Mercabarna: més agronegoci, menys sobirania alimentària\nEl mercat central de Barcelona s'ha convertit en una plataforma alimentària d'abast global que abasteix fins a 10 milions de consumidors. El model de Mercabarna condiciona el que es fa al camp català, que viu un accelerat procés de desaparició d'explotacions petites i mitjanes. Paral·lelament, cada cop més el gruix dels aliments que consumim a Catalunya són importats. En aquest context, el moviment agroecològic reclama que l'Ajuntament de Barcelona, soci majoritari de Mercabarna, hi intervingui per afavorir el petit productor local i la sobirania alimentària, segons un document al qual ha tingut accés CRÍTIC.\nMés de 700 empreses, amb 7.500 llocs de treball directes i una facturació global superior als 5.000 milions d’euros anuals. Dos milions de tones d’aliments que es comercialitzen cada any i es distribueixen per Catalunya, l’Estat espanyol i nombrosos països arreu del món. Les xifres, mastodòntiques, permeten fer-se una idea de l’actual pes de Mercabarna, el mercat central de Barcelona, que, segons les seves dades, proveeix de productes frescos “uns 10 milions de consumidors“. Creada el 1967, Mercabarna és una empresa 100% pública en la qual participen diverses administracions i que avui ambiciona convertir-se en el ‘hub’ (nus de distribució) alimentari del Mediterrani. Com explica al portal corporatiu, vol ser “un gran centre europeu de referència per a l’entrada d’aliments peribles procedents d’arreu del món, amb la finalitat de comercialitzar-los, donar-los valor afegit o sumar-hi altres productes i redistribuir-los cap a altres mercats internacionals”.\nEl gran mercat central de Catalunya condiciona i determina enormement la producció d’aliments al país i, de retruc, té un paper decisiu en el tipus d’agricultura que s’hi desenvolupa, de la qual cosa també se’n desprèn un impacte en la planificació territorial. En un context d’accelerada desaparició de petites explotacions agrícoles i ramaderes i en un procés de creixent concentració del sector, els moviments partidaris de la sobirania alimentària reclamen una actuació política que capgiri la situació actual, fomenti la producció local i asseguri, en la mesura del possible, el subministrament a la població d’aliments “produïts de forma sostenible i a preus assequibles”. O, dit d’una altra manera, evitar que, com passa ara, el 60% dels aliments que consumim siguin importats. De moment, les propostes s’han plasmat en un document, al qual ha tingut accés CRÍTIC, amb demandes concretes del sector fruit d’un llarg cicle de trobades amb l’Ajuntament de Barcelona, que és el soci majoritari de Mercabarna.\nGustavo Duch i Carles Soler, integrants de l’equip editor de la revista ‘Soberanía Alimentaria’, defineixen Mercabarna com “un instrument de les administracions públiques al servei dels grans agronegocis privats“. Ambdós hi afegeixen que en els darrers 20 anys, “sota l’excusa de competitivitat, eficiència i demanda, a Mercabarna s’ha promogut la deslocalització dels aliments“. L’enginyer agrari Pep Tuson afirma en un estudi que Catalunya gairebé podria autoabastir-se íntegrament d’aliments, ja que disposa del 98% de la superfície fèrtil necessària per fer-ho, però l’actual model, en comptes d’avançar cap a la sobirania alimentària, se n’allunya. Recordem que per sobirania alimentària s’entén l’afirmació dels drets dels pobles “a definir els seus propis sistemes agrícoles i alimentaris, així com l’accés a aliments sans, produïts amb mètodes sostenibles”. Aquesta òptica es basa en la producció i consum locals.\nL’Ajuntament de Barcelona ha tingut un paper decisiu en la seva progressiva transformació en un centre logístic en el qual la importació i exportació d’aliments són cabdals. I, òbviament, l’actual orientació de Mercabarna no s’entendria sense el PSC, que durant 32 anys va governar la ciutat i, d’alguna manera, és qui va parir l’actual model imperant i que CiU va seguir fil per randa durant el mandat passat. Arran del pacte amb Barcelona en Comú i l’entrada al govern de la ciutat, el PSC ha recuperat la presidència de Mercabarna, que recau en la regidora Montserrat Ballarín. Els programes electorals dels Comuns i dels socialistes presentaven diferències molt notables en aquest àmbit, si bé les fonts municipals consultades asseguren que ara ambdues formacions han “assumit” la mateixa estratègia. Veus del moviment agroecològic consideren que l’Administració actual té “intencionalitat” de canviar coses, però que de moment els “fets tangibles són pocs”.\nEl mercat de Mercabarna. Foto: Mercabarna\nL’Ajuntament, soci majoritari\nQui mana a Mercabarna? El principal accionista de l’empresa és l’Ajuntament de Barcelona, que en controla el 50,69% a través de Barcelona de Serveis Municipals (B:SM). Mercasa, una companyia també pública participada pel Ministeri d’Agricultura, Alimentació i Medi Ambient i per la Societat Estatal de Participacions Industrials (SEPI), en té el 36,79%, mentre que el 12,16% recau en el Consell Comarcal del Barcelonès i el 0,36% és autocartera. El consell d’administració està presidit per la socialista Montserrat Ballarín, que el 20 de juliol va rellevar Agustí Colom (Bcomú) al càrrec. Colom n’és ara vicepresident, juntament amb Miguel Ramírez (Mercasa), exdiputat del PP. A l’organisme hi ha representants de les tres administracions accionistes de Mercabarna i des de l’Ajuntament de la capital catalana subratllen que el lideratge a l’empresa “és totalment públic”. La companyia fa bandera de la col·laboració publicoprivada i afirma que les grans decisions “que afecten el funcionament de la Unitat Alimentària són sempre preses conjuntament entre la direcció de Mercabarna i les diferents associacions empresarials”.\nLa societat engloba els mercats majoristes de Barcelona —el Mercat Central de Fruites i Hortalisses, el Mercat Central del Peix, l’Escorxardor i Mercabarna Flor, que és a Sant Boi de Llobregat—, i la Zona d’Activitats Complementàries (ZAC), on hi ha centrals de compra, empreses de serveis de logística i companyies dedicades a la manipulació, conservació, envasament o distribució d’aliments, entre d’altres. Assegura que el seu objectiu és “garantir el funcionament eficient i responsable de la cadena de proveïment d’aliments frescos a l’esglaó majorista, aportant valor econòmic i social” i presumeix d’haver passat de ser “un mercat local d’aliments frescos a consolidar-se com una plataforma alimentària de primer ordre mundial”.\nUna bona manera d’entendre les conseqüències del pas a la globalització per bona part dels petits productors locals és llegir l’informe ‘La ruta del tomàquet‘, també disponible com a documental. El treball de l’Observatori del Deute en la Globalització retrata com els productors locals no poden competir amb el tomàquet que arriba de l’exterior i que es comercialitza a Mercabarna. Segons l’informe, el tomàquet representa el 20% de les hortalisses consumides i produïdes a Catalunya, però entre el 2005 i el 2012 la seva producció va desplomar-se en un 40% per “la caiguda del preu” i la dificultat per competir amb el producte exterior. El tomàquet local no és prou nombrós per satisfer el consum domèstic i durant l’estiu la demanda catalana és coberta, en una part cada cop més gran, per tomàquet provinent d’Holanda —el principal exportador mundial de l’hortalissa—, que s’arriba a vendre a un preu de 30 cèntims el quilo, impossible d’igualar pels pagesos locals, ja que no els permet ni pagar els costos.