de sala relacionat amb l'àmbit Una relació difícil. De la coexistència a la marginació per a més informació.\n1394, Mallorca. Reproducció (original a l'Arxiu del Regne de Mallorca)\nL'enrariment de les relacions entre les dues comunitats, i els brots de violència verbal, física i legal, es van anar incrementant al llarg del segle XIV. A finals d'aquest, la marginació de la població jueva es va fer palesa a través d'ordres repressives com la de portar un senyal circular (la rodella) cosit a la roba cada vegada que sortien del call. La del Regne de Mallorca havia de ser de dos colors: "la meytat vermella e l'altra meytat groga".\nRoma, 1500. De les nombroses disputes (controvèrsies religioses) que varen tenir lloc entre jueus i cristians a l'edat mitjana i arreu d'Europa, en varen derivar textos diversos que intentaven refutar els postulats del judaisme amb l'ús de les seves pròpies fonts. Així, aquest exemplar, editat a Roma el 1500, presenta una refutació del pensament d'algunes grans personalitats jueves medievals, com Maimònides (Mosse Cordovensis) i Nahmànides (Mosse Gerundensis).\nDecret d'expulsió, 1492\nManual d'acords, 20 abril de 1492. Reproducció (original a l'Arxiu Municipal de Girona).\nEl dia 20 d'abril de 1492 els Jurats de Girona van rebre notificació de l'ordre del rei que dictava que, abans del dia 31 de juliol d'aquell mateix any, tots els jueus i les jueves que no es volguessin convertir marxessin de la ciutat per no tornar-hi mai més. Amb aquest edicte, copiat en el Manual d'acords de l'Ajuntament, es tancaven més de sis segles d'història compartida i fructífera.


De la terra compromesa a la cistella desconfinada | FET a TARRAGONA\nDe la terra compromesa a la cistella desconfinada\n23 de juliol, 2020\nCesc Vidal al seu local de fruita i verdura ecològica, als Pallaresos. Foto: David Oliete\nTerres fèrtils, mans innovadores, tossudes i compromeses. Consumidors, persones inquietes. Aires d’esperança i canvi al camp tarragoní. Una desgràcia com l’emergència sanitària, amb el confinament de milers de persones a casa seva durant vora tres mesos, ha fet que molts tarragonins hagin obert els ulls per mirar què es produeix a prop de casa i què es pot comprar de manera directa, lluny dels grans centres de distribució, sense intermediaris. No és un moviment de xifres descomunals, ni de bon tros, però si es consolida i creix, albira una petita revolució al camp en la relació entre productors, siguin pagesos o ramaders, i clientela.\nLa pandèmia dispara la demanda d’aliments ecològics conreats ben a prop de Tarragona\n“La Covid-19 ha estat un revulsiu bastant espectacular, la gent es comença a mirar el producte de proximitat. Collons, jo fa més de vint anys que m’hi dedico, fins ara costava molt!”, exclama el Cesc Vidal (Apit Integral), amb verdura i fruita ecològica produïda i venuda des dels Pallaresos (Tarragonès) arreu del Camp de Tarragona. La reflexió, espontània, en resposta a la proposta del FET d’explicar la seva experiència, resumeix a la perfecció el que es va coent i obre un fil on començar a estirar.\nPol Munté, pagès de Cal Marxant al Baix Gaià. Foto: David Oliete.\nEls productors ja hi eren, no han aparegut com un bolet amb la pandèmia. El que s’ha multiplicat és la demanda. Ho han viscut pagesos de recorregut i experiència en la venda directa com el Cesc, de 47 anys, o el Pol Munté, de Cal Marxant, de la mateixa generació de petits pagesos, amb quatre hectàrees i mitja d’horta entre la Pobla de Montornès i la Riera de Gaià, al Baix Gaià.\n“La demanda ha crescut un vint per cent”, constata el Pol. Des del seu hort s’albiren les aigües del color blau intens del Mediterrani, en unes terres fèrtils de meteorologia extraordinàriament benigna. “Aquí podem cultivar enciams tot l’any”, explica. Per la situació de la finca, al terme de la Pobla, hi ha gairebé quatre graus de diferència a l’hivern respecte a la Riera, a tocar.\nEntre els clients hi ha ganes de canviar la manera de consumir, amb la compra directa, sense intermediaris\nNo és un fenomen exclusiu de Tarragona ni del Camp, ja s’escampa per tot el país. Tampoc és nou, fa anys que es cou, però ara la crisi sanitària li ha donat una oportunitat. En una àrea geogràfica com la tarragonina, amb tradició de petits productors i minifundis, sense una gran massa de població, la xarxa creix a poc a poc, sobretot amb el boca-orella i s’estructura en la majoria dels casos amb cistelles setmanals o quinzenals encomanades a cop de Whatsapp. Ha passat durant l’estat d’alarma, amb la limitació de la mobilitat, i continua creixent ara, en el postconfinament.\nAixí comença el reportatge que publiquem íntegrament al número 42 del FET a TARRAGONA i que hem pogut elaborar gràcies al suport dels nostres 680 subscriptors.\nPer això et demanem que et sumis a la comunitat del FET per només 30€ l’any: a més de rebre a casa moltes dosis de bon periodisme, podràs gaudir d’activitats culturals exclusives com les que hem organitzat aquest mes de juliol a la Necròpolis paleocristiana i al Parc Ecohistòric del Pont del Diable.\nFes-te del FET aquí\nI si la vols comprar individualment, vés a Llibreria La Capona, Llibreria Adserà i Quiosc El Miracle (Via Augusta, 8).


Aquest cap de setmana entrada gratuïta a la piscina!\nAra si que si: la Piscina Municipal de Lliçà d'Amunt obre temporada aquest cap de setmana del dissabte 18 i diumenge 19 de juny. I ho fa millor que mai: els dos dies amb entrada gratuïta per a tothom (fins a límit d'aforament)! L'horari d'entrada és des de les 11h del matí fins les 8h del vespre.\nLa setmana passada vam informar de l'obertura de la piscina però per motius tècnics i de climatologia l'obertura de la piscina municipal d'estiu es va posposar fins a aquest cap de setmana.\nEl Galliner obrirem la Piscina Municipal tots els divendres nit del mes de juliol per als joves de Lliçà d'Amunt. Trobaràs Inflables, cinema, tallers, i música en directe. Serà els divendres 1, 8, 15 i 22 de juliol en l'horari de 9h del vespre fins a la 1h de la matinada.\nEls socis de l'Espai Jove El Galliner, abonats a la piscina i/o menors de 12 anys pagaran 1€ per l'entrada; i els no socis i adults 2€.\nL'abonament a la Piscina Municipal es podrà fer des del 9 de maig fins al 29 de juliol al Pavelló d'Esports. L'horari és dilluns, dimecres i divendres de 8h a 22h i dimarts i dijous de 8h a 12h i de 15h a 22h.\nNomés per empadronats a Lliçà d'Amunt:\nAbonats membres de família nombrosa\n• 1 membre abonat: 25% de descompte sobre la quota.\n• 2 o més membres abonats: 50% de descompte sobre la quota.\n(Per gaudir d'aquest descompte cal presentar el carnet de família nombrosa en vigor de cada membre abonat.)\nAbonats membres d'una mateixa família\n• 2 o més membres abonats: 25% de descompte a cadascun\nsobre la quota corresponent.\n(S'entén com a membres d'una mateixa família la unitat familiar formada per pare, mare i fills/es.)\nMÉS INFORMACIÓ | Regidoria d'Esports | Telèfon: 93 860 70 25


La Meca - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Meca)\nLa Meca (àrab: مكة المكرمة, Makka al-Mukarrama, ‘Meca la Venerada’) és una ciutat de l'oest de la península Aràbiga. Antigament es va anomenar Makoraba. En aquesta ciutat va néixer Mahoma i és la més important de totes les ciutats santes de l'islam, visitada cada any per nombrosos pelegrins.\nمكة المكرمة (ar)\nProvíncia Regió de la Meca\nRegne del Hijaz (1916–1925)\nRegne de Najd i el Hijaz (1925–1932)\nRegió de la Meca (1932–)\ngovernació de la Capital Santa (1932–)\nSetge de la Meca\n1.1 Abans de l'islam\n1.2 Establiment de l'islam\n1.3 Califats omeia i abbàssida\n1.4 Xerifat de la Meca\n1.5 Domini otomà\n1.6 Hijaz independent\n1.7 La Meca sota domini de l'Aràbia Saudita\n3 Els llocs sants\n3.1 La Gran Mesquita\n3.3 Pou de Zamzam\n3.4 Mina i mont Arafat\n6 Dinasties que han governat a la Meca\nAbans de l'islamModifica\nLa primera vegada en la història que es menciona la Meca, amb el nom de Makoraba, és al segle ii pel geògraf egipci Claudi Ptolemeu.\nAbans que Mahoma prediqués l'islam ja era una ciutat santa per als pelegrins, amb diversos llocs d'importància religiosa, el més important dels quals és la Kaba.\nLa ciutat estava governada pels Djurhum i després pels Khuzaa tot i que amb privilegis per a altres families. Al segle v els quraix van substituir als Khuzaa mercès al prestigi de Kusayy, descendents de Quraix (Fihr). Fou l'origen dels clans Abd al-Dar, Abd Shams, Nawfal, Hashim, al-Muttalib, i Asad; altres clans estretament relacionat foren els Zuhra, els Makhzum, els Taym, els Sahms, els Djumah i els Adi. Altres clans quraix del grup establert als afores de la Meca foren els Muharib, Amir ibn Luayy i al-Harith ibn Fihr. Al segle vi la Meca va esdevenir un centre comercial important encara que feia segles que ja exercia el comerç; a la segona meitat del segle el comerç s'hauria desenvolupat extraordinàriament, se suposa que a causa de la guerra romano-sassànida. Les caravanes dels rics de la Meca anaven de Síria al Iemen i al revés.\nLa guerra de Fijar va suposar l'eliminació de Taïf com a centre rival, passant a ser una posició subordinada en el sistema comercial dels mequesos. La ciutat estava governada per la mala o senat, assemblea de caps i membres principals dels clans, però sense poder executiu, atès que per exemple només podia imposar penes el cap de cada clan als seus membres. Només figures excepcionals podien adquirir una certa hegemonia com fou el cas d'Abu-Sufyan el 624. La mala tenia doncs objecte principalment d'arranjar diferències entre clans i adoptar posicions comunes en afers diversos. En la guerra entre l'Imperi Romà d'Orient i Pèrsia, la Meca va declarar la neutralitat fins i tot després de l'ocupació del Iemen pels perses (vers 570 o 575). Cada família principal tenia uns serveis determinats: la sikaya (abastir d'aigua als pelegrins), la rifada (aprovisionament de menjar), la liwa (porta estendard en temps de guerra), el mai (confecció del calendari), etc.