Alberto San Juan desmunta la transició amb un monòleg 'atado y bien atado' - El diari digital de Sabadell - iSabadell\nEscrit per Edu Beltran el 28 gener 2018\nAquest 2018 Alberto San Juan farà 50 anys però lluny de ser un arquetípic senyor de mitjana edat conformista i conformat, l’actor desplega el seu combat polític amb convicció i energia.\nCombinant història d’Espanya amb història personal, el monòleg retrata cruament l’engany que per a la classe obrera va suposar la “modèlica transició” i les funestes conseqüències que se’n derivaren.\nEl nom d’Alberto San Juan va començar a sonar amb força a finals dels anys 90 i el començament d’aquest mil·lenni. Va fer cinema i televisió, però també s’implica en el teatre, sent cofundador de la companyia Animalario. Amb aquesta companyia deixa ben palesa la seva intencionalitat política, amb el muntatge Alejandro y Ana: todo lo que España no pudo ver del banquete de boda de la hija del presidente, obtenint diversos premis . Anys més tard, San Juan dirigiria Ruz-Bárcenas, un text de Jordi Casanovas sobre la trama Gürtel. Comptar amb el seu propi espai, la cooperativa Teatro del Barrio al barri de Lavapiés, li ha permés poder presentar espectacles on ataca sense mitges tintes el que la premsa ha venut com un “èxit de la democràcia”, amb títols com El Rey o l’anticapitalista Masacre. Aquest cap de setmana ha presentat a la nostra ciutat Autorretrato de un joven capitalista español, un text que tot i tenir sis anys d’edat continua sent teatre necessari per a despertar consciències.\nAlberto San Juan a l’escenari de l’Estruch. Autor: David B.\nSan Juan no només critica amb duresa la corrupció política, la desmemòria històrica, la monarquia borbònica hereva directa del franquisme o l’Església Catòlica. També ataca els partits tradicionalment considerats d’esquerres (PSOE i el PCE) per considerar que el seu paper acomodatici durant la transició fou poc més que un acte de traïció a la classe obrera. I no s’està de retreure la ceguesa dels governs europeus durant la dictadura, o de comparar el trist fruit de la transició espanyola amb la de la veïna Portugal. Tot això, però, esquitxat amb anècdotes de caire personal, on a més aprofita per riure de si mateix, en el personatge d’un antic galant ara arruïnat, demacrat i sense feina, que enumera sense pèls a la llengua l’esclavisme al que conscientment o inconscient, som sotmesos com a ciutadans. Del poder dels grans banquers i grans constructors, de lleis fetes a mida dels poderosos i de la indefensió dels consumidors davant aquests abusos, però alhora interpel·lant el públic a posar el seu gra de sorra per fer una societat que al seu parer seria més justa, menys capitalista; per exemple triant cooperatives d’energia o banca ètica en lloc de les grans corporacions.\nEl text està presentat de manera íntima i minimalista: una cadira, dos focus i una ràdio son suficients per a San Juan. Bé que de vegades sembla que l’actor es perdi en els seus pensaments ( i no queda clar si és l’actor o més aviat el seu personatge, l’antiga estrella que s’emportava els millors premis i ara es veu pidolant papers secundaris a telenovel·les de tarda) o que el fil estructural divagui en dates històriques, l’intèrpret ho resol creant una complicitat íntima amb el públic a base de mirades i somriures que de seguida pugen l’energia i el ritme, amb les dosis precises de pauses per preparar els espectadors per la següent bufetada de realitat. San Juan utilitza els silencis tant bé com les paraules, i el resultat descontracturat i natural fa que la proposta sigui un espectacle a mig camí entre el teatre i la conferència, però presentat de manera accessible i directa.\nEl públic ha rigut i aplaudit la proposta amb força, però probablement la reacció que busca San Juan no és tant aquesta com la de remoure consciències i provocar la indignació de l’espectador en sentir-se clarament enganyat i utilitzat per una democràcia que només ho és a títol formal; deixant alhora la porta oberta a l’esperança per què les coses canviïn, ni que sigui perquè arribarà el moment on el poble ja no tindrà res a perdre , perquè ja ho haurà perdut tot.


Maldito bulo, una pàgina que desmunta les mentides – RED Report\nPer: Marc Rivero, Martina Mestre, Iman Boubaouch, Martí González, Aitana Carrasco\nQuè és Maldita.es o Maldito bulo?\nMaldita.es és un mitjà de comunicació espanyol dedicat al fact checking (o verificació de fets). La seva finalitat és dotar els ciutadans d’eines “perquè no te la colin”. Es tracta d’un mitjà digital fundat com a tal al 2018. Els seus fundadors i codirectors són Clara Jiménez Creu i Julio Montes.\nTé diferents branques, com Maleït Bulo, Maleïda Ciència i Maleïda Dada.\nEls objectius de Maldito bulo són:\nControlar el discurs polític i promoure la transparència en las institucions públiques i privades.\nVerificar i lluitar contra la desinformació.\nPromoure les eines tecnològiques per crear una comunitat conscient que pugui defensar-se de la desinformació i es trobi en totes las àrees.\nAquests tipus de pàgines són molts importants, la gent ha d’estar informada correctament per tenir una opinió fonamentada i per no dir o creure informació errònia.\nMaldito bulo és una xarxa molt necessària per ajudar les persones a saber distingir entre la veritat i la mentida de les notícies destacades.\nFuncionament d’aquesta pàgina\nA l’inici d’aquest projecte Julio Montes i Clara Jiménez Creu, els fundadors de maldita.es, buscaven ells mateixos els bulos perquè no tenien cap tipus d’estructura. Ara, és tot molt diferent: reben més de 100 reports diaris a través d’un sistema automàtic. “Quan una recerca es repeteix tres vegades en una hora ens arriben alertes que ens permeten actuar d’una manera més ràpida”, explica l’equip de Maldito Bulo.\nPrimer de tot, revisen els informes rebuts en el dia. Si tenen link, es realitza una primera recerca per confirmar com s’està viralitzant. Es reparteixen els rumors i s’inicia un procés periodístic de desmentir. Després de escriure els articles es fa una votació per decidir si es publicarà a la pàgina. Si no s’aconsegueix majoria absoluta, no es procedeix a la seva publicació a la plataforma.\nfebrero 5, 2021 agosto 9, 2021


La mediació esolar\nOrientacions per al desenvolupament de processos de mediació escolar.\n1. La mediació com a procés educatiu\nLa mediació és un procés educatiu per gestionar els conflictes de convivència que sorgeixen als centres en els quals hi ha involucrats alumnes.\n2. Àmbits i principis\nLa mediació és una eina eficaç de pacificació social, responsabilitzadora de les accions personals i que genera beneficis a tothom qui hi participa: per a uns perquè els fa conscients de les conseqüències dels seus actes i els ofereix una via reparadora, alternativa a la sanció; per als perjudicats perquè els permet expressar-se i considerar el dany rebut i les disculpes i els compromisos dels altres; per a tota la comunitat educativa perquè queda enfortida i més legitimada en la seva primordial funció socialitzadora.\nEls processos de mediació poden utilitzar-se com a estratègia preventiva en la gestió de conflictes interpersonals, que són freqüents en els centres docents, i no estan necessàriament tipificats com a conductes contràries a la convivència en el centre.\nEs pot oferir la mediació en la gestió de conflictes generats per les conductes dels alumnes contràries a les normes de convivència del centre o greument perjudicials per a la convivència en el centre que hagin originat un perjudici a altres, llevat que es doni alguna de les circumstàncies següents:\na) Que s’hagi produït una agressió, amenaça o vexació a algun membre de la comunitat educativa, si s’ha emprat greu violència o intimidació, o si es tracta d’una reiterada i sistemàtica comissió de conductes contràries a les normes de convivència del centre.\nb) Que ja s’hagi utilitzat el procés de mediació en la gestió de dos conflictes amb el mateix alumne o alumna, durant el mateix curs escolar, independentment del resultat d’aquests processos.\nEs pot oferir també la mediació com a estratègia de reparació o de reconciliació, un cop aplicada una mesura correctora o una sanció, per tal de restablir la confiança entre les persones i proporcionar nous elements de resposta en situacions semblants que es puguin produir.\nLa mediació regulada en aquest títol, com a procés educatiu de gestió dels conflictes de convivència en els centres, es basa en els principis següents:\na) La voluntarietat, segons la qual les persones implicades en el conflicte no solament són lliures d’acollir-se o no a la mediació, sinó també de desistir-ne en qualsevol moment del procés. La persona mediadora també pot donar per acabada la mediació en el moment que apreciï manca de col·laboració en un dels participants o l’existència de qualsevol circumstància que faci incompatible la continuació del procés de mediació amb els principis establerts en aquest títol.\nb) La imparcialitat de la persona mediadora, que ha d’ajudar els participants a assolir l’acord pertinent sense imposar cap solució ni mesura concreta ni prendre-hi part.\nc) La confidencialitat, que obliga la persona mediadora i els participants a no revelar a persones alienes al procés de mediació la informació de caràcter confidencial que n’obtinguin en el curs del procés, llevat dels casos previstos en les lleis.\nd) El caràcter personalíssim, que implica que les persones que prenen part en el procés de mediació i la persona mediadora han d’assistir personalment a les reunions de mediació sense que es puguin valer de representants o intermediaris.\n3. Desenvolupament de la mediació\nInici del procés de mediació\nQualsevol alumne o alumna, per iniciativa pròpia o per recomanació d’altres persones del context on sorgeix el conflicte, pot sol·licitar de prendre part en un procés de mediació per tal d’aclarir la situació i evitar la possible intensificació del conflicte.\nAixí mateix, un cop detectada una conducta contrària a les normes de convivència del centre, es pot oferir a l’alumne o a l’alumna la possibilitat de resoldre el conflicte per la via de mediació, llevat dels casos esmentats en l’apartat anterior. Si el procés de mediació es duu a terme un cop iniciat un procediment sancionador, el centre ha de disposar de la confirmació expressa de l’alumne/a i, si és menor, dels seus pares o tutors, en un escrit dirigit al director o a la directora del centre on consti l’opció per la mediació i la voluntat de complir l’acord a què s’arribi. En aquest cas, s’atura provisionalment el procediment sancionador i s’interrompen els terminis de prescripció i de les mesures provisionals adoptades, i des del moment de l’assumpció del compromís no es poden adoptar mesures provisionals i en el cas que s’hagin adoptat se suspenen provisionalment.\nSi la demanda sorgeix de l’alumnat, el procés de mediació el gestionaran directament les persones de la comunitat educativa prèviament acreditades com a mediadors o mediadores.\nSi el procés s’inicia a partir de l’acceptació de l’oferiment de mediació feta pel centre en la gestió d’un conflicte, el director o la directora ha d’escollir, en el termini màxim de dos dies hàbils, una persona mediadora, d’entre els pares, mares, personal docent i personal d’administració i serveis del centre, que disposin de capacitat i formació adequada per conduir el procés de mediació. La persona triada no pot tenir cap relació directa amb els fets. El director o la directora també pot designar un alumne o alumna perquè col·labori amb la persona mediadora en les funcions de mediació si ho considera convenient per facilitar l’acord entre els implicats. En tot cas, l’acceptació de l’alumne o de l’alumna és voluntària.\nLa persona mediadora, després d’entrevistar-se amb l’alumne o l’alumna, s’ha de posar en contacte amb la persona perjudicada per exposar-li la manifestació favorable de l’alumne/a de resoldre el conflicte per la via de la mediació i per escoltar la seva opinió pel que fa al cas. Quan s’hagin produït danys a les instal·lacions o al material dels centres docents o s’hagi sostret aquest material, el director o directora del centre ha d’actuar en el procés de mediació en representació del centre.\nSi la solució acordada inclou pactes de reparació, s’ha d’especificar a quines accions reparadores en benefici de la persona perjudicada es compromet l’alumne o alumna i, si escau, els seus pares o tutors i en quin termini s’han de dur a terme. Si la solució acordada inclou pactes de conciliació, aquesta s’ha de dur a terme a l’acte mateix. Només s’entendrà produïda la conciliació quan l’alumne o alumna reconegui la seva conducta, es disculpi davant la persona perjudicada i aquesta accepti les disculpes; i només s’entendrà produïda la reparació quan l’alumne o alumna dugui a terme, de manera efectiva, les accions reparadores en benefici de la persona perjudicada a què s’hagi compromès. Aquestes accions poden ser la restitució de la cosa, la reparació econòmica del dany o la realització de prestacions voluntàries, en horari no lectiu, en benefici de la comunitat del centre. Si el procés de mediació es duu a terme un cop iniciat un procediment sancionador, un cop produïda la conciliació i, si n’hi hagués, complerts els pactes de reparació, la persona mediadora ho comunicarà per escrit al director o a la directora del centre i l’instructor o instructora de l’expedient formularà la proposta de resolució de tancament de l’expedient disciplinari.\nSi el procés de mediació finalitza sense acord, o si s’incompleixen els pactes de reparació per causes imputables a l’alumne o alumna o als seus pares o tutors, la persona mediadora ho ha de comunicar al director o directora del centre per tal d’iniciar l’aplicació de mesures correctores o el procediment sancionador corresponent. Si el procés de mediació es duia a terme un cop iniciat un\nprocediment sancionador, el director o directora del centre ordenarà la continuació del procediment sancionador corresponent. Des d’aquest moment es reprèn el còmput dels terminis i es poden adoptar mesures provisionals.\nQuan no es pugui arribar a un acord de mediació perquè la persona perjudicada no accepti la mediació, les disculpes de l’alumne o l’alumna o el compromís de reparació ofert per aquest, o quan el compromís de reparació acordat no es pugui dur a terme per causes alienes a la voluntat de l’alumne o l’alumna, aquesta actitud ha de ser considerada com una circumstància que pot disminuir la gravetat de la seva actuació.\nEl procés de mediació s’ha de resoldre en un termini màxim de quinze dies des de la designació de la persona mediadora. Les vacances escolars de Nadal i de Setmana Santa interrompen el còmput del termini.\n4. Concreció al reglament de règim interior\nEls centres que decideixin utilitzar la mediació com a procés de gestió de la convivència han de concretar-ne el procés al reglament de règim interior.\nProjecte de mediació Projecte de mediació\nGuió passos a fer Guia_mediacio.doc\nPlanificació dels casos F_planicar_mediacio.doc\nRecull de dades cada part F_recull_dades_mediació.doc\nActa des acords F_acta_mediacio.doc\nInforme final F_informe_mediacio.doc