\nLes hortalisses que es venen a Mercabarna cada cop tenen menys com a origen la demarcació de Barcelona —que disposa de zones tan productives com el Parc Agrari del Llobregat, situat a tocar del mercat central, o el Maresme— i, de fet, França ja era el principal punt d’origen durant el 2015. Al mateix temps, en pocs anys les exportacions s’han disparat i, si el 2005 representaven el 6% de les vendes totals, una dècada després ja arribaven a una tercera part del total. Paral·lelament, al Mercat Central de Fruites i Hortalisses han desaparegut més de la meitat de cooperatives des del 1991 —ara en queden 10— i en el mateix període hi ha hagut una notable reducció de la quantitat de majoristes, que, si aquell any eren 267, ara són 142. N’hi ha menys en total, però cada cop n’hi ha més de grans, amb un major nombre de parades. El procés de concentració és global, ja que en els darrers 10 anys han tancat només a Catalunya 6.800 finques agràries de petita i mitjana escala i la població activa agrària no arriba ni a l’1%. I a tot això s’hi suma la pèrdua de superfície agrícola, que a la regió metropolitana de Barcelona ha estat d’entre un 30% i un 50% entre el 1990 i el 2012, en gran part a causa de l’especulació immobiliària i de les requalificacions urbanístiques.\nExercir el control públic per afavorir la producció local\nExterior de Mercabarna / MERCABARNA\nEn declaracions a CRÍTIC, Mónica Vargas, coautora de l’informe ‘La ruta del tomàquet’ i actualment investigadora del Transnational Institute (TNI), subratlla que “el model de distribució que desenvolupa Mercabarna condiciona el tipus de producció que hi ha al camp català i determina en gran part què s’hi fa i què no. És un model que va més enllà del comerç, afecta directament l’agricultura i també l’ordenació del territori”. L’aposta per l’exportació i la creixent concentració que viu Mercabarna —amb un menor nombre de paradistes— són dos elements que, segons la investigadora, fan que s’hi “configurin relacions desiguals de poder, en detriment dels productors”. Al final, els criteris de selecció del producte aplicats pels majoristes i la seva influència sobre els preus “acaben tenint una forta incidència sobre el model de producció majoritari que adopta l’agricultura local”, que progressivament tendeix a explotacions on el monocultiu és la norma. “A Mercabarna no existeix cap regla o política que afavoreixi el producte de proximitat ‘per se’“, recorda Vargas, que reclama esprémer el marge d’acció “per exercir el control públic sobre Mercabarna, afavorir la producció local i al mateix temps assegurar el subministrament a la població d’aliments produïts de forma sostenible i a preus assequibles”.\nAl seu programa electoral, Barcelona en Comú prometia “donar suport i desenvolupar polítiques agroalimentàries que impulsin la producció, la distribució i el consum d’aliments ecològics, segurs i saludables per a totes les persones”, a banda d’apostar per un “model de producció, distribució i consum d’aliments ecològics, estacionals i de proximitat”. A més de comprometre’ls amb els cicles de distribució curts d’aliments, també apuntava que volia “reforçar el paper de Mercabarna a favor del teixit social i econòmic local”. El model plantejat era molt lluny de l’existent i també del que defensava el programa del PSC, el seu actual company de govern. En concret, els socialistes deien que volien “potenciar el paper de Mercabarna en la logística i distribució i proveïment de mercaderies dels mercats, tant a nivell de ciutat com en els entorns de l’arc mediterrani i distribució internacional”. Continuïtat pura i dura, doncs.\nPerò què s’ha fet fins ara? Fonts del govern subratllen que “s’està executant un pla de proximitat per millorar el posicionament de Mercabarna com a canal de comercialització dels productes hortofructícoles”, que té com a objectiu “posar en valor el producte de proximitat que s’hi comercialitza”, “incrementar el producte de proximitat” i millorar les instal·lacions on es troba. En aquest sentit, recalquen que “s’ha signat un acord amb les cooperatives per remodelar la seva zona de venda [actualment en una àrea de poc trànsit]”. Les fonts consultades afirmen que les obres començaran abans d’acabar l’any. Finalment, sobre les diferències programàtiques entre els comuns i els socialistes, des de l’executiu local subratllen que el Pla d’actuació municipal (PAM) ha estat assumit pel “conjunt de l’equip de govern” i conté una mesura on s’advoca per traçar una estratègia metropolitana de “promoció dels circuits curts de producció i consum” i parla d'”estudiar com millorar la disponibilitat de productes de proximitat i ecològics als mercats municipals”.\nCaixes de fruita a Mercabarna / MERCABARNA\nMalgrat aquestes declaracions, de canvis tangibles, fins ara n’hi ha hagut “pocs”, com subratlla Carles Soler, activista i un dels editors de ‘Soberanía Alimentaria’. La CUP, l’altra formació juntament amb Bcomú que durant la campanya va incidir en la sobirania alimentària, veu necessari que a Mercabarna s’hi facin “transformacions de tipus estratègic, s’hi potenciï l’economia de proximitat i s’eliminin intermediaris”, en paraules de Xavier Monge, representant de la formació al consell d’administració de l’empresa pública. Monge reivindica la necessitat de fer-hi “intervenció pública i política econòmica, no deixar-ho tot en mans del mercat“, perquè això implica que els petits productors locals “no puguin lluitar contra una producció industrial i intensiva”.\nCap a un Consell Alimentari\nEl que sí que ha existit el darrer any és un procés de diàleg entre el sector agroecològic i l’administració barcelonina, en l’espera de veure si es concreta en alguna cosa més enllà de les paraules. El procés s’ha articulat a través de l’espai Llaurant Barcelona i hi han participat el consistori, fonamentalment a través del Comissionat d’Economia Cooperativa, Social i Solidària —que encapçala Jordi Via—, i una bona part del moviment agroecològic local, impulsats per la Fundació Grain i la revista ‘Soberanía Alimentaria’. De les diverses trobades, n’ha sortit el document ‘Mesures per construir sobirania alimentària a Barcelona’, encara pendent de validació final i al qual ha tingut accés CRÍTIC, en què les associacions, moviments i organitzacions plantegen un seguit de mesures a l’Ajuntament per avançar en aquesta direcció. Entre altres qüestions, reclamen que “l’Administració ha de fer contrapès de les dinàmiques més nocives del mercat convencional”.\nDes del punt de vista pràctic, es vol que es doni suport als circuits curts de comercialització [de proximitat] i també “protegir un petit comerç en crisi crònica”, amb l’establiment de “sinergies des d’un enfocament agroecològic”. Es planteja que s’obri un pavelló de producte de proximitat i/o ecològic a Mercabarna, que, segons Carles Soler, està ara mateix “a les beceroles” i només servirà si paral·lelament “hi ha un debat sobre canviar dinàmiques globals de Mercabarna i de preus, per afavorir els productors locals”. També s’aposta per establir uns percentatges mínims de productes locals als comerços d’alimentació, per afavorir la producció local.\nI, per damunt de tot, es reclama la creació d’un Consell Alimentari Municipal de Barcelona, que ha de servir per definir, “de forma participativa, les polítiques alimentàries i fer un seguiment de la seva aplicació”. Sobre això Soler recalca que la qüestió és veure “qui en formarà part i quin poder real tindrà aquest consell”, perquè evidentment el plantejament dels activistes és que no sigui un ens dirigit pels gegants de l’agroindústria, sinó més aviat per capgirar el model que beneficia aquests actors. En tot cas, el compromís del comissionat és abordar aquestes qüestions el 2017, que serà quan realment podrà detectar-se si es comencen a portar canvis reals a Mercabarna, en benefici de l’agricultora ecològica i de proximitat, o, per contra, el model de producció intensiva amb l’exportació com a objectiu segueix consolidant-se.\nAntonio Rodriguez\t20 de novembre de 2016 - 10:40\nEs decir, de propone hacer lo mismo que dice Trump para los EEUU.\nLo importante no es hacer las cosas bien y competitivas, es que sean de aquí.\nMercantilismo que garantiza, como a Trump, un fracaso, eso si, pagado por todos.