\nUns anys després de la guerra, un membre del clan Asad va entrar en contacte amb els romans d'Orient i va oferir a la ciutat un acord comercial favorable a canvi de ser escollit com a cap de la ciutat; però la proposta fou rebutjada i l'home acusat d'aspirar a la reialesa. La població practicava una religió tradicional, i hi havia molts jueus i cristians. Mahoma hi va néixer el 570, dins el clan dels Hashim; per la mort abans de néixer del seu pare i encara més abans del seu avi, no va poder heretar; els seus parents eren tots comerciants. Mahoma es va casar amb una dona dedicada al comerç de nom Khadija vers 595 i es va dedicar als afers amb els diners d'aquesta. vers el 610 va començar a predicar la revelació alcorànica que en general fou ignorada pels seus conciutadans, però vers el 614 havia aconseguit reunir un nombre de joves al seu entorn; alguns dels seus seguidors, fills de comerciants, es van adonar que per la seva força política emparada en la religió, amenaçava les seves pròpies posicions. Així els dissidents i els que mai l'havien cregut van formar un moviment d'oposició, i sota pressió els seus partidaris van haver d'emirat a Abissínia. Mahoma va poder restar a la Meca sota protecció del seu clan que estava dirigit pel seu oncle Abu-Tàlib, però quan aquest va morir el 619 la direcció va passar a Abu-Làhab que li va refusar la protecció i el 622 va haver de marxar a Medina on la població estava ben disposada a considerar-lo un profeta.\nEstabliment de l'islamModifica\nEl període entre el 622 i el 628 quan va tornar en triomf a la Meca, va ser de lluita. Després d'alguns atacs a caravanes que no van tenir èxit el 624 els seguidors de Mahoma van atacar una caravana a Nakhla, prop de la Meca. Davant això els comerciants van posar una forta protecció a una caravana que marxava cap a Síria però l'afer va acabar amb la batalla de Badr en què els mequesos foren derrotats i diversos caps de la ciutat van morir inclòs el cap de l'expedició Abu-Jahl. Abu Sufyan es va fer càrrec del poder i el 625 va voler venjar la derrota de Badr i va aconseguir una certa victòria a Uhud, prop de Medina, però que no va afectar greument a Mahoma. El 627 Abu Sufyan feu un nou atac que va acabar en derrota i Abu Sufyan sembla que va decidir optar per la pau, però la majoria de les comerciants es va oposar al retorn de Mahoma i de 1600 seguidors seus el 628 oficialment per pelegrinar. Aviat una expedició de deu mil musulmans va marxar a la Meca i la van ocupar i es van destruir els ídols de la mitologia àrab de la Kaba. Una concentració de nòmades a l'est de la ciutat fou derrotada per Mahoma a la batalla d'Hunayn. Un jove musulmà fou nomenat governador de la Meca i Medina restaria la capital dels mahometans. La Meca com a centre del pelegrinatge va conservar una importància espiritual però va perdre la importància política.\nCalifats omeia i abbàssidaModifica\nEl 682 un exèrcit omeia va anar a la Meca i segurament per accident es va produir un incendi que va destruir en part la Kaba. Sota el califat la Meca va recuperar importància política a la mort de Muawiya I, quan l'anticalifa Abd Allah ibn al-Zubayr s'hi va establir aprofitant l'oposició dels quraixites a la successió de Yazid I, el fill de Muawiya. Ibn al-Zubayr va dominar la major part d'Aràbia i Iraq va fer restaurar la Kaba; finalment el general al-Hajjaj ibn Yússuf pel compte de l'omeia Abd-al-Màlik ibn Marwan, va derrotar ibn al-Zubayr que va morir a la lluita. Després d'això la Meca va tenir governadors que depenien del governador d'Hijaz amb seu a Medina.\nEl 747 fou ocupada pel cap rebel kharigita iemenita Abu-Hamza, que fou derrotat i mort per un exèrcit enviat pel califa Marwan II. Al final del califat d'al-Mahdí (774-785) Medina fou ocupada per l'alida hassànida Hussayn ibn Ali però prop de Fakhkh (a la vora de la Meca) va ser massacrat amb els seus homes per l'enviat abbàssida. Harun ar-Raixid li va concedir a la ciutat grans sumes de diners i or. Sota al-Mamun (813-833) els alides Hussayn al-Aftas i Ibrahim ibn Mussa es van apoderar de Medina, la Meca i Iemen i van saquejar els tresors de la Kaba. Al-Mamun va acabar nomenant alguns governadors alides per la Meca.\nEl 865/866 Ismaïl ibn Yùssuf i el seu germà Muhàmmad ibn Yússuf, alides hassànides, van dominar la Meca, Medina i Jiddah. A partir del 916 els càrmates barraven el pas de les caravanes; el 930 van atacar la Meca de sobte, van matar milers d'habitants i es van emportar la Pedra Negra a Bahrayn (Aràbia oriental, no les illes) que no fou retornada fins al 950. Progressivament va créixer la influència dels alides que a partir d'aquesta època foren coneguts com els xerifs, títol que van conservar fins al segle xx.\nXerifat de la MecaModifica\nNo se sap del cert l'any en què l'alida hasànida Abu-Muhammad Djafar ibn Muhammad es va apoderar de la Meca i va fundar la dinastia dels Musawis (Musawites o Musàwides). La data més retardada és el 951 i la més avançada el 968. Per tant diríem entorn del 960. Els alides hasànides foren coneguts col·lectivament a la Meca com a xerifs, mentre a Medina el títol es donava als alides husaynites. La fundació del xerifat va suposar una hegemonia de la Meca sobre Medina que fins llavors havia estat la capital de l'Hijaz. El 976 la Meca va refusar l'homenatge al califa fatimita i aquest va assetjar la ciutat poc després; bloquejada l'arribada de provisions la Meca es va haver de rendir.\nEl 1011 el xerif Abu l-Futuh (999-1039) es va proclamar califa, probablement instigat per l'heretgia d'al-Hakim (Abu-Alí Mansur ibn al-Aziz al-Hàkim bi-amr-Al·lah) a Egipte, però aquest aviat va debilitar el poder del nou califa i aprofitant una absència d'Abu l-Futuh un parent seu va prendre el poder. Abu l-Futuh va tornar ràpidament a la Meca i la va recuperar a costa de reconèixer a al-Hakim.\nAmb Sukhr ibn Abi l-Futuh (1039-1061) es va acabar virtualment la dinastia de xerifs musawis, descendents de Musa ibn Abd Allah ibn Musa ibn Abd Allah ibn Hassan ibn Hassan ibn Ali ibn Abi Talib. No va deixar fill mascle i va esclatar la lluita pel poder dins la família. La família dels Bani Shayba (o els Shaybis) va aconseguir apoderar-se de tots els metalls preciosos de la Meca i el príncep sulàyhida del Iemen Ali Ibn Muhammad Ibn Ali al Sulayhi va decidir intervenir. Va restablir l'orde i la seguretat però l'ocupació estrangera no agradava als mequesos que van demanar al príncep de nomenar a un alida hasànida i abandonar la ciutat. El príncep va designar gran xerif a Abu Hashim Muhammad (1069-1094) que va fundar la dinastia dels Hawashim. (nom que no derivava d'aquest Abu Hashim, sinó d'un homònim germà d'Abu-Muhammad Djafar ibn Muhammad, el primer xerif, descendent en quarta generació de l'ancestre dels musawis Musa (II) ibn Abd Allah ibn Musa (I) ibn Abd Allah ibn Hassan ibn Hassan ibn Ali ibn Abi Talib.\nS'hi va oposar la branca dels sulaymanis, que se sentia humiliada per haver estat apartada del poder, i que eren descendents de Sulayman, un germà de Musa (II) ibn Abd Allah ibn Musa (I) ibn Abd Allah ibn Hassan ibn Hassan ibn Ali ibn Abi Talib. Abu Hashim Muhammad de manera escandalosa va vendre la seva lleialtat al que pagava més, fos el califa fatimita o el sultà seljúcida. Diverses vegades la khutba es va llegir en nom de l'un, després de l'altra, per tornar al primer i altre cop el segon una vegada i una altra. Finalment el sultà seljúcida cansat de la situació, va enviar un exèrcit de turcmans a la Meca.\nAbu Hashim Muhammad va atacar diverses vegades a caravanes de pelegrins per apoderar-se de botí. Aquesta situació va romandre amb els seus successors. L'andalusí Ibn Djubayr n'esmenta alguns testimonis en els seus viatges a la Meca el 1183 i 1185. Progressivament els Hawashim van perdre poder perquè la nova dinastia dels aiúbides que governava a Egipte (des de 1171) va exercir progressivament el control de manera més efectiva que els fatimites. A la khutba el nom del califa abbàssida era llegit en primer lloc i el seguia el xerif i després el sultà aiúbida. El 1186 els aibites van derogar la norma zaydita en ús a l'Hijaz, i van emetre moneda en nom de Saladí, i va reprimir a la guàrdia del xerif que és la que feia gran part dels actes de bandidatge. El ritu xafiita va esdevenir el dominant.\nQatada ibn Idrís, descendent també de Musa (II), que tenia molta influència a Yanbu, va estendre aquesta influència a la Meca on va guanyar molts amics. En un cop d'estat (del seu fill Hanzala) o en un atac per sorpresa mentre la població estava absent a una cerimònia, Qatada es va apoderar de la ciutat. El seu projecte era fer de l'Hijaz un principat independent. Enfrontat als aiúbides (va tractar de manera brutal al fill d'al-Malik al-Adil 1145-1218) va tenir també l'enemistat del califa pels seus atacs als pelegrins a l'Iraq (va aconseguir calmar al califa al qual va enviar una ambaixada que va tornar amb regals). Va donar suport a un imam hasànida al Iemen en contra dels aiúbides que no obstant van recuperar el territori. Qatada finalment va haver d'incloure a la khutba als emirs aiúbides d'Egipte, Síria i Iemen, després del califa i el xerif.