Lo Blog del Bep: 2011\nAmb el canvi d'any la foscor del túnel continua.\nAquesta és la situació en què ens trobem a hores d’ara. Acabem un any en què la ciutadania ha dictat sentència i ha apartat del govern a l'esquerra. La situació de Catalunya és igual de difícil que la de la resta d'Espanya, però si tenim alguna petita avantatge és que ja portem un any de restriccions pressupostàries.\nL'Artur Mas s'ha fet un fart cridar als quatre vents, el forat econòmic que va deixar el tripartit, la ciutadania ha cregut en el seu missatge i li ha donat confiança tant que en les eleccions municipals (arrasant en les principals ciutats excepte Lleida), com en les eleccions generals guanyant per primera vegada en la història als socialistes catalans.\nAra ens queda un dubte, que és el de poder veure el nivell d'agressivitat en els plantejaments econòmics que havia de presentar-nos el Partit Popular, per al proper any Mariano. Doncs bé, al Partit Popular s'han estrenat amb una puntada al cub a la socialdemocràcia. Instaurant impostos escandinaus per una classe mitjana urbana, a la qual s’xtorsiona com a principal motor per sortir de la crisi. Però això si, cal transmetre un missatge positiu, el Partit Popular ha fet un gest de complicitat als jubilats, pensionistes, els aturats als quals se'ls acaba el subsidi i els perceptors del subsidi agrari. També ha demostrat un especial interès per a les rendes sense nòmina a l'hora de tributar, però han omès qualsevol referència a augmentar els impostos a les grans fortunes.\nDoncs bé, aquestes mateixes grans fortunes són les que han anat campant al llarg de la transició democràtica al nostre país, sense que cap govern ni del Partit Socialista ni del Partit Popular els hagin gosat tocar, amb tota certesa a causa de la necessitat de finançament dels propis partits polítics. Fins als propis tècnics tributaris catalans, advoquen per un impost de grans fortunes en comptes del "obsolet" de Patrimoni, sobre el qual consideren que no s'ha recuperat de forma correcta. Només s'ha rentat la cara a una decisió presa en calent i que les evidències de l'economia mundial s'han encarregat de posar al seu lloc. En qualsevol cas, l'impost sobre les grans fortunes que prepara l'Executiu català no anul·laria el de patrimoni que ha d'aprovar al Congrés dels Diputats, de manera que el Govern mantindria la recaptació dels dos perquè l'estatal afecta tots els ciutadans i el de grans fortunes als que acumulen grans guanys i les mantenen passives.\nL'únic que és clar és que l'estratègia econòmica del Partit Popular va enfocada a infringir la màxima pressió fiscal a les classes mitjanes, a través de l'aplicació desmesurada de l'impost sobre el Rendiment de les Persones Físiques (IRPF), que s'establirà en el 52% en bona part d'Espanya. Gravamen màxim del 56% a Catalunya (si tenim en compte el plus autonòmic). L'Espanya de Mariano Rajoy paga com Holanda, la Catalunya d'Artur Mas, com Suècia. Només ens supera Dinamarca amb el 59% segons les dades publicades per l'oficina europea d'estadística (Eurostat).\nHaurem de veure si el Rajoy és capaç de treure l'economia espanyola del pou en què està ficada. En principi les eines les té, doncs amb la folgada majoria absoluta que disposa, pot dirigir les estratègies econòmiques que li vingui de gust per acontentar les institucions europees i a aquests ens abstractes anomenats "mercats".\nL'únic dubte que em planteja és si podrà tirar endavant tot aquest pastura sense comptar amb Catalunya, que és la principal generadora del PIB espanyol (18,47%, segons dades de l'INE), i duríssim banc de proves del "inici de l'inici" al què es referia la jove vicepresidenta Soraya Sáez de Santamaría.\nPublicat per Bep a dissabte, de desembre 31, 2011 Cap comentari:\nSi un dia ens agafa un rampell i sortim al carrer per preguntar a la ciutadania una cosa tan simple com: per què serveix el Senat? Probablement ens adonarem de seguida, que la majoria dels interrogats no sabrà definir quina és la funció del Senat i molt menys quina és la seva utilitat.\nSense ànim de donar lliçons a ningú, vull exposar que el Senat sorgeix al segle XIX com a contrapès conservador a la cambra baixa o Assemblea. A les assemblees els diputats eren considerats els representants del poble encara que, en realitat, només eren triats pels que tenien dret de sufragi, és a dir, un reduït sector que, en gaudir d'un determinat grau de riquesa (propietaris agrícoles, empresaris, professionals liberals i funcionaris), pagava impostos. Els senadors, per contra, eren designats pel rei entre una selecta minoria d'aristòcrates, alt clergat, gran burgesia i elits polítiques i funcionarials. L'Assemblea representava a les classes mitjanes, el Senat a les classes altes. Evidentment amb l'aparició del sufragi universal en ple segle XX, comencem a qüestionar-nos quina és la utilitat del Senat en un sistema com l'actual.\nFins i tot el sistema d'elecció per al Senat a Espanya, està fora de l'qualsevol lògica democràtica. En contra del que podria semblar, en fer-se a través de llistes obertes, ens portaria a suposar que estem davant del més democràtic del sistema d'elecció de candidats. Però això no és així, ja que els electors només triem directament mitjançant el nostre vot a quatre cinquenes parts de l'hemicicle i l'altra cinquena part restant la trien directament els parlaments autonòmics, segons els seus interessos partidistes per col·locar a persones del seu interès.\nPel que fa a funcions de la Cambra, aquestes amb prou feines n’hi ha, ja que les funcions del Senat estan subordinades totalment al protagonisme del Congrés. Prova d'això és que el Senat pot esmenar lleis que aprova el Congrés, però un cop esmenada la llei està torna a la Cambra baixa on podrà reformar-se un altre cop i aprovar-la definitivament. Amb la qual cosa la funció del Senat queda totalment diluïda.\nLa possibilitat de prescindir d’una càmera com el Senat està totalment oberta. De fet països com Noruega, Suècia o Dinamarca no tenen Senat. Altres països com Alemanya té una càmera amb 100 senadors i una potència mundial com els Estats Units tenen un senador per cada estat. A Espanya tenim un Senat amb 260 afortunats i afortunades que viuen del Xollo i que ens costen 350 milions d'euros cada any.\nAquest malbaratament econòmic va tenir el seu colofó ??fa escassament uns dies quan el president sortint del Senat (Javier Rojo) va presentar una col · lecció de 34 quadres de presidents i expresidents de l'estat i les càmeres, que van costar la insignificança de 417.000 € (gairebé 70 milions de les antigues pessetes).\nAmb la qual cosa estem davant d'una càmera que només serveix per col·locar a polítics descatalogats. Es tracta de donar una poltrona a polítics que han servit al seu partit i que, o bé han perdut unes eleccions i estan en retirada o han perdut la confiança del seu partit i els retiren a aquest gran cementiri d'elefants. La prova més evident la tenim en que en el pròxim mandat, figuraran com a senadors cinc ex presidents autonòmics com: Joan Lerma, Marcelino Iglesias, Francesc Antich, Vicente Álvarez Areces i el nostre Molt Honorable José Montilla. El qual a més de percebre el sou de senador tindrà els beneficis de ser expresident de la Generalitat amb despatx, guardaespatlles i cotxe oficial.\nUn altre dels insignes polítics catalans que gaudirà d'un retir daurat és l’eco socialista Joan Saura, que després de figurar durant quatre anys com a Conseller d'Interior de la Generalitat, va sortir de la conselleria amb la motxilla de cinc bombers morts a l'incendi d'Horta de Sant Joan i múltiples ficades de pota amb els Mossos d'Esquadra.\nÉs per això que m'identifico amb la descripció que va fer Quim Monzó del Senat, en la què afirma "El Senat no serveixen més que per exercir de centre de dia de polítics caducats" i igual que ell penso que és una indecència que amb la que està caient es mantingui un organisme com aquest.\nPublicat per Bep a dissabte, de desembre 17, 2011 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: política, Senat\nPublicat per Bep a dijous, de desembre 15, 2011 1 comentari:\nNecessitats socials i polítiques d’aparador.\nLa lluita diària per a aconseguir l'equiparació en la igualtat d'oportunitats de les persones amb discapacitat, no sempre aconsegueix els seus objectius. El nostre col•lectiu ja està avesat a que se'ns reconeguin grans drets, en lleis que haurien de ser exemplars, però no es posa el mateix esforç a materialitzar els drets legalment reconeguts.\nPodem entendre que les pujades d'adrenalina dels processos electorals, moltes vegades fa que ens precipitem en la generació d'expectatives. Això no seria tan dolent si no afectés als col•lectius més vulnerables del nostre teixit social.\nSembla ser que l'actual panorama econòmic mundial, pot posar en qüestió les polítiques d'intervenció social dels diferents governs. Davant aquesta situació estic convençut que una de les claus per a la recuperació, passa per incorporar els valors ètics a les activitats econòmiques i justament això inclou la potenciació de l'economia social per a reduir una possible fractura social. Sobretot tenint en compte que les polítiques socials i les polítiques econòmiques es retroalimenten les unes a les altres. Amb la qual cosa hem de prestar especial interès al potenciar el màxim suport a les persones i a les organitzacions que treballen amb els col•lectius més desfavorits, precisament en temps de crisis, és quan és més necessària que mai.\nNo hem d’oblidar que Catalunya ha estat un país molt ric en iniciatives socials i amb una història plena d'experiències innovadores. Ja des dels anys 60 hi ha hagut un ressorgiment de noves formes associatives que han fet incrementar el pes de les organitzacions en l'atenció a les noves necessitats de la nostra societat.\nUna societat que s'està acostumant amb massa facilitat a insensibilitzar-se amb l'incompliment de les lleis. I aquests incompliments són, si cal, més durs i dolorosos quan es tracta de normatives que han de desenvolupar deures i drets socials. El que ens fa pensar sovint si aquestes lleis només han estat lleis d'aparador.\nLes persones amb discapacitat volem entendre la política com l'acció de les persones orientada a dirigir la feina de l'Estat en benefici de tota la societat. I és justament en aquest punt, on vull demanar a tots els representants de les institucions públiques, que posin tot el seu esforç a escoltar les autèntiques necessitats dels ciutadans.\nPublicat per Bep a dimarts, de novembre 01, 2011 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: equitat social, polítiques socials\nPublicat per Bep a dissabte, de setembre 10, 2011 Cap comentari:\nTenim una Constitució de ferro colat o de mantega?\nOficialment a la Unió Europea hi ha només tres estats que han estat intervinguts econòmicament, per sufragar el deute públic que tenien acumulat. Estem parlant de Grècia, Irlanda i Portugal. Això només és l'aparador públic, ja les economies que dicten les normes a la Unió Europea no han tingut altre remei que admetre, en canvi hi ha altres economies com la italiana o, més concretament, l'espanyola, que oficialment són economies lliures, però que de facto es mouen al so de la música que dicten Alemanya i França.\nD'una banda, Alemanya ha actuat durant tota la crisi assumint que la fi de l'euro ho empitjoraria tot encara més, per això aquest estiu ha posat en marxa mesures per a transmetre confiança en la moneda comuna europea, amb la compra de deute públic italià i espanyol per part del Banc Central Europeu i la creació del fons de rescat comú.\nPerò això només són mesures de maquillatge estètic i el que és realment decisiu és la contenció del dèficit públic dels països malgastadors, al capdavant dels quals hi ha el "Regne d'Espanya".\nPer tant no és d'estranyar que la senyora Merkel aixequés el telèfon i just després de llegit la cartilla al Zapatero, es posés en contacte amb el Rajoy per donar-los-hi les ordres del que havien de fer immediatament abans de finalitzar aquesta legislatura. Així doncs, la reforma constitucional pactada a corre-cuita per Rajoy i Zapatero aquests dies busca donar a Alemanya i als mercats la garantia que l'aval no serà utilitzat per endeutar més. La credibilitat dels polítics espanyols, a tres mesos de les eleccions, és tan miserable que no n'hi ha prou amb una llei. El cost del desprestigi espanyol és reformar la Constitució, i sense perdre ni un sol minut.\nUn cop pactat l'acord entre els dos grans partits majoritaris a Espanya (PP i PSOE), de modificar la constitució i establir un límit d'endeutament per llei sense sotmetre a consideració de la ciutadania amb un referèndum, podem veure com la pinça espanyolista del Partit Popular i del PSOE funciona i ens trobarem amb que el programa econòmic d'Izquierda Unida i de bona part del PSOE, passarà a ser inconstitucional. I la prova més fefaent la tenim amb que el candidat socialista Rubalcaba, està intentant diluir aquesta decisió per tal de no quedar-se en pilota picada davant els electors d'esquerres en les pròximes eleccions generals.\nÉs en aquest punt on trobo vergonyosa l'actitud d'aquesta Espanya de pandereta, que utilitza la Constitució espanyola segons els interessos que tingui. Sempre s'han aferrat al text constitucional per defensar el concepte de "nació", tan marejat durant la gestació de l'Estatut de Catalunya i en la sentència posterior dels pallassos del Tribunal Constitucional.\nLa Constitució, segons ells, era totalment intocable fins al punt que assumien que la successió monàrquica estigués condicionada per una flagrant marginació en qüestió de gènere en ple segle XXI. Sempre s'ha esgrimit l'argument de la perillositat de moure un sol article de la Constitucional, perquè això seria la porta d'entrada de la realitat negada del nostre país. Doncs bé, està Constitució tan fèrria resulta que es transforma en un text de mantega a l'hora de garantir els interessos de l'Espanya profunda. Una Espanya que no genera confiança ni a Europa, ni a la resta del món, i que es veu obligada a deixar-se intervenir pels països que porten les regnes de l'economia i la política europea.\nDefinitivament, si es modifica la Constitució per establir el límit d'endeutament, s'haurà obert la veda a la qual el text constitucional s'hagi d'adaptar a la nova realitat de la societat espanyola i no valdran cap de les excuses que fins ara s'han utilitzat.\nPublicat per Bep a dissabte, d’agost 27, 2011 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Constitució, economia, política\nPublicat per Bep a dissabte, de juliol 02, 2011 Cap comentari:\nPublicat per Bep a divendres, de juny 24, 2011 Cap comentari:\nPublicat per Bep a diumenge, de maig 15, 2011 Cap comentari:


