Intentant córrer com les cabres | si més no millorar com a corredor de muntanya | Page 2\nCrònica: 1a nocturna Alcanar – Amposta\nEstreno rentat de cara del bloc amb la crònica de la darrera locura dels Montbike. La idea va ser de Dani Climent i jo vaig col·laborar molt gustosament buscant el recorregut. La convocatòria la vam fer pública perquè no sols els dels club la fessin sinò que s’apuntés qui vulgués. Tot i que van confirmar més de 30 persones a la pàgina de Facebook al final vam ser 18 els valents que vam decidir fer esta bogeria. I dic bogeria perquè les condicios meterològiques eren prou dures amb un fort vent que com vam poder comprovar, ens tombava.\nEren les quasi les 21 quan arrancàvem cap l’Ermita de la Pietat. De moments les condicion eren prou bones. Un cop arroplegats ens vam dividir en 3 grups segons el coneixemet del camí i la velocitat. Jo vaig acabar en un grupet de 5 i la compantia. Pelli, selfi-man, i el seu inseparable Jack, Eva Cris, alias “No estem be”, Jaume, el nostre junior d’or, Jordi, l’infiltrat del BTT, i un servidor.\nLa primera part molt be, fins i tot ens sobrava roba, però a partir de les primeres rampes de cara a la Mola Cima i la Torreta vam començar a patir el un vent i un fred que no eren normals.\nUn vent que et tombava i que en algun arribava a ser fins i tot perillós. Sobretot en les parts del recorregut més estretes i amb caigudes importants al costat. He de dir que jo no ho vaig passar gaire be i fins que no vam arribar a la Torreta, no vaig descansar. Un cop dalt i després de la foto corresponent, cap al Mas d’en Comú a sopar que hi havia gana. Sort que vam poder entrar dins perquè se sentien unes ràfegues de vent que feien temor. No ens vam entretindre gaire perquè enseguida ens vam gelar.\nD’allí, cap a Amposta per Matarredona, el Tossal dels 3 Termes, Cedrilles i Ermita del Montsià, vam tenir algun cop de vent important però el terreny ja era una altra cosa.\nContent per l’èxit de la convocatòria i esperant que es repeteixi en unes condicions més idònies. I com a postre, diumenge calçotada i fideuada Montbike.\nCrònica: Cursa del Pastisset de Benifallet 2015\nRepetim un altre cop la que per mi és una de les curses referents del Circuit de Curses de Muntanya de Terres de l’Ebre. Una cursa molt divertida on pateixes al principi pujant la Creu de Santos, encara que les vistes des de dalt ho curen tot, i després disfrutes com un ‘enano’ perquè pràcticament tot és baixada corredora. De totes formes, amb la variació que han fet aquest any, ens han ‘regalat’ alguna pujadeta més que jo ni m’esperava. S’ha de dir però, que el pas per la roca Foradada s’ho valia. Un 10 pels qui han millorat un recorregut que ja era de traca i mocador.\nPersonalment, en la 6ª semana de preparació de les Fonts i on els entrenos han estat durillos, m’he trobat que he arribat al final bastant solt de cames. Quina diferencia de Campredó. Els únics punts negatius són els bessons que segurament, amb les séries de pujada que m’ha tocat fer, se m’han queixat des dels primers quilòmetres. L’altre cosa negativa és que a les pujades no anava. M’han costat més de l’habitual. No se si és del cansament o el fet d’haver dormit poc. Ja dic jo que s’ha de fer més bondat.\nAl final un temps de 3h52m12s i unes sensacions que la feina s’està fent correctament per arribar en condicions a Xerta. Després de la dutxa, a degustar la sopa barrejada i compartir les experiènces de la cursa amb els companys de Montbike. Per cert, que no hi hagi foto de grup no pot tornar a pasar.\nFelicitar un altre cop a la gent de Benifallet pel bon tracte que com sempre ens dispensen i menció especial pels voluntaris. Només dir que quan a les 8 del matí he arribat al poble amb aquell vent i fred que costava sortir del cotxe, veure’ls repartint els pitralls i la bossa del corredor al ras és per treures el barret. Moltes gràcies per vetllar perquè no ens falti de res.\nSí, sí, sí, me’n vaig a Chamonix\nHo acabo de saber. M’acaben de comunicar el sorteig de la UTMB i estic entre els elegits. No sabeu quina il·lusió em fa. Des de que vaig començar en les curses de muntanya un dels meus somnis era fer aquesta cursa. Recordo encara quan començava a córrer per la muntanya que vaig conèixer de la seva existència l’any 2009, amb la segona victòria de Kilian Kornet i com el 2011 estar tot el dissabte davant l’ordinador seguint la UTMB per internet (al 2010 es va anular). Evidentment em vaig quedar enganxat pensant que la possibilitat de participar-hi algun dia.\nAra l’ocasió està aquí. Tinc la possibilitat de complir en aquest repte i us puc asssegurar que en aquest mesos que falten fins la cursa (28-29 d’agost), al cap tindré dos imatges, el recorregut i el seu corresponent perfil. Ja aniré explicant preparatius.\nCrònica: Cursa les II Torres de Campredó\nComença una nova edició del Circuit de Curses de Muntanya de Terres de l’Ebre amb la Cursa de les II Torres de Campredó, una cursa que cada any va millorant i en aquest 2015 ens ha preparat unrecorregut d’allò més atractiu per als corredors i també més exigent, amb pujades i baixades contínues que acaben sent una autèntic trencacames.\nEn el meu cas, en la 4a setmana de preparació de l’Ultra de les les Fonts, la distància 20km i desnivell D+800m m’anaven de fàbula com a substitut de l’entrenament que em tocava\naquest diumenge. De totes formes ha estat un entrenament una mica accidentat quan en el Km4.5 un dels corredors del grup en que anava ha caigut i he ajudat a socorre’l. Això ha fet que perdi més de 15min fins que la cosa ha estat control·lada. Llàstima perquè les sensacions eren molt bones i m’haguès agradat saber quin temps podia haver fet.\nA partir d’aquí he mirat d’agafar el meu ritme recuperant posicions fins acabar amb bones sensacions tot i que carregat de cames i amb algun avís d’estrabada als bessons.\nPoca cosa més a dir. Com sempre gran ambient entre els corredors del circuit i el nostre club que cada cop es fa més gran. Arriben cares noves a la família Montbike i la secció Canicrós pujant al podi.\nI al 2015…\nPrimer de tot, bon any a tothom. Encara que portem pocs dies del nou any ja fa dies que tinc en ment la nova temporada. El 2014 ha acabat en bones sensacions i en aquest 2015 només penso en conèixer noves muntanyes i sobretot passar-ho be. Important, com no, que em respectin les lesions i poder practicar aquest esport durant molt i molt de temps.\nDe moment, el primer repte és l’Ultra Trail de les Fonts, una ultra de 3 etapes per fer en total 120Km i D+6000m i que aquest any serà el 6,7 i 8 de març. Ja la vaig completar 2013 i a banda de la satisfacció per acaba-la, vaig disfrutar moltíssim. De moment estic ficat de ple en la seva preparació. Porto ja 3 setmanes d’entrenaments i les sensacions són molt bones.\nL’altre repte que tinc és una nova Ultra que fan al nostre territori. Es tracta dels Estels del Sud de 106Km i D+5100m, el2 de maig, donant la volta als Ports de Beseit. Sempre dic que, tot i tenir-los aquí al costat. els Ports són per mi uns grans desconeguts i amb la preparació i la cursa espero que deixin de ser-ho. De moment, estos dies vaig poder fer 40Kms de Beseit-Font Ferrera-Caro.\nEl tercer repte i sense cap mena de dubte el més important de l’any me’l callo tot i que molta gent que em coneix ja el sap. A hores d’ara ja tinc feta la preiscipció i estic pendent de sorteig. El 14 de gener sabré si que m’agafen o no i partir d’aquí ja organitzaria la resta de la temporada.\nDe moment, pas a pas. Aquest diumenge 11 a competir a la Cursa de les 2 Torres de Campredó que dona el tret de sortida a un consolidat Circuit de Curses de Muntanya de Terres de l’Ebre. Hi ha ganes de tornar a viure el l’ambient d’aquest circuit.\nBalanç del 2014\nAra que ja hem entrat al 2015 es bo fer un balanç del que ha estat el 2014. Un any que la idea principal era superar la distància dels 100Kms en una Ultra. I per fer-ho vaig triar una de les curses pot ser més dures per aquesta distància, la Ultra Mític d’Andorra, amb 112Km i D+9700m. Però anem pam a pam.\nA nivell competitiu la temporada la puc resumir en:\nComençava l’any amb Cursa de les II Torres de Campredó, molt corredora\nSeguia amb la Marxa Selva del Camp`- Muntanyes de Prades on coincidia amb esl companys de feina Xavi i Toni.\nTornava al Circuit de Terres de l’Ebre amb la Cursa Panxampla – Alfara, molt tècnica i on vaig acabar sense forces.\nBuscant acumular quilòmetres repetia un any més a les 24h Cap de Creus amb prop de 90Km on coneixeria al Xavi, Vicente i Maria, bona gent.\nL’Ultra dels Bastions em va anar molt be per mesurar el meu estat de forma de cara a Andorra. Acabar-la en tan males sensacions va fer que toques fer molt treball mental.\nCamí de Sirga el vaig agafar com entreno de qualitat però la calor la va fer extremadament dura.\nI arribava el punt clau de la temporada amb la Ultra Mític, una cursa que malgrat les 37h, 2 nits de marxa i la duresa del recorregut em va fer veure la importància d’afrontar aquests tipus de reptes en les condicions adequades.\nDesprés d’estiu la Cursa de Falset on vaig veure que he de millorar en proves corredores.\nL’Ultra Pirineu va ser l’altra prova que m’ha marcat aquest any. Tot i no tenir-la al calendari va ser una autèntica acumulació de sensacions i on vaig gaudir de la bona companyia d’Eloy.\nAlcanar va ser una prova en que ni pena ni glòria, arribant en les forces justes i Tivíssa també em va donar senyals que algo havia de canviar.\nI finalment la Cursa d’Ulldecona i la de Pinell de Brai van tancar la meua temporada competitiva on m’han anat be per canviar la dinàmica de com afrontar aquestes curses.\nA banda d’això, en la memòria em queda els dos dies Montbike amb la gent del club, una bona ocasió per disfrutar de les mutanyes en bona companyia i fer club, o els Carros de Foc o Cavalls de Vent en dos dies que vaig fer d’entrenament, o la pujada al Pedraforca.\nAra ja, a preparar el 2015\nCrònica: Cursa dels Biberons – Pinell de Brai\nTot i no formar part del Circuit de Curses de Muntanya de Terres de l’Ebre, vaig decidir provar la Cursa del Pinell perquè volia conèixer la Serra de Pàndols, de la que m’havien parlat molt be.\nLa sortida ja va ser curiosa, des de dins de la Catedral del Vi. Una primera meitat tècnica, majoritàriament de pujada, tot i que en alguna baixad molt tècnica, que amb la pluja t’obligava a posar cul a terra.\nLa segona part, molt corredora i divertida per corriols molt nets. Es notava la feina feta per l’organització.\nTemps final, 2h44m05s per fer 22Km i D+980m, que personalment em va deixar molt bones sensacions i amb ganes de tornar-hi l’any que ve.\nCrònica: Cursa de Muntanya d’Ulldecona 2014\nPer fi una cursa amb un bon sabor de boca. Després de les dos darreres, Alcanar i Tivissa, on vaig acabar malament, necessitava acabar-ne una en bones sencacions. Curiosament era la cursa que pitjor anava a les meues característiques, una cursa molt corredora i amb poc desnivell però dins del procès d’adaptació a córrer, ja m’ha anat be. S’ha de dir que aquest cop he pogut mantenir una constància durant tota la cursa i això s’ha notat en el resultat.\nCrec que dos han estat les claus. Una, fer servir el pulsòmetre, jugant entre la zona de confort i la de patiment, buscant no passar passar-me d’aquest última per evitar males sensacions. I una segona, no parar de córrer en cap moment, fins i tot en pujada, encara que fós a pas de formiga. Només en la pujada que hi havia passada l’Ermita i en la darrera per la tartera he caminat. També he de dir que els darrers quilòmetres d’entrada al poble ja me costava aguantar el ritme, on els meus problemes amb els isquitibials ja havien fet acte de presència.\nPel que fa la cursa, tot i que molt corredora, m’ha agradat el traçat que han buscat la gent de SudActiu (Ulldecona) per la Serra de Godall. Normalment sempre vaig pel Montsià que me’l conec bastant i ara ja se que la Serreta de Godall té llocs també molt bonics i interessants per entrenar. Especialment, m’ha agradat la baixada cap a les Oliveres Milenàries i la baixada a l’Ermita.\nTemps final, 2h41m01s en 23km i D+850m.\nPel que fa als Montbike, un altre cop, molt bona participació amb cares noves i 3 podiums en fèmines, les dos Eves i Míriam. Llàtima que el pernil se l’han emportat els de la Ràpita, però personalment, em sembla be que es vaigue repartint la cosa.\nAra ja, amb ganes de tornar treballar i preparar-me a conscièntment per millor cada cop més.\nEntrenament amb Roberto Heras\nUn altre cop he estat afortunat amb un sorteig de Twitter i el premi, un entrenament amb Roberto Heras, ex ciclista profesional i guanyador de 4 Vueltas a Espanya. Fa un any ha començat a córrer per la muntanya, influenciat pel seu germà Miguel, un dels integrants de l’equip Salomon i de moment no se li dona gens malament.\nAixi, dissabte la gent de Energy Vitalité 4, un dels patrocinadors del Roberto i organitzadora de l’acte ens va convocar a la plaça de Monistrol de Montserrat. En total erem 6 i ell. Prèviament ens havien preguntat pels quilòtmetres habituals d’entrenament però quan Roberto va explicar el que volia fer, va haver qui va dir que allò era massa per ell.\nComencem i ell tira avant com si res, com si anés sol. Pujant al Monestir tota l’estona al trotet, per llocs molts anem caminant. No obstant mirem de seguir el ritme però ell sempre anava uns 20 o 30 metres per davant.\nUna bona parada esperant per que la gent d’Energy Vitalité arribi per la foto del patrocinador ens permet descansar i ja tenir una coversa més distesa en ell. Aprofitem per interrogar-lo sobre la seva preparació i fem les típiques bromes i comentaris dels corredors.\nContinuem i arribem al Monestir, ple de vistants que ni les Rambles, i allí ja hi ha dos que decideixen tornar atràs. Del Monestir ens dirigim a Collbató, per una baixada molt divertida i llarga i amb unes vistes espectaculars. Llàstima que amb el ritme que ens fa anar Roberto no tinc temps de fer foto.\nUn cop baix ja només som 3 i ell. Parem a un restaurant per fer un beure i els altres dos decideixen tornar en taxi. Jo decideixo acabar en Roberto tot i que s’ha fet tard. Ens queda la tornada amb una bona pujada, on jo pateixo per seguir el ritme. Finalment arribem dalt i llavors, baixada corredora fins al Monestir, durant la qual, les cames decideixen que ja n’hi ha prou. Allí ja ens separem i jo baixaré al meu ritme. Acabo literalment destrossat.\nEn resum, una jornada diferent, on sempre fa gràcia poder compartir entreno amb un crack com ell. Evidentment vaig aprofitar per preguntar-li sobre preparació per les curses, objectius, etc., i contràriament al que pensava sembla que no planifique massa els entrenaments sinò que va fent. Jo vaig disfrutar molt i em va permetre córrer per una de les muntanyes desconegudes per mi com és Montserrat.\nCrònica: Muntanyes de Tivissa 2014\nCom diu l’anunci aquell? “En las distancias cortas es donde un hombre se la juega“. Doncs em sembla que jo aquí fallo. De que em serveix fer més de 100kms a les Ultres ni històries si en una cursa de muntanya de 23km amb D+1400m acabo arrastrant-me i arribant a dures penes al final. No valen excuses. Que si és la més dura i tècnica del circuit o que ja porto molts quilòmetres a les cames. No ens enganyem, s’ha de treballar més per les curses d’aquest estil.\nSeré breu perquè no hi ha molta cosa a dir. Un començament molt tranquil, amb uns primers quilòmetres corredors on jo aprofito per acompanyar una rato a Jon, el presi. Al primer corriol ja tiro avant perquè pateixo pel tall horari a les 2h. Pujada al Coll de Maula i, a partir d’aqui, crestall on córrer és més que complicat.\nBaixada cap a Tivissa un altre cop on jo em trobo prou be. Es vora el km 11 i passo el tall en 20min de marge. Però a partir, en la Pujada a la Llena, aquí comença la debacle i em costa seguir el ritme. A més, noto la boca seca per falta d’aigua i només pensant arribar al següent avituallament, al km15. Males sensacions i fins i tot mareig.\nAquí m’aturo una bona estona i apareix Jon amb la sabata mig desmanegada. Mirem d’anar junts però fins i tot ell se me’n va poc a poc. Després de tot el segon crestall, em quedo sol un altre cop i m’ho torno agafar en molta calma. Queden 3km en una última baixada molt lliscant que fa que més d’un cop toqui anar cul a terra. Arribo baix adolorit però lo meu pensament ja només està en la cerveseta de l’arribada. Temps final (fa mal escriure) 4h38m23s. Quina Pepa que estic fet. Mare meu.\nTot i que pensava parar una temporada per recuperar forces penso que no. Ho continuaré intentant i si torno a defallir, a continuar. No se si és l’opció més encertada però el meu cap em diu això encara que pot ser el meu cos digui una altra cosa.\nNo tot ha estat negatiu. Un altra vegada, àmplia parcicipació dels Montbike que ens va fer guanyar una generosa cistella de productes de la terra. I la cerveseta fresca del final, brutal. Sort que no hi havia controls a la sortida del poble. Espero poder tornar l’any que ve.