\nEl 1220 a la mort de Qatada el seu fill Hassan va fer una massacre de membres de la família per eliminar potencials rivals. Aviat però el seu poder fou limitat perquè l'emir aiúbida del Iemen Al-Massud Yússuf ibn al-Kamil hi va enviar els seus generals per dirigir el govern. Però mort al-Masud, Hassan va recuperar el poder que va continuar en mans dels seus successors. El 1258 el Califat Abbàssida es va acabar quan els mongols van ocupar Bagdad i les caravanes de pelegrins des d'Iraq a la Meca van disminuir i quasi desaparèixer. A Egipte el poder va passar als mamelucs i Bàybars I (1260-1277) fou el més poderós del seu temps. El poder al Hijaz fou deixar en mans del xerif i especialment de l'enèrgic Abu-Numai Muhammad I (1254-1301).\nLa primera meitat del segle xiv va estar coberta en la major part per la lluita entre pretendents al xerifat. Sota Ajlan (1344-1375) hi va haver a més disturbis polítics provocant la fúria dels sultans mamelucs; el 1361 Ajlan va nomenar al seu fill i hereu Ahmad com a corregent, per prevenir les lluites a la seva mort. També fou hostil als zaidites, a l'imam i muadhdhin dels quals el va tractar amb duresa. Entre els seus fills, Hassan II (amb interrupcions del 1396 al 1426) va intentar estendre la seva sobirania sobretot l'Hijaz i es va mantenir distanciat del sultà egipci; al final del seu regnat això no obstant, va haver d'acceptar un major control i especialment en els drets de duana. És en aquest temps quan apareix una guàrdia de mercenaris que va continuar amb altres xerifs posteriors.\nDels seus tres fills que es disputaven la successió Barakat I fou reconegut pel sultà com a corregent el 1406 i el 1426 va succeir al seu pare i amb algunes interrupcions es va poder mantenir fins al 1455. va haver d'acceptar la instal·lació a la Meca d'una guarnició permanent de 50 cavallers turcs sota direcció d'un emir. El fill de Barakat, Muhammad V (1455-1497) va regnar amb prosperitat al mateix temps que el sultà Kait Bay ho feia a Egipte, i va deixar diversos monuments a la Meca. El va succeir el seu fill Barakat II (1494-1525) enfrontat a alguns dels seus parents, i que no va obtenir el suport egipci que reclamava. El 1517 els otomans van dominar Egipte i la Meca va passar a obediència del sultà de Constantinoble.\nAbu-Numai Muhammad VI ibn Barakat (1526-1584) conegut com a Muhammad Abu Numayy II, i Hassan III (1554-1602) foren els principals xerifs del segle xvi i van viure un període tranquil. Amb suport otomà els xerifs van dominar al nord fins a Khaybar i al sud fins a Hali (a l'est el Nedj). El país depenia administrativament del govern d'Egipte. Les lluites successòries van tornar després de la mort d'Hassan III. Els diversos prínceps tenien sovint el seu propi territori on s'esforçaven a ser el màxim d'independents del gran xerif de la Meca. La lluita va afectar essencialment als Abadila, els Dhawi Zayd i els Dhawi Barakat.\nZayd (1631-1666) fou un xerif enèrgic que sovint s'enfrontà a decisions inadequades de funcionaris otomans. Quan aquests, que estaven en guerra amb Pèrsia, van expulsar a tots els perses de la Meca per orde del sultà Murat IV, i els va negar el dret de tornar-hi mai més ni en peregrinació, el xerif no ho va poder impedir però no hi va estar d'acord. També els zaidites tenien prohibit entrar a la Meca però els xerifs de vegades els afavorien. La lluita es va desenvolupar després entre els Dhawi Zayd, els Dhawi Barakat i els Dhawi Masud, i entre els xerifs i els funcionaris otomans amb seu a Jeddah o Djeddah.\nGhalib (1788-1813) fou el primer que es va haver d'enfrontar als wahhabites, una secta extremista sorgida al Nedjd. Va enviar exèrcits arreu i va demanar ajudes però res fou efectiu. Quan els francesos van conquerir Egipte el (1798-1801), els va donar suport per poder seguir important el blat egipci del qual Hijaz depenia. El 1799 va signar un acord amb l'emir de Dariyya fixant els límits dels dos territoris i obrint les ciutats santes als wahhabites; aviat hi va haver conflictes i el 1803 l'exèrcit de Saud ibn Abd al-Aziz es va acostar a la Meca de la qual Ghalib es va retirar cap a Jeddah, i l'abril Saud entrava a la ciutat on els habitants es van convertir. Els instruments musicals, pipes i altres objectes foren destruïts i les glorificacions del profeta excloses de l'adhan. El juliol Ghalib va poder tornar a la Meca però al cap d'un mes estava sitiat a la ciutat. Va seguir la fam i la pesta i el febrer del 1804 va haver de reconèixer la sobirania wahhabita.\nEl 1807 els wahhabites van rebutjar les caravanes de Síria i Egipte i Muhammad Ali d'Egipte va rebre l'orde de la Porta d'ocupar Hijaz quan fos possible. Fins al 1813 Muhammad Ali no va reconquerir la Meca, que va prendre d'assalt. Allí va trobar a Ghalib que al cap de poc fou enviat a l'exili a Salònica on va restar fins a la seva mort el 1816. En lloc seu fou nomenat un nebot de nom Yahya Sarur o Yahya II (1813-1827). Hijaz va retornar a dependre d'Egipte. El 1827 Yahya fou enderrocat per un parent (Abdul-Muttalib 1827-1828) a causa d'una venjança personal i Muhammad Ali va eliminar llavors als Dhawi Zayd i va instal·lar un dels Abadila de nom Muhammad ibn Awn conegut com a Muhammad IX (1828-1852 amb una interrupció). El 1836 a causa de l'enfrontament amb un parent, el virrei egipci va destituir a Muhammad (i al seu rival) enviat al Caire, i va deixar el càrrec vacant durant uns quatre anys. El 1840 per un acord entre Egipte i la Porta, Hijaz fou posat sota dependència directe del govern otomà i Muhammad fou restaurat, sota autoritat del valí de Jeddah. mercès a la seva amistat amb Muhammad Ali, va poder efectuar expedicions contra el wahhabita Faysal a Riad i contra les tribus de la regió d'Asir, fent un gran servei als otomans; les seves incursions al Iemen van preparar el domini otomà a aquesta regió.\nDurant aquest temps el cap del Dhawi Zayd, Abdul-Muttalib (que havia governat el 1827-1828), que era a Constantinoble, va aprofitar la seva amistat amb el gran visir i va obtenir la destitució de Muhammad IX (que era Abadila) i el seu propi nomenament com a xerif (1852-1856) però les seves males relacions amb dos paixes otomans de Jeddah van causar la seva destitució el 1855 i la restitució de Muhammad IX. Abdul-Muttalib va refusar reconèixer l'orde i aprofitant el sentiment antiturc de la població causant per la recent abolició de l'esclavatge, va intentar resistir. Finalment però va haver de renunciar (1856). Muhammad IX va governar llavors dos anys, i va morir el març de 1858. Fins a l'octubre no va arribar el seu successor Abd Allah V Kamil Pasha (1858-1877) i durant l'interregne es va produir la matança de cristians a Jeddah el 15 de juny que es van saldar amb reparacions a les famílies afectades.\nEl regnat d'Abd Allah V fou pacífic i popular. El 1869 es va obrir el canal de Suez que va suposar l'alliberament de la dependència econòmica d'Egipte encara que com a contrapartida va seguir un major control otomà. Es va instal·lar el telègraf. El Iemen fou també conquerit pels otomans en el seu govern donant la sensació que tota Aràbia els hi pertanyia.\nEl va succeir breument el seu germà al-Husain I (1877-1880), igualment força popular, però que fou assassinat per un afganès. Abdul-Muttalib fou enviat des d'Istanbul per exercir per tercera vegada (1880-1881). Abdul-Muttalib era considerat un santó però el seu govern va esdevenir aviat impopular i opressiu i els notables van demanar a la Porta la seva destitució. Topal Othman Nuri Pasha fou enviat amb tropes a l'Hijaz per preparar la restauració dels Abadila. Abdul-Muttalib fou capturat i tancat a una residència a la Meca fins a la seva mort el 1886. Othman Nuri Pasha va rebre el nomenament com a wali el juliol del 1882 i volia el nomenament del seu amic Abd Allah (futur Abd Allah VI) dels Abadila, però la Porta va escollir a Awn al-Rafik (1882-1905). Aviat el wali i el xerif es van enfrontar. El xerif vivia en cert retirament però quan calia governar ho feia de manera tirànica; el wali per la seva banda era molt enèrgic i es va destacar per la realització de gran nombre d'obres d'interès general. Les competències dels dos eren en alguns aspectes les mateixes (en justícia o en protecció dels pelegrins) i llavors quan estaven en desacord s'enfrontaven defensant cadascun la seva posició. Othman fou cridat finalment (1886) i el va succeir Husayn Cemil Djamal Paixà, que va estar poc temps i fou substituït per Safwat Paixà (que ja havia exercit abans el 18801-1881) que va governar fins al 1890. Van seguir Ismail Hakki (1890-1892) i llavors Topal Othman Nuri Paixà va retornar però només va governar uns mesos (juny a novembre) i fou substituït per Ahmed Ratip Pasha, l'únic que va poder conviure amb el xerif a costa de tancar els ulls a moltes coses. A la mort d'Awn al-Rafik es va designar successor a Abd Allah VI però va morir abans de sortir d'Istanbul. Llavors fou nomenat Ali, nebot d'Awn al-Rafik (1905-1908). El 1908 el xerif i el paixà foren deposats per les noves autoritats turques (els Joves Turcs del Comitè Unió i Progrés).\nVa ser nomenat llavors Al-Hussayn II ibn Alí (1908-1924); el primer paixà fou Alpan Kazim Paixà i en van seguir 8 més fins al 1916; en aquest darrer any, al mig de la I Guerra Mundial, i instigat pels britànics, el xerif es va declarar independent, agafant el títol de rei dels àrabs, rei del Hijaz i després el de califa. El setembre de 1924 el wahhabita del Najd Abd-al-Aziz ibn Saüd es va apoderar de Taïf i l'octubre entrava a la Meca. Hussayn II va fugir a Àqaba i el maig del 1925 a Xipre. El seu fill Alí VII ibn Hussayn que four proclamat rei el 4 d'octubre de 1924, va resistir a Jeddah on fou assetjat; els saudites van assetjar també Medina durant un any. Finalment el desembre de 1925 Jeddah i Medina es van rendir. La Meca fou integrada a l'estat wahhabita que es va dir regne de Najd i Hijaz i el 1932 regne de l'Aràbia Saudita.