Assessorament de recuperació - Vitam pleni\nAssessorament de recuperació\nEl cos por patir accidents, malalties o altres períodes que el desgasten o en dificulten l’activitat física o, a vegades, fins i tot la vida quotidiana. A Vitam Pleni tenim els professionals que et poden ajudar a recuperar-te i a veure’t i sentir-te millor amb el teu cos.\nOsteòpates, posturòlegs, tècnics en Pilates, entrenadors personals, assessors alimentaris, especialistes en cuina natural, coaching emocional… tots formem un equip ben comunicat, on cada especialista treballa el seu àmbit de la persona però sense oblidar que el cos és un tot que està connectat en tots els seus àmbits.\nSi has patit una lesió, tens mals d’esquena o has estat mare fa poc i vols tornar a activar-te, a Vitam Pleni t’ajudem a fer-ho progressivament i sempre cuidant de la teva salut.\nConeix al nostre osteòpata: Efraín D’Jesús\nConeix a la nostra terapeuta: Mª Mercè Domènech


La campanya de xecs conclou esta setmana després d’injectar 1’2 milions d’euros | TV Digital Ontinyent\n26 gener 2021 - 19:32 h\nInici Economia La campanya de xecs conclou esta setmana després d’injectar 1’2 milions d’euros\nLa campanya de xecs conclou esta setmana després d’injectar 1’2 milions d’euros\nLa campanya de xecs consum “Tornem Junts” d’Ontinyent 2020 conclourà esta setmana, després d’haver injectat 1’2 milions d’euros de manera directa al comerç local en les 3 convocatòries posades en marxa des del final del confinament. El regidor de Promoció Econòmica, Pablo Úbeda, recordava que hi ha fins aquest dijous 31 de desembre per fer compres amb els xecs de la tercera tanda de la iniciativa, que es reprendrà en 2021 amb una nova convocatòria per seguir donant suport als establiments front als efectes de la pandèmia en l’economia local.\nÚbeda posava de relleu la gran acollida a esta iniciativa inclosa a la campanya “Queda’t a Ontinyent, compra a casa, una de les iniciatives incloses al seu torn al pla municipal de reactivació de l’economia davant la crisi del Covid-19: “la dels xecs, com moltes altres, ha estat una idea que vam posar en marxa en un temps rècord, i comptant amb el recolzament d’associacions de comerciants, hosteleria i grups polítics municipals. Una iniciativa que altres ciutats han emulat, i que la propia Generalitat ha reconegut amb una ajuda de 300.000 euros, sent la nostra una de les tres úniques ciutats de tota la Comunitat Valenciana en arribar a aquest import d’entre les atorgades”.\nPablo Úbeda també posava de relleu la bona valoració que han fet totes les associacions participants (Comerç IN, SOC, Associació de Comerciants de Sant Rafel i AHVAL), sobre l’impacte de la campanya en les vendes; destacava el bon funcionament que ha tingut la plataforma TPV de venda de xecs posada en marxa per Caixa Ontinyent; i recordava que els pressupostos municipals per a 2021 contemplen prop de 900.000 euros en accions de promoció de l’economia local per fer front als efectes de la Covid-19, incloent una nova tanda de xecs consum per valor de 600.000 euros als establiments. El regidor incidia en què “el del comerç, hostaleria i serveis, és probablement el sector més ha patit l’aturada d’activitat que ha suposat la pandèmia, i per això hem de seguir apostat totes i tots per consumir a Ontinyent”, remarcava.\nCal recordar que junt a “Queda’t a Ontinyent, compra a casa”, el pla “Tornem Junts” del Govern d’Ontinyent també ha venint impulsant accions de reactivació econòmica per donar suport a altres sectors, com ara la indústria amb el conveni de suport al Clúster Sanitari; les ajudes directes de fins a 1000 euros per als autònoms, pimes i micropimes; o el Pla d’Obres i Serveis posat en marxa per recolzar al sector de la construcció i afins, entre altres.\nArticle anteriorAgullent ret homenatge a Enric Valor\nArticle següentEl circ i teatre arriba als barris amb espectacles simultanis\nLa XIX Fira Gastronòmica de la Vall d’Albaida viatja fins a...\nEl municipi serà l’encarregat d’acollir aquesta nova edició de la fira els pròxims 27 i 28 d’octubre


Cinc finals decisives: el Cadet depèn d’ell per ser campió | CF Alella\nCinc finals decisives: el Cadet depèn d’ell per ser campió\nL’empat sumat al camp del Cirera ‘B’ (3-3) i la derrota del líder han tornat a obrir l’esperança de l’ascens pel Cadet. Cal guanyar les últimes cinc finals\nCinc partits, cinc finals… Amb un sol destí: proclamar-se campions de lliga. Els resultats de l’últim cap de setmana de competició han tornat a reobrir les opcions del Cadet per guanyar el títol. El CF Alella torna a dependre d’ell mateix, però no té cap marge d’error.\nL’empat sumat al camp de tercer, el Cirera ‘B’ (3-3), i la derrota soferta pel Vilassar de Dalt ‘C’ contra el Masnou ‘B’ (0-3) han situat la plantilla d’Ángel Bonilla amb una nova oportunitat de fer història.\nContra el Cirera, l’Alella va reaccionar a tres marcadors adversos (1-0, 2-1, 3-2) gràcies a les dianes d’Eneko Rodríguez i Pol Gómez (2). El caràcter demostrat ha deixat l’equip segon amb 61 punts, a tres d’un Vilassar de Dalt (64) que compta amb un partit més que nosaltres.\nAl Cadet li resten cinc partits i els ha de guanyar tots.\nLa clau és que el gol average particular el tenim guanyat, gràcies al 7 a 1 aconseguit a casa, resultat que compensa el 2-0 sofert en la segona volta.\nEl camí que ens espera\nSi algú pensa que guanyar el títol serà fàcil, s’equivoca. Al Cadet li resten cinc partits i els ha de guanyar tots. A casa tocarà jugar contra el Molinos (cinquè), el Cabrils (desè) i el Masnou (quart) en l’última jornada. Aquest partit pot ser a vida o mort. A fora, ens esperen la Juventus (onzè) i el Vilassar de Mar (sisè).