L’alcalde rep el botànic Pere Montserrat, Mataroní Il·lustre - Ajuntament de Mataró\nL’alcalde rep el botànic Pere Montserrat, Mataroní Il·lustre\nL’alcalde, Joan Mora, va mantenir ahir una trobada amb el botànic Pere Montserrat, Mataroní Il·lustre que habitualment viu a Jaca i que ha vingut a la seva ciutat natal a passar uns dies.\nEl botànic va tenir l’ocasió de veure penjat a la Galeria dels Mataronins Il·lustres el retrat que l’artista Alberto Romero li va fer per encàrrec de l’Ajuntament i d’explicar-li a l’alcalde els seus darrers projectes relacionats amb les ciències naturals. Malgrat la seva avançada edat (96 anys), Pere Montserrat va explicar que continua treballant en projectes científics, concretament en un nou llibre.\nEl Ple de gener de 2009 va provar per unanimitat atorgar el títol de membre de la Galeria de Mataronins Il·lustres a Pere Montserrat i el maig del mateix any l’Ajuntament va celebrar l’acte de nomenament del botànic. El quadre amb la figura de Pere Montserrat es va presentar públicament el 14 d’octubre de 2011, durant un acte d’homenatge celebrat al Saló de Sessions.\nUn reconegut científic\nNascut a Mataró el 8 d’agost de 1918, Pere Montserrat és un científic de prestigi reconegut en els àmbits de la botànica, l’ecologia i l’agronomia. Va publicar al 1955 de “Collectanea Botanica”, que encara és avui treball de referència per als botànics que treballen en l’àmbit geogràfic del Maresme i de Catalunya.\nAl 1953 va ingressar al Consejo Superior de Investigaciones Científicas. A principis dels anys 60 es va traslladar a Madrid i, des de l’Instituto d’Edafología (Centro de Ciencias Mediambientales), va estudiar el centre, oest i sud d’Espanya, així com la conca de l’Ebre.\nAl 1964 va participar en la creació del Centro Pirenaico de Biologia Experimental, avui Instituto Pirenaico de Ecología (Jaca i Saragossa) del Consejo Superior de Investigaciones Científicas, del qual va ser vicedirector i cap de botànica fins a la seva jubilació l’any 1985. Al 1969 va fundar l’Herbari de Jaca, col·lecció d’estudi convertida en una de les primeres d’Espanya pel volum de mostres (unes 350.000) i per la seva activitat i intercanvi.\nÉs autor de més de 500 articles, llibres i notes sobre botànica i ecologia terrestre, i ha rebut nombroses distincions des d’institucions públiques i privades espanyoles i estrangeres. A l’octubre de 2006, la Secció de Ciències Naturals del Museu de Mataró li va retre homenatge amb diferents actes, i al juny de 2007 li va dedicar un número de la revista L’Atzavara.\nLa petició d’incorporació de Pere Montserrat a la Galeria de Mataronins Il·lustres la van presentar el 2006 més de 15 entitats de Mataró a instàncies de la Secció de Ciències Naturals del Museu de Mataró.