\nVegeu: Conquesta saudita de la Meca i Haiximites del Hijaz\nLa Meca sota domini de l'Aràbia SauditaModifica\nEl 1927 Hussayn Tahir al-Dabbagh, fill d'un ministre del xerif i rei Hussayn II, i d'Alí VII, que dirigia una casa comercial, va crear a la Meca una "Organització d'Alliberament del Hijaz" (Anjuman-i Hizb al-Ahrar) oposada als saudites i en general a tota monarquia. Fou enviat a l'exili el 1928 però va deixar alguna cèdula i l'organització va seguir operant activament a Egipte. El 1936 un musulmà indi deixa constància del descontentament general i que els ulemes i els comerciants volien que els egipcis agafessin el poder amb ajut britànic mentre que els joves, els militars i altres esperaven un Ataturk o un Mussolini.\nEl sentiment separatista va desaparèixer amb l'arribada dels beneficis del petroli. La ciutat de La Meca va prosperar notablement a partir dels anys quaranta i només els fets de 1979 coneguts com "Captura de l'Haram" o "Captura de la Gran Mesquita de la Meca" van marcar un parèntesi en la vida local: el 20 de novembre de 1979 dos-cents islamistes armats encapçalats pel predicador saudita Juhayman ibn Muhammad ibn Sayf al-Otaibi es van apoderar de la Gran Mesquita; van al·legar que la família reial ja no representava l'islam pur i que la mesquita, i la Kaba, havien de ser controlades per representants la veritable fe. Els rebels van agafar desenes de milers de pelegrins com a ostatges però els van deixar sortir i van posar barricades a la mesquita. El setge va durar dues setmanes, i va provocar diversos centenars de morts i danys significatius a l'edifici, sobretot a la galeria Safa-Marwan. El govern va fer venir soldats pakistanesos per a realitzar un assalt sense efusió de sang amb l'ajuda d'armes i consells d'un equip d'assessors d'un grup d'elit de seguretat francès.\nVegeu: Captura de l'Haram\nEl 31 de juliol de 1987, durant una manifestació anti-Estats Units feta pels pelegrins, 402 persones van morir (275 pelegrins iranians, 85 saudites [inclosos policies] i 45 pelegrins d'altres països) i 649 van ser ferides (303 pelegrins iranians, 145 saudita [inclosos policies] i 201 pelegrins d'altres països) quan la policia de l'Aràbia Saudita va disparar contra els manifestants desarmats.\nArticle principal: Hajj\nPregària d'un peregrí\nLa ciutat de la Meca (i el seu entorn) és la destinació final del Pelegrinatge sagrat de la fe islàmica. La ciutat acull, cada any, milers de pelegrins vinguts d'arreu del món amb la finalitat de complir el cinquè pilar de l'islam.\nEl Pelegrinatge pot complir-se de dues maneres diferents: la visita estricta als llocs sants de la Meca (Pelegrinatge Menor o Umra), o bé la visita combinada dels llocs sants de la Meca i del seu terme sagrat (Haram) durant el mes de dhu-l-hijja, consagrat a aquest efecte (Gran Pelegrinatge o Hajj).\nEls llocs santsModifica\nLa principal indústria a la Meca en l'època moderna és acollir la peregrinació anual del Hajj, així com als pelegrins que visiten la ciutat en totes les altres èpoques de l'any. Les principals parades de la seva visita són la mesquita Al-Màsjid al-Haram i el pou de Zamzam.\nLa Gran MesquitaModifica\nArticle principal: Al-Màsjid al-Haram\nLa Gran Mesquita, en àrab al-Màsjid al-Haram ("la mesquita sagrada"), és la mesquita més important de la ciutat i el primer lloc sant de l'islam. Té la forma d'un quadrat central envoltat per murs de pedra. Al voltant del santuari interior hi ha un paviment de marbre, el mataf. Al centre del pati central es troba la Kaba.\nLa primera mesquita es va construir l'any 638, quan l'augment dels musulmans va portar al califa Úmar ibn al-Khattab a ampliar el lloc. L'actual construcció data de 1570.\nArticle principal: Kaba\nLa Kaba ("el dau" o "el cub"), "la casa de Déu", és un antic edifici cúbic de pedra cobert d'una tela negra brodada en or cap al qual els musulmans s'orienten per a resar. La direcció de l'oració es coneix amb el nom d'alquibla, representada en un dels murs de les mesquites pel nínxol anomenat mihrab.\nLa tradició musulmana diu que va ser construïda per Abraham i el seu fill Ismael. Tots els pelegrins estan obligats a caminar a l'esquerra al seu voltant set vegades i han d'intentar tocar la cantonada de la Pedra Negra, en un ritual anomenat tawaf.\nPou de ZamzamModifica\nArticle principal: Pou de Zamzam\nLa Meca es troba en una vall seca i calenta amb poques fonts d'aigua i, segons la tradició, l'aigua del Zamzam està beneïda per Déu. Els musulmans creuen que el pou fou revelat a Agar, mare d'Ismael, per a poder salvar el seu fill que es moria de set.\nEs creu que l'aigua de Zamzam té propietats especials, que calma la fam i cura malalties; tots els pelegrins fan el possible per beure'n, alguns intenten submergir-hi els seus ihram per utilitzar-los com a mortalla quan es morin i la majoria omplen una ampolla per endur-se-la a casa. L'aigua potable de Masjid al-Haram i de Masjid al-Nabawi a Medina prové d'aquesta deu.\nMina i mont ArafatModifica\nDurant el pelegrinatge major, els pelegrins viatgen cap Mina, un petit poble, en el qual el diable està representat per un mur de 26 metres. Els pelegrins l'apedreguen simbòlicament, en el qual s'anomena la Lapidació del diable. Abans de l'any 2004, el diable estava representat per tres columnes, però el govern saudita el va substituir per l'esmentat mur. Després de Mina, els pelegrins es dirigeixen al Mont Arafat, de 70 metres d'alçada, lloc destinat a l'oració. Es creu que va ser aquí on el profeta Mahoma va pronunciar el seu discurs final.\nL'economia de la Meca depèn gairebé de forma exclusiva dels ingressos aportats per les persones que participen en el Hajj. Durant aquesta peregrinació, entren a la ciutat més de 100 milions de dòlars, i el govern saudita en gasta prop de 50 milions en serveis per als pelegrins.\nHi ha algunes indústries i fàbriques a la ciutat, però la Meca ja no té un paper important en l'economia de l'Aràbia Saudita, que es basa principalment en les exportacions de petroli. Les poques indústries que operen a la ciutat pertanyen a la indústria tèxtil i a la fabricació de mobles. L'aigua hi és un bé escàs i gran part dels aliments han d'importar-se.\nA diferència d'altres ciutat de l'Aràbia Saudita, la Meca manté temperatures càlides a l'hivern. Aquestes varien entre 17 i 25 °C. Les temperatures a l'estiu es consideren molt elevades, arribant a superar els 40 °C i sense baixar dels 30 °C al vespre.\nDades climàtiques a Mecca\n4.1 0.9 2.0 1.9 0.7 0.0 0.2 1.6 2.3 1.9 3.9 3.6 23.1\n58 54 48 43 36 33 34 39 45 50 58 59 46.4\nMitjana diària d'hores de sol\n7 8 9 10 11 10 9 10 10 10 8 7 9.1\nFont #2: Weather2Travel (sunshine)\nDinasties que han governat a la MecaModifica\nMusàwides vers 969-1070\nHawashim vers 1080-120\nKatàdides o Katadites 1201-\nSulaymànides vers 1069-1076\n(Ukhayrites de la Yamama)\nAbu-Muhammad Djafar ibn Muhammad 967-980\nIsa I 980-994\nAbu l-Futuh Hassan 994-1010\nAbu l-Tayyib Daud 1010-1012\nAbu l-Futuh Hassan (segona vegada) 1012-1039\nAbu Abd'ullah Muhammad Shukr 1039-1061\nMuhammad ibn Abu Fatich 1061-1063\nAbu Kamil Ali Muhammad al-Kadi 1063-1067\nAbu-Hashim Mohammed 1069-1094\nAbu-Fulaita al-Kasim I 1094-1123\nal-Kasim II 1154-1161\nIsa II 1161-1174\nDaud (segona vegada) 1176\nal-Kasim III 1176\nMukaththir (segona vegada) 1176-1194\nAbu l-Aziz Qatada ibn Idrís 1201-1220\nHassan I 1220-1232\nShiha ibn al-Kasim 1240\nRajih (restaurat) 1240-1241\nAbu-Saad al-Hassan ibn Ali 1241-1245\nAbu Numai Muhammad I 1245 (Muhammad Abu Numayy I)\nRajih (tercera vegada) 1245-1254\nGanim I 1254\nIdris I 1254-1270\nAbu-Numai Muhammad I (segona vegada) 1254-1301\nDjammaz ibn Shiha 1271 i 1288\nHumaida I 1301-1302\nAbu l-Ghais 1302-1303\nRumaitha (segona vegada) 1303-1344\nHumaida I (segona vegada) 1303-1318\nAbu l Ghais (segona vegada) 1314\nAtaifa (segona vegada) 1319-1329\nMohammad II 1359\nShihab al-Din Ahmad 1361-1386\nMuhammad III 1378-1386\nAli I 1387-1390\nInan (segona vegada) 1390-1392\nAli I (segona vegada) 1392-1394 with...