Original promoció d'una marxa feminista al Maresme | Canal Digital\nJordi Masachs | 27/03/2014 a les 14:50h\nArxivat a: Comunitats, feminisme, avortament, Maresme\nAquesta notícia es va publicar originalment el 27/03/2014 i, per tant, la informació que hi apareix fa referència a la data especificada.\nA la polèmica reforma de la llei de l'avortament del govern espanyol li estan sortint moltes crítiques, algunes més encertades que d'altres. Avui us en volem mostrar una de les més originals que hem vist. La impulsa la plataforma Maresme Feminista en forma de vídeo a la xarxa. El material va ser enregistrat dalt d'un tren de Rodalies.\nEl vídeo forma part de la promoció d'una marxa feminista programada aquest 28 de març davant l'estació de la Renfe de Mataró.\nCiutadans intenta treure profit de les declaracions de Cifuentes sobre «fer-se la rossa» i en surt escaldat\nAnònim, 27/03/2014 a les 16:37\nD'acord amb moltes coses que diuen aquestes noies, menys en el tema del avortament, ja que no és una cosa tan fàcil de solucionar...\nEl dret de la Dona acaba i xoca a on comencen els drets del "nadó", diguem-ne aixi, ja que hi és dins de la panxa, dic nadó perquè el significat de la paraula "persona" va més definit com a terme legal per anomenar-nos entre nosaltres. Els casos extrems s'han de valorar i prendre grans i difícils decisions, ja que estan en joc dues vides, la de la dóna i la del nadó, però totalment en desacord en voler avortar perquè ha sigut no desitjat, s'ha de tenir responsabilitat i acceptar les conseqüències. Que em destrossa la vida?: tu no li dónes ni oportunitat al teu fill de tenir-la, a més a més que el mates. Que no podrà ser feliç perquè no tinc prou per educar-lo?: Hi ha l'adopció, els orfenats, parelles que no aconsegueixen tenir fills... Encara que no hagi pogut tenir el mateix que podria haver tingut un nen en una situació més normal de família establerta, perquè no li preguntes quan tingui us de raó si preferiria no haver nascut(per no dir que el matessin abans de néixer)? Si aquesta llei d'avortament que voleu hagués estat en el moment que vas néixer... potser tu no haguessis nascut.. que en penses? Es molt difícil ordenar les idees així d'aquesta manera... El gran problema resideix en la falta de responsabilitats que ningú vol acceptar (mala educació general) i en la confusió també de mala educació general del que és realment el que hi ha en el moment que l'embrió queda fecundat, no és només un grapat de cèl·lules... Perquè clar, jo tinc clar en el punt en què hi ha vida, però vosaltres que voleu dir-li persona, quan es converteix en persona l'embrió fecundat dins de la panxa??, a partir de quan li diríeu fill? Perquè les dones que volen tenir fills, a la mínima que saben que es queden embarassades, ja saben que el seu fill és allà dins de la panxa, i procuren cuidar-lo i estimar-lo tot i ser "només" un embrió fecundat o grapat de cèl·lules?! A veure quanta gent arriba a llegir fins aquí al final sense encara no haver posat un "DISLIKE", a veure quanta gent se'm tira a sobre... aneu de literalistes i en realitat sou els d'idees més tancades... Fa pena que es promocioni tan lliurement i fàcilment l'avortament en un divertit vídeo quan en realitat només feu que tancar vosaltres els ulls per no saber realment el que feu avortant, només us quedeu en el vostre egoisme.oportunitat al teu fill de tenir-la, a més a més que el mates. Que no podrà ser feliç perquè no tinc prou per educar-lo?: Hi ha l'adopció, els orfenats, parelles que no aconsegueixen tenir fills... Encara que no hagi pogut tenir el mateix que podria haver tingut un nen en una situació més normal de família establerta, perquè no li preguntes quan tingui us de raó si preferiria no haver nascut(per no dir que el matessin abans de néixer)? Si aquesta llei d'avortament que voleu hagués estat en el moment que vas néixer... potser tu no haguessis nascut.. que en penses? Es molt difícil ordenar les idees així d'aquesta manera... El gran problema resideix en la falta de responsabilitats que ningú vol acceptar (mala educació general) i en la confusió també de mala educació general del que és realment el que hi ha en el moment que l'embrió queda fecundat, no és només un grapat de cèl·lules... Perquè clar, jo tinc clar en el punt en què hi ha vida, però vosaltres que voleu dir-li persona, quan es converteix en persona l'embrió fecundat dins de la panxa??, a partir de quan li diríeu fill? Perquè les dones que volen tenir fills, a la mínima que saben que es queden embarassades, ja saben que el seu fill és allà dins de la panxa, i procuren cuidar-lo i estimar-lo tot i ser "només" un embrió fecundat o grapat de cèl·lules?! A veure quanta gent arriba a llegir fins aquí al final sense encara no haver posat un "DISLIKE", a veure quanta gent se'm tira a sobre... aneu de literalistes i en realitat sou els d'idees més tancades... Fa pena que es promocioni tan lliurement i fàcilment l'avortament en un divertit vídeo quan en realitat només feu que tancar vosaltres els ulls per no saber realment el que feu avortant, només us quedeu en el vostre egoisme.\nDavid, 27/03/2014 a les 17:15\nM'ha encantat aquesta manera de promocionar aquesta marxa feminista.\nRespecte el senyor anònim antiavortista, orfenats? en serio?\nAdopció? tu saps totes les traves legals que hi ha en aquest país per adoptar un nen d'aquí? I parlo d'un nen d'orfenat, ja ni parlar del nadó d'una noia que no el volia. Per no parlar de tots els problemes psicològics que pot causar portar un embaràs no desitjat fins al final.\nI si, jo t'he posat un bon "DISLIKE" com dius tu. Crec que només les dones que queden embarassades tenen dret a decidir el que volen fer, seran elles qui experimentaran tots els canvis hormonals i físics. I per a mi un ovul fecundat, en una dona que no vol tenir cap embaras en aquesta etapa de la seva vida, no té més drets que qualsevol altre cel·lula i encara més, més drets del conjunt de cel·lules del que forma part.\nAnònim, 27/03/2014 a les 18:32\na favor de l'avortament però segur que a aquestes feministes no els hi agradaria que les haguesin avortat.\nfeministes i masclistes\nAnònim, 27/03/2014 a les 19:19\nl'equivalen de :feministe,es mascliste si no quin es:\nFeminisme no és masclisme a la inversa\nComunista independentista, 27/03/2014 a les 19:56\nL'equivalent a feminisme a la inversa no és masclisme. Per què? Senzill. El masclisme proposa i exerceix la creença que l'home és superior a la dona i, per tant, ha d'erigir-se com a dominador de la vida pública i privada enfront de les dones tot sotmetent-les a la seva voluntat. A la societat que està regida pel principi del masclisme l'anomenem societat patriarcal, que és el tipus de societat que impera als Països Catalans, per exemple.\nEl feminisme però, no defensa la superioritat de les dones, ni que les dones hagin de dominar la vida pública i privada, ni que hagin de sotmetre els homes. El feminisme prové de la idea radical que dones i homes hem de ser iguals quant a drets independentment del nostre sexe biològic. Les primeres feministes van aparèixer per reclamar el dret a vot per a les dones, fixa't que no volien que votessin només les dones, sinó que volien que TAMBÉ votessin les dones.\nPer tant, equiparar feminisme amb masclisme és un error greu.\nBravo A Cavall de Forques, sou un exemple de lluita! Visca la lluita feminista!\nNo és un nadó\nAnònima, 27/03/2014 a les 20:36\nDius nadó quan hauries de dir una altra cosa, resulta que un nadó és un bebè que ja ha nascut, i ha nascut perquè la seva mare així ho ha volgut. És precisament en aquests petits detalls, que molta gent barreja per crear confusió, on es troben les grans diferències. I és que nosaltres parim, nosaltres decidim!!\nAnònima, 27/03/2014 a les 20:39\nAnònim, 27/03/2014 a les 20:41\nEm sembla una campanya molt original.\nMolts ànims i tot el meu recolzament en aquesta lluita per que com a dones i com a persones teniu dret a decidir.\ni els drets dels no-nascuts?\nAnònim, 27/03/2014 a les 21:36\nInfleu-me a negatius però...\nNingú no pensa en els no-nascuts? Tot això està molt bé, que la dona decideixi sobre el seu cos, i m'alegro dels avenços que estem fent però... realment ningú pensa en aquells que encara no han nascut, els més dèbils, aquells que no poden defensar la seva vida (o per alguns futura-vida). Què ens haguès passat a tots nosaltres si la nostra mare haguès avortat? És molt fàcil passar de puntetes sobre aquest tema, és clar, ells no es queixen... pero hi són. De debò ningú no hi pensa, ni que sigui una mica?\nEls que sigueu pares ho entendreu... mireu els vostres fills... mireu-los a la cara, ells que són la vostra vida, i pregunteu-vos: i si haguès decidit no tenir-lo¿?\nAixò no treu que no pensem en la dona, hi és clar. Però no només en ella!\nper a en i els drets dels no-nascuts\nAnònim, 27/03/2014 a les 21:58\nDoncs que no haguéssim nascut, tranquil no ho estaries lamentant.\nEntenc la reflexió, però un fetus no està dotat de consciència ni res per l'estil. Què et fa pensar que el fetus sentirà llàstima?. Si jo hagués estat avortat perquè la meva mare no estava preparada per criar-me de forma digna, no hagués tingut problema.\nSi mires la definició d'ésser viu, veuràs que un fetus no hi encaixa.\nVull Buta, 27/03/2014 a les 22:07\nBrutal! Chapeau! Pots estar a favor o en contra de l'abortament, però la protesta, la queixa, la discordància és per treure's el barret. Contra les imposicions de lleis rèpliques astutes. Quant de talent! Enhorabona noies!\nAnònim, 27/03/2014 a les 22:16\nsi una mare no vol continuar un embaras pel motiu que sigui, perque ha d'optar per la via clandestina per interrompre'l. Deixem de ser hipocrates! Com pots comparar un fetus no desitjat amb els teus fills?\nenhorabona per l'originalitat i tot el meu recolzament.\ndespertem les ments dormides!\nAnònim, 27/03/2014 a les 22:23\nPodrieu comprar-vos un dire de foto perquè el tema vídeo... bé, millor ho deixem. Està molt bé que la gent es queixi del què vol, per això estem aqui.. no...?\nanna maria, 28/03/2014 a les 00:44\nSi jo hagués de neixer amb alguna malformació, preferiría no neixer. Hem de ser lliures x fer el que ens doni la gana amb el nostre cos. Es com si ara hi hagués cura x el cáncer, i hagués algú que ens digués que no ens Podem medicar i que em de morir.\nanna maria, 28/03/2014 a les 00:48\nEnhorabona per el que heu fet noies!! Tandebò us trovi algún día amb algún dels trens que agafo jo.\nAnònim, 28/03/2014 a les 16:21\nHi estic totalment a favor. Alguns pro-abortistes, però, dieu cada bajanada que ens feu quedar malament als altres. "si tingues alguna malformacio preferiria no neixer". Déu me'n guard que tinguis algun problema de salut a la vida perquè vas de cap al suicidi.\nRespecte prioritzar nadó o dona\nAnònim, 28/03/2014 a les 17:18\nEns han educat per fer veure els drets del nadó (que anomenar-lo nadó és qüestionable si és un fetus de pocs mesos) prevalen sobre la dona. S'està superposant la vida d'un no nascut per sobre d'una persona que viu.\nA CAP dona li ve de gust avortar, està clar. Però qui ens ha de dir quan o fins quan ho volem fer?\nEl problema està en l'educació. Només ens veten pel que no podem fer, prohibicions i més prohibicions, però no ens eduquen per PREVENIR-HO. Si tothom tingués educació sexual segurament s'evitarien molts avortaments.\nPer exemple, el Canadà té l'índex més baix d'avortaments i és el país on esta menys vetat. Per algo serà no?\nSuperchula, 28/03/2014 a les 20:17\nEn serio, primer de tot dir-vos que sembla ser que us aborriu una miqueta no per fer això. Segon, la majoria de vosaltres no us fa falta que canviin la llei perquè veient-vos no crec que lligueu massa (GORDAS) i, per últim, perquè somriueu al vídeo? Fa gràcia o algo?\nResposta a la superchula\nAnònim, 28/03/2014 a les 22:57\nLa veritat és q encara em quedo sopresa de llegir coses com aquestes. Jo crec q s'hauria de fer una nova llei, però per estirpar el cervell de persones com tu i substituir-lo per un de nou. Hauries d'aprendre una miqueta de les persones q han fet aquest video. Potser aixi hauries captat el missatge i no t'hauries dedicat a observar a qui li sobren uns quilos o no. De totes maneres...a la q li sobrin ho podrà solucionar quan vulgui, en canvi tu...per solucionar lo teu hauràs d'esperar a q es faci la nova llei q abans t'he comentant.\nAnònim, 29/03/2014 a les 10:40\nUs heu parat a pensar q un fill es para la resta de la teva vida ? Una responsabilitat mol gran , si et quedas embarazada en circunstancias de la teva vida en la q no pots cuidar alimentar y donarli una educacio , quina vida tendría aquet fill. Duas vidas destruzadas , mare y fill , per no di la resta de familia invilucrada\nAnònim, 30/03/2014 a les 11:58\nNo estic d'acord en el que dius. A la majoria del homes agraden les dones ben formades, no aquelles tan seques que es poden amagar darrera un fanal i no se les veu. Si penses això dels teus semblants, és que tens un problema psicològic greu i per culà de gent amb el teu pensament hi ha tantes malalties de transtorns alimentaris, persones sense personalitat, que son el que la gent volen que sigui, gent superficial que només l'importa l'exterior.\nJa m'agradarà veure quan et quedis prenyada sense voler-ho y se't vagi espatllant la figura que per les teves paraules donde a entendre que tens, que, a més, no et durarà sempre. Gent com tu sou un càncer\nAnònim, 30/03/2014 a les 13:23\nTants adelantament i tot perquè?\nAnònim, 08/09/2014 a les 12:59\nTants adelantaments com hi ha abui en dia i tants avortaments! Com és possible que no és sigui prou responsable? Hi han molts métodos anticonceptius per evitar enbarasos. Informeus'en bé i sigueu responsables per evitar a ver de fer un abortu que és un ser viu que és va forman. A més i les malalties de transmisió sexual, que no si pensa amb això? És pot agafar una malaltia i no treuresela mai més de sobre, com el sida, etc.