Miquel Jover. Fotografia nocturna i de paisatge: Fita aconseguida?\nLa llum que il·lumina el camí\nJa fa molt temps que volia veure la llum zodiacal, però fins ara sempre m'havia quedat amb les ganes. Però després de veure una foto en un dels blogs que segueixo, se'm va despertar el follet que porto dins i que no parava de dir-me que havia de sortir a provar sort.\nTot i que els primers dies el cel no va acompanyar gaire, a mitjans d'aquesta setmana vàrem tenir un cel ben transparent, amb molt poca humitat, cosa que volia dir una nit ben fosca... si no fos per la lluna! Per aquestes dates ja començava a estar crescuda, vora un 25-30% més o menys...seria massa brillant per poder captar la delicada llum zodiacal? O bé encara tenia una oportunitat per no haver-me d'esperar a la lluna nova següent? Com que des de la comoditat de la cadira seria difícil de saber, vaig decidir anar cap al lloc que tenia pensat, en plena Alta Garrotxa. Almenys podria gaudir d'una posta de sol!!!\nDe camí cap al lloc ja s'intuia que la nit seria molt transparent... i molt freda també! Almenys el vent ja havia parat, per tant res que no es pogués arreglar amb moltes capes de roba.\nUna vegada allà, i ja ben entrada la nit, em vaig endur la desagradable sorpresa que la lluna brillava força més del que em pensava. Res a fer doncs... o si? Sota la lluna, brillant molt feblement, encara vaig poder apreciar una llum molt suau. Estava veient la llum zodiacal, tot i la lluna? I pel que ha sortit a les fotos, sembla que realment està allà...\nAixi que, els que l'hagueu vista, què hi dieu? He aconseguit realment la meva fita?\na de març 09, 2014\nEtiquetes de comentaris: Astronomia, Espais: Alta Garrotxa, fotografia nocturna, paisatge, Paisatge astronòmic\nM'han dit que s'ha de veure a l'oest i el millor moment és a les dues hores de la posta de sol. Ha de coincidir amb l'eclíptica i el millor momnt és amb la lluna nova. Pel que sembla ho has aconseguit, el que m'extranya és que fins i tot s'hagi vist amb lluna! Ja pots estar content. En el blog del Jordi Amela la van clavar el divendres de l'altra setmana, mire'l Una abraçada\n10 de març de 2014 a les 13:54\nSi, de fet, la foto que enllaço es la d'en Jordi... i a mi també m'estranyava d'haver-la vist amb lluna, suposo que deu ser cosa que l'atmosfera aquella nit estava excepcionalment transparent (tambe es veia la via làctia a ull nu sense problemes tot i la lluna).\nI la primera foto esta tirada cap a l'oest, precisament un parell d'hores despres de la posta de sol. Aixi que sembla que si que vaig tenir sort. Una abraçada!\n10 de març de 2014 a les 15:03\nIndubtablement, fita aconseguida. Felicitats.\n10 de març de 2014 a les 20:32\nCoincidir en els punts de vista


El nostre despatx neix de dues necessitats: primerament de l'obligació d'aportar a la societat una alternativa al mètode tradicional d'exercir l'advocacia, y en segon lloc per exercir la defensa dels drets dels animals. El nostre mètode de treball manté la rigurositat de la professió però implementa un contacte proper i personal amb els nostres clients.\nSóc Marta Fontcuberta, Directora Fundadora de Fontcuberta Advocats. Sóc advocada especialista en Dret Penal i Dret Animal. A més de les competències adquirides en Dret Civil i Dret de Família, estic especialitzada en Dret d'Estrangeria i en Violència de Gènere.\nDes de ben petita sabia que el meu propòsit a la vida era el d'ajudar a aquell que ho necessités. El Dret m'ha ofert la possibilitat d'ampliar aquest propòsit, ajudant d’una forma més tècnica, però la majoria de vegades, necessària.\nLa meva trajectòria professional, junt amb la meva passió per aquesta professió i pels animals, m'ha portat a ser vice-presidenta i responsable de l'àrea legal de LexAnima, associació creada per professionals per la Defensa dels Drets dels Animals a la província de Girona. Així mateix pertanyo a la Comissió per a la Defensa dels Drets dels Animals de l'Il·lustre Col·legi de l'Advocacia de Girona.\n“dret és allò del que ens creiem amos a títol individual però que ens costa acceptar en un altre ésser viu” Marta Fontcuberta\n682 854 216


MAJORAL | ‘Enric Majoral. La joia expandida’ es presenta a Barcelona\n‘Enric Majoral. La joia expandida’ es presenta a Barcelona\nEl passat 1 d’octubre el Disseny Hub de Barcelona va acollir la presentació del llibre ‘Enric Majoral. La Joia expandida’.\nL’última obra d’Enric Majoral ha arribat en forma de llibre. ‘La Joia expandida’ recull una selecció de les peces significatives i obres de gran format de Majoral. I el passat 1 d’octubre va ser presentada davant el públic, en un acte celebrat al Disseny Hub de Barcelona. L’acte de presentació va comptar amb la participació de Pilar Vélez, directora del Museu del Disseny, Maia Creus, doctora en Història de l’art i investigadora cultural i coautora del llibre, Àlex Mitrani, conservador del Museu Nacional d’Art de Catalunya, Maria Lluïsa Samaranch, presidenta de la A-FAD, i el propi protagonista de l’obra, Enric Majoral.\n“Com a galerista he estat testimoni de l’obra d’Enric Majoral i he compartit amb ell un camí comú”, iniciava l’esdeveniment la presidenta de l’A-FAD. “L’Enric és un artista capaç d’absorbir tot allò que l’envolta, i això li permet crear joies que tenen la capacitat d’atraure al possible portador”. Durant la seva participació, Samaranch va destacar que Enric Majoral té sempre en ment que les joies, no només són forma i contingut, “sinó també funció”. “Totes les joies que crea estan pensades per a ser lluïdes”, va concloure.\n‘Enric Majoral. La Joia expandida’ recull l’itinerari vital i creatiu d’Enric Majoral, i ha estat possible gràcies a la participació de la història de l’art Piçar Bonet, el dissenyador Martín Azua i la doctora en Història de l’art, Maia Creus, autors de l’obra. “Les grans protagonistes del llibre són les joies, i es pretén crear un relat sobre el context vital, creatiu, tecnològic, estètic i simbòlic que acompanyen a la presa de decisions del joier”, destacava Creus al llarg de la seva intervenció.\nUn llibre que evoca transparència i contemporaneïtat\nL’acte de presentació d’ ‘Enric Majoral. La Joia expandida’ també va comptar amb la participació d’Àlex Mitrani, conservador del Museu Nacional d’Art de Catalunya. “El llibre permet fer una aproximació a la joieria des d’una vessant artística”, assegurava Mitrani. Segons l’historiador de l’art, les peces d’Enric Majoral plasmades al llibre mostren la capacitat de la joieria de crear peces que s’expandeixen. “La joieria que va més enllà de l’ornamentació genera certa transcendència connectada al nostre sentiment vital”, concloïa Mitrani.\nEnric Majoral tancava la presentació agraint a totes les persones que havien fet possible la creació de ‘La Joia expandida”. Un llibre que veu la llum després de l’anàlisi de les obres de Majoral, fent un recorregut de prop de quatre dècades. El nom del llibre agafa el relleu a la insaciable voluntat d’Enric Majoral d’expandir les joies fins al límit, establint un diàleg dinàmic entre el cos, la joieria i l’espai.\nRecupera l’acte de presentació de ‘La Joia expandida’ en aquest enllaç.\nla joia expandida\nenric majoral llibre


10 anys de treball en xarxa per una Barcelona Inclusiva - Subtil - Comunicació i Accessibilitat\nL’Acord Ciutadà per una Barcelona Inclusiva va celebrar el seu 10è aniversari el passat 27 de setembre en el marc de la Jornada Anual 2016. L’acte es va dur a terme al Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CCCB).\nLa benvinguda institucional va anar a càrrec d’Oriol Illa, president de la Taula d’Entitats del Tercer Sector Social ce Catalunya, de Llum Delàs, vicepresidenta de la Fundació Roure i membre del Consell de la Governança de l’Acord, i d’Ada Colau, alcaldessa de Barcelona.\nDesprés es va realitzar la conferència inaugural, a càrrec de la sociòloga i economista Saskia Sassen, que va conversar amb Josep Ramoneda, escriptor, filòsof i periodista. Després del piscolabis de celebració es van fer tres espais de diàleg sobre l’impacte de les xarxes d’acció, les bones pràctiques de projectes en xarxa i els nous actors en la defensa dels drets socials.\nFinalment, es va celebrar una taula sobre els 10 anys de l’Acord Ciutadà, on diferents actors que hi van participar durant aquests 10 anys van parlar de les seves experiències i es van fer les conclusions dels espais de diàleg. La cloenda va comptar amb l’actuació de “Clams, música per a la inclusió social”.\nSubtitulado de la Conferencia del 11 de septiembre