\nMuhammad IV 1392-1396\nHassan II 1396-1416\nBarakat I 1396-1416\nAhmad III 1397-1416\nRumaitha II 1416\nHassan II (segona vegada) 1416-1423\nAli II 1423-1424\nHassan II (tercera vegada) 1424-1426\nBarakat I (segona vegada) 1426-1441\nAli III 1441-1443\nAbu l Kasim 1443-1446\nBarakat I (tercera vegada) 1446-1455\nMuhammad V 1455-1497\nBarakat II 1497-1501\nAhmad IV al-Djazan 1501-1502\nBarakat II ( segona vegada) 1502-1503\nAhmad IV (segona vegada) 1503\nHumaida II 1503-1504\nBarakat II (tercera vegada) 1504-1525\nAbu-Numai Muhammad VI ibn Barakat 1512-1584 (Muhammad Abu Numayy II)\nAhmad V 1539-1554\nTakaba II 1554-1584\nHassan III 1554-1602\nAbu Talib 1602-1603\nAbu Aun Idris II 1603-1624\nMuhsin I 1603-1628\nAhmad VI 1628-1629\nMasud I 1629-1630\nAbd Allah I ibn Hassan 1630-1631\nMohammad VII 1631-1632\nZaid (segona vegada) 1632-1666\nAhmad VII 1670-1672\nBarakat III 1672-1682\nSaid I 1682-1684\nAhmad VII (segona vegada) 1684-1688\nSaid II 1688\nAhmad VIII 1688-1690\nMuhsin II 1690-1691\nMasud II 1691\nSaid II (segona vegada) 1691-1692\nSaad (restaurat) 1692-1694\nAbd Allah II ibn Hashim 1694\nSaad (tercera vegada) 1694-1702\nAbdul Karim 1694-1704\nSaid II (tercera vegada) 1702-1704\nAbdul Muhsin 1704 d. 1718\nSaid II (quarta vegada) 1704-1705\nAbdul-Karim (segona vegada) 1705-1711\nSaid II (cinquena vegada) 1711-1716\nAbdul Karim (tercera vegada) 1716\nAbd al-Ilah I 1716-1717\nAli V 1717\nYahya I 1717-1719\nYahya I (segona vegada) 1721-1722\nBarakat IV 1722-1723\nMubarak (segona vegada) 1723\nAbd al-Ilah I (segona vegada) 1723-1730\nMuhammad VIII 1730-1732\nMasud III 1732-1733\nMuhammad VIII (segona vegada) 1733-1734\nMasud III (segona vegada) 1734-1752\nMasaid (segona vegada) 1759-1770\nAbd Allah III ibn Husayn 1770\nAhmad IX 1770\nAbd Allah IV 1770\nAhmad IX (segona vegada) 1770-1773\nAbdul Muin 1788\nAbdul Muin (segona vegada) 1803\nGhalib (segona vegada) 1803-1813\nYahya II 1813-1827\nMuhammad IX 1828-1836\nMuhammad IX (segona vegada) 1840-1852\nAbdul-Muttalib (segona vegada) 1852-1856\nMuhammad IX (tercera vegada) 1856-1858\nAbd Allah V Kamil Pasha 1858-1877\nal-Husain I 1877-1880\nAbdul-Muttalib (tercera vegada) 1880-1881\nAbd al-Ilah II 1881-1882\nAun al-Rafik 1882-1905\nAbd Allah VI 1905\nAli VI 1905-1908\nAbd al-Ilah II (segona vegada) 1908\nal-Husain II ibn Ali (rei d'Hijaz 1916-1924) 1908-1924\nAli VII ibn Husain (rei d'Hijaz 1924-1925) 1924-1925\nKinana ibn Khuzayma\nAl-Mughammas és una vall prop de la Meca, lloc suposat de la tomba d'Abu Righal\n↑ Fattah, Hassan M.Islamic Pilgrims Bring Cosmopolitan Air to Unlikely City, The New York Times. gener 20, 2005\n↑ Phillips, Rodney J. The Muslim Empire and the Land of Gold (en anglès). Rodney J. Phillips, 2009, p.332. ISBN Rodney J. Phillips.\n↑ Belting, Hans. Florencia y Bagdad: Una historia de la mirada entre Oriente y Occidente (en castellà). Akal, 2012, p. 53. ISBN 8446030586.\n↑ «Weather averages Mecca». PME. Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 17 agost 2009].\n↑ «Mecca Climate and Weather Averages, Saudi Arabia». Weather2Travel. [Consulta: 14 octubre 2014].\nJames Morris, The Hashemite Kings, Nova York, 1959\nF. Wüstenfeld, Die Chroniken der Stad Mekka, Gottinga, 1857-1861\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: La Meca\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=La_Meca&oldid=30345220»\nDarrera modificació: 13 juny 2022 a les 09:48\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 13 juny 2022 a les 09:48.


Comprar Transport de la Llançadora Lego Creator 3en1 | JOGUIBA\nDescripció i característiques Transport de la Llançadora Lego Creator 3en1\nTria entre 3 magnífics models amb el set 3en1 Transport de la Llançadora!\nAmb els sets LEGO Creator 3en1 obtens 3 experiències de construcció i joc diferents. Construeix el Transport de la Llançadora i reconstrueix-lo després per crear un vehicle de transport d'helicòpters o un model de cotxe amb caravana i seguir gaudint de diversió i aventures. El Transport de la Llançadora es compon d'un camió plataforma i remolc amb tubs d'escapament verticals tipus llar de foc, botzines al sostre, parabrisa tintat i 10 rodes resistents amb gruixos pneumàtics, així com d'una llançadora espacial de joguina amb grans motors, comportes de el celler de càrrega que s'obren, grua que funciona de veritat i un satèl·lit. La llançadora espacial compta amb una combinació de colors de gran realisme.\nCarrega la llançadora espacial en el camió pesat i veu directe al punt de llançament. ¡S'enlaira cap a l'espai, obre les comportes del celler de càrrega i fa servir la grua per posar el satèl·lit en òrbita abans de tornar a la Terra i realitzar un aterratge perfecte!\nConté 341 peces totals.\n- El Transport de la Llançadora (amb la Llançadora) mesura més de 10 cm d'alçada, 28 cm de longitud i 12 cm d'ample.\n- El vehicle de transport d'helicòpters mesura més de 8 cm d'alçada, 17 cm de longitud i 3 cm d'ample.\n- El cotxe amb caravana mesura més de 4 cm d'alçada, 16 cm de longitud i 3 cm d'ample.


El poble català ara ja no pot renunciar al seu dret d'autodeterminació\nEl poble català ara ja no pot renunciar al seu dret d’autodeterminació\n«Que ningú no es desanimi ni pensi que la independència no és possible si, malauradament, no s'aconsegueix per la via seguida des de l’any 2012, car al poble català li queda un altre camí cap a aquest objectiu»\nPer: Albert Bertrana i Bernaus\nA diferència del Govern de la Generalitat, el poble català pot pactar amb la comunitat internacional l’organització d’una consulta efectiva d’autodeterminació que no sigui unilateral ni considerada com un afer intern espanyol. Després dels esforços i sacrificis esmerçats ja no hi pot renunciar. Però ho ha de fer el poble directament, com a titular que és del dret a l’autodeterminació en dret internacional. Ho pot fer si es dota d’òrgans propis d’elecció i de representació democràtica (un cens electoral d’inscripció voluntària i una cambra de representants) no regits per la constitució espanyola (la constitució del poble espanyol). I sense utilitzar, per a aquesta finalitat, els òrgans de l’autonomia de Catalunya, el parlament i el govern, que formen part del sistema jurídic polític intern de l’estat espanyol, en què el poble català esdevé ‘la part del poble espanyol resident a Catalunya’. Però també és necessari que aquests òrgans autonòmics aconsegueixin una forta majoria de vots i escons independentistes en les eleccions del 21 de desembre.\nDurant anys, he dit i he repetit ‘que ningú no es desanimi ni pensi que la independència no és possible si, malauradament, no s’aconsegueix per la via seguida des de l’any 2012, car al poble català li queda un altre camí cap aquest objectiu’. Ho deia al final de les meves conferències o del parlament d’uns altres conferenciants sobre el procés seguit fins ara. I en articles d’opinió a diaris catalans, en què exposava les línies generals de l’esmentat camí estratègic alternatiu que em proposo resumir o recordar aquí.\nComprenc que el missatge multitudinari d’optimisme i de facilitat relativa, que deia que es podia accedir a l’estat català des de l’autonomia, ha ampliat molt i molt la base popular de l’independentisme i la confiança ha donat la capacitat de mobilització al poble català. Però al mateix temps, les propostes estratègiques concretes de l’Agència del Cens Nacional del Poble Català, des de l’any 2001, i del Pacte Nacional per a l’Autodeterminació, signat per les primeres entitats el 2010 i proposat als partits sobiranistes i a més entitats de la societat civil (el meu article ‘Els Fets de Juliol i l’estratègia’, al Punt Avui del 15 d’agost de 2001) no van ser acceptades ni tan sols com a pla B paral·lel, per si el procés des de les institucions autonòmiques punxava; es pensava, probablement, que no caldria, atesa la dinàmica que semblava que tenia el procés.\nMalgrat les diferències d’estratègia, hem participat i col·laborat de diferents maneres, públicament i en privat, en totes les accions del procés i amb els seus actors, desitjant que assolissin els objectius que compartíem i que no abandonem ara.\nAra el nostre poble es troba en la situació a la qual l’ha portat el procés que ha seguit des del 2012. Però el dret del poble català a exercir l’autodeterminació resta intacte i en vigor. Hi té dret, no només moralment pels esforços de disponibilitat i mobilització esmerçats durant anys en aquest sentit i per l’heroica defensa de les urnes durant el referèndum de l’1-O, sinó també legalment perquè la Carta de les Nacions Unides i el dret internacional confereixen aquest dret inalienable a tots els pobles. Repeteixo que el poble català perd la condició de poble diferenciat, i, en conseqüència, perd el dret a l’autodeterminació si el vol exercir des del marc de les institucions catalanes autonòmiques de l’ordenament jurídic polític intern espanyol, mentre que, des de fora d’aquestes institucions, pot apel·lar a la comunitat internacional i ser reconegut com a poble, en el sentit de l’Article 1.2 de la Carta de les Nacions Unides, per exercir el dret a l’autodeterminació efectiva no unilateral a l’empara del dret internacional, plantejant un afer extern a l’ordenament espanyol.\nSi qui llegeix té una mica més de paciència, transcric uns extractes d’algunes bases jurídiques internacionals, que també figuren a la part expositiva del Pacte Nacional per a l’Autodeterminació:\n—’Els propòsits de les Nacions Unides són (…). Fomentar entre les nacions relacions d’amistat basades en el respecte del principi d’igualtat de drets dels pobles i del seu dret a l’autodeterminació…’ (Carta de les Nacions Unides. Art. 1.2)\n—'(…) l’article 1.2 de la Carta aborda el problema vital de la pau afegint-hi el respecte a la igualtat dels pobles i al seu dret a l’autodeterminació, cosa que constitueix el segon propòsit de les Nacions Unides.’\n—'(…) després del compliment del dret a l’autodeterminació dels pobles colonials, sembla obrir-se una altra pàgina, la del dret a l’autodeterminació de la “segona generació”, que apunta al dret de secessió al si d’un estat, en nom de la recerca d’una identitat nacional reivindicada per un poble havent pertangut fins aleshores a una mateixa comunitat nacional d’estat.’ M. Bedjaoui, Jutge del Tribunal Internacional de Justícia. A ’La Charte des Nations Unies, commentaire article par article’. Paris 1991.\n—'(…) l’article 1.2, així com l’article 55 de la Carta, es refereix bé als drets dels pobles i a llur igualtat. Un poble sense estat no té menys drets. Resta sobirà i posseeix drets al mateix títol que els altres, en una estricta igualtat. El poble sense estat pot haver perdut el seu territori o ser a punt de recuperar-lo. De fet, les dues nocions (principi d’igualtat i dret a l’autodeterminació) tenen un lligam molt estret.’ Kéba Mbaye, vice-president del Tribunal Internacional de Justícia. A l’obra citada.\n—'(…) un gran mèrit de les Nacions Unides és haver transformat progressivament un postulat polític i una norma programàtica que l’incorporava –l’article 1.2 de la Carta– en un dels principis jurídics fonamentals de la comunitat internacional, dotats de la força jurídica especial pròpia de Jus Cogens.’ A. Cassese, Professor de Dret internacional, Institut universitari europeu. A l’obra citada.\nArran d’aquest marc jurídic que incorpora els pobles com a subjectes de dret internacional, si el catalans renunciem al nostre dret d’autodeterminació, voldria dir que no ens considerem un poble o nació o que renunciem a aquesta condició i als drets internacionals que ens dóna. Considero que el poble català, després de tot allò que ha fet durant anys i el primer d’octubre en particular, no pot renunciar ara al dret d’autodeterminació per decidir si vol un estat propi, pactat primerament amb la comunitat internacional.\nA l’Agència del Cens Nacional del Poble Català ja hem començat, com vam fer l’agost de 2010, a reprendre contactes amb els partits sobiranistes (partits, no grups parlamentaris) que aleshores van acceptar de parlar-ne i amb uns altres de nous perquè participin en la nova etapa constituent, democràtica i directa del poble per ell mateix com a subjecte de dret internacional. Si ara s’accepta aquest pla, els grups parlamentaris sobiranistes tindran la tasca imprescindible d’enfortir la nació catalana (nation building) des de dins les institucions i veure com poden ajudar el poble català autoorganitzat en dret internacional.\nEl gran treball que han fet fins ara les forces del poble català, guiades principalment des de l’ANC i Òmnium Cultural, ha estat determinant, i és necessari que continuï en una orientació diferent. Tot desitjant i esperant que els seus dirigents, ara empresonats, siguin aviat posats en llibertat, hem contactat amb els dirigents actuals. Esperem que considerin que els fets ja han marcat, malauradament, el moment d’impulsar el pla B que sempre els hem proposat com a complementari. El primer full de ruta del 2012 de l’ANC, fins i tot, ja deia que, en casos d’impediment per pat de l’estat espanyol ‘es faran servir els procediments prevists per l’Agència del Cens Nacional del Poble Català’.\nSi s’acorda ràpidament un pla pragmàtic com el que proposem, entre els partits sobiranistes i la societat civil, i es fa públic, pot tornar a donar credibilitat a la idea que la independència és possible per uns altres camins. I això pot donar més vots a les candidatures sobiranistes el 21-D, vots provinents de sectors que en el passat no es van posar al costat del procés perquè hi veien errors com els que s’han materialitzat. I les candidatures també haurien de parlar-ne en els seus programes, de la manera que puguin, i en la campanya electoral.\nTot això que s’ha fet fins ara val, i ha portat, d’una manera o una altra, avenços, coneixements i reconeixents internacionals per a continuar que ara ens han de servir per a donar al nostre poble una visió clara de futur.\nAlbert Bertrana i Bernaus, president de l’Agència del Cens Nacional del Poble Català (promotora del Pacte Nacional per a l’Autodeterminació)


Banderer de Sant Antoni. Encamisada.\nBarraca de Sant Antoni.\nEl contingut d'aquestes pàgines correspon al de l'exposició "Sant Antoni i el dimoni", inaugurada l'estiu de 1997 a Esterri d'Àneu i itinerant, en l'actualitat, per diverses poblacions catalanes.\nL'exposició és el fruit de deu anys de recerca sobre Sant Antoni, destinats a fixar, documentar i divulgar les diferents manifestacions festives que es produeixen arreu dels Països Catalans, però molt especialment en l'àrea geogràfica que abasta des del Camp de Tarragona a les comarques del nord del País Valencià -Els Ports i el Maestrat- al voltant d'aquesta festa. Sant Antoni havia estat una festa molt arrelada en una societat en què tot girava entorn de l'agricultura economia, relacions socials... durant força segles. Aquesta festivitat va aplegar, així, en la societat agrícola cristiana, bona part d'antigues advocacions precristianes a què sempre s'havia dirigit el poble per tal de demanar protecció per als animals útils per a les feines del camp, i també altres celebracions molt ben documentades en època romana, com les Lupercàlia rituals de fecundació i protecció dels animals que se celebraven també al voltant d'aquestes dates del calendari.\nPer altra banda, Sant Antoni obre les portes a les celebracions del Carnaval, com fa la dita: "Per Sant Anton, Carnestoltes són". Són força els pobles que celebren al voltant d'aquesta data santantonades, festes que van acollir en els períodes en què els Carnavals eren prohibits tota la càrrega de crítica social i política d'aquells i que avui, quan aquests són permesos, han mantingut.\nL'exposició, presentada per Carrutxa i l'Ecomuseu de les Valls d'Àneu, vol ser una invitació a descobrir aquesta festa, les seves diverses cares i maneres de celebrar-la, els seus orígens i les diverses interpretacions que els estudiosos d'avui n'han fet. Però vol ser també, sobretot, una invitació a la reflexió de l'evolució del sentit de la festa quan canvia la societat que la celebra. Perquè la cultura popular sempre ha estat, en definitiva, una reinterpretació viva i constant del que l'home, des de l'antigor, sempre ha celebrat.


Estranys hàbits de ballarí de ballet - Articles Destacats\n8 ballarines de ballet tenen els seus hàbits que els vostres amics que no pertanyen al ball pensen que són estranys\nArticles destacats Compartir Tweet Compartir Comentaris\nPer Rain Francis de Dance Informa.\n# 1. Esquerdant-se els malucs, l'esquena, el coll, els dits dels peus ... D'acord, absolutament qualsevol articulació que pugui esquerdar\nTots ho hem viscut. Lances cap endavant per trencar un maluc i el pop resultant és tan fort que el teu amic té pànic i comença a marcar una emergència. I només estàs començant ...\nballet de columbia\n# 2. Veure la televisió en posicions fosques\nJa sigui que estigueu en segones fraccions, un tram de pretzel o que estigueu estirats en una granota o una papallona casuals, esteu acostumats a ignorar les mirades laterals fascinades que es veuen quan només esteu a l'estiu.\n# 3. De peu a 4thposició o 2nd, o qualsevol cosa que no sigui vagament paral·lela\nBé, quan hagis entrenat tota la vida per perfeccionar determinades posicions, per què passaries el teu temps sense dansa sense estar-hi?\ncom coreografiar un solo\n# 4. Caminar va resultar\nCom al punt 3 ... vols que camini paral·lel ?!\n# 5. Marcant la coreografia amb les mans\nDe peu a la parada de l'autobús (a la línia 4th, per descomptat), els auriculars engegats i escoltant la vostra nova música en solitari i us trobareu marcant la coreografia només amb les mans. El món exterior no té ni idea de què són aquestes petites estranyes pel·lícules i peculiaritats: és el vostre propi llenguatge secret.\n# 6. Fent inconscientment tendus o petit batement o pujades ...\nQuan es netegen les dents, esperen cua al supermercat, per telèfon o estan xerrant amb algú, és probable que estigueu practicant alguna cosa.\n# 7. Estirat amb les cames a la paret\nDe debò, què té d’estrany estirar-se amb les cames a la paret? Ha estat un llarg dia d’assaigs i el vostre cos ha de recuperar-se! I tampoc no hi ha res d’estrany en estirar la paret, oi?\n# 8. No poder estar quiet\nMarcar un petit allegro amb els peus a sota de la taula del sopar, piratejar per la sala d’estar o caure a terra en qualsevol moment per fer exercicis de Pilates: ho creieu o no, no es tracta d’un comportament de “persona normal”. I per això ets especial. Heu vist alguna vegada un prat que no volíeu creuar?\nArticles relacionats: hàbits de ballarí de ballet , hàbits de ballarí boig , hàbits de ballarí , estranys hàbits de ballarí Compartir Tweet Compartir\nEls artistes de Broadway reflexionen sobre els seus hàbits únics previs a la presentació\nCoses divertides que fan els ballarins als ascensors\nmillors ballarins de claqué\nestudi de dansa extrema\nvestits de cortina 2015


Nom: MAS DE L'ALBAREDA\nAltres noms: L'albareda de Montserrat\nLocalització: Prats de Rei, els (Anoia)\nGran casal, l'estructura del qual s'ha anat complicant al llarg dels anys, amb les diverses ampliacions i reformes que ha sofert.\nHem de destacar-ne la seva construcció enterament en pedra, així com els seus portals adovellats de pedra ben treballada, en els quals hi ha esculpit en relleu l'escut de Montserrat, així com d'altres elements gòtics. El mas té, a més de l'edifici principal, d'altres edificacions auxiliars així com també una petita capella adossada a un dels seus murs.\nTot el mas és envoltat d'un mur, en un dels costats del qual hi ha una gran portalada adovellada amb l'escut de Montserrat. Gran casal, l'estructura del qual s'ha anat complicant al llarg dels anys, amb les diverses ampliacions i reformes que ha sofert.\nTot el mas és envoltat d'un mur, en un dels costats del qual hi ha una gran portalada adovellada amb l'escut ...\nAquesta propietat fou comprada pel monestir de Montserrat als hereus de Gaspar Ballester l'any 1524, per a ésser utilitzada com a mas i granja del monestir.\nEl mas amb la seva propietat, eren considerats com a terme autònom o quadra, fins que varen annexionar-se al municipi dels Prats de Rei, l'any 1840.\nDarrerament fou restaurat pels seus propietaris, els quals la utilitzen actualment com a residència d'estiu.