Sarrià Petits | Sarrià Petits - Part 57\n[Tancat] Les fades de Cal Tonedor\ndesembre 10, 2011#petitsplansCap comentari\nAhir vam tornar de Les Fades de Cal Tonedor. I… no vull deixar passar un dia més sense recomanar-la i explicar-vos la bona experiència que vam tenir! Les Fades és una casa rural de qual vam sentir a parlar gràcies a les noies de Mammaproof. Està al parc natural del Montnegre i el Corredor, a la carretera que va a Vallgorguina. La primera sorpresa en arribar-hi va ser la sensació que tens d’estar al mig del bosc, aillat de tothom, tot i que en realitat la casa està ben aprop de l’AP7 i a escassos 45 minuts de Barcelona. Sola, però ben comunicada, ideal per a desplaçaments amb nens. Un cop vam sortir del cotxe ens va rebre l’Aída que ens va ensenyar la casa […]\nEl parc de Santa Amèlia\ndesembre 5, 2011#petitsplansCap comentari\nEl parc de Santa Amèlia és el nostre parc de capçalera. És un luxe tenir-lo tan aprop de casa!\nUn parc tranquil, amb bar i terrasseta per fer aperitius o llegir el diari, gespa, un romàntic llac rodó i una zona de jocs gran per a nens de totes les edats amb sorral, casetes, tobogans, gronxadors i el més important… espai per córrer!\nEscoles bressol municipals (EBM) del districte\ndesembre 3, 2011Escoles5 Comentaris\nDes del punt de vista de mare que hi porta la seva filla, us faig cinc cèntims de la meva experiència sobre les escoles bressol municipals (públiques) que tenim al districte. No és massa, però espero ajudar a fer-vos una idea de com són.\nMúsica per a nadons i petits\ndesembre 1, 2011En familia a SarriàCap comentari\nAvui comença la pre-incripció per als cursos d’hivern de “música per a nadons i per als més petitons” a l’escola de música municipal Can Ponsic. Hi ha tres tallers diferents segons les edats: – Taller “Ballmanetes” per infants de 2 a 11 mesos. – Taller “Arri, arri, tatanet” per infants de 12 a 23 mesos. – Taller “Salta miralta” per infants de 2 a 3 anys. Jo és la primera vegada que m’hi apunto, així que no puc aportar informació de primera mà. Dues mares m’he n’han parlat molt bé i per això he decidit anar-hi amb l’Emma. Perquè, això sí, és una activitat per a pares i fills, per anar-hi amb el teu petit i disfrutar del taller i de la música els dos […]\nLa ludoteca de Sarrià\nnovembre 30, 2011#petitsplans En familia a SarriàCap comentari\nL’entrada d’avui és sobre un dels espais familiars de Sarrià que més hem utilitzat amb la nostra filla. Per proximitat a casa i perquè a ella li encanta! L’espai infantil “el parc”, més conegut com la ludoteca, o la ludo, es troba als jardins de la Vil·la Cecília, entre el carrers de Santa Amelia i Cardenal Vives i Tutó. És un espai municipal, gratuït, destinat a nens de 0 a 6 anys. Tenen tot tipus de joguines per jugar dins del recinte i també un parc tancat amb sorra i sorral. Hi ha un racó de joc simbòlic amb cuineta, planxa, ninos, trones i cotxets. També un racó de llibres, una taula per pintar o fer trencaclosques,… A l’exterior els nens poden jugar amb cotxes, […]\nnovembre 27, 2011#petitsplansCap comentari\nAhir va començar la fira de Santa Llúcia d’aquest any. I avui hi hem anat nosaltres amb l’Emma. Li ha agradat molt el Tió i, encara que em costi dir-ho, els pare noel que ballen música disco i fan llumetes. En quant a les parades, tenen el tradicional de cada any: tió, arbres de Nadal, plantes de Nadal, molses, suros, figuretes de pessebre, caganers,… i els caganers dels famosos! Els podeu veure a www.caganer.com. Aquest any la fira celebra ni més ni menys que el seu 225è aniversari i per això han ampliat la seva durada i seran a la plaça de la Catedral fins al 22 de desembre. A la seva pàgina web www.firadesantallucia.cat, trobareu informació sobre la història de la fira, els artesans, […]\nBenvinguts a Sarrià Petits!\nnovembre 19, 2011Coses nostres3 Comentaris\nHola! Aquí comença aquest projecte que em fa molta il·lusió. Visc a Sarrià i fa un any i poc vaig ser mare per primera vegada. Durant aquest temps, ja sabeu com va, he estat ben distreta! :) i entre les meves distraccions estava (i encara està) trobar llocs interessants on la meva filla i jo ens ho poguem passar bé juntes. I així neix aquest projecte, amb la voluntat de compartir amb tots vosaltres les meves troballes i de posar en comú la informació que he anat recopilant de llocs, projectes, escoles, botigues,… dedicats als nens i les families de Sarrià. Espero que us resulti interessant i us serveixi d’inspiració!


Més de 50.000 persones es mobilitzen contra el ‘pensionazo’ al País Valencià – Ràdio Pego\nMés de 50.000 persones es mobilitzen contra el ‘pensionazo’ al País Valencià\nCCOO i UGT emplacen al Govern i als partits polítics “a posar-se d’acord per a traure’ns de la crisi”. A més, exigeixen a Camps “responsabilitat” davant el mig milió d’aturats valencians i “lleialtat” entre les administracions.\nMilers de valencians, més de 50.000 si es tenen en comptes les xifres de les organitzacions organitzadores de les marxes- convocats per les centrals sindicals majoritàries del País Valencià, UGT i CCOO, tot i que també es va afegir a la convocatòria La Unió de Llauradors i Ramaders, es van manifestar anit a les tres capitals de província per exigir a l’executiu de Zapatero que retire la seua proposta de reforma de les pensions i el retardat en l’edat de jubilació fins als 67 anys. Les multitudinàries i pacífiques marxes, més nombroses que les organitzades amb motiu del Primer de Maig, van congregar a unes 30.000 persones a València segons els organitzadors, xifra que la Policia Nacional va rebaixar a 12.000 i la Policia Local, a 10.000 ciutadans. A Alacant es concentraren unes 16.000 persones segons l’organització i unes 11.000 segons fonts policials. A Castelló es van congregar unes 7.000 persones.\nEsta massiva concentració contra el “pensionazo” es converteix així en la primera protesta d’envergadura celebrada en l’autonomia per UGT i CCOO després de dos anys de greu crisi econòmica. Enfront del que consideren una iniciativa “regressiva, insolidària, equivocada i imprudent”, els sindicats convocants reclamaven el “dret a viure la jubilació”, segons resaven les pancartes, i exigien al Govern i als partits “a posar-se d’acord per a traure’ns de la crisi”. Igualment, van emplaçar a l’Executiu, a la Generalitat i a les formacions polítiques a lluitar contra l’economia submergida, a fomentar l’ocupació i a “millorar el model productiu perquè el treball siga de qualitat i permeta assegurar més el nostre sistema de pensions”, segons el manifest conjunt dels sindicats UGT i CC OO que es va llegir al final de la manifestació.\nLa protesta contra el “pensionazo” va concentrar en la capital Alacantina a treballadors, jubilats, jóvens, representants de distintes associacions socials, de comunitats educatives, així com de distints partits polítics d’esquerra i dels sindicats de totes les comarques de la província en una de les mobilitzacions “més multitudinàries que es recorden a Alacant”, segons les organitzacions sindicals.\nDes de les set i mitja de la vesprada en què la protesta va partir des de les escalinates de l’institut Jorge Juan i al llarg del recorregut, els participants no van deixar de corejar consignes contra el retall de drets que suposaria retardar l’edat de jubilació, així com contra els mercats financers, als que culpabilitzaven de l’actual recessió. Una de les consignes més escoltades al•ludia a les elevades jubilacions que cobren executius de banca. “Les pensions del banquer, per al parat i l’obrer”, repetien.\nProp de les nou de la nit, la capçalera arribava a la plaça de la Muntanyeta, mentres gran part dels manifestants encara portaven les seues banderoles i cartells pel carrer Maissonnave.\nLa pancarta de la capçalera la portaven els dirigents sindicals de les distintes comarques de UGT i CC OO, així com representants de les executives de País Valencià. Més d’una vintena d’autobusos va traslladar a Alacant a treballadors, jubilats i sindicalistes d’altres ciutats de la província, des del Vinalopó a les Marines.\nEl secretari general de UGT en l´Alacantí, Óscar Llopis, va ser l’encarregat de llegir el manifest conjunt, on es rebutjava frontalment el “pensionazo” perquè significaria un “retall de l’Estat de benestar” i un “major empobriment en una situació que ja castiga a la classe treballadora, les pensions de la qual, en molts casos, no sobrepassen els 700 euros”. UGT i CC OO van acusar el Govern de “crear desconfiança, temor i angoixa” amb la seua iniciativa i van advertir que no es pot “abandonar el Pacte de Toledo”.\nEls sindicats van emplaçar a la Generalitat, a complir amb les seues “competències d’ocupació”, a “resoldre els problemes dels treballadors de la Comunitat” -al•ludint concretament a l’aplicació de la Llei de Dependència- i a “oblidar-se dels fastos i del màrqueting”. I als empresaris els van criticar que consideren l’economia submergida “com un mal menor”.\nPer la seua banda, la secretària general de CC OO en l´Alacantí-Les Marines, Consuelo Navarro, va instar el Govern i als partits a seguir l’exemple donat pels sindicats “que sí que sabem predicar amb discurs comú per a eixir de la crisi” i els va instar a “que es posen a treballar perquè pareix que els que estan de vaga són ells”. A més, Navarro va afirmar que “si el govern no vol escoltar el que la gent està dient i només perquè està defenent els drets que tants anys han costat d’aconseguir, hauran de plantejar-se molt bé com estan governant este país”.\nEls dirigents dels sindicats convocants van advertir que seguiran mobilitzant-se si no es retira el “pensionazo”, encara que no van amenaçar amb una vaga general.\nPer la seua part, el president del Govern, José Luis Rodríguez Zapatero, va assegurar ahir als sindicats abans que es manifestaren per a protestar contra la reforma del sistema de pensions, que l’Executiu socialista els escolta i que el seu Govern no és un Govern de “decretassos”, “i menys en l’àmbit de les relacions laborals i de la protecció social”. A més, va assegurar que treballaran “junts” en les reformes, tal com, segons la seua opinió, demostra l’assistència d’una diputada del PSOE a l’acte convocat pels sindicats.\nEls sindicats també van eixir ahir als carrers de Madrid i Barcelona, així com a les d’Oviedo, Girona, Lleida, Tarragona, Ceuta i Logronyo. Hui eixiran en diverses capitals de província d’Andalusia. Balears ho farà el dia 26 i Bilbao, el dia 27 d’este mes\n← Aquesta vesprada, aproximació a la història del Carnestoltes de Pego\nLa Xarxa d’Alcaldes entrega aquesta vesprada a Camps les signatures a favor del tren →


De l'hort a casa: "pick your own" - Masia Escrigas\n“T’obro les portes al meu hortet. Vull que coneguis la olor d’una tomaquera mentres culls tomàquets. Vull que descobreixis l’ecosistema que viu al nostre hort i fa possible que aquestes verdures que disfrutaràs a casa siguin tant especials; creixin lentament i sense químics”\nQUAN: 5 Juliol 2021 – 5 setembre 2021\nLLOC: Masia Escrigas,\nBenvinguts a l’agrobotiga experiencial de Masia Escrigas. Et donarem una caixa i les tisores de podar. Cull i omple amb les verdures que més t’agradin de l’hort. El preu de la caixa plena és d’aproximadament 25€ (varia segons el pes).\nComplementa la teva cistella “de l’hort a casa” amb ous de les nostres gallines felices i productes d’altres productors locals que trobaràs a la nostra agrobotiga. Mel, cervesa, formatge, conserves, fuet, llonganissa…\nREUTILITZA: Cada caixa te un cost de 5€ i es poden retornar. Si ets client habitual retorna amb les caixes "de l'hort a casa" i oueres per tornar-les a omplir.\nDe camí a la Cerdanya a només 10 minuts de la C-16 (sortida 90) abans d'arribar a Berga.\n5 juliol 2021 al 12 de setembre 2021.\n9:00h a 13h00\nMASCARETA: Fins nou avís cal venir amb mascarilla per respecte a tothom i a l'entorn.