Els Mossos acusen la mare d'una falta de lesions i Educació diu que es personarà en la causa\nUn altre cas d'agressió contra un docent. Una professora de ciències socials de l'institut Roger de Flor de Barcelona va ser agredida dijous passat a la tarda per la mare, d'ètnia gitana, d'una alumna de 13 anys que estudia primer d'ESO i que s'havia queixat a la família que la professora insultava la nena. Els fets, que han acabat amb una acusació dels Mossos contra la mare per una falta de lesions, van passar cap a les cinc de la tarda, quan, a la sortida de l'institut, la mare va estirar els cabells a la professora i la va esgarrapar. La professora va haver de ser atesa en un centre d'atenció primària (CAP). Educació es personarà en la denúncia.\nDos mesos després de l'inici del curs escolar, ja ha sortit a la llum pública un altre cas d'agressió a una mestra, un fenomen que va ser especialment virulent el curs passat, quan els sindicats van convocar concentracions al carrer contra la violència que moltes famílies exerceixen contra els professionals de l'ensenyament i hi va haver la primera sentència de presó contra uns pares que van agredir una mestra de l'escola Eduard Marquina de Barcelona; arran d'aquest cas, la fiscalia va demanar que es trametessin totes les denúncies per la via penal.\n«És una vergonya i és absolutament intolerable el que està passant als instituts, jo no sóc un domador de lleons», va afirmar ahir, molt entristit pels fets, el professor de ciències socials del centre Lluís Barba i un dels docents que han denunciat públicament l'agressió, que va tenir lloc dijous passat, dia 6, després que la mare va anar a queixar-se dels insults que, segons ella, havia rebut la seva filla. La reunió que la mare va mantenir durant una hora amb membres de l'equip directiu no va donar bons resultats, ja que a la sortida de classe, i davant de molts testimonis, alguns dels quals eren alumnes del mateix institut, la mare va agredir físicament la professora, que va haver de ser atesa en un CAP i que ha acabat presentant una denúncia davant dels Mossos, que també acusen la mare d'una falta de lesions.\nTots els protocols s'han activat i, en les últimes hores, tant Educació com els Mossos han enviat professionals per intentar resoldre el conflicte per la via del diàleg. No serà fàcil: la mare ha presentat també una denúncia contra la professora per «tracte incorrecte» contra la seva filla, que continua anant a classe a l'institut perquè, segons Educació, «no en té cap culpa».\nAhir, professors del centre demanaven l'expulsió de la nena per «haver-se inventat una història».\n>Trenca el nas al seu metge, a Lleida\n>Una mare agredeix una professora en un institut de Barcelona\n>Una mare agredeix una professora a l'institut Roger de Flor de Barcelona


Méditations sur l'essence de la religion chrétienne\nRedactat per l'investigador David Cao\nPublicat el 28/03/2011.\nL’exemplar de la Biblioteca de l’Ateneu Barcelonès (BAB) forma part de la primera edició de l’obra, que va córrer a càrrec de la parisenca Michel Lévy Frères el 1864. En tenim constància a la BAB des de 1886-1887.\nEl mateix autor afirma en el pròleg que l’esperit científic, la preponderància ...\nEl mateix autor afirma en el pròleg que l’esperit científic, la preponderància democràtica i la llibertat política són tres fets dominants de la societat moderna, una tríade que obliga a qualsevol institució a fer un esforç adaptatiu. En aquest sentit, es dol que les diverses comunions o esglésies cristianes no responguin de forma unitària als reptes i perills que tenen plantejats. Guizot té la voluntat de demostrar que és possible i, fins i tot necessària, l’harmonització entre la societat moderna i el cristianisme. El francès mostra el convenciment que la fe cristiana pot ajudar a la consolidació de la llibertat política i al manteniment de l’ordre legal.\nMéditations sur l’essence de la réligion chrétienne va ser concebuda per Guizot com la primera aportació dins una sèrie de Méditations de caràcter apologètic, orientades a la defensa de la fe cristiana. Així, aquest primer volum havia d’encarregar-se de tractar el que l’autor anomena l’essència de la religió cristiana: dels problemes naturals als quals aquesta religió intenta respondre, dels seus dogmes fonamentals, dels fets sobrenaturals sobre els quals reposa (La Creació, La Revelació...), i del tractament bíblic de la figura de Déu i Jesucrist.\nL’any 1866 va publicar-se una segona aportació en aquest sentit, Méditations sur l’état actuel de la réligion chrétienne , destinada a fer una anàlisi de l’estat de la religió cristiana en el vuit-cents. Dos anys més tard aparegué la tercera aportació, Méditations sur la réligion chrétienne dans ses rapports avec l'état actuel des sociétés et des esprits , en què Guizot assajà de traçar perspectives de futur i de plantejar les vies per les quals el cristianisme havia de conquerir i dominar moralment el món. Els tres volums de les Méditations van estar a disposició dels socis de l’Ateneu durant el segle XIX.\nTítol Méditations sur l'essence de la religion chrétienne\nMenció de responsabilitat (creator) Guizot François\nCodi geogràfic fr-\nLloc de publicació Paris\nEditor Michel Lévy frères\nData de publicació 1864\nNivell bibliogràfic monographic\nCodi de llengua fre\nNota a la menció de responsabilitat par M. Guizot\nHistoire des origines du gouvernement représentatif et des institutions politiques de l'Europe\nHistoire de Charles Ier depuis son avènement jusqu'à sa mort\nHistoire de la civilisation en Europe, depuis la chute de l'empire romain jusquà la révolution française\nLa France et la Prusse responsables devant l'Europe\nMéditations sur l'état actuel de la religion chrétienne\nHistoria de la república de Inglaterra y de Cromwell\nHistoria general de la civilización europea, ó, curso de historia moderna desde la caida del imperio romano\nHistoire du protectorat de Richard Cromwell et du rétablissement des Stuart\nHistoire de la civilisation en France depuis la chite de l'empire romain jusqu'en 1789


França destinarà la vacuna a les persones «més fràgils i més grans» | ACN\nper Oriol Lleonart Padrell 05/08/2021 16:00h\nMentre a l'Estat espanyol i a Catalunya no hi ha aigua clara sobre la possibilitat d'inocular la tercera dosi de les vacunes contra la Covid-19, ja que les autoritats polítiques i sanitàries van i venen amb les seves declaracions, un país veí ha anunciat que es prepara per repetir el procés a partir de la tardor. S'ha sabut aquest dijous 5 d'agost al matí, d'una manera cada vegada menys estranya, a través de les xarxes socials.\nL'estat, en concret, on s'ha optat per posar una tercera dosi de la vacuna és França. Ara mateix, «es prepara» per a fer-ho, i reprendrà el procés a partir del mes de setembre. Així ho ha afirmat el president de la República, Emmanuel Macron, en un vídeo a les xarxes socials, on ha apuntat que la tercera dosi «probablement serà necessària».\nLa vacuna es destinarà a les persones «més fràgils i més grans»\nTal com ha explicat el president francès, la vacuna no s'injectarà a tota la població des del principi. S'ha optat, de moment, per destinar les dosis de les diverses vacunes a les persones «més fràgils i més grans». Es podria interpretar que aquesta enumeració fa referència tant a persones d'edat avançada com a persones vulnerables a la incidència de la Covid, tals com immunodeprimits o persones amb patologies prèvies.\nMacron també ha assegurat que en la lluita contra el virus «fan falta recordatoris», en referència a noves dosis. «Per això —ha explicat— ens preparem, com altres països europeus, per fer aquesta tercera dosi». Més enllà d'això, en el vídeo penjat a les seves xarxes socials el president respon dubtes relacionats amb la pandèmia.\nL'OMS va demanar vacunes per ajudar els països menys immunitzats\nL'anunci de Macron arriba just l'endemà que l'OMS demanés «una moratòria» d'injeccions de vacunes de reforç fins al final de setembre, per permetre que s'arribi a un 10 per cent d'immunització a tots els països del món. Aquesta sol·licitud contrasta, de moment, amb els anuncis que cauen amb comptagotes des d'Europa, que fan preveure que aviat començaran les inoculacions de les terceres dosis.\nPocs dies abans de la petició de l'OMS, Alemanya havia anunciat una tercera dosi a la població vulnerable a partir del setembre. A Espanya, mentrestant, encara que Carolina Darias va deixar entreveure uns possibles contractes amb Pfizer i Moderna, que han incrementat el preu de les seves dosis, no hi ha res clar.\nUns dies després de les declaracions de la ministra de Sanitat, Silvia Calzón, secretària d'Estat de Sanitat, es desmarcava de les declaracions de Darias i feia un pas enrere i optava per la prudència. Si més no, aquest dimecres, la ministra de Ciència, Diana Morant, advertia que caldrà «vacunar-se molts més cops» contra el coronavirus.


Visitem el Parlament Europeu. Premi Gimcana Europa | IES Torre Vicens\nVisitem el Parlament Europeu. Premi Gimcana Europa\n202El passat mes de maig un grup d’alumnes de primer de Batxillerat es van convertir en els guanyadors de la Gimcana Europa, organitzada per l’Ajuntament de Lleida. El premi consistia en un viatge per a 20 alumnes al Parlament Europeu, a Brussel·les, acompanyats per professorat del centre.\nDel 18 al 20 d’octubre els alumnes visitaran el Parlament Europeu i altres indrets de la ciutat de Brussel·les, així com les ciutats de Gant i Bruges. Us deixem algunes imatges de l’estada.