L’Ajuntament de les Alqueries contractarà a quatre joves per a fomentar l’ocupació\nL'Ajuntament de les Alqueries ha sigut beneficiari de la subvenció dels programes EMCUJU i EMPUJU.\nL’Ajuntament de les Alqueries ha sigut beneficiari de la subvenció dels programes EMCUJU i EMPUJU, cofinançats per la Unió Europea mitjançant el Programa Operatiu d’Ocupació Juvenil del Fons Social Europeu (FSE) 2014-2020. Els programes permetran contractar a quatre menors de 30 anys aturats i registrats en les oficines de LABORA. La regidora de Personal, Betlem Albero, explica que “és una gran ocasió per a crear noves oportunitats per als joves de la localitat i puguen adquirir l’experiència professional que demanen les empreses actualment, facilitant la seua incorporació posterior al món laboral”.\nBetlem Albero, destaca que “l’ocupació és una de les principals preocupacions de la ciutadania, per eixe motiu volem oferir solucions en la mesura de les nostres possibilitats. Encara així, seguirem treballant per a aconseguir les diferents subvencions per a generar noves oportunitats i promocionar el desenvolupament econòmic i social, recolzant les iniciatives de les persones en la creació d’empreses”.\nTota la informació estarà en l’apartat de subvencions i ajudes de la pàgina web de l’Ajuntament. A més, a estos dos programes s’afegirà durant el mes de desembre, dos persones més del programa ENCORP, en aquest cas per a majors de 45 anys, amb l’objectiu de treballar també per la inserció d’estes persones. Els contractes tindran una duració de sis mesos i les persones que siguen beneficiàries del programa faran la seua feina en treballs de jardineria.


Qumran, Parc Nacional de Qumran - Jerusalem\nDirecció: a 1,5 km de la costa nord-oest del Mar Mort, Israel;\nLloc web: parks.org.il;\nTelèfon: +972 2-994-2235;\nHores de treball: tots els dies de 8:00 a 16:00.\nEl Parc Nacional de Qumran ( Israel ), situat a la costa nord-occidental del Mar Mort , fa uns quants anys era un oasi petit i poc interessant. En l'actualitat, molts turistes s'esforcen per visitar-lo, que va resultar ser en aquest país, ja que aquí es presenten valuoses atraccions històriques.\nQumran - història i descripció\nEl Parc Nacional de Qumran es va fer famós, gràcies als nombrosos descobriments arqueològics trobats al seu territori. En els anys 50 del segle XX a les antigues coves dels vessants de Wadi-Qumran es van trobar els pergamins més antics, i això no va ser fet pels arqueòlegs professionals, sinó per un beduí, al que els polsos van trobar els pergamins.\nEl dret d'ingrés a les coves va ser sol·licitat per primera vegada pels arqueòlegs, però no van poder fer-ho perquè no disposaven dels equips tècnics necessaris. Això s'explica pel fet que els pergamíes estaven a una altitud de 150-200 m més de 2000 anys, mentre que el camí era bastant perillós, i només els beduins coneixien els camins segurs entre els pendents empinats dels rius secs.\nHavent fracassat, els científics van prestar atenció a les ruïnes que hi havia entre el mar i les roques. La primera expedició no va poder treballar més de sis mesos l'any, aproximadament de 1951 a 1956. Les activitats dels arqueòlegs van ser obstaculitzades per un clima sever i un finançament insuficient.\nEn tan poc temps, els científics van poder trobar totes les habitacions. No obstant això, l'exposició del museu Qumran va començar a canviar només quan el territori estava sota el control d'Israel (6 dies de guerra, 1967). A continuació, l'Administració del Parc Nacional va assumir els treballs de restauració.\nPer què és interessant Qumran per als turistes?\nAvui en dia, els turistes moderns poden recórrer senders pavimentats, aprofitar els serveis de guies, veure un curtmetratge sobre el parc. Al llarg del recorregut, hi ha vies i inscripcions sobre les cotitzacions dels antics autors. A més, al parc nacional de Qumran, es presenta una presentació clara i acurada sobre la història de la zona per als visitants.\nAl parc, els turistes veuran excavacions del complex central de kumranites, un sistema d'aigua i una cova on es van trobar manuscrits. El valor d'aquest últim no té preu, perquè expliquen de molts esdeveniments ocorreguts 2000 anys després d'haver estat escrits.\nEn total, es troben uns 900 volums de diferent grau de seguretat. Alguns d'ells estan escrits en papir, però també hi ha en pergamí. Entre els interessants es troben les ruïnes d'un forn per a la crema de ceràmica, edificis de 2 o 3 plantes. A la part oriental del parc, els científics van descobrir un gran cementiri amb restes humanes.\nL'entrada al parc es paga: el preu depèn de l'edat del turista i oscil·la entre $ 4 i $ 6. El parc està obert cada dia de 8 a 16 hores a la temporada d'estiu i tanca una hora abans a l'hivern. A les festes, Qumran només funciona fins a les 15 hores.\nEs pot arribar al parc de Qumran per la carretera N º 20, a 20 km al sud de Jericho.\nOmega-3 per a dones embarassades\nHotels de Grècia 4 estrelles amb tot inclòs\nAl·lèrgia a la suor\nCanals suspensius per a cases de camp\nSabatilles d'esport per a la tardor - 10 imatges de moda amb sabatilles esportives de tardor\nQuè beure durant la formació?\nCom prendre Mukaltin?\nProva a Ruth en els nens\nFotoshoot a l'estil de cheby chic\nRotllo de fruits secs


Dia de l’Associacionisme cultural 2017 a l’Esbart Català de Dansaires\nL’Esbart Català de Dansaires s’ha sumat a la celebració del Dia de Associacionisme Cultural 2017 previst pel Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya pel proper dia 4 de juny. Aquesta diada, que va ser declarada pel Govern el maig de 2015 instaurant una jornada dedicada a posar en valor el pes i la força de l’associacionisme cultural català, omplirà d’activitats els propers dies 2, 3 i 4 de maig organitzades per les nombroses associacions culturals del nostre país.\nAmb motiu de Dia de l’Associacionisme Cultural l’Esbart Català de Dansaires ha programat diverses activitats pel proper divendres 2 de juny:\nPer tothom. Visita a les instal·lacions de l’Esbart Català de Dansaires (biblioteca i arxiu, rober, etc.), entre 18 i 19 h., a la Biblioteca\nPels aficionats a la música, pels curiosos i per tothom. Com es preparen els enregistraments musicals de l’Esbart Català de Dansaires?: sessió en la que s’explicarà quines tasques cal fer per passar d’una partitura en paper a un enregistrament musical en disc, entre 19 i 20 h., a la Biblioteca.\nPer a nenes i nenes. Secció Infantil: assaig obert i mostra de dansa, entre 18’30 i 20 h., a la Sala de ball.\nPer a nois i noies. Secció Juvenil: assaig obert i mostra de dansa, entre 18’30 i 20 h., a la Sala d’actes.\nPer a adults, per passar-ho bé ballant. Ball del divendres: sessió oberta de danses, entre 20’15 i 21’15 h., a la Sala d’actes.\nPer a joves i adults. Cos de dansa: assaig obert i mostra de dansa, entre 20’30 i 22’30\nVisita a les instal·lacions, equipaments i materials, entre 18 i 20 h., a la Sala de ball.\nSeguint les recomanacions de la generalitat de Catalunya per aquest any, a totes les activitats es llegiran fragments d’obres referides a dansa popular catalana.\nLes activitats són totes obertes a la ciutadania i es realitzaran a la seu social de l’Esbart Català de Dansaires a La Casa dels Entremesos de la plaça de les beates, núm. 2 de Barcelona


La gran evasió (Albert Sánchez Piñol)\nALBERT SÁNCHEZ PIÑOL Actualitzada el 11/05/2012 22:00\nAviat es commemoraran els setanta anys de la fugida de 76 oficials aliats de l'Stalag Luft III durant la II Guerra Mundial, un episodi que es va dur a la gran pantalla amb el títol de La gran evasió . Si som sincers haurem de convenir que The great escape és un film farcit d'errors històrics i concessions a la productora. Per exemple: encara que costi de creure, en l'episodi real no es va escapar ni un presoner nord-americà. Uns dies abans de la fugida, quan el túnel ja estava llest, els alemanys van traslladar tots els presos d'aquella nacionalitat a un altre camp. Ara bé, la pel·lícula es va fer amb capital americà, així que entre els evadits hi figuren actors americans que fan el paper d'oficials americans. Però què dimoni, amb tots els seus postissos i defectes The great escape va marcar la infància de la meva generació. Qui no recorda la immortal seqüència de Steve McQueen saltant filferrades amb una BMW nazi? De fet, McQueen, un enamorat de les motos, només va consentir actuar si es rodava aquella escena. I ara la gran pregunta: què espera el FC Barcelona per evadir-se de la lliga de futbol espanyola?