Què desitgen els valencians per al 2017? | Valencia Extra\n02/01/2017 - Tania López Blesa -\n02/01/2017 - Tania López Blesa\nFa tan sols dies des que vam donar la benvinguda al nou any. I com és habitual, molts són els propòsits que ens plantegem complir durant aquest 2017, però també els desitjos que demanem per a poder gaudir plenament de l’any que acaba de començar.\nD’acord amb les dades del V Baròmetre Cofidis de la Il·lusió, trobar una ocupació, portar uns hàbits de vida saludables, conéixer gent nova o formar-se són alguns dels projectes que la majoria dels valencians volen engegar per al nou any.\nSi ho separem per categories, el rànquing es quedaria de la següent manera: En l’àrea Formativa-Laboral destacaria trobar una ocupació, seguit d’aprendre un idioma. En tercer lloc, trobem la il·lusió d’aconseguir una ocupació que ens agrade. I és que, igual que succeeix a escala nacional, la il·lusió pels projectes laborals han guanyat pes en 2017.\nEn l’àrea personal, s’observa un augment de la preocupació per portar una vida sana. Per açò, cuidar l’alimentació i realitzar esport constant són els principals desitjos dels valencians. Així mateix, en el sector material, realitzar un viatge s’alça amb la primera posició.\nFinalment, en l’apartat afectiu-familiar, es posiciona en primer lloc el propòsit de passar més temps amb la família i amics, seguit de conéixer gent nova. I és que les relacions socials són vitals per als ciutadans de la Comunitat Valenciana. En aquest sentit, un 10% dels enquestats, es planteja realitzar accions solidàries.\nD’altra banda, també hi ha projectes que, malgrat no ser els més desitjats globalment, sí que són molt il·lusionants per a diferents segments de la població. D’aquesta manera, comprar un cotxe és un altre propòsit que il·lusiona als valencians d’entre 35 i 54 anys.\nNo obstant això, els majors de 55 anys se centren més a millorar la salut i realitzar accions que ajuden als seus fills o néts. Per la seua banda, els joves d’entre 15 i 24 anys estan més centrats a aprendre o millorar un idioma.\nMolts propòsits per al 2017, que els valencians intentaran posar tot de la seua part per a poder complir els seus desitjos. I és que la Comunitat Valenciana ha augmentat un punt el seu índex d’il·lusió, superant la mitjana nacional, i situant a la nostra comunitat en la sisena posició del rànquing de comunitats autònomes més il·lusionades d’Espanya.


Casa / Vil·la de 689m² en venda a Sant Feliu, Costa Brava\nCasa / Vil·la de 5 dormitoris en venda a Sant Feliu, Costa Brava\nDimensions del terreny 1.711m²\nVilla Bellavista: Gran casa amb espectaculars vistes i piscina en venda en una zona tranquil·la de Sant Feliu de Guíxols.\nGran casa de tres plantes amb orientació sud i impressionants vistes a poble i a la mar, a tan sols 5 minuts caminant de centre de Sant Feliu de Guíxols ia 10 minuts de la platja.\nAmb una superfície construïda de 689 m², s'assenta sobre una parcel·la de 1.711 m² amb piscina d'aigua salada de 10 x 7 m².\nA el nivell del carrer, entrant al solar trobem una pista de pàdel / tennis, una zona d'aparcament exterior per quatre vehicles i un gran garatge amb capacitat per a quatre vehicles més. Una gran terrassa envolta tota aquesta planta.\nA l'interior de la casa hi ha un ampli rebedor, on s'ubiquen les escales que condueixen a la planta superior, un gran saló amb llar de foc i un menjador en dos nivells amb accés a la terrassa. En aquest espai destaquen el sostre i les bigues de fusta, així com el mobiliari d'alta qualitat fet a mida. Aquesta planta alberga també una cuina-office de grans dimensions amb un pràctic passaplats que comunica amb el menjador principal, rebost i safareig. Completen la distribució quatre dormitoris amb armaris encastats i tres banys.\nA la planta superior es troba el dormitori principal, que compta amb una cambra de bany complet, sala d'estar i terrassa.\nLa planta inferior ofereix un menjador-sala d'estar amb llar de foc, un traster, una cuina, un lavabo i una gran sala polivalent que comunica directament amb la piscina.\nAlgunes de les comoditats que ofereix aquest habitatge són: doble vidre, alarma, reg automàtic, tendal automàtic, barbacoa, possibilitat d'ampliar la casa, sostres alts, bigues de fusta.\nEl cobejat barri en el qual s'assenta aquest immoble es troba a aproximadament 1 km de centre i de la platja de Sant Feliu de Guíxols, les seves botigues, restaurants i altres serveis.\npista pàdel / tennis\nAquesta casa té un emplaçament excel·lent en l'autèntic poble de Sant Feliu de Guíxols, a la Costa Brava, a 5 minuts de la platja de Sant Feliu i el seu centre, amb un ampli ventall de restaurants i cafeteries.\nCasa / Vil·la de 300m² en venda a Sant Feliu, Costa Brava


maig de 2009 – Quasi un bloc\nHem passat de cap a una collita de… 4! Però fan molta patxoca, això si.\nPublicat el 22/05/2009 Categories Una mica de tot...Etiquetes cireres, collita2 comentaris a Collita de cireres\nEncertadíssim el canvi que proposa en David per saber qui som: no es tracta tant de saber qui ets (estudis, feines anteriors) sino què has fet: això em donarà una idea del que em pots aportar, de la teva vàlua, del que saps fer.\nQuantes vegades no ens trobem amb gent amb uns currículums impressionants, una formació que sembla fora de sèrie, i que en realitat no tenen la més mínima iniciativa o ganes de treballar?\nEls títols, les feines, poden donar una idea de per a què t’has preparat, però no de que realment sàpigues fer-ho. En canvi els teus fets si que parlen per tu.\nHo veurem aplicat als currículums, a la selecció de personal? Serà el món professional capaç de passar del rànking per punts de títols, feines i càrrecs a la avaluació d’algú per allò que ha fet, pels seus mèrits? És una meritocràcia desitjable com a escala de valors professionals?\nPublicat el 21/05/2009 21/05/2009 Categories SocietatEtiquetes Societat, treballDeixa un comentari a Diguem què has fet


200 de rodanxes de calamar\nsal y pimi pebre\n2 de fonoll fresc\n1 taronja (el suc i la ratlladura)\n2 brins de safrà\n350 de tomàquets\n150 de gambes\n100 de bacallà fresc\n100 de lluç\n200 de rap\n2 de Avecrem Caldo de Peix -30% de sal Avecrem 100% Natural Pescado y Marisco\nCom fer CALDERETA DE MARISC\nRentar els calamars i les gambes. Deixar les cloïsses en aigua salada durant dues hores. Rentar-les per a treure'n la sorra i reservar-les. Rentar i tallar a trossos el peix. Pelar i picar a daus els tomàquets. Pelar i picar en juliana la ceba i els porros. Pelar treure'n el cor i picar els alls.\nPosar a escalfar una cassoa amb dues cullerades d'oli a foc mig. Afegir-hi els porros i les cebes. Quan estiguin transparents, afegir-hi els tomàquets, l'all i el safrà. Remenar amb una cullera de fusta fins que els tomàquets estiguin tendres. Afegir-hi el suc i la ratlladura de taronja, el vi i el fonoll. Salpebrar, tapar i deixar que cogui durant 25 minuts. Triturar-lo, passar-lo pel colador xinès i abocar-ho a la cassola.\nPosar la cassola al foc amb els calamars i deixar que coguin durant 15 minuts. Afegir-hi el peix, les cloïsses i les gambes. Condimentar amb Avecrem Peix -30% de sal. Escampar-hi el fonoll per sobre i coure cinc minuts més.


Quatre candidatures concorreran a les eleccions municipals a Montblanc – Radio Montblanc\nQuatre candidatures concorreran a les eleccions municipals a Montblanc\nLa Junta Electoral ha fet públiques aquest dimecres les llistes pel 26 de maig\nLa Junta Electoral ha fet públiques de manera provisional aquest dimecres 24 d’abril les llistes electorals que concorreran a les eleccions municipals del proper 26 de maig. Com ja era d’esperar, a Montblanc es presenten quatre candidatures. La publicació de les llistes ha permès conèixer alguns dels noms de les llistes que encara no es coneixien. Les quatre candidatures que es presenten a Montblanc són Agrupament Catalanista de Montblanc, el PSC, Junts per Montblanc i la FIC.\nCap sorpresa a la llista de l’alcalde, Josep Andreu, que ja es va donar a conèixer fa uns dies en un acte a la plaça 1 d’octubre. Pel que fa a Junts per Montblanc, que les darreres setmanes ha anat donant a conèixer les noms de la llista, tampoc cap sorpresa. Els cinc primers noms de la candidatura són Marc Vinya, Raquel Huguet, Lluís Munné, Gerard Ferrer i Núria Besora. Destaca també Manel Requena la número 6, que torna a la llista del partit. La resta de noms, excepte alguns dels deu suplents de la llista, ja es coneixien.\nDel PSC es coneixia només el cap de llista, Juanma Cabello. El número 2 dels socialistes serà Juan Molina, i Francisca Sánchez serà la número 3. Adela Pardo ocupa el quart lloc, Francisco Lao el cinquè i Marius Niti el sisè.\nTampoc es coneixia cap nom de la llista de la FIC a Montblanc, excepte del cap de llista, que torna a ser Toni Gutiérrez. El número 2 de la candidatura serà Fran Saura i el tercer Pedro Navarro. Tessa Rodríguez ocuparà el número 4, Mireia Roset el 5 i Maria Isabel Sahuquillo el 6.