Més dones catalanes ocupades després de la crisi, però amb més atur | NacióDigital\nper NacióDigital, 19 de maig de 2019 a les 17:39 |\nL'ocupació encara no s'ha recuperat si es compara amb el nivell registrat en l'economia catalana el 2008 | Rubitv\nLa crisi econòmica ha saldat amb més dones ocupades a Catalunya deu anys després: en total són 41.600 les dones ocupades de més respecte al 2008, però amb més atur. Segons un informe de l'Observatori de Treball i Model Productiu de la Generalitat, les aturades són 39.300, el que suposa una taxa del 12,7%.\nAquesta evolució de les treballadores en el mercat de treball català té a veure amb la seva incorporació majoritària a principis de la crisi, el que s'explica amb l'augment de les ocupades i la pèrdua d'ocupació registrada en sectors més masculinitzats, com la construcció i la indústria. En aquest sentit, la població activa masculina a Catalunya ha disminuït durant aquest període en 142.700 persones, un 7,4% menys, i l'atur per a ells s'ha situat en una taxa del 10,9%, amb 53.000 aturats menys.\nL'impacte de la crisi en determinats sectors econòmics també ha incidit en l'evolució del comportament laboral per sexe: l'ocupació masculina va caure un 18,3% entre 2008 i 2013, mentre que la reducció del femení va ser del 8,5%. No obstant això, amb la recuperació de l'economia i l'ocupació, els treballadors han registrat una evolució més positiva, amb 13,4% ocupats més, i la femenina menys, amb un 2,7% més i la influència d'altres factors discriminatoris com les bretxes de gènere.\nUna ocupació que no s'ha recuperat respecte al 2008\nA escala global, l'ocupació encara no s'ha recuperat si es compara amb el nivell registrat en l'economia catalana el 2008, amb 100.000 persones ocupades menys, i aquesta xifra és encara més alta si es té en compte el nivell precrisi, amb 200.000 menys.\nL'atur a Catalunya se situava a finals de 2018 a les 450.000 persones -en les 446.600 a l'EPA del primer trimestre del 2019-, fet que suposa estar per sota en 13.600 persones respecte al 2008 i la taxa d'atur s'ha mantingut igual, en l'11,75% -de l'11,64% en l'última EPA-. L'afectació de la crisi sobre l'economia no només ha recaigut en el nivell d'ocupació i atur sinó que també ha repercutit en la qualitat de l'ocupació.\nLa taxa de parcialitat s'ha situat en el 14,6% el 2018 -davant de la de l'11,9% en 2008- i més de la meitat de les persones assalariades que treballen a temps parcial ho fan de manera involuntària. L'estabilitat laboral, manifestada en els tipus de contracte que predominen, també ha empitjorat: l'ocupació temporal ha crescut un 12%, amb un pes rellevant dels contractes de curta durada, i l'indefinit ha baixat un 4,1%.\nAixí mateix, les hores extraordinàries no pagades han passat del 33,5% el 2008 al 40,9% el 2018 del total de les hores extres realitzades, encara que s'hagi mantingut estable les persones assalariades que realitzen hores extres -4,6% en 2008 i 4,3% el 2018-.\nEls aturats de llarga durada han augmentat de manera significativa durant aquests deu anys i han passat de representar el 19,3% del total el 2008 al 41,8% el 2018.\nEconomia, Catalunya, 2008, crisi, contractació, dones, atur, ocupació


Francis Pisani, analista i periodista digital | Consumer\nFrancis Pisani, analista i periodista digital\nInternet no té cap culpa de l'actual crisi\nMoltes persones s’han introduït al món de les noves tecnologies, els seus detalls i els fenòmens que han generat gràcies a les anàlisis de Francis Pisani, que primer publicava en el Ciberpaís i que recentment també difon des del periòdic on line Soitu, així com a través del seu blog personal. Aquest professor universitari, escriptor i periodista francès, establert a Califòrnia i amb una llarga experiència docent a Amèrica Llatina, és una de les persones que millor ha sabut divulgar l’essència profunda dels canvis que el món està experimentant en les últimes dècades. CONSUMER EROSKI va parlar amb ell amb motiu de la sortida del seu nou llibre a Espanya, “L’alquímia de les multituds”, on explica com Internet està canviant el món.\nEn què està canviant la nostra vida amb l’arribada d’Internet?\nTot canvia; estem immersos en una revolució de proporcions considerables. A mi em sembla interessant el pas que hem donat des d’un moment en el qual calia explicar a la gent que Internet era alguna cosa gran que estava arribant, fins avui, quan el que cal explicar és que la Xarxa és la plataforma des de la qual es fan ja moltes coses que abans es feien d’una altra manera. És a dir, que ja estem dins d’una revolució que ho està canviant gairebé tot.\n“El plànol digital ens obliga a plantejar-nos la vida d’una manera radicalment diferent”\nPer exemple, acabo de llegir un llibre d’un pedagog argentí, responsable de la pàgina Educ.ar, en el qual opina que l’ensenyament va a haver de canviar el seu enfocament i passar del producte a l’experiència. Per dir-ho en altres paraules, va a ser necessari ensenyar a experimentar i a trobar les coses, més que ensenyar les coses en si mateixes, ja que hi ha eines suficients perquè els alumnes les aprenguin per si sols.\nEn general, és clar que l’aparició d’un plànol virtual de les coses condiciona gairebé tot. Referent a això jo em pregunto últimament si fem bé a contraposar el plànol virtual i el físic com hem vingut fent fins ara, ja que són dues cares d’una mateixa realitat. Cada vegada està més clar que el mateix que hi ha al carrer també està a la Xarxa. Són àmbits complementaris i hi ha una sola realitat, no dues, com s’ha dit. Ara bé: Jo crec que la realitat física va a estar regida a partir d’ara des del plànol virtual, que és molt més accessible tecnològicament a tots i està molt més interconnectat. Així, crec que el canvi en les nostres vides vindrà dau en la mesura en què ho possibiliti aquest plànol virtual que és la Web. I ja sabem que les possibilitats són moltes. El plànol digital és un “animal” extraordinari i diferent que té els seus propis codis, i ens obliga a plantejar-nos la vida d’una manera radicalment diferent.\nQuè ha estat més important en aquest canvi, Internet o la combinació de maquinari i programari on es desenvolupa?\n“Avui dia la batalla ja no és de cap manera l’aparell, són les aplicacions que se li poden implementar”\nJo crec que un exemple que respon a aquesta pregunta de manera clara és el que està passant al món de la telefonia mòbil. Avui dia la batalla ja no és de cap manera l’aparell, són les aplicacions que se li poden implementar. Vull dir que no esculls un mòbil d’última generació per tenir més o menys capacitats que un altre molt similar d’una altra marca, sinó que ho fas per les possibilitats de millorar segons les aplicacions creades per tercers per a aquest aparell. I aquestes terceres parteixes desenvolupadores d’aplicacions creen els seus programes a la Web, usant serveis de “hosting” i “cloud computing”, i les distribueixen via Internet fins als terminals. Tant Google, com Apple o Nokia tenen clar que el que manen són les aplicacions i la manera de distribuir-les, que és Internet.