\nCom que no sóc un gran entusiasta dels esports és possible que tingui una mirada distanciada de la passió del hooligan . Per això em permeto observar que ni els mateixos barcelonistes entenen l'abast monstruós, la tragèdia total del que ha passat aquesta Lliga. L'actual Barça és el millor equip de tots els temps. Un prodigi, un fenomen únic. I malgrat aquesta absoluta superioritat futbolística, ètica i estètica, qui s'acaba enduent el títol és el Madrid més repulsiu, brut i mesquí de la història. D'altra banda, la derrota del Barça ens permet descobrir un fenomen mediàtic: que no tenim el dret a no saber. És a dir, per molt que vostè no vulgui escoltar res relacionat amb el Madrid, per molt que no vulgui veure res relacionat amb el Madrid, veurà i escoltarà. Tots els mitjans, totes les emissores en parlen. Viuríem a la cabana arborícola de Tarzan, en un iglú o a la columna d'algun sant estilita, i pel mòbil ens apareixeria la cara de Sergio Sauca o de qualsevol altre presentador impresentable: " Madrid, justísimo vencedor... " Només una afició com la barcelonista, capaç de suportar l'insuportable, pot contemplar el que està passant amb la seva habitual mirada de vaca. Quan se n'atiparan? Em sembla que no ho volen entendre: Espanya tendeix al Madrid exactament de la mateixa manera que l'Univers a l'entropia. A Espanya hi ha un equip, el Madrid, i punt. I en el fons és lògic que les institucions espanyoles ajudin un equip espanyol, espanyolíssim, enfront d'un altre que prefereix la senyera a la rojigualda . El Barça, aquest Barça triomfant, és un parèntesi. Un parèntesi tan excels que durava massa. S'ha decretat que s'acabés i punt final.\nEls enemics del sobiranisme al·leguen que una lliga catalana seria massa petita per acollir un club tan gran com el FC Barcelona. Jo replicaria amb dues preguntes igualment insidioses. La primera: com es podria entendre una lliga espanyola sense el Barça? I dues, i més important per als interessos barcelonistes: quina lliga de tot el món no voldria tenir entre els seus equips el FC Barcelona? Quina prefereixen? ¿La francesa, la italiana? Jo em quedaria amb l'anglesa. Si ho pensem bé tot serien avantatges. En primer lloc Anglaterra és el bressol del futbol, el Barça podria fer el seu joc. A Anglaterra encara no es practica la insídia de convertir els camps de futbol en camps de patates i així impedir que l'adversari desplegui el seu talent. En segon lloc, i molt important, el futbol tornaria a ser el que ha de ser, un esport d'onze contra onze, i no aquesta guerra simbòlica Barcelona-Madrid que a diferència de les guerres reals -oh, Senyor, quina maledicció- no s'acaba mai. I en quart lloc: imaginin-se una lliga sense Ases ni Marcas , Ronaldos ni Ronceros, Pepes ni Mous. Mourinho va entrenar un equip anglès, en efecte, i la gran diferència és que allà mai no va tenir el poder que a Espanya li regalen. En fi, si hi entengués d'eines socials ja hauria iniciat un hashtag d'aquests que es digués #barçapremierleague, o alguna cosa així. Els ho asseguro: més d'un tremolaria.\nEls fugits de l'Stalag Luft III van oferir al món una gran lliçó: quan ets en un lloc on és impossible abatre la injustícia el que has de fer és anar-te'n. ¿Però saben el més penós de tot? Que si el Barça intentés marxar de la lliga espanyola tots els poders, espanyols, catalans i de més enllà, alçarien una filferrada tan alta que ni Steve McQueen amb la Harley més potent seria capaç de saltar.


Jaume Barrera i Escudero - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n25 de juliol de 1879\n8 de desembre de 1942(1942-12-08) (als 63 anys)\nProfessor del Seminari Conciliar de Barcelona\nEn 1893 ingressà al Seminari de Barcelona i el 1896 a l'Institut dels Fills de la Sagrada Família, on estudià filosofia escolàstica i teologia dogmàtica. De 1906 a 1916 deixà el seminari per curar dels seus germans a la mort del seu pare. Des de 1912 dirigí la pàgina literària d'El Correo Catalán, on hi va fer col·laboracions en català.\nEl 1918 tornà al Seminari com a professor d'humanitats i director de la biblioteca. De 1906 a 1910 va dirigir la Biblioteca Clàssica Catalana, on hi publicà alguns estudis sobre literatura catalana medieval. Entre 1918-1936, i durant el 1942, fou director de la Biblioteca Pública Episcopal del Seminari de Barcelona. El 1922 ingressà com a acadèmic a l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona. Durant el període de la Dictadura de Primo de Rivera fou professor d'història i de bibliografia a l'Escola de Bibliotecàries.\nDins del seminari fou professor de retòrica (1924), francès (1925), llatí (1927) i retòrica (1934). En 1932 també formà part de la Comissió de Vigilància del Seminari. Després de la guerra civil espanyola va ser nomenat censor, càrrec que ja havia ocupat en 1927, i professor d'història eclesiàstica i d'estilística llatina. Va morir d'una breu malaltia poc abans de ser nomenat professor d'estilística llatina a la Facultat de Filosofia de la Universitat de Barcelona.\n↑ «Jaume Barrera i Escudero». L'Enciclopèdia.cat. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.\n↑ "Jaume Barrera i Escudero". Dins: A. Estivill, Qui era qui a l'Escola de bibliotecàries, Barcelona: Edicions de la Universitat de Barcelona, 2016 (Biblioteca universitària), p. 84-85\n↑ Mossèn Jaume Barrera i Escudero (1879-1942), un crític literari al servei de la censura eclesiàstica de llibres, per Josep Alturo i Perucho\nAntoni Elias i de Molins Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona\n1922-1942 Succeït per:\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Jaume_Barrera_i_Escudero&oldid=21073907»


Inici: El Consell Informació Notícies Notícies El Consell Comarcal promou una major dinamització als parcs de salut urbans de l'Alt Empordà\nDes del passat mes de juliol la comarca de l’Alt Empordà va reprendre les sessions de dinamització de l’activitat física als parcs urbans de salut i a les xarxes d’itineraris saludables que hi ha distribuïdes per tota la comarca. Després dels tres primers mesos de funcionament, la valoració és positiva, tota vegada que a més del 70% dels municipis el servei es realitza amb una bona afluència de públic. Tot i això, durant el proper trimestre hi ha previstes sessions i xerrades als diferents municipis per donar informació i assessorament als veïns sobre la utilització d’aquests aparells i del servei de dinamització que s’està duent a terme amb l'objectiu d'aconseguir més assistència a les sessions formatives.\nPer als tècnics encarregats del projecte la valoració més important és l’assoliment d’un dels objectius específics basats en disposar de nous espais de socialització al municipi, que afavoreixin la interrelació entre els usuaris i creen sinergies entre persones que són veïns i veïnes i que poden compartir les seves experiències i el seu dia a dia. “Això ha estat possible pel disseny dels parcs, que amb uns elements instal·lats circularment, permet que els usuaris no facin una activitat física aïllada, posant en pràctica els hàbits per a la vida, i també gràcies al fet de mantenir unes sessions setmanals fins a final d’any i amb uns horaris consensuats directament amb els veïns dels municipis”, expliquen els tècnics.\nAfegeixen que “mostra d’això és que en alguns municipis aquests grups d’usuaris s’han acabat formant com a col·lectiu per trobar-se en altres moments dels dia. Ara queda per planificar l’acte de cloenda d’aquest any que serà, com ja es va fer l’any passat en alguna altra comarca, una trobada general de caràcter lúdic on participaran tots els usuaris dels diferents municipis, i que l’organitzaran els dinamitzadors d’aquests parcs de l'Alt Empordà en col·laboració amb les administracions implicades”.\nLa comarca disposa, en total, de 34 parcs urbans i de 22 xarxes d’itineraris saludables instal·lats als municipis següents: Avinyonet de Puigventós, Biure, Borrassà, Cabanes, Castelló d’Empúries, el Far d’Empordà, el Port de la Selva, Espolla, Figueres, Fortià, Garrigàs, Garriguella, Llançà, Llers, Maçanet de Cabrenys, Mollet de Peralada, Navata, Palau-saverdera, Peralada, Pont de Molins, Pontós, Portbou, Riumors, Sant Climent Sescebes, Sant Llorenç de la Muga, Sant Pere Pescador, Camallera i Llampaies, Terrades, Viladamat, Vilamacolum, Vilamalla i Vilanant.\nEls parcs de salut urbans són un conjunt d’aparells que conformen un circuit dissenyat per realitzar exercici físic moderat i que té com a objectiu la salut i no pas el rendiment esportiu. Els aparells que formen els parcs estan enfocats a realitzar un treball de prevenció, millora o manteniment dels moviments necessaris per a les activitats de la vida diària per així afavorir la qualitat de vida de les persones.\nGràcies a la col·laboració entre el Consell Comarcal de l'Alt Empordà i Dipsalut (Diputació de Girona) des del mes de juliol es realitzen un conjunt de dinamitzacions amb l’objectiu d’evitar el sedentarisme i fomentar l’activitat física dels veïns de la comarca. Aquestes 20 sessions d’activitat física per cada equipament, que les porta a terme un grup expert format per una fisioterapeuta especialitzada i un llicenciat en INEF, es realitzaran un cop per setmana a cada parc, amb una hora de durada, on totes les persones més grans de 16 anys hi poden participar. Cada municipi, el Consell Comarcal i el Dipsalut tindran a disposició de tots els veïns la informació relativa als horaris de cada sessió.