Books - Ara.cat\n1. Brueghel el Vell, de nou.\nPieter Brueghel el Vell, ca. 1558, Museum Mayer van den Bergh © Musea stad Antwerpen\nContinuen els descobriments de noves obres de dels grans mestres antics. Aquest mes, s’ha exposat per primer cop un nou dibuix de Pieter Brueghel el Vell (1525/30 – 1569). Tal i com s’explica en aquest article d’Artdaily, el novembre passat, Manfred Sellink, director dels Museus de Bruges i especialista en Brueghel, va rebre una fotografia de l’obra: immediatament la va enviar al seu col·lega Martin Royalton-Kisch (ex-conservador de dibuixos flamencs i holandesos al British Museum), i tots dos van confirmar-ne l’autenticitat. L’atribució es basava sobretot en aspectes estilístics, però si la frase en holandès “Onder het ultraviolet licht werden ook sporen van een signatuur in de linkeronderhoek leesbaar” vol dir el que hi interpretem, la nota de premsa oficial afirma que “sota llum ultraviolada, es poden apreciar les restes d’una signatura a l’extrem inferior esquerra”. També explica que, gràcies al paper italià usat, el dibuix es pot data entre 1552-54, durant els anys de Brueghel a la península. La majoria dels dibuixos de Brueghel, rars i escassos, es troben en col·leccions públiques (entre ells, 5 al Louvre, 2 a la NGA Washington, 4 al British Museum), però aquest serà dels pocs en mans privades. S’inclourà a l’exposició Pieter Brueghel inèdit! al Museum Mayer van den Bergh d’Anvers (Pieter Bruegel ongezien!, del 16 de juny al 14 d’octubre de 2012, entrades €8, no s’ha anunciat catàleg), comissariada per Sellink mateix. D’altra banda, no és el primer Brueghel el Vell de la temporada: el novembre passat, el Prado va presentar la seva darrera adquisició, el gran Festa del vi de Sant Martí (tremp sobre tela, 140 x 270, 5 cm, c. 1565-1568, signat), provinent d’una col·lecció privada (veugeu l’informe aquí).\n2. La nova erudició: sense costs i sense pols.\nGràcies al blog de B. Grosvenor’s Art History News, en assabentem que el proper 31 de maig, el Getty Research Institute llençarà el nou Getty Research Portal – i aquest link s’activarà. Es tracta d’un porta online que donarà accés, per començar, a 20.000 texts d’història de l’art publicats abans de 1923, oferts per un gurp d’institucions internacionals. Però el seu potencial és enorme, tal i com aquesta afirmació optimista de la nota de premsa del Getty explica: “Donat que el Getty Research Portal només agrega les metadades dels textos digitalitzats i estableix enllaços cap a ells, enlloc de guardar els textos mateixos en un servidor, no hi ha limitacions tècniques sobre la quantitat de material que es pot recollir”. Esperem que un dia incropori també l’enllaç a la Biblioteca Digital d’Història d’Art Hispànic, oberta i mantinguda perl Departament d’Art de la Universitat Autònoma de Barcelona, en col·laboració amb d’altres centres de recerca. Es tracta d’un dipòsit digital, centrat en l’art hispànic, amb 500 documents de 1633 a 1959.\n3. Recerca i publicació contracorrent.\nMemoria Artium, l’aliança editorial per a temes d’història de l’art que mantenen 6 universitats públiques catalanes (UB, UAB, UPC, URV, UdL i UdG), a més a més del MNAC (Museu Nacional d’Art de Catalunya), de mica en mica va acumulant un catàleg de temes poc coneguts, majoritàriament d’àmbit català. És el cas, per exemple, de la recent “Pintura Catalana del Barroc. L’auge del col·leccionista i l’ofici del pintor al segle XVII“, de Santi Torras (520 pàgs,; Barcelona, 2012, ISBN: 978-84-490-2681-2; 50 euros, de venda a les llibrerires), que tracta d’un aspecte de la nostra història de l’art normalment menystingut com a “provincià”. D’altres obres, en canvi, tenen una perspectiva més àmplia. El llibre de Cristina Fontcuberta Famades “Imatges d’Atac. Art i conflicte als segles XVI i XVII” (542 pàgs.; Barcelona, 2011, ISBN: 978-84-490-2671-3; 50 euros, també a les llibreries) es presenta com el primer estudi general sobre art combatiu i de crítica social a Europa abans de l’aparició de William Hogarth (1697-1764).\n4. Bob Haboldt.\nBob Haboldt, un dels marxants importants en mestres antics holandesos, celbra 30 anys d’ofici amb un llibre i una exposició conjunta a les seves galeries de París, Nova York i Amsterdam – com explica aquesta nota al blog Connaissance des Arts. El llibre, titular Singular Vision, presenta 500 de les nombroses obres d’art que han passat per les seves mans, amb assajos d’experts destacats (sembla que l’única manera d’aconseguir-lo és demanant-lo directament a oldmasters@haboldt.com). Per conèixer millor el personatge, hi ha una entrevista interessant, del passat mes de març, penjada a la web de la fira Paris Tableau.\n5. Màgia negra.\nAnunciació per El Greco.\nAquesta és una història llarga. El març passat, una sentència del Tribunal Suprem va reafirmar el dret de l’Ajuntament de Barcelona a rebre el llegat que Julio Muñoz Ramonet (1912-1991) havia disposat en el seu testment. Inclou aquesta Anunciació, vibrant, de Domenicos Theotocopoulos El Greco (1541-1614) així com la resta de la seva col·lecció d’art. Però no es tracta exactament d’un regal. Tal i com explica aquest article al El País (José Ángel Montañés, “Ingeniería Financiera en 1950”, El País, 14 maig 2012), la col·lecció, abans que l’adquirís Muñoz, comptava amb 80 obres. Estaven guardades en dipòsit al Museo de Arte de Barcelona (successor del Museu d’Art de Catalunya de la Mancominitat i predecessor de l’actual MNAC) des d’abans de la Guerra Civil, com a garantia d’un crèdit de la Generalitat a una companyia tèxtil en dificultats. Al 1944 Muñoz, uns del “nous personatges” del franquisme, va comprar la companyia. Immediatament va rebre un avís de deute de la Diputació (successora de la Generalitat), per un total de 6,3 milions de pessetes. Però gràcies a un cop d’efecte característic, va aconseguir reduir el deure en 3,2 milions, al·legant raons tan imaginatives com “ús indegut” de la col·lecció per part del Museu durant la guerra o la suposada desaparició d’obres. Quatre anys més tard, al 1950, Muñoz es va fer vendre per la companyia tota la col·lecció d’art, per un total de 4 milions (automàticament compensats amb l’assumpció del deute de 3,2 milions anys enrere). El primer que va fer aleshores és escriure al director del Museu, avisant-lo amablement que estava disposat a pagar el deute i per tant, retirar les 80 obres. De seguida van arribar a un acord: Muñoz va vendre per 4 milions no pas tota la col·lecció, sinó només 29 obres (a les quals va afegir dos més “de regal”) i se’n va endur les altres 50 cap a casa. De manera que va aconseguir aquesta col·lecció sense pagar res – mentre que l’Ajuntament, tal com explica el periodista, d’alguna manera ja ha pagat per les obres que finalment Muñoz li va llegar. Els hereus però han recorregut al Constitucional. Per tant, Tardarem uns quants anys a veure aquestes obres de nou al MNAC.\n6. Qui vigila el vigilant?\nLes notícies sobre robatoris d’art d’aquest mes començaven amb la història, mig còmica, del comte venecià Cristiano Barozzi i el seu sistema particular d’arrambar, consistent en substituir les obres de mestres menors de les cases dels seus amics amb reproduccions digitals d’alta qualitat (Sol. G. Moreno fa un resum del cas a Ars Magazine). Però les recents notícies sobre el robatoria a la Biblioteca dels Girolamini a Nàpols són més serioses. 240 llibres antics han estat recuperats a Verona, fent més evident el lligant entre el total de 1.500 llibres desapareguts i l’antic director de la biblioteca, Massimo de Caro. Ara sota arrest, abans d’ocupr aquest càrrec havia treballat (possiblement com a propietari) una llibreria d’antic a la ciutat vèneta (més detalla a Tina Lepri, “Biblioteca dei Girolamini: sequestrate a Verona 240 volumi sotratti a Napoli”, Il Giornale de l’Arte, 20 maig 2012, online). La Biblioteca, oficialment sota el grau màxim de protecció pública, es conserva dins del gran convent napolità dels oratonians, el qual també conté una magnífica col·lecció d’art.\n7. Què en penseu?\nEn el catàleg per a la propera subhasta a Bassenge Berlin, s’inclou aquesta taula. Admetem que el tema no és massa comercial i, també, que les seves mesures de 52 x 42 cm no poden amagar el fet que va ser tallada d’una peça més gran. Però les seves qulitats són prou atractives com perquè els especialistes en art valencià del XV i el XVI s’estiguin preguntat sobre l’atribució. Alguna suggerència?\nPublicat a Auctions, Books, Discoveries, Exhibitions, Museums, Research | Deixa-hi un comentari »\n1. Quin gran treball que han fet.\nEl revers del Tapís de la Creació, durant el procés de restauració\nFa alguns mesos, vam comentar l’inici de la restauració del Tapís de la Creació (teixit de llana, 358 x 450 cm, finals del s. XI – inicis del XII), així com la publicació de l’estudi del Dr. Manuel Castiñeiras sobre la peça (El Tapís de la Creació, Girona, 2011, 216 pp.; ISBN 978-84-930063-3-4; 20€ en aquesta web). Després d’una visita al Museu de la Catedral de Girona, a on el març passat va tornar aquesta meravella romànica, podem confirmar l’excel·lent treball dut a terme pel Centre de Restauració de Béns Mobles de Catalunya. L’han netejat amb cura, i l’han desprès de fins a 265 restauracions antigues. Però, tal i com l’informe oficial sobre el procés explica, el seu valor real estava amagat en el seu revers. Protegit durant segles per una arpillera, ha conservat els colors pràcticament intactes, així com fragments que l’anvers ja havia perdut. D’aquesta manera s’ha pogut descobrir, entre altres coses, que el color porpra era original de l’hymation (el mantell) de Crist, així com les restes d’un títol referit a Hèrcules associat a una figura de l’extrem superior dret. Totes dues descobertes apunten a les connexions reials i gregorianes que Castiñeiras avançava en el seu llibre. En aquest àlbum a flickr.com podeu accedir a una selecció de fotografies ampliables del Tapís abans de la restauració, després de la restauració, i al seu magnífic revers.\n2. Michigan Sud, territori medieval.\nEl Western Michigan University Medieval Institute ha celebrat el seu 50è International Congress on Medieval Studies. Obert del 10 al 13 de maig en el seu campus de Kalamazoo, ha consistit, com és habitual, en una reunió impressionant de més de 3.000 medievalistes d’arreu del món. S’han ofert fins a 574 sessions diferents, esponsoritzades per diferents institucions, cadascuna d’elles amb unes tres conferències, taules rodones o seminaris. També hi ha hagut presència catalana. La North American Catalan Society va ser l’espònsor de dues sessions (n. 39 Against the Grain: The Experience of Subject Religious Communities in the Medieval Iberian and Western Mediterranean World and n. 451, Exercise and Accommodation: Women and Power in the Medieval Iberian and Western Mediterranean World); el professor Manuel Castiñeiras va parlar sobre Paradise Lost: The Porta Francigena and the Beginning of the Great Portals in Romanesque Art (sessió n. 79), i aquí i allà es van presentar diferents estudis sobre temes catalans, com ara reis, croats, cròniques i un nombre sorprenent sobre menjar. La crida de col·laboracions per al congrés de 2013 ja està oberta.\n3.Una agenda per a historiadors de l’art.\nLa web ArtHist (www.arthist.net) sembla que s’està convertint en el punt de referència per tot aquell historiador de l’art que vulgui assabentar-se de quina serà la propera reunió acadèmica important (a més a més, ofereix excel·lents recessions sobre publicacions recents). De moment, tendeix a recollir els actes d’Alemanya, Estats Units i el Regne Unit, però cada cop és més activa pel que es refereix a França -una alternativa per a França és el blog de l’Apahau (Association des Professeurs d’Archéologie et d’Historie de l’Art des Universités) a http://blog.apahau.org/. Personalment, m’agradaria conèixer una iniciativa semblant en l’àmbit hispànic i català, o sigui que si en teniu alguna present, us agrairé que m’ho feu saber. I per aquells que pensin que les trobades dels historiadors de l’art han de ser necessàriament avorrides, assenyalem la crida de col·laboracions de The Renaissance Society of America per al seu 59th meeting. Tema: The Violent Lives of Artists in Early Modern Italy; lloc i data: abril de 2013 a San Diego, California.\n4. Copiar, aquesta vella costum.\nLaura Gilbert ha publicat un article interessant a The Arts Newspaper sobre les anomenades “pràctiques apropiatives” per part d’artistes contemporanis. Subratlla com les grans figures, com ara Andy Warhol, eren més aviat curosos a l’hora d’aconseguir els permisos dels titulars dels drets de propietat intel·lectual, en contra de la imatge general que se’n té (No longer appropriate? TAN, 9 maig 2012, online). Usar obres anteriors com a model és una pràctica antiga, algunes vegades fomentada pels creadors mateixos, tant com a eina didàctica com a via per vendre els propis gravats. D’entre els nombrosos estudis sobre aquest aspecte, en destaquem un de recent, dedicat a Rembrandt, per Fransiska Gottwald, deals with Rembrandt (Das Tronie. Muster-Studien-Masterwerk. Die Genese einer Gattung der Malerei vom 15. Jahrhundert bis zum Rembrandt, Berlin, 2011, 228 pages; ISBN: 978-3-422-06930-5, a partir de 39.90€ a la web de l’editorial; una recensió aquí). Potser la diferència és que el que ara es dóna és una pura, simple, directa còpia amb pretensions de crítica sofisticada? Gilbert té el seu propi blog a art-unwashed.\n5. Un cas de doble restitució?\nEl cas de restitució Saher vs. Norton Simon Museum presenta alguns aspectes interessants. En aquest article a Los Angeles Times (Mike Boehm, “Suit over Norton Simon art work enters a final phase”, Los Angeles Times, 2 maig 2012, online) s’explica que el punt especial del cas és que la parella de taules en discussió, Adam and Eve de Lucas Cranach (1472-1553), segrestades per ordre de Göering al 1940 del fons del galerista d’Amsterdam Jacques Goudstikker, ja van ser objecte d’un acord de restitució als 50, entre l’Estat holandès, que les havia rebut de l’exèrcit americà, i els hereus de Goudstikker. Marei Saher, un dels hereus actuals, ara ataca aquest acord afirmant que va ser el producte d’unes negociacions injustes. El Norton Simon Museum (Pasadena, CA), propietari de les obres, es defensa amb la doctrina de l’“external restitution”, segons la qual, els Estats Units s’han d’adaptar a les decisions de restitució que els governs estrangers hagin establert sobre obres d’art retornades per l’exèrcit després de la guerra. Però per fer les coses encara una mica més complicades, per al cas també s’ha de tenir en compte a qui va comprar les obres el museu. Cap als anys 60, el govern holandès va vendre la parella a George Stroganoff-Scherbatoff, que més tard les va revendre al museu. La venda a Stroganoff podria contenir algun element de restitució, ja que ell afirmava que les pintures havien estat expropiades pels bolxevics als seus antecessors a Rússia i, més tard, als 1931, venudes a Goudstikker a través d’una subhasta a Berlin organitzada pels soviets necessitats d’ingressos. Els representats de Saher neguen aquesta part de la història.\n6. Sense grans celebracions?\nDivine Liberty, Francisco de Goya, c. 1812-14. Album C, 115, Madrid, Museo Nacional del Prado\nSembla que l’atmosfera més aviat pesant que ara domina el moment polític a Espanya, ha arribat al Prado. En una petita exposició, excel·lentment comissariada, oberta per celebrar el bicentenari de la Constitució de Cadis, el museu ha decidit reunir un exemplar contemporani del llibre amb alguns dels extraordinaris dibuixos de Goya (1746-1848), a més d’un dels seus retrats a l’oli del Ferran VIIè (Instalación Temporal: El pensamiento constitucional en la obra de Goya, Sala 38, fins al 12 d’agost, sense entrada a part). Mostren les grans esperances amb què es va rebre el text, però també el potencial de violència i desil·lusió que planava a l’horitzó. Podeu veure les obres exposades, amb molt bons comentaris, a la web de l’exposició.\n7. Tranquils, només és un canvi de cicle.\nCap pressa per comprar-los!\nD’acord amb aquest article al Washington Post (Associated Press, “Maya exhibit at Penn Museum in Philadelphia seeks to dispel apocalypse myth in December 2012”, The Washington Post, 4 maig 2012), dedicat a l’exposició Maya. 2012. Lords of Time actualment al Penn Museum del Universitat de Pennsilvania, Loa Traxler, una de les co-comissàries, té bones notícies per a la humanitat. Segons les seves declaracions, el que de fet s’havia malinterpretat com el calendari maia anunciant la fi del món, per al proper 21 o 23 de desembre, de fet no és res més que la fi del primer cicle del seu “Calendari Llarg”. Un nou cicle està doncs a punt de començar i aquest museu americà sembla que s’ha pres l’optimisme del missatge a ple, tan pel què fa a l’aspecte temporal com al material: l’exposició dura fins a l’1 de desembre de 2013, i les entrades pugen de 18,50 dòlars a 22,50 dòlars.\nPublicat a Books, Conservation, Exhibitions, Museums, Research | Deixa-hi un comentari »\n1. Un llargíssim viatge cap a la pèrfida Albió.\nL’exposició que l’Ashmolean Museum d’Oxford està a punt d’inaugurar, “The English Prize: The Capture of the Westmorland, an Episode of the Grand Tour” (17 maig – 27 agost 2012, entrades 9 lliures), prové d’una recerca fascinant iniciada a Madrid. Durant molts anys, la connexió entre el Westmorland, un mercant armat anglès, i un grup important d’obres a la Real Academia de San Fernando i al Museo del Prado (entre altres), va quedar amagada darrera la marca “P. Y.” escrita en alguns dels dibuixos i llibres de la col·lecció de l’Academia. No vaser fins als anys 90 que una investigació pionera del professor José Luzán va establir el seu significat com a “Presa Ynglesa”. Provenien de la càrrega de 54 caixes plenes d’objectes d’art, que el vaixell transportava quan al gener de 1779, quan, després de deixar el port de Livorno en ruta cap a Londres, va ser capturat pels francesos i enviat cap al port de Màlaga. Allà, el seu tresor artístic va ser adquirit, en secret, per Carles III i repartit entre diferents institucions espanyoles. La descoberta va obrir la porta a una investigació de dècades per trobar totes les obres. Gràcies a ella, s’ha pogut establir identificar qui eren retratats en alguns dels olis del lot, fins aleshores personatges anònims. Es tractava de figures com Francis Basset (retratat a dalt) o el Viscount Lewisham, desafortunats nobles britànics que van perdre totes les seves adquisicions, producte del seu Grand Tour particular, en mans de l’enemic.\n2. Donar avui en dia (continuació).\nEl Museu de Montserrat cada cop és més potent. Va obrir al 1963, de la fusió entre la col·lecció de l’antic Museu Bíblic i les pintures que penjaven en diferents estances del monestir – entre elles el conegut Sant Jeroni atribuït a Caravaggio, però adquirit a principis del segle XX a Roma com un representació, de bona qualitat però anònima, del patró dels estudis bíblics. El Museu va rebre un impuls important al 1982 i al 1992 quan, gràcies a les donacions de les col·leccions Sala Ardiz i Busquets, es va convertir en un centre de referència per a l’art català. L’exposició actual, titulada Donacions 2002-2012, celebra l’èxit del seu director, Josep Laplana, per a atreure nous donants – no només col·leccionistes de casa nostra, sinó noms internacionals com els dels artistes Sean Scully (a dalt) o Bill Viola.\n3. L’obertura vaticana.\nD’acord amb Il Giornale dell’Arte (Alla 55 Bienale, per prima volta, di scena la Santa Sede, 8 miag2012, online), Gianfranco Ravasi, President del Consell Pontifical per a la Cultura (el ministeri de cultura del Vaticà), ha donat un impuls important en favor del primer pavelló vaticà a la Biennal de Venècia, que obrirà al 2013. Ja s’ha nomenat un comitè de sel·lecció i ja s’ha escollit el tema: els onze primers capítols del Gènesi. L’acció s’emaarca en l’intent, estimulat per Benet XVI, de buscar el diàleg a fons entre creients i no creients, especialment en els terrenys de l’art, la cultura i la filosofia. La iniciativa més permanent és l’Atri dels Gentils, una sèrie de trobades batejades amb el nom del pati del temple de Jerusalem on els qui no eren hebreus podien entrar en contacte amb els rabins. A les primeres sessions, celebrades al març a París, Ravasi va debatre amb diferents intel·lectuals francesos reconeguts (podeu veure els vídeos aquí). La següent sessió va ser a Palerm; la propera serà a Barcelona, al 17 i 18 de maig (amb streaming).\n4. De l’imperi a la cultura.\nLa Fundació Calouste Gulbenkian de Lisboa a obert a internet la versió online de la seva publicació, en tres volums més índexs, titulada Portuguese Heritage around the World: architecture and urbanism (es pot trobar a la seva web, si bé no esmenta el preu). La nova web es titula Heritage of Portuguese Influence (http://www.hpip.org). igual que la versió off-line, s’ocupa del patrimoni portugués arquitectònic a Europa, Àfrica, Amèrica Llatina i Àsia. El criteri d’inclusió es basa en la definió d’ “origen portugués” com a “executat per ordre de les autoritats portugueses o projectat per portuguesos”, de manera que supera els límits de l’antic imperi i tracta també les influències modernes. El projecte, amalgrat tot, sembla que es troba en un estat inicial.\n5. Per a la vostra biblioteca ideal.\nEl blog de la revista d’art francesa Connaissance des Arts incorpora una excel·lent sèrie de videos curts sobre obres d’art de les col·leccions públiques franceses, produida en cooperació amb l’Institut National du Patrimoine i la Bibliothèque Nationale. En aquest enllaç trobareu agrupats els que es dediquen al llibres il·luminats, objectes preciosos creats per aun patrocinador particualr, am una intenció particular.\n6. Fotografia + museu = discussió.\nEl blog francès dedicat a museus “louvre pour tous” (at www.louvrepourtous.fr) anuncia que el Ministeri de Cultura francès ha decidit iniciar el debat sobre la qüestió de la fotografia als museus per part dels visitants. Aquesta decisió ha estat provocada per una carta oberta signada per Bernard Hasquenoph, promotor de la iniciativa i director del blog, i altres professionals del món dels museus i d’internet. A més d’ocupar-se d’un problema pràctic força sovintejat, el tema s’adequa a la museologia més avançada i la seva defensa dels “modes creatius d’apropiar i compartir”, i la “democratització de la cultura”.\n7. L’ideal com a crítica.\nEl grup ArtHS ha publicat el número de maig del seu bimensual Art History Supplement. Ens va cridar l’atenció l’article Museum Utopia. A Brief Architectural History of the Ideal Museum, presentat per Pablo von Frankenberg, de la universitat de Tubinga. La seva tesi té un sabor parisenc inconfusible (“el museu ideal revela el potencial utòpic del museu, inherentment conservador”), però amb poc més de 3.400 paraules aconsegueix oferir una visió compacta i interessant (malauradament sense il·lustracions) dels diferents intents de proposar no tan museus reals, com projectes crítics amb els que ja existeixen – i aprenem que tot va començar tan aviat com 1704.\nTrobeu a faltar res? Envieu-me les vosres bones idees com a comentari o per email a jordi@jordidenadal.com.\nPublicat a Books, Exhibitions, Museums, Research | Deixa-hi un comentari »