\nPer tant, sens dubte, el més important és l’aparició d’Internet, i sobretot el desenvolupament de la Web, que no és el mateix, encara que a Espanya tendeixen a confondre els termes. Internet és el sistema i el protocol per connectar els ordinadors entre si, que neix en els anys 70 del segle passat, i la Web és el desenvolupament que es fa sobre Internet a partir dels anys 90 i que té com resultat la connexió entre documents i arxius i, més enllà, entre persones. Al meu entendre avui el que mana ja no és Internet sinó la Web, entesa aquesta com el conjunt de connexions i serveis que avui podem gaudir.\nTal vegada el programari social (la capacitat de compartir i comunicar-nos dins de la Xarxa, també cridada Web 2.0) hagi estat la primera revolució dins de la pròpia revolució d’Internet. Quin serà la propera?\nEs parla molt d’una possible Web 3.0 com a evolució de la Web 2.0, però tindrà un altre nom el que succeeixi, que segur que succeirà. Jo crec que la següent revolució comportarà més intel·ligència; tant intel·ligència artificial que comprendrà l’anomenada Web Semàntica [con capacidad para comprender el sentido de las palabras; por ejemplo distinguir un banco del parque de un banco financiero] com a intel·ligència social, que es derivarà de la participació massiva en els serveis i dels continguts que els aportem.\n“Jo crec que la següent revolució comportarà més intel·ligència; tant intel·ligència artificial com a intel·ligència social”\nD’altra banda, jo agregaria que la intel·ligència arribarà als objectes de manera massiva. Què vull dir? Que cada objecte tindrà la seva adreça IP amb la implantació del protocol Ipv6; cada cosa tindrà la seva adreça particular a la Xarxa i podrà ser identificada i dotada de valors afegits d’intel·ligència [por ejemplo, podría programarse la nevera desde la oficina vía Internet al conocer la dirección IP de la nevera].\nEn segon lloc destacaria que el 90% del contingut que es mourà per la Xarxa en el futur serà multimèdia. Finalment posaria en tercer lloc la mobilitat de les connexions a Internet, dins del concepte de “movicuidad”, o ubiqüitat de les connexions en un món en continu moviment, sobretot ara gràcies al mòbil, encara que cal ser cauts amb la qualitat dels mòbils i les seves connexions, ja que no és alguna cosa homogeni. Jo crec que ens trobarem en aquesta situació en uns cinc anys, ja que la Web 2.0 ja ha donat gairebé tot de si quant a novetats.\nDeixarem d’usar el mòbil per fer trucades i passarà a ser un ordinador?\n“Les perspectives de millorança en la crisi passen molt pel desenvolupament de la societat de la informació i els serveis que es generin en ella”\nLa idea és que el mòbil sigui l’ordinador més comú de cara al futur, i jo ho veig correcte en diversos sentits. No obstant això, és alguna cosa exagerat de moment, perquè ni tots els mòbils tenen un sistema operatiu desenvolupat ni tothom té un mòbil, encara que ens sembli que sí. La realitat és que en molts països del món la gent no té mòbils, i no parlo per descomptat d’Espanya o Finlàndia, sinó de parts d’Àsia que no són Coreja o Japó, o d’Amèrica Llatina.\nA més, hi ha moltíssimes persones a Brasil, per exemple, que no usen el mòbil per parlar, sinó per rebre avisos, i funcionen mitjançant targetes de prepagament. Això ocorre amb el 80% de la gent que té mòbil a Brasil, que és el 60% de la població. Per a aquestes persones el mòbil no és un ordinador ni des de lluny. Jo crec que mai cal oblidar que l’èxit dels avanços tecnològics ha d’anar lligat al seu grau de penetració en totes les capes de la societat, no només en determinades.\nFins a quin punt Internet té la culpa de l’actual crisi?\nInternet no té cap culpa de l’actual crisi; és alguna cosa que estic fart de repetir però que és així. La crisi actual és 100% financera, nascuda en Wall Street i culpa de persones que han manejat els diners de les hipoteques d’una manera escandalosa. Aquesta crisi també ha afectat a les empreses tecnològiques, que estan sofrint com qualsevol altre sector. És una crisi la responsabilitat de la qual es deu en un 100% als banquers.\nPoden ajudar les noves tecnologies a sortir d’aquesta crisi?\nAbsolutament. Les perspectives de millorança passen molt pel desenvolupament de la societat de la informació i els serveis que es generin en ella. I no només pot influir en la crisi financera, també en la crisi climàtica, ja que es poden donar solucions que no suposin tant consum de combustible fòssil. Jo crec que dins de deu anys veurem que les noves tecnologies són una alternativa no només per evitar les crisis, sinó també per teixir una nova economia de cara al futur.\nCom veu el món del periodisme en aquests moments?\n“Els mitjans de comunicació es troben en una posició dramàtica com mai abans havien conegut”Està en un moment apassionant perquè se li han ajuntat dues crisis alhora; una estructural, que es deu al fet que els dirigents dels periòdics no han sabut veure a temps el canvi que suposava la Xarxa, i una altra publicitària, derivada de la crisi financera. Això els ha situat en una posició dramàtica com mai abans havien conegut. Jo soc optimista i crec que després d’un període dur ressorgirà un periodisme que en alguna mesura haurà de canviar.\nEn la mesura en què l’aparició de la Web 2.0 ha donat als usuaris unes eines que democratitzen l’accés a la informació, com són els blogs. La informació ara ja no passa necessàriament per llegir el periòdic o veure una cadena concreta de la televisió La informació d’interès te la pot donar el blog del veí. Això els grans mitjans han d’acceptar-ho i incorporar-ho; no poden donar-li l’esquena a aquesta realitat, sinó que tenen a veure la manera d’incorporar aquesta sort de periodisme ciutadà a les seves estructures. La informació ja no és més un oligopoli. Però estic segur que el periodisme seguirà existint.\nEn paper o en Internet?\n“L’important és que l’eix estratègic de la informació passa ara per la Web, i per tant és aquí on s’accedeix a les informacions”Imagino que hi haurà convivència de tots dos formats en alguns casos, però això no crec que sigui l’important. L’important és que l’eix estratègic de la informació passa ara per la Web, i per tant és aquí on s’accedeix a les informacions i des d’aquí es distribueixen. No importa que sigui via un lloc web o en paper, la qual cosa importa és que el plànol virtual és el control de comandaments de la informació en el plànol físic. El format, en realitat, sempre ha estat el de menys.\nQuè opina de les donacions com a mitjà de finançament de projectes empresarials de cara al futur?\nSón alguna cosa molt positiu i interessant. Recentment hem vist com la Wikipedia ha aconseguit sis milions en donacions dels seus usuaris, alguna cosa que al final és un benefici per a ells mateixos, que són els que gaudeixen dels avantatges d’aquesta gegantesca enciclopèdia. A petita escala les donacions van a ser molt importants en l’impuls i manteniment de nous projectes i serveis, però mai tindran força per substituir al conjunt del sistema financer actual; em temo que anem haver de seguir comptant amb ell.\ncreo crisi información-ca Internet-ca movil-ca


Mor als 88 anys Robert Bastús Escola, un dels pioners del turisme a Andorra - Poble Andorrà\nMor als 88 anys Robert Bastús Escola, un dels pioners del turisme a Andorra\nEs destaca el seu paper de visionari en la creació del que és avui en dia el turisme a Andorra\nEl món del turisme ha quedat commocionat per la mort de Robert Bastús, un dels pioners del turisme a Andorra. Tenia una agència de viatges Andorratours. Portava en el camp del turisme molts anys i va ser un dels pioners, segons les fonts consultades, i un visionari en el món del turisme i dels touroperadors. En els últims anys estava més allunyat del negocis que porten els seus familiars. “És un home que ha deixat empremta en el món turístic i va posar moltes pedres per construir el que el turisme és avui en dia, estem tots molt consternat”, segons aquestes fonts. Ha mort als 88 anys i la família ha fet públic, en una esquela publicada a Poble Andorrà, que “Degut a l’actual emergència sanitària decretada per Govern, no hi haurà servei de vetlla, ni missa funeral, així mateix quan la situació ho permeti se celebrarà una missa funeral en el seu record”.\nLamenten que van haver dos casos d'insults pel carrer als autistes que necessiten sortir de casa\nPEP MICHAVILA says:\nEns ha deixat el Sr. Bastús, la veritat… No és el millor moment, mai és el millor moment per dir adéu a un bon amic, doncs m’hauria agradat dir adéu, doncs sempre l’he apreciat molt i ara, a causa del Covid-19 no li puc dir adéu ni saludar a la seva família.\nQuan sigui possible li haurem de fer un homenatge amb una missa però millor amb un bon àpat, no obstant avui la meva energia està dirigida, a la seva anima i a reconfortar a la seva família, doncs és l’únic possible. DEP\nAntoni Vidal says:\nRespon a Antoni Vidal Cancel·la les respostes


Zevenbergenlaan 1, Sint-Andries, 8200 Bruges, Bèlgica\nAquest barri és una opció fantàstica per als viatgers que els interessa visitar el centre històric, fer visites turístiques i anar a museus – Comprova la ubicació\nAssegura't un bon preu al B&B Atlas Guesthouse - els clients que s'hi han allotjat fa poc li han posat un 8,9.\nSint-Andries és una opció fantàstica per als viatgers interessats en visitar el centre històric, fer visites turístiques i anar a museus.\nEl B&B Atlas Guesthouse treballa amb Booking.com des del 27 de gen. de 2012.\nQuan vols allotjar-te al B&B Atlas Guesthouse?\nLa reserva més recent en aquest allotjament és del 29 de set. a les 18:35 des de Bèlgica.\n13 allotjaments com el B&B Atlas Guesthouse s'acaben de reservar al nostre web\n6 raons per triar el B&B Atlas Guesthouse\nInstal·lacions del B&B Atlas Guesthouse\nUn màxim de 3 nens de 3 a 12 anys paguen 10 EUR per persona i nit utilitzant els llits existents.\nUn màxim de 3 nens més grans o adults paguen 20 EUR per persona i nit utilitzant els llits existents.\nLa situació del Hotel Salvators té una puntuació de 9,5\nEl B&B Villa Des Raisins té una puntuació de 9,6\nMira els 30 millors bed and breakfasts i fondes de Bruges, segons 25.073 opinions de bed and breakfasts i fondes autèntiques a Booking.com.\nEls clients que han consultat el B&B Atlas Guesthouse també han consultat: Hotel Marcel\nAquest hotel ofereix habitacions al centre de Bruges, a només 130 metres de la plaça del mercat central i del campanar de Bruges. L'Hotel Marcel inclou una terrassa i un bar. 1 persona s'ho està mirant ara mateix\nThis bed and breakfast offers elegant accommodation with a spacious roof terrace and a sauna on the edge of Bruges’ centre. La reserva més recent en aquest hotel és d'ahir a les 23:36\nThis bed and breakfast offers modern rooms in Bruges' city centre. Each comes with free WiFi. Bruges Train Station is about 2.5 km from the hotel. 1 persona s'ho està mirant ara mateix


L'Ajuntament desallotjarà a partir de març els horts il·legals i les barraques del Castell - Diari de Rubí\nL’Ajuntament de Rubí ha rebut l’autorització judicial per procedir a l’enderrocament i neteja de totes les instal·lacions que estan ubicades a les dues parcel·les que hi ha al Castell i que actualment estan ocupades per horts il·legals, magatzems i barraques. Segons ha avançat Ràdio Rubí, el desallotjament es durà a terme a partir del 6 de març i anirà a càrrec de l’empresa Extrayse, que ha guanyat la licitació per un contracte de 200.000 euros.\nEl consistori ha confirmat que procedirà a desallotjar tota la zona per qüestions de seguretat, especialment per evitar el risc d’incendi en algunes d’aquestes construccions. En els 80.000 m2 ocupats per una vuitantena de barraques hi ha principalment horts il·legals i magatzems, a més d’alguns animals de granja, però també hi ha persones que hi malviuen. L’administració local no sap exactament quantes persones hi ha en aquesta situació, però creu que majoritàriament l’ús que es fa dels terrenys és recreatiu.\nDavant la situació de desallotjament imminent, l’Ajuntament ha penjat cartells a la zona informant de la situació i demanant als ocupants que retirin totes les seves pertinences. De forma paral·lela, ha habilitat un telèfon d’atenció permanent i obrirà una oficina d’informació per resoldre els dubtes i valorar cadascuna de les casuístiques. També està previst habilitar un espai per guardar de forma temporal les pertinences de les persones afectades que no les hagin pogut recollir.\nCobertura social a les persones sense llar\nPel que fa a l’atenció de les persones que estan vivint en barraques, el consistori afirma que durant els darrers mesos ha estat treballant per detectar casos i millorar la seva situació. En alguns casos això s’ha pogut aconseguir, per exemple en el cas del Hamid, que va ser reallotjat en una habitació d’un pis amb altres persones vulnerables. En altres casos, els Serveis Socials s’han trobat amb una realitat complexa, dinàmica i sovint de difícil intervenció, ja que algunes d’aquestes persones han defugit la visita dels treballadors socials i no s’ha pogut establir una diagnosi clara de la seva situació.\nPer les persones que encara viuen a la zona, l’Ajuntament ha habilitat un protocol per tal que siguin ateses amb caràcter prioritari pel servei de primera acollida. Des del servei es farà una valoració per saber quins són els factors de risc i els factors de protecció. L’Ajuntament es compromet, si cal, a activar recursos vinculats a l’emergència habitacional i, també, si és possible, a donar suport econòmic per fer front a la despesa.


Rehabilitació del càncer - Marginera de la Bosa\nL'equinotràpia i l'acompanyament del cavalls ens permeten donar suport amb etapes de la vida que necessitem un acompanyament biologic, psicològic, emocional i social per tal de millorar la nostra qualitat de vida i els que ens envolten.\nÉs per això, que des de la Marginera de la Bosa, volem acompanyar a tota persona que visqui o hagi viscut un procés de càncer i les emocions les tingui a flor de pell, emocions contradictories moltes vegades i la necessitat d'iniciar activitat.\nEls objectius dependran de cada persona, però ens centrarem no només en els biològics i físics, sinó també amb els emocionals:\n- Canvir de rol "de malalt".\n- Acceptació les limitacions i potencialitats.\n- Disminuir l'aillament social.\n- Disminuir el sedentarisme.\n- Recuperar la il·lusió i projectes.\n- Recuperar la capacitat de fer, de ser responsable, ....\n- Viure el present.\nLa metodologia de treball dependrà de cada procés i de cada persona. Però habitualment es treballarà peu a terra, amb els cavalls en llibertat i els exercisis s'aniràn complicant a mesura que el procés de cada persona li porti, al ritme de cada persona.


AixòRaid XTeam: marzo 2009\n3era posició al I Raid EKKE Aventura\nAquest diumenge 22, 2 equips de l'Això Raid X Team vam participar al primer raid que organitzava el Kike. El I Raid EKKE Aventura a Lleida, capital de la terra ferma.\nVal a dir que ganes no faltaven ja que ens vam plantar a la sortida els primers, crec que vam arribar abans que la pròpia organització!!\nLa primera prova, molt fàcil, va ser una orientació urbana amb 9 preguntes. Però a diferència de Cambrils, hi havia tres respostes....calia trobar la correcta. Que si mira grafitis a la paret per trobar noms, que si animals mascota del club de futbol del barri....etcc\nDesprés agafem la bici i roadbook. Sembla fàcil, però a la primera cruïlla!!! error! M'equivoco, i m'adono que el meu comptaquilòmetres falla.....i els dels 10 equips que anàven darrera també perquè ens van seguir tots fins a un camp d'arbres fruiters on vam haver de donar la volta. A partir d'aquell moment li canto els metres a la Meri i és ella la que els calcula a la seva bici.\nDe seguida ens agafa l'altre equip Això Raid (Fran i Xavi) i anem junts. Fins al final trobem totes les balises, destacant una que calia deixar la bici ja que era no ciclable....a menys que algú sàpigui pedalar per sobre dels esbarzers. Què Fran....pinchan, eh!!\nA falta de 1,5km de BTT fem una tirolina, i clar això fa que ens tornem a separar els dos equips (s'ha de fer d'un en un i és molt lent). Al sortir de la tirolina m'adono que he puntxat la roda de darrera, i li dic a la Meri que ara no paro....o sigui que a tope fins a boxes.\nAra toca córrer. 8 km per dintre del parc de la Mitjana. Moltes balises, moltes canyes, aigua fina a la cintura....bastant freda per cert, i venga a córrer. Ens trobem al Fran i al Xavi en una balisa i el Xavi diu: "quantes us queden per fer", li contesto que cap i diu: "joder". En aquell moment m'adono que li hem fotut canya i hem deixat un parell o tres d'equips al darrera. Correm fins a boxes....i ens anoten el temps.\nPer temps arribem tercers. Tenim davant els Oxigen....però estan a més de 15minuts o sigui que la bonificació no ens serveix per passar-los. Únicament ens preocupa una parella de noies que anava darrera nostre un 20minuts i que si apreten ens poden passar. Però bé, anem a fer el ràpel i l'escalada. Entrega de premis, finalment 3ers, lot de productes de la terra ferma i cap a casa.\nEl Fran i el Xavi molt bé també. Hauran quedat 5ens o 6ens. I el Xavi escalant com un campió amb la seva placa de titani. Moraleja: Si et trenques algo, operat i fica't una placa de titani!!\nAra que ja tenim samarretes de l'equip, ens canviem per l'ocasió i foto!!!!!\nPer cert, el proper cap de setmana Raid Garraf....s'han acabat els podis....tornarem a la realitat.\nPublicat per raider en 13:38 0 comentaris\n2on pòdium de l'AixoRaid Team Extrem\nAquest cop era a Prades, i era una d'orientació, campionat de Catalunya Universitari per ser més exactes. Tot i que estem sortint de lesions, hem aturat els entrenaments i totes aquestes coses, a l'hora d'i nscriure'ns ........els nois a categoria èlit, evidenment, i la noia a iniciació (més llesta).\nSortim molt entusiasmats, amb ganes i amb certa pressió per fer-ho bé (alguns més que d'altres) però abans de sortir mirem al voltant i penso ... on van aquests amb tantes proteccions a les cames... òndia i als braços!!! Entre poc i massa, penso.\nArrenquem i com sempre, la primera bàlissa es resisteix, tant que ens trobem al kenneth (que havia sortit més tard, però a partir de la segona balissa ... anem a tope! Ara orienta el Xavi, ara l'Edi i la veritat és que tots dos la van clavant, fins arribar a la 10. Qui la va parir! Allí encadenem 4 bàlisses xungues (més encara) on ens fotem tots plens de rascades de tant enganxar-nos.\nEn la fotografia adjunta es docuemnta el que al mapa seria una clariana, marcada en color verd clar...quasi blanc ... i n-hi varen haver de verds .... fosc!\nAnem fent, fins que ens trobem un de l'organització que va recollint i això ens destroça anímicament. Fins i tot ens fiquem nerviosos, però un cop superat, fem la 17, la marquem en foto i anem a retiro.\nAixò sí, a l'arribar ens assebentem que de nou, la estrella d'aquesta temporada ha tornat a fer un primer lloc. Enhorabona Meri !\nDe tornada, parem a un xino a fer uns entrepans de pà recalentat, sense formatge i unes patates radioactives amb salsa "nopreguntis", però que van entrar de meravella. Això sí amb una bona dosi coca-cola fresca. Quina sed!!!\nPublicat per raider en 14:34 0 comentaris\nL'experiència del nostre AEE\nEl Raid va començar el dissabte 7 de març de 2009 a les 9 del matí amb una orientació urbana per la localitat de Cambrils on tots els equips arribaren molt igualats a la finalització d’aquest sector per agafar les BTTs o remuntar la riera de Riudoms fins a la població de Botarell on començà el tercer sector amb un Trekking de fort desnivell.\nAl inici d’aquest sector, l’equip Vilanoví, format per Uxue Fraile, Pedro Amo y Joaquín del Río, encapçalava la competició amb la resta d’equips molt a prop.\nFinalitzat el tram de Trekking vam tornar a agafar les BTTs fins al Monestir de San Miquel d’Escornalbou, on havíem de realitzar una prova especial de ràpel on l’equip encara en primera posició va tenir dificultats de trobar. Novament amb BTTs, continuà l’orientació fins al poble de l’Argentera on iniciava un sector d’uns 6km de patins amb un fort desnivell positiu i un asfalt en molt mal estat que sense l’ús de pals va fer la progressió molt difícil.\nDesprès dels patins s’iniciava el sector més dur de tot el raid amb un Trekking i una orientació camp a través amb una vegetació que feia molt difícil la progressió. El trekking finalitzava novament a L’Argentera on agafavem novament les BTTs. El mapa ens portava llavors fins a la localitat de Riudecanyes i novament a Cambrils, on l’hora de tancament del raid eren les 20:00h. Dels equips participants, únicament el nostre equip va completar la totalitat del raid en el temps proporcionat per l’organització amb un recorregut de 104km de recorregut i molt de vent que provocà l’anulació de la prova de caiac.\nAmb aquesta primera posició al primer raid, l’equip vilanoví encapçala la classificació de la Copa Catalana de Raids 2009.\nPublicat per raider en 6:50 0 comentaris\nOpen Raid Cambrils: primera victòria del Això Raid Xteam\nHi ha coses que per més que les expliquis, la gent que no les ha viscut, no les entén. Un raid és una d’aquestes coses.\nÉs difícil explicar que :\nEt llevaràs un dissabte a les 6am per a anar tot el dia contrarellotge.\nA primera hora del matí correràs pel mig de Cambrils, amb 100 persones més, buscant el nom d’una botiga de roba, el nom de la qual no és un nom.\nDesprés de 2h en bici buscant balises, t’has de memoritzar 20 objectes.\nS’ha de deixar la bici per fer un trekking fins a un punt geodèsic a 523m.\nHas passat per més rieres i has vist més bassals que en tota la teva vida.\nUn innocent passeig marítim pot arribar a ser etern, si desprès de 8h de raid et toca patinar-lo....o pitjor encara, córre’l!\n2 kilòmetres de riera pujats en bici per la gespa poden ser tant durs.\nHas de fer una escalada per a nens que per culpa de les rampes et fan caure dos cops.\nDesprés de 6h d’intens raid et pregunten pels 20 objectes.\nMalgrat tot això, arribes a temps....i PRIMERS!!\nPerò més difícil és explicar que:\nDesprés de 9h perdut per algun lloc i arribant esgotat, ja estiguis pensant en el proper raid.\nT’agafen rampes des de la meitat del raid, continues i acabes.\nLa sensació d’anar trobant les balises és addictiva i la de no trobar-les és frustrant.\nEts capaç de llegir mapes, que s’haurien de mirar amb lupa en un escriptori ben il·luminat, anant en bici o corrent.\nLa voluntat de continuar i d’arribar pot més que la d’abandonar.\nEts un equip i, no saps perquè, quan un no pot l’altre sempre pot.\nL’ambient que hi ha abans de la sortida te quelcom d’especial; nervis, emoció, expectatives.\nL’ambient a l’arribada és agradable; explicar, compartir, riure, abraçades.\nLes mirades d’admiració dels altres equips quan puges al podi reconeixent el sacrifici.\nPerò em quedo amb quatre moments:\n-El més tonto però que em va fer riure molt:\nQuan anàvem tots els equips cap a la platja per iniciar la cursa urbana un va cridar “ho haveu vist!!!”.\n-El més surreal:\nQuan una dona al mig d’un poble ens diu que els de davant nostre han tirat per un camí, que ens ofereix unes pegatines de CAT, però que no ens les dóna sinó li prometem que les ficarem al cotxe.\n-El més important :\nLa primera posició del raid ! tot i que el fet d’acabar ja és una victòria. No t’ho acabes de creure en cap moment. Només t’adones que has guanyat quan la noia diu pel micro: “i en primera posició Això Raid XTeam”.\n-El més emocionant i que em fa sentir molt orgullós:\nLa Meri va tirar en tot moment, inclús va pujar ella sola a picar la balisa del punt geodèsic quan jo no podia per les rampes. I com va patir als 6km de passeig corrent al final....però va aguantar com una autèntica Raider!!\nVa per tot l’equip i pels nostres AEE....Això Raid!!!!!!!!\nPublicat per raider en 21:53 1 comentaris\nMolt temps ... massa temps\nEfectivament, molt temps ... sense escriure al blog, sense mantenir un bon ritme d'entrenaments, sense patir en una cursa, raid o similar, i el pitjor ... patint per les lesions.\nSembla que uns quants no ens hem pogut escapar de les lesions. Espero que al menys serveixi per a que tots ens en salvem durant unes quantes temporades.\nAra bé, no penseu que tirem tovalloles. Alguns les pengen ben altes, fent una destacadíssima actuació en el Raid de Cambrils (no sabeu com espero veure la crònicas o cròniques), i d'altres s'ho miren des de la meta amb cara de "em moro de ganes ... i el que em falta" mentre tot fent temps pensa "ha estat ella la que m'ha fotut un cop a la mà i s'ha tirat el cafè a sobre" (ja us ho contaré).\nBé, espero que el blog s'animi altre cop, que el nostre AEEE Ricard es recuperi ben aviat, que al proper open puguem ser-hi tots, que m'oblidi aviat d'aquesta foto, i ... que m'espereu després de passar per meta.\nPublicat per raider en 23:31 0 comentaris\nOpen Raid Cambrils: primera victòria del Això Raid...


Adéu als esmalts d'ungles!\nDes del Plan B Girona us volem recomanar un producte que compleix les 3B!\nEl Quitaesmalte instantáneo de Deliplus (Mercadona) és un fantàstic i pràctic dissolvent d'esmalt. Només s'ha d'obrir la tapa, introduir-hi l'ungla, girar una mica el dit i et voilà, l'esmalt desapareix! És còmode, econòmic i efectiu, que més es pot demanar?\nConeixeu aquest producte estrella?\nEls maxi-collars, collars "baberos" o joia, son el complement perfecte per ressaltar els nostres looks estiuencs!\nÉs una peça que pot donar el toc perfecte els nostres estilismes. Els podeu combinar de dia amb una simple camiseta de cotó o amb una peça especial de nit, això si: aneu amb molt de compte alhora de combinar-los amb altres peces o accessoris, podeu recarregar massa el look!\n[Bimba & Lola - Bershka - Asos - Zara]\n[Bimba & Lola - Blanco - Asos - Zara]\nD'inspiració tropical, dorats, étnics, amb tons fluor o pastel ... Ja teniu el vostre?\nTendències: recollit amb trenes\nUn DIY-recollit ideal per les nits d'estiu!\nEtiquetes de comentaris: pentinats, plan B Girona, tendència\nEl bon temps gairebé es sempre, sinònim de casaments, batejos i comunions\nEls vestits son principalment les peces que més demanem, colors vius, teixits vaporosos, tall elegant, afavoridor...\nA vegades no es fàcil trobar-ne l'adequat, tot i la varietat\nAquest que us ensenyem ens va agradar, perquè creguem compleix tots els requisits que ha de tenir un vestit per una ocasió especial\nCombinat amb els accessoris adequats, ens farà enlluernar\nUn Tàpies al carrer de la Creu, 31\nL'obra Composició (1996) d'Antoni Tàpies, és la primera obra d'aquest artista que està situada en un carrer de Girona. Presidint la façana de l'antiga seu central de Caixa Girona (actualment "La Caixa"), l'obra incorpora la simbologia pròpia de les obres de Tàpies i, a la vegada, s'inscriu en la seva trajectòria matèrica i simbòlica.\nLa peça, de bronze i pintura, d'uns 700 quilos i de mides 212 x 210 x 15 cm, és una obra plana fosa en bronze on destaca en negre una gran creu grega central amb una gran banda horitzontal i una cita al llenguatge numèric.\nDes del Plan B Girona us convidem a gaudir d'aquesta obra d'art!\n10 consells per anar de rebaixes\nAquest passat diumenge han començat les rebaixes d'estiu que s'allargaràn de forma oficial fins a finals d'agost. Des del Plan B Girona us recomenem que seguiu aquests 10 consells per anar de shopping:\n1. Feu un llista dels productes que us interessen, així evitareu comprar-vos peces que no fareu servir.\n2. Fixeu un pressupost o aneu amb els diners en efectiu. Una altre opció és limitar la targeta de crèdit.\n3. No us deixeu endur pel preu i abstenir-vos a comprar una peça de roba o complement que no sigui de la vostra talla o estil.\n4. Renoveu bàsics, roba interior i opteu per peces d'alta qualitat o firma. Els bàsics són peces que s'utilitzen durant tot l'any!\n5. Penseu com combinareu les peces amb el vostra fons d'armari. Si no us imagineu el "modelito" no us arrisqueu a comprar-ho.\n6. Fixeu-vos bé en la qualitat del producte. Que no tingui tares, o bé que no sigui d´una temporada anterior.\n7. Els productes han de mostrar el preu antic i al costat el preu rebaixat.\n8. Conserveu el tiquet, és la vostra garantía i us servirà per fer canvis o devolucions.\n9. Si no us agraden les aglomeracions de gent compreu per Internet.\n10. El dia que aneu de rebaixes, vestiu-vos amb roba còmode i fàcil de treure i posar. Eviteu roba amb molts botons i cordons a les sabates.\nEtiquetes de comentaris: plan B Girona, rebaixes\nTendències: boda de dia\nAvui al Plan B Girona us proposem un look per a una boda de dia.\nSi la boda és de dia sempre de curt a no se que sigueu família molt directe de la nuvía/nuvi: mare, germanes, testimonis o poca cosa més.\nEl look d´avui és fàcil i versàtil. Alhora de buscar vestit sempre és més millor l´opció monocolor ja que per combinar complements no ens hem de trencar tan el cap. Com ja us varem comentar aquí, no us lieu amb els "chals" o jaquetes ... Aquest tipus de complements estan molt desfasats! Si es tracta d'una boda civil no cal portar res i si la boda és per l´esglèsia la norma diu que s'han de tapar els hombros.\n[Preen - Zara - Jimmy Choo]\nUs semblen una bona opció els vestits monocolor?\nTendències: Ungles de colors\nAquest estiu ... Ungles de colors!\nEs porten els colors fluor, pastel, metal·litzats … Es la temporada de les ungles! I és que portar les ungles arreglades i pintades es un plus pels nostres looks\nQuin són els vostres colors preferits per aquest estiu?


El medi ambient i la protesta social, guanyadors a World Press Photo 2020 - PSV\nJa coneixem els guanyadors dels concursos internacionals de fotoperiodisme i narrativa digital organitzats per la fundació World Press Photo, que formaran part de l’exposició que es podrà visitar a Barcelona, De l’13 de novembre a el 20 de desembre al CCCB, amb el suport de la Fundació Banc Sabadell.\nEntre els premiats, destaquen especialment el World Press Photo de l’Any a “Straight Voice”, del japonès Yasuyoshi Chiba per Agence France-Presse, i també el World Press Photo al Reportatge Gràfic de l’Any, atorgat a la feina “Kho, the Genesis of a Revolt”, de el francès Romain Laurendeau. Aquest premi és el segon any que es concedeix i posa el focus en treballs narratius de llarg recorregut, més enllà de les fotografies d’impacte.\nConcedint dos premis, els jutges han destacat l’important paper de la joventut per a propulsar canvis, posen igualment en relleu que un dels grans temes protagonistes de 2019 ha estat la protesta social. També el medi ambient ha estat inspirador de moltes obres destacades, Convertint-se en tema predominant d’una desena de les imatges i històries premiades, en el que, de fet, suposa una tendència continuista respecte a la passada edició.\nLa intenció de la fundació World Press Photo és que el seu concurs suposi una mirada el més plural possible al que esdevé en el món avui. Per a això, durant tot l’any realitza campanyes per tal d’atraure nous fotògrafs de les més variades procedències. Sanne Van der Loeff, responsable d’exposicions a Holanda, comenta: “En 2019, vam organitzar reunions de fotografia en llocs com Nairobi, Dar es Salam, Hanoi, Maputo, Siem Reap i Bangkok, contactant directament amb diferents organitzacions, però realitzant també una extensa campanya de divulgació en línia “. A més, van centrar la campanya a atreure la participació de dones i fotògrafs de països africans i sud-americans. I, encara que són conscients que els resultats seran visibles a mig-llarg termini, l’organització creu fonamental millorar la diversitat de punts de vista que reflecteix en els seus concursos.\nEls fotògrafs nacionals a World Press Photo 2020\nEl fotoperiodista barceloní Ricard García Vilanova ha guanyat el 3r Premi en la categoria de Temes d’Actualitat – Fotografies Individuals, amb una imatge sobre les manifestacions populars a l’Iraq conegudes com Tishreen Revolution, iniciades a finals de 2019. Especialitzat en zones de conflicte i crisis humanitàries, i amb més de 20 anys de carrera, García Vilanova va guanyar, al costat del periodista Karlos Zurutuza, la I Beca Photographic Social Vision per al fotoperiodisme d’investigació en 2016 amb el projecte “Èxode. Vida i mort a la ruta líbia cap a Europa “. Les seves fotografies s’han publicat en prestigiosos mitjans com The New York Times, The Washington Post, The Wall Street Journal, El Món, Libération, The Guardian, The Times, Die Welt o Der Spiegel, entre d’altres, i ha col·laborat amb organitzacions com Nacions Unides, treballant també com a reporter per CNN, BBC o Aljazeera, entre d’altres.\nSobre la fotografia guanyadora, Ricard García Vilanova ens explica que forma part del seu treball documentant les protestes a Iraq, que “amb més de 600 morts, passaven bastant inadvertides per a occident. El seu objectiu, doncs era presentar a una societat necessitada de canvis després de que el seu govern extingís tota oportunitat de oferir feina o d’aspirar a un futur. Els manifestants van organitzar protestes a l’octubre i, com conseqüència, van obtenir una repressió tremenda. Concretament, aquesta imatge està feta un dia, que al igual que molts altres, s’incrementa la resposta violenta contra les protestes. Durant la tarda, va haver foc real, a més de gasos lacrimògens. Crec que el ferit de la imatge ho va ser a causa del gas. Va ser tot molt ràpid, amb el temps just de disparar la meva càmera abans que sortís cap a l’hospital dins d’aquest vehicle “. La composició de la fotografia recorda una Pietà i la il·luminació remet a Caravaggio. “És cert, recorda el quadre de Caravaggio, però va ser una cosa totalment casual. Tot d’una, el manifestant es va esvair i algú el va posar sobre d’un altre, que també semblava estar ferit, i va ser l’instant en què vaig prendre la imatge “, ens revela García Vilanova.\nPer la seva banda, el fotoperiodista sevillà Antonio Pizarro Rodríguez és el guanyador de el 3r Premi en la categoria de Natura, Fotografies individuals, per una imatge publicada al Diari de Sevilla sobre el linx ibèric, el felí més amenaçat de la planeta, al Parc Nacional de Doñana. Es tracta d’una complicada imatge, molt dinàmica, amb un dels animals protagonistes captat en ple salt i d’escorç, i l’altre vigilant i en posició transversal. El seu autor ens explica com ho va aconseguir: “He de dir que la vaig prendre a distància. Jo no hi era present quan els animals van passar al costat de la càmera fotogràfica. Vaig fer servir la tècnica de la barrera d’infrarojos per no molestar i interferir en el comportament dels animals. Va ser molt difícil ja que vaig haver de invertir dos mesos. La meva rutina diària consistia a posar la càmera fotogràfica, anar a les 8 del matí, tornar a les 3 de la tarda, canviar la bateria, anar-me’n de nou i tornar a les 8 del vespre per veure els resultats i portar-me la càmera perquè en aquell lloc l’equip no estava de el tot segur. Vull ressaltar que en aquesta fotografia no hi ha presència humana i que per obtenir aquesta imatge va ser necessari fer una anàlisi del comportament de l’animal durant alguns años”.\nFinalment, el també barceloní Ramon Espinosa, de l’agència Associated Press, ha guanyat el 3r Premi en la categoria de Notícies d’Actualitat, Fotografies Individuals, per una fotografia sobre la devastació que va causar l’huracà Dorian a les Bahames al setembre de 2019.\nProperament, publicarem entrevistes completes amb els tres fotoperiodistes nacionals premiats.\nLlistat dels principals guanyadors del World Press Photo 2020\nConcurs fotogràfic World Press Photo 2020\nWorld Press Photo de l’Any: «Straight Voice» de Yasuyoshi Chiba.\nWorld Press Photo al Reportatge Gràfic de l’Any: «Kho, la gènesi d’una revolta» de Romain Laurendeau.\nGuanyador a Temes Contemporanis (fotografias Individuals): «Nothing Personal – the Back Office of War» de Nikita Teryoshin.\nGuanyador en Temes Contemporanis (Reportatges): «The Longest War» de Lorenzo Tugnoli.\nGuanyador en Medi Ambient, Fotografies Individuals: «Polar Bear and her Cub» d’Esther Horvath.\nGuanyador en Medi Ambient (Reportatges): «The End of Trash – Circular Economy Solutions», de Luca Locatelli.\nGuanyador en la categoria Temes d’Actualitat (individual): «Straight Voice» de Yasuyoshi Chiba.\nGuanyador en la categoria Temes d’Actualitat (Reportatges): «Hong Kong Unrest» de Nicolas Asfouri.\nGuanyador en la categoria de Projectes a llarg termini: «Kho, la gènesi d’una revolta» de Romain Laurendeau.\nGuanyador en categoria Naturalesa (individual): «Final Farewell” d’Alain Schroeder.\nGuanyador en la categoria Naturalesa (Reportatges): «Saving Orangutans” d’Alain Schroeder.\nGuanyador en la categoria de Retrats (individual): «Awakening» de Tomek Kaczor.\nGuanyador en la categoria de Retrats (Reportatges): «The Haunted» de Adam Ferguson\nGuanyador en la categoria d’Esports (Individual): «Kawhi Leonard’s Game 7 Buzzer Beater» de Mark Blinch.\nGuanyador en la categoria d’Esports (Reportatges): «Rise from the Ashes» de Wally Skalij.\nGuanyador en la categoria de Notícies d’Actualitat (Individual): «Clash with the Police During an Anti-Government Demonstration» de Farouk Batiche.\nGuanyador en la categoria de Notícies d’Actualitat (Reportatges): «Ethiopian Airlines Flight 302 Crash Site» de Mulugeta Ayene.\nConcurs de narració digital 2020\nWorld Press Photo 2020 al Projecte Interactiu de l’Any: «Battleground Poly U» de DJ Clark / China Daily, como .\nWorld Press Photo 2020 al Vídeo Online de l’Any: «Scenes from a Dry City» de Francois Verster / Simon Wood / Field of Vision\nI també pots consultar aquí la resta d’obres destacades a World Press Photo 2020.\nNominats World Press Photo 2020\nThis entry was posted in noticias @ca on 22 abril, 2020 by psv.\n← World Press Photo 2020 Barcelona s’ajorna al novembre Educant en la TRANSFORMACIÓ SOCIAL a través de la FOTOGRAFIA →