Oliva celebra el 25 Aniversari de la recuperació de les Calderes en el Porrat de Sant Antoni, de l’11 al 13 de gener\nMiércoles, 09 Enero 2019 21:27\nEl porrat de Sant Antoni tindrà lloc al barri del Raval-Gerreria, entre els carrers Sant Vicent i la plaça de Ganguis, els dies 11,12 i 13 de gener. Novament inclourà un Mercat i Fira d'Artesania amb més de 70 llocs de venda d'inspiració modernista, una Fira Gastronòmica a càrrec de diverses associacions locals, atraccions infantils i diverses activitats culturals, com ara el concert del grup de música popular valenciana i mediterrània Urbàlia Rurana el dissabte 12 a les 20.30 h.\nPerò si una activitat destaca en el porrat de Sant Antoni d'Oliva és l'elaboració de les tradicionals calderes de Sant Antoni amb la col·laboració dels Festers del Carrer Sant Vicent. En l'actualitat es preparen amb llenya unes 30 calderes de ferro des de bon matí, el que suposa 4.000 racions d'arròs caldós amb fesols i nap per a tots els veïns que hi vulguen participar, bé emportant-se'l a casa, o en el dinar popular que s'organitza al mateix carrer de Sant Vicent.\nDe fet al costat de l'església de Sant Roc es té constància de la celebració dels primers porrats de Sant Antoni d'Oliva al segle XVII. També a Sant Roc trobem l'origen de les calderes de Sant Antoni, gràcies al dinar popular que el seu capellà va instaurar davant la misèria de la postguerra perquè els més pobres pogueren sobrepassar millor el fred de l'hivern. Un dinar popular que es va mantenir durant dues dècades i que el 1999 els Festers del carrer Sant Vicent van recuperar. Per tant enguany els Festers de Sant Vicent tenen un doble motiu de celebració: per una banda, el 25é Aniversari de la recuperació de les Calderes, i per l'altra, l'Any Vicentí, amb motiu del 600 Aniversari, en 2019, de la mort de Sant Vicent Ferrer.\nEl Regidor de Festes, Pepe Salazar, ha volgut destacar que enguany "estem de celebració. Per això, un gran agraïment als Festers del carrer Sant Vicent pels 25 anys de la recuperació de les Calderes, i a tots els veïns d'Oliva i la Safor, convidar-los a que vinguen a disfrutar del Porrat, les Calderes, i també del concert d'Urbàlia Rurana del dissabte de vesprada. A més del porrat tradicional del dia 17 i de la Benedicció del diumenge 20."\nMás en esta categoría: « El Festival de Poesia d’Oliva, Poefesta, guardonat en els Premis Fundació Bromera al Foment de la Lectura 2019 L'Ajuntament d'Oliva atorga una subvenció de 2.500 € al Col·lectiu Öbertament i dóna suport al seu projecte cultural i artístic amb la compra de 200 agendes. »


Largo viaje hacia la noche | La Mostra de CineBaix\nTrailer de Largo viaje hacia la noche (Long Day's Journey Into Night) subtitulado en español (HD)\nVideo of Trailer de Largo viaje hacia la noche (Long Day's Journey Into Night) subtitulado en español (HD)\nPremis del Gremi de Directors de Cinema de la Xina 2020: premi a les deu millors pel·lícules\nFestival de l'illa de Faro 2019: premis a la millor pel·lícula xinesa de l’any, a la millor fotografia (David Chizallet, Hung-i Yao i Jingsong Dong) i a l’actriu favorita (Wei Tang)\nFestival de Cinema Golden Horse 2018: premis a la millor fotografia (Hung-i Yao, Jingsong Dong i David Chizallet), a la millor partitura original de pel·lícula (Giong Lim i Chih-Yuan Hsu) i als millors efectes de so (Danfeng Li i Zhonglin Si)\nPremis Hamilton Behind The Camera 2019: premi a la millor partitura original (Chih-Yuan Hsu i Giong Lim)\nPremis Internacionals de la Societat Cinèfila 2018: premi especial\nFestival Internacional de Nova Jersey 2019: menció d’honor al millor llargmetratge\nTokyo FILMeX 2018: premi del Jurat Estudiant\nA més de 29 nominacions\n'Largo viaje hacia la noche': fascinant obra mestra amb final inoblidable\nEl segon llargmetratge de cineasta xinès Bi Gan és una obra d'art inesborrable, una mostra de cinema indeleble\nAssegura el protagonista de Largo viaje hacia la noche que "la diferència entre el cinema i els records és que les pel·lícules són falses". Pot ser que sigui cert, però només a mitges, perquè quan una imatge s'adopta com un record, traspassa la distància de la pantalla per convertir-se en alguna cosa més, per inserir-se en aquest puzle tan mal·leable com és la memòria. On rau la màgia de les imatges indelebles? A l'ull, sí, però també en la seducció, que és inefable i intangible. I en el seu segon llargmetratge, el cineasta xinès Bi Gan ha tornat a demostrar el seu virtuosisme en el maneig de la suggestió: des de la textura del vestit irisat d'ella, fins al so del tambor d'una pistola oculta o la distorsió d'una figura a través de la pluja. Largo viaje hacia la noche és una experiència immersiva a l'altre costat del mirall 'aberrado', una mirada que s'obre pas en la foscor i no busca llançar claredat sinó amplificar el misteri, la incertesa.\nBi Gan regala a la nostra memòria la seva visió desolada de Kaili, la ciutat xinesa en la qual va ambientar el seu primer film, Kaili Blues, estrenat fa quatre anys i que va servir per destacar el director en el molt concorregut panorama de festivals europeu. A Locarno, es va consagrar com a millor director emergent, i amb Largo viaje hacia la noche ha aconseguit obrir-se forat en Una Certa Mirada, de Canes. Perquè és això, la mirada, el que defineix l'autor, i en Bi Gan aquesta mirada és velada, fragmentada, irreal. El seu cinema és fantasmagoria -cares ocultes, llocs buidats, paraules ambigües, colors irreals- i, en aquest cas és, a més, una pel·lícula de fantasmes. Al cap i a la fi, perseguir records és l'intent de ressuscitar els morts.\nL’ostentació tècnica i estètica és innegable. Els 59 minuts de pla seqüència que desemboquen en el centelleig de dues bengales de festa són una declaració sobre la relativitat del temps: és tan irrepetible la coreografia ininterrompuda d'una hora com captar l'última espurna d'un foc efímer que es consumeix i mor en a penes uns segons. Però no hi ha caprici. La càmera sobrevola, unes passes per davant o per darrere del protagonista, una ciutat estranya a la recerca del seu record més delicat -el rostre que imagina és real o un constructe?- i obsessiu: la seva estimada perduda.\nEl treball de Bi Gan és indiscutiblement hereu de Wong Kar-wai -també per proximitat geocultural- i d'Andrei Tarkovski, amb una cura mil·limètrica dels enquadraments i la seva intenció, de la colorimetria, però sobretot de les textures i la matèria. Mai un mur de ferro rovellat va ser tan cinematogràfic. I la feina amb el temps, subratllat pels rellotges -parats, que deixen marca-, que apareixen en mans dels protagonistes.\nNo obstant això, en l'imaginari de Bi Gan estan molt més presents la violència i l'estranyesa. Si en Wong Kar-wai la fantasia es cola en els quadres dins de quadre -sempre hi ha una porta, un passadís, una finestra que emmarca-, a Largo viaje hacia la noche hi ha un vel, un reflex, un vidre que aporta a les imatges una distància onírica. I com Lynch, el xinès busca escenaris singulars i enrarits, buits o, en tot cas, habitats per personatges alienats, desheretats, que no existeixen en un context fora de les seves morades, com les bruixes dels contes de fades. Perquè l'entorn és una projecció de les persones. O viceversa. "Era tan misteriosa com aquella casa abandonada", la descriu el protagonista.\nBi Gan no explica, sinó que aporta les peces d'un 'patchwork' que l'espectador ha de reconstruir. Largo viaje hacia la noche comença amb la tornada de Luo (Dj Huang) a Kaili després de la mort del seu pare. Kaili es presenta com una ciutat industrial, un lloc inhòspit i desconcertant, en què el fum i la pluja són una constant. Luo decideix buscar Wan Qiwen (Wei Tang), la xicota d'un mafiós perillós i violent, una dona sortida d'un 'thriller noir' clàssic i traslladada al segle XXI. A partir d'aquí, la pel·lícula barreja la memòria amb la recerca, en una proposta interessant sobre com de prop estan les projeccions futures de les evocacions passades.\nEn Luo troba el rastre de Wan Qiwen als suburbis ruïnosos de Kaili i, allà, després de visitar un teatre, es col·loca unes ulleres 3D. I l'espectador també. I llavors la identificació de l'espectador i el personatge s'estreny i comença aquest pla seqüència en què la càmera segueix en Luo amb moto, amb tirolina, a peu, fins al final del seu viatge. No seguirem retoquejant Kavafis amb la seva Ítaca, però de la mà de Bi Gan el trajecte és llarg però hipnòtic. I, sobretot, inesborrable. Cinema etern.\nMarta Medina – elconfidencial.com


Peix peixet: Mètode Montessori: els transvasaments\nMètode Montessori: els transvasaments\nEn el àmbit de les activitats montessorianes són especialment importants les activitats de vida practica que, segon la Montessori, són una vera i pròpia gimnàstica propedèutica a la vida en el ambient real.\nEl objectes per la vida practica conviden els nens a acabar una feina amb un objectiu a assolir, i al plaer de dominar els moviment es suma la satisfacció de veure reconeguda la seva feina i de veure el efectes de les seves accions.\nEls transvasaments de sòlids o líquids són un exercici per començar a practicar les activitats de vida practica, ja que a partir d’un any o un any i mig els nens es poden interessar a aquesta activitat.\nTipus de transvasaments segon el mètode Montessori:\n- Transvasaments de líquids: en aquest cas es tracta principalment de transvasament d’aigua, també si es pot afegir alguna gota de colorant alimentari. Poden ser transvasaments directes de un ampolla a un altra, o de ampolla a got, però també es poden utilitzar instruments com culleres o tasses.\n- Transvasaments de sòlids: en aquest cas l’elecció del materials és molt més amplia ja que es pot utilitzar qualsevol objecte de petites dimensions, com arròs, pasta, llegums secs. Els nens poden utilitzar instruments (culleres, gots, cullerots...) o experimentar lliurement amb les mans.\nTant per els sòlids com per els líquids els contenidors haurien de ser d’us quotidià, millor si frangibles, així el nen aprendrà els moviments correctes a traves de l’autocorrecció.\nCom proposar l’activitat:\nPer fer aquesta activitat haurem de preparar abans el material necessari. En una taula baixa posem un contenidor amb el material que volem transvasar i un contenidor buit. Posem a disposició del nen diferent instruments per moure el material d’un contenidor a l’altre (culleres de diferents dimensions, tasses, gots...).\nPer incentivar els nens a experimentar aquesta activitat haurem de donar l’exemple i començar nosaltres els transvasaments. Els petits tindran curiositat pels nostres moviments i, quan vulguin, els repetiran lliurement.


Continua la festa major del Poblenou\n2017/2017_09_14_Festa_Major_Poblenou.jpg dijous, 14 de setembre de 2017\nLa festa major del Poblenou ha programat prop de 500 activitats per aquests 10 dies de duració en gairebé 70 espais del barri. La Coordinadora d’Entitats del barri organitza les activitats més emblemàtiques de la festa major, com el pregó, la cercavila i la trobada de gegants, el correfoc, les matinades o el castell de focs de fi de festa.\n- La festa major del Poblenou s’allarga encara des d’avui fins a aquest cap de setmana, amb un munt d’activitats als carrers del Poblenou. El grup d’havaneres Port Bo amenitza més d’una cantada durant aquest dies al barri; per exemple, ahir hi eren a l’escenari del carrer de Bac de Roda amb Diagonal. També es poden contemplar diferents exposicions, com les obres dels artistes de l’associació d’art del Poblenou, a la rambla del Poblenou 49. Hi ha pintures a l’oli, aquarel•les o tapissos.\n- La festa major del Poblenou ha programat prop de 500 activitats per aquests 10 dies de duració en gairebé 70 espais del barri. La Coordinadora d’Entitats del barri organitza les activitats més emblemàtiques de la festa major, com el pregó, la cercavila i la trobada de gegants, el correfoc, les matinades o el castell de focs de fi de festa. Per altra banda, la resta d’activitats estan organitzades per una dotzena de comissions de festes de carrers del barri, que s’han dedicat a decorar les façanes i les voreres dels seus carrers.\nDolors Canals tindrà una plaça al seu nom al Besòs i El Maresme


Mislata comença les obres de remodelació de l'Avinguda Blasco Ibáñez | Valencia Extra\nMislata comença les obres de remodelació de l'Avinguda Blasco Ibáñez\nL’Avinguda Blasco Ibáñez de Mislata comptarà en els pròxims mesos amb un nou aspecte gràcies a les obres de remodelació que acaben de començar. Com ja es va fer en una anterior campanya de “Mislata Opina” en la qual els mislaters i mislateres van triar la residència de la tercera edat com a projecte per a l’antiga caserna militar, l’Ajuntament de Mislata, seguint amb la seua política de participació social, va voler tornar a comptar amb l’opinió de la ciutadania per a aquest projecte. Dels tres dissenys suggerits, finalment els veïns es van decantar amb un 43,6% dels vots per la primera de les tres opcions disponibles, que proposava millorar l’avinguda sense sacrificar les places d’aparcament.\nA més del disseny decidit pels veïns en el sondeig, el projecte inclourà la renovació de la calçada i les voreres, la creació d’una ciclovia, l’eliminació de barreres arquitectòniques o l’ampliació de les zones verdes, mobiliari urbà i l’arbrat. Quant a aquest últim aspecte, des dels serveis tècnics s’ha anunciat que els tarongers que actualment poblen l’avinguda, seran substituïts per un altre tipus d’arbrat més adequat, ja que, com advertixen els tècnics municipals, aquest tipus de fruiter és molt complicat que puga arrelar de nou després de les obres, per la qual cosa s’està procedint al seu trasplantament a altres punts de la localitat on la seua supervivència és més probable. A més, en augmentar la superfície per als vianants, s’incrementarà la vegetació amb noves jardineres i escocells amb arbres amb copes més grans per a donar molta més ombra que els actuals.\nMislata torna a celebrar la Ruta Dolça


VERTILÍQUENS: Skye - Loch Coruisk\nLes imatges d'un dia assolejat a Elgol i els Cuillins. extret de posingproductions-climbing films\nLa nit anterior vam estar a Sligachan, al centre de la illa d'Skye, després d'un dia de rutes per les muntanyes d'Storr, visites als castells i pobles del Nord. No vam dormir gaire bé, massa mosquits i el bunkhouse era poc confortable. Al matí calia llevar-se d'hora, ens dirigiem a Elgol, després haviem d'agafar un vaixell que ens portaria al Loch (llac) Coruisk per a conèixer les muntanyes dels Cuillins. La previsió del temps per la jornada no era gaire bona, però de fet ja era normal a finals de l'estiu.\nGeologia dels voltants del Loch Coruisk - Roques ígnies - Gabre\nGerard, Sandra i Sílvia al port d'Elgol\nEns dirigim al Loch Coruisk\nFoques juguen i descansen a les roques\nCamí del Loch Coruisk\nAls voltants del Loch Coruisk\nLa pluja cada cop és més intensa. Les roques rellisquen i el terra i la torba ja no absorbeixen més aigua.\nObservant els líquens sobre el gabre\nEn aquest paisatge humid, negrós, fred, la pluja ens fa desistir d'anar més lluny. Això ens permet aturar-nos i observar de més a prop algun dels líquens més vistosos que sense que ningú els destorbi, colonitzen aquests ambients inhòspits dels Cuillins Hills.\nUna visió del llac des de Sgurr a' Mhadaidh. Foto extreta del blog Graniteandice, de dos simpàtics escaladors escocesos.\nPotser en una altra ocasió podem pujar algun dels cims dels Cuillins i poder observar les illes i penyassegats d'aquestes costes d'Escòcia.\nDe nou al vaixell, amb impermeables de pescadors!\nPoderoses roques, plenes d'estoics líquens, avui us convido a conèixer un poeta escocès del segle XX, per als amants dels enigmes, de la informació hiperdimensional que lletres i paraules contenen.\nAn history’s hazelraw\nNo’ yirdit thaim..\n(Intent de traducció anglesa del Gaèlic)\nThe Unsteady Stone\nIn the darkest time of the cold harvest night,\nthe world, like an precariously-poised stone,\nis unsteadily rocking in the sky,\nand my strangememories are coming down onto\nit like a snowfall.\nLike a snowfall so that I could not read the words\ncut out in the stone, had the mossy overgrowth of\ngossip and chatter and the lichen or moss of\nhistory not already buried them.\ntags: Vacances - Escòcia


La Cartoixa, capital mediterrània del piano | Cartoixa de Valldemossa\nLa Cartoixa, capital mediterrània del piano\nLa seva història, la seva llegenda, els seus carrers, els seus panoràmiques... Valldemossa ha destacat per reunir les condicions necessàries per ser l'escenari perfecte –i, fins i tot, somiat– per a qualsevol pianista. Es fa impossible dissociar la relació breu i intensa entre el poble mallorquí i el compositor polonès Frédéric Chopin: aquell hivern a Mallorca contribuiria a internacionalitzar la Cartoixa com un espai idoni per a la inspiració i la creació artística. Futures iniciatives s'encarregarien de reforçar aquest vincle, fent del Festival Chopin de Valldemossa un esdeveniment imprescindible i, sobretot, amb una important base històrica. El 1930, el compositor i musicòleg Joan Maria Thomàs crearia en col·laboració directa al matrimoni Boutroux-Ferrà el primer festival temàtic del món dedicat íntegrament a l'autor de peces com "Fantasia-Impromptu", el "Vals del Minut" o els cèlebres "Nocturns": el Festival Internacional Chopin. Manuel de Falla, considerat com un dels compositors espanyols més importants de la primera meitat del segle XX, arribaria fins Valldemossa el 1933 i, segons dirien, va quedar captivat per la Cartoixa: va ser, precisament, en la cel·la número 2 en la qual va donar començament un dels festivals clàssics més rellevants del panorama musical espanyol.\nLa refundació d'aquesta iniciativa en els anys vuitanta va obrir la porta a pianistes de prestigi mundial, com Alfred Brendel, Aldo Ciccolini, Chura Cherkasky, Rafael Orozco, Tamas Vásáry, Nelson Freire, Joaquín Achúcarro, Elisabeth Leonskaya o Alain Planès, entre d'altres. En aquest sentit, cal destacar l'actuació d'Alícia Larrocha el 30 de juliol de 1988: considerada com una de les millors intèrprets espanyoles de piano del segle XX -va ser guardonada amb el Premi Príncep d'Astúries de 1994 i 3 Grammys- seu concert va marcar un abans i un després en la projecció internacional del festival. La presència d'una nova generació d'artistes de la categoria de Mikhail Pletnev, Leif Ove Andsnes, Christian Zacharias, Jean-Yves Thibaudet, Nikolai Demidenko, Nikolai Lugansky, Bella Davidovich, Fou Ts'ong, Irina Zaritskaya, Garrick Olsson, Piotr Paleczny, Eugene Indjic, Janusz Olecniczak, Ivan Klansky, Dang Thai Son, Ewa Poblocka, Eric Berchot, Stanislaw Bunin, Marc Laforet, Krysztof Jablonski, Jean-Marc LuisadaMartin Kasik o Nelson Goerner reforcen la idea que, d'existir una capital del piano a la Mediterrània, indubtablement la trobaríem al cor de la Serra de Tramuntana; el lloc en el qual Chopin rubricaria el cèlebre "Preludi de la gota d'aigua".\nAbout 8 minutes ago from Cartoixa de Valldemossa's Twitter via Twitter Web App\nYour ticket for the: La Cartoixa, capital mediterrània del piano


Navigium Isis la cerimònia de la mar | Nemesis SCCL.\nNavigium Isis la cerimònia de la mar\nAmb l’arribada al poder de Ptolemeu, general grec d’Alexandre el Gran, a Egipte el segle IV aC es funda un culte sincrètic, és a dir, que uneix diferents trets de dues religions, la grega i l’egípcia.\nEls egipcis ja estaven acostumats a que cada nova dinastia imposés al seu déu. Pel que fa a la religió egípcia, a la Mediterrània occidental hi havia dos sentiments contraposats: d’una banda, acceptació, per l’antiguitat d’aquestes tradicions sagrades, l’esplendor dels seus temples i les seves cerimònies i el to misteriós dels seus cultes. En canvi, causava repulsa pel fetitxisme o l’adoració a plantes i animals.\nUn culte purament egipci no hauria triomfat a Occident, d’aquí la important aportació dels Ptolemeus, que van saber suprimir el que causava repugnància i fomentar el que atreia.\nAquests nous cultes sincrètics d’Isis i Serapis van viatjar des d’Egipte fins a Grècia. L’illa grega de Delos va ser un gran centre isíac; els forts llaços comercials entre Delos i Roma van exportar també el culte a Isis a la península itàlica. Per descomptat, Roma va adaptar aquests déus orientals a les divinitats llatines, integrant el culte grecoegipci d’Isis dins de les seves creences.\nLa política de Roma va ser en algunes èpoques molt contrària als cultes orientals, defensant la religio dels seus avantpassats davant l’externa superstitio, les supersticions estrangeres. Tot i això, els cultes isíacs van arrelar tan profundament en la societat romana que fins i tot alguns emperadors, com Adrià, van arribar a ser adoradors d’Isis.\nEls cultes orientals eren més atractius que la religió tradicional romana, massa freda i lligada a l’estat. Les creences orientals oferien als seus devots un sentit a la vida, l’esperança en una nova existència aprop de la divinitat després de la mort i el fet de poder realitzar una iniciació personal als misteris de la religió. I, per descomptat, l’exòtica escenografia dels ritus i processons, els vestits estrangers i els estranys elements de culte encantaven a la població romana.


Interpretació responsable i personal amb desig de ser compartida del que és vella i nova política | Lídia Pujol\npor Lídia Pujol | 12 Dic, 2015 | Politica, Valors | 1 Comentario\nPerdoneu, però, «Democràcia i llibertat?»\nPerdoneu, però, «Ciutadans», sí, però de primera o de segona?\nCADENA SER – EL BALCÓ – Converses de campanya amb J.C. Girauta (09/12/2015)\nPerdoneu, però juntament amb el PP sou la trinitat neoliberal, l’absència de Llum, d’Amor, de Dignitat. Heu impedit un referèndum per decidir sobre el TTIP.\nI, amb això, per “trajats” i polits que aneu tots, l’únic que heu fet és quedar retratats i ben retratats. Prou manipulació, prou del que convé a uns pocs en detriment d’uns molts.\nSi algú no sap encara de què es tracta el TTIP, és perquè «la vella política» ho està procurant amb totes les seves males arts. Cal buscar enllà dels mitjans de comunicació perquè no els interessa que el poble tingui coneixement dels temes que són de vital importància, la veritable cultura dóna eines i coneixement per decidir indissociablement sobre la forma i el contingut. Ens donen temes de conversa superficials en els que fonamentem una vida aigualida en el millor dels casos. Pur “aguachirris”.\nEx-Convergència, mai podreu parlar dignament del dret a decidir del poble català mentre dissocieu el contingut del continent per seguir jerarquitzant la vida i les institucions, que estan al servei de la vida del poble i no dels privilegis.\n«Nova política» és aquella que ha decidit posar en el seu horitzó últim «la veritat», la realitat del carrer que forma la grandíssima majoria, la que s’avergonyeix de l’actitud de les institucions orientades a protegir i augmentar els privilegis d’uns pocs que mai han conegut ni coneixeran de costat a la Blanca\nHem de poder fer molt més«Compartir la imperfecció i la vulnerabilitat per convertir-les en eines d’empoderament. El que estem fent és molt important, però hem de poder fer molt més…»Ho va dir l’ Ada Colau Ballano en l’emocionant anti-míting d’ En Comú Podem per a reivindicar l’importantíssim paper de les dones en el canvi polític que estem vivint.\n«Nova política» és aquella que ha decidit encarar la mentida per a fer valdre la veritat. És aquella que mira de tu a tu, aquella que «davalla els poderosos i enalteix els humils». «Nova política» és decidir què orienta les nostres vides, «tenir per Ser» o «no ser per tenir». «Nova política» és deixar el tutelatge de mama Merkel i decidir-ho tot. Vol dir implicació, empoderament, reconèixer i assumir que els intermediaris de la gestió dels nostres recursos i drets són treballadors nostres que cal acomiadar amb tolerància zero als seus delictes, mentides i incoherències.\n«Nova política». La pràctica del lliure arbir orientada a la llibertat.\nPerdoneu-me, però crec que pensen sincerament que som carallots i alguna raó tindran per haver basat tota la «vella política» en aquest convenciment. Creuen que som imbecils per fer-nos càrrec de les nostres decisions. I quan dic «decidir», aprofundeixo fins al punt de dir que el tractat de lliure comerç entre Estats units i Europa invalida el joc dels estats, el joc de la democràcia i estupidifica amb sorna el nostre vot. Prego atenció màxima a la normalització de la mentida dels mitjans, que oculten i despisten l’atenció al que veritablement és constituent, i que no és precisament la conya marinera de la constitució que la canvien en un moment quan convé al capital i la sacralitzen quan es tracta de modificar-la pel bé de les persones. Crido desesperadament -i mai tan esperançada- a la nostra capacitat de pensar, de fer exercici de criteri i actuar en conseqüència. Intentar-ho tota la vida és vèncer. L’únic fracàs és no intentar-ho contínuament.\nQuan començàvem a albirar la possibilitat que a les institucions arribessin persones de base, parlàvem de FARS DE CONFIANÇA. La Teresa Forcades n’és un, l’Arcadi Oliveres n’és un altre, la Marta Sibina, l’Ada Colau, l’Itziar Gonzalez, el Xavier Domènech, l’Eduardo Pizzarelo, el Josep Mª Antentas, l’Albano Dante, l’Esther Vivas, el David Fernàndez, el Vicenç Navarro, Josep Pàmies…\nAmics, companys, persones encara vives que amb aquesta vida, si la volem Viva, tenim el deure de defensar els nostres drets. La «nova política» apel·la al nostre compromís amb la cura dels qui més ho necessiten, ens crida a Ser en Relació, a Ser qui podem Ser en base a decidir i actuar per amor i no per por: adults amb capacitat de somiar com nens i a actuar amb coherència amb la nostra dignitat construïda pas a pas, persones que tenen paraula, honor i dignitat en el seu horitzó i mai s’acomoden en allò conquerit, que fan la revolució i la tornen a fer com una actitud de vida, sigui on sigui que la sort les hagi posat. Que no ens falti Amor per acomboiar l’amic, que no perdem mai l’oportunitat de demostrar que l’amor existeix sobretot als que tenen la pitjor sort.\nSr. Ribera, nos ens faci mirar ni a Veneçuela ni a Dinamarca mentre el delinqüent del Sr. Cañas va ensenyant com robar i mentir millor al «nou nat a la política» del Sr. Girauta.\nLi deixo unes paraules sobre “nova política” EN CATALÀ de fa 700 anys del referent que té en el nostre país, Ramon Llull:\n«Per l’especial amor que l’amic tenia del seu Amat triava el bé comú per desobre del bé personal.»\nI unes altres paraules del mateix Llull per a inspirar les nostres vides i el nostre vot:\n«Trobà l’Amic un home que moria sense amor i preguntà a aquell home perquè moria sense amor. I aquell home respongué que ningú l’havia donada coneixença de l’amor ni l’havia instruït a ser amador.»\nEls referents d’Amor i Llibertat els tinc en la meva pròpia cultura, la catalana, i els lladres i la mentida també.\nNuria el 12 diciembre 2015 a las 9:58\nExcelent Lidia !!! Gracies per compartir-ho.


VIATGE A XIPRE DE LA SCG 2019 – L'Àgora de la geografia\nVIATGE A XIPRE DE LA SCG 2019\nPublicat 24 de Gener de 2019 | Per jramoneda\n2019-03-25_ Programa i assegurances\nFree Plus 2500\nVIP plus 2000\nXipre dia a dia. Actualitzat : 15-04-19\nImatges de la divisió\nVIATGE A XIPRE DE LA SOCIETAT CATALANA DE GEOGRAFIA\nOrganitzat per Altaïr viatges\nSetmana de lluna plena del mes d’abril de 2019\nL’Illa de Xipre (per alguns d’Afrodita), està situada a 75 km al sud de la península d’Anatòlia, viatge de la SCG de l’any 2007, a 100 km de les costes de Síria, viatge de la SCG de l’any 2005, i a uns 700 km de Creta viatge de la SCG de l’any 2013, per això i per al seu caràcter plenament mediterrani aquest any es fa imprescindible fer el nostre viatge a Xipre.\nL’illa, geogràficament és part d’Àsia però per raons històriques i culturals considerada part del continent europeu, és constituïda bàsicament per dues serralades, que la travessen en direcció est-oest, separades per la gran plana central de Messaoria:\nLa Serralada de Kyreneia o Pendadàkhtilos, situada al nord té una longitud d’uns 129 km i es prolonga fins a la península del Kàrpathos i el cap d’Hàgios Andreas.\nLa plana central s’estén des del golf de Morfú fins al de Famagusta i, pràcticament mancada de vegetació, constitueix el graner de Xipre.\nAl sud-oest, l’altra serralada, el massís de Tróodos, cobert d’abundosa vegetació, té alguns cims importants, entre els quals l’Olimp, que s’eleva fins a 1.952 metres\nEl clima de l’illa és mediterrani, amb predomini de la sequedat i amb uns canvis d’estacions molt marcats: estius calorosos i assolellats, amb una mitjana de 29 °C a Messaoria i 22 °C al massís de Tróodos, i unes màximes de 36 °C i 28 °C, respectivament.\nEls hiverns solen ser suaus, puix Xipre es troba sota la influència de depressions lleugeres, que travessen la Mediterrània entre l’anticicló continental d’Euràsia i la zona de baixes pressions del N d’Àfrica. Les temperatures oscil·len entre 10 °C (Messaoria) i 4 °C (Tróodos).\nLa mitjana anual de precipitacions és d’uns 500 mm, i, llevat del massís de Tróodos, són inexistents les nevades. Gairebé no hi ha rius, només el Pedieos i l’Idalias, que desguassen al golf de Famagusta, i el Kurris, que ho fa a Episkopí: són en realitat torrents que tenen un curs normal només els mesos d’hivern.\nDurant segles, l’illa ha estat un encreuament de pobles, civilitzacions i cultures d’Àsia, Àfrica i Europa. Ha estat colonitzada i controlada per molts pobles: grecs , fenicis, assiris, egipcis, perses, macedonis, romans, bizantins, creuats, venecians, otomans i britànics.\nEl 1191 Richard I d’Anglaterra, el líder de la Tercera Croada, va conquistar Xipre. Guiu de Lusignan, cavaller francès, va ser compensat per la pèrdua del Regne de Jerusalem amb la compra de la senyoria sobre Xipre, als cavallers Templers el 1192. Els lusignans francesos van governar Xipre des de finals del segle XII fins a finals del segle XV. Durant aquest període, l’arquitectura gòtica va florir, especialment a Nicòsia.\nEl 1571 Xipre passa a formar part de l’imperi Otomà i, 300 anys després, el 1878, els otomans, per agrair l’ajuda britànica contra l’enemic comú, Rússia, cedeixen l’administració de l’illa a la Gran Bretanya. No obstant això, el 1914, amb la primera guerra mundial, l’imperi Otomà va declarar la guerra a la Gran Bretanya que a continuació es va annexionar l’illa.\nXipre obté la seva independència del Regne Unit el 16 d’agost de 1960, després d’una campanya contra els britànics organitzada per l’EOKA , “Organització Nacional de Combatents Xipriotes”. L’arquebisbe Makarios en va ser el president.\nLa Constitució del nou estat reconeixia la distinció entre les dues comunitats i assegurava la participació de cada comunitat a totes les institucions buscant alhora solucions per evitar la supremacia de part de la comunitat més nombrosa i assegurant una autonomia administrativa parcial de cada comunitat. El President de la República seria un grec-xipriota votat per la comunitat grega i el Vicepresident un turc-xipriota votat per la comunitat turca. Cadascun mantenia el dret de veto i per a certes decisions es requeria l’acord de tots dos. Grècia, Turquia i Regne Unit haurien de garantir els articles principals de la constitució.\nNo obstant això, l’aplicació d’aquella constitució va ser molt problemàtica per les diferents interferències dels governs grec i turc, i per l’existència de grups partidaris de la unió amb Grècia (ENOSIS). Davant els conflictes i atemptats, el Consell de Seguretat de Nacions Unides es va veure obligat a enviar una força de pau (UNFICYP) el març del mateix any. UNFICYP encara manté la seva presència a l’illa.\nEl 15 de Juliol de 1974 s’intenta un cop d’estat contra el govern de la República amb el clar suport de la junta militar que havia pres el poder a Grècia l’abril de 1967. El President Makarios deixa l’illa.\nL’exèrcit turc intervé pocs dies després, el 20 de Juliol de 1974. D’aquesta manera el govern turc va intentar exercir el seu dret derivat dels acords de 1959 de garant de la constitució. El 14 d’agost de 1974 una segona onada de forces armades turques arriba a l’illa i ocupa el terç nord de l’illa. A partir d’aquesta segona intervenció de l’exèrcit turc, l’illa es divideix en dues parts. Els grecs-xipriotes del nord de l’illa es veuen obligats a deixar les seves cases i propietats i fugen cap al sud, tal com els turc-xipriotes que abandonen el sud per refugiar-se al nord. D’aquesta manera tots dos es converteixen en refugiats dins del seu propi país.\nEl 1975 la part nord ocupada per l’exèrcit turc es va autodeclarar “Estat Federat Turc de Xipre” i des del 1983 s’autodenomina “República Turca de Xipre” , reconeguda només per Turquia que manté en el seu territori una força militar de 30.000 homes. La resta de la comunitat internacional no reconeix el règim establert al nord de l’illa. La declaració d’independència va ser condemnada pel Consell de Seguretat de Nacions Unides. Es reconeixen només les autoritats de la República de Xipre , és a dir, de la part sud de l’illa.\nConseqüència directa del cop d’estat de 1974 i de la intervenció militar turca va ser la partició de facto de l’illa. Aproximadament el 36% de territori de l’illa està fora del control del govern de la República de Xipre. La “Línia Verda”- zona de contenció que divideix les dues parts de l’illa – part de la costa nord-oest de Morfou, travessa Nicòsia i arriba fins a Famagusta i està controlada per les forces de Nacions Unides. Nicòsia, la capital de l’illa\nestà dividida per un mur, tal com ho va estar una vegada Berlín.\nAmb l’acció de l’exèrcit Turc al nord de l’illa, entre 180.000 i 200.000 grec-xipriotes es veuen obligats a desplaçar-se cap al sud. Gran part d’ells van evacuar zones del nord abans de l’arribada de l’exèrcit turc per por. També una part dels quals es van quedar al nord després de l’arribada de les tropes turques van ser desarrelats i sotmesos a polítiques de desplaçament. Fins al dia d’avui Turquia està negant el retorn d’aquests refugiats a les seves cases com també el seus drets relacionats amb les seves propietats al nord de Xipre. Alhora, entre 50.000 i 60.000 turc-xipriotes es desplacen cap als territoris ocupats. El desplaçament va continuar els anys posteriors al 1974 per trasllat de població i violacions dels drets humans.\nCom a resultat de la partició de l’illa, el 18% de la població total es queda amb el 39% del territori, és a dir, la part fora del control de la República de Xipre. Entre 1975 i 1977, l’esmentat territori, òbviament poc poblat, va rebre una vasta onada d’immigració de població turca que va generar un canvi demogràfic notable a la regió. Els colons es van instal·lar en pobles abandonats per grec-xipriotes. Especialment en aquests pobles els colons van mantenir les seves característiques socials, econòmiques i culturals originals i per tant van ser percebuts per la població turcoxipriota com a elements aliens. Les dues comunitats de l’illa reaccionen de manera diferent davant aquest fenomen. La comunitat grec-xipriota està profundament preocupada i acusa l’administració turcoxipriota de desenvolupar polítiques de colonització als territoris sota el seu control. La comunitat turcoxipriota, que en la seva majoria al principi veia en aquesta població una injecció de mà d’obra, passant els anys, es queda confusa davant el numero creixent de gent de fora de l’illa i el paper polític que part d’ella desenvolupa.\nMalgrat els esforços desenvolupats sota els auspicis de Nacions Unides per donar una solució política a la qüestió xipriota, l’illa segueix dividida. No obstant això, la prohibició de travessar del nord al sud i viceversa es va aixecar el 23 d’abril de 2003 i milers de grecoxipriotes i turcoxipriotes van aprofitar la possibilitat de visitar l’altra part encara que sense tenir la possibilitat de pernoctar.\nLa perspectiva d’ampliació de la Unió Europea ha generat noves expectatives sobre una possible reunificació de l’illa. El govern de la República de Xipre va sol·licitar formar part de la Unió Europea el 3 de juliol de 1990 i el 16 d’abril de 2003 Xipre va signar a Atenes el tractat d’adhesió a la Unió Europea.\nDurant el 2002 es van desenvolupar negociacions patrocinades per Nacions Unides per establir un pla de pau. Els esforços per aconseguir l’adhesió d’una illa unificada van fracassar davant el desacord dels caps de les dues comunitats. Posteriorment, un pla de pau revisat va ser proposat a referèndum simultani a les dues comunitats l’abril de 2004 com a última possibilitat d’aconseguir l’entrada d’una illa unificada en la Unió Europea. El\npla va ser aprovat per un 65% de la comunitat turcoxipriota però la comunitat grega ho va rebutjar en la seva gran majoria.\nEdat Neolítica: 7000 – 2500 aC\nEdat del Bronze: 2500 1050 aC\nEdat del Ferro: 1050 58 aC\nAssiris, egipcis, perses: segle VIII -segle IV aC\nAlexandre el Gran: 332 323 aC\nÈpoca ptolemaica: 294 – 58 aC\nÈpoca romana: 58 aC – 330 dC\nÈpoca bizantina: 330 – 1191\nRicard I, Cor de Lleó, rei d’Anglaterra\nÈpoca Lisignan: 1191 – 1489\nOcupació veneciana: 1489 1571\nOcupació otomana: 1571 – 1878\nAdministració britànica: 1878 – 1960\nXipre i la literatura:\nEl naixement d’Afrodita segons Hesíode (va viure vers el 850 aC, molts autors antics el situen vers el 735 aC)\nVa venir el poderós Úranos conduint la nit, s’ajagué en terra desitjós d’amor i es va estendre arreu. El fill [Cronos], sortint del seu amagatall, aconseguí atènyer-lo amb la mà esquerra, empunyà amb la dreta la prodigiosa falç, enorme i d’agutzades dents, i pressurosament dallà els genitals del seu pare i tot seguit els llença a l’atzar al seu darrera.\nNo debades escamparen aquells de la seva mà. Car, totes les gotes de sang que van anar esquitxant, les recollí Gea. I en completar-se un any, donà a llum a les poderoses Erínies, als alts Gegants de resplendents armes, i a les Ninfes que anomenem Mèlies sobre la terra il·limitada. Pel que fa als genitals, des de l’instant precís en què els escapçà amb l’acer i els llençà lluny del continent al