El comú d'Escaldes es desmarca del que passi al PS i Gili anunciarà aviat si deixa o no el partit - Poble Andorrà\nEl comú d’Escaldes es desmarca del que passi al PS i Gili anunciarà aviat si deixa o no el partit\nL'equip comunal incideix en què set dels nou membres del comú són independents i només dos estan afiliats al PS\nL’absència de Rosa Gili al divuitè Congrés del PS, que aquest dissabte es va celebrar a Escaldes-Engordany, ha posat de manifest una possible fractura entre l’equip comunal escaldenc i la formació socialdemòcrata. L’equip del comú d’Escaldes ha assegurat aquest dilluns que “el que està clar és que dins de l’equip comunal no hi ha cap ruptura” i, en tot cas, “és una cosa interna del PS i un tema que l’hauran de resoldre ells si és que realment hi ha algun problema”. El grup del comú ve a dir que tenen poc a dir amb els problemes del PS i que en tot cas haurà de ser Rosa Gili qui digui si continua o no al partit.\nEl conseller de Vida Cultural del comú, Valentí Closa, que no forma part del partit, ha reconegut que “en tot col·lectiu humà sempre hi poden haver diferències”, però “en nosaltres no ha canviat ni la il·lusió ni els motius pels quals vam acabar esdevenint membres del comú”.\nD’aquesta manera, sense voler confirmar els motius pels quals ha sorgit aquesta problemàtica, Closa ha manifestat que “el nostre compromís amb la gent del carrer i la parròquia és inalterable”, tot i que “si hi ha diferents maneres d’enfocar algunes coses és inevitable perquè som humans i tenim visions diferents, però això no canviarà res del nostre tarannà i la manera de fer al comú”. Malgrat les manifestacions, el conseller ha assegurat que se li va fer l’oferiment d’entrar a formar part de la nova executiva del partit, “però en aquests moments, per molts motius, no puc estar-hi”.\nEn la mateixa línia han anat les declaracions del cònsol menor, Enric Dolsa, qui ha recordat que l’equip comunal està integrat per nou persones, però només dues formen part del PS ja que les set restants són independents. “Per a mi el que és important dir és que ens vam presentar amb un grup on majoritàriament la gent que hi havia a la llista érem independents, i avui estem treballant tots com si no hagués passat res”, ha dit, tot i que “ja veurem amb els dies vinents com evoluciona aquesta situació i si es confirma el que està sortint a la premsa”.\nDavant la possibilitat que Gili abandoni el Partit, Dolsa no ha volgut fer manifestacions, ja que és ella qui ha de donar explicacions si ho considera oportú. De fet, és probable que en les pròximes hores o dies la cònsol es manifesti al voltant d’aquesta qüestió.\nQuant a l’entrada a l’executiva, Dolsa ha indicat que “en cap moment se m’ha proposat”. Això s’explica perquè “saben que si hagués volgut entrar al PS fa anys que ja ho hauria fet”, malgrat que “la meva postura progressista potser no s’assimila exactament a tot el que demana el programari del PS”. Amb tot, el cònsol menor ha conclòs afirmant que “per part nostra, com a independents, el dia a dia continua igual”.\nDesmantellat un grup dedicat al robatori de tabac en comerços amb dos homes detinguts


11/25/2020 08:46:43 AM\nSant Boi celebra el I Fòrum del Comerç\nDemà dimarts, dia 23 de setembre, tindrà lloc a la Biblioteca Jordi Rubió i Balaguer el I Fòrum del Comerç de Sant Boi. L'alcalde, Jaume Bosch, hi ha convidat comerciants i paradistes dels mercats de la ciutat. La trobada s'inscriu en el compromís del govern municipal per afavorir la proximitat a la ciutadania i crear marcs de diàleg estables amb els diferents sectors de la societat i l'economia local.\nDurant aquesta primera trobada amb el sector comercial del municipi es presentarà públicament el Programa d'Orientació d'Equipaments Comercials (POEC). Sobre la base d'un procés previ de participació pública i d'un estudi de la situació actual, el document assenyala les línies mestres del model comercial de Sant Boi de cara al futur i especifica les accions que calen per desenvolupar-lo.\nL'acte serà presentat per Guillem Díaz, representant de D'Aleph, l'empresa especialitzada que ha coordinat el POEC.\nDIA I HORA: dimarts 23 de setembre,14 hores\nLLOC: biblioteca Jordi Rubió i Balaguer (Parc de la Muntanyeta)\nTEMA: I Fórum del Comerç de Sant Boi\nFòrum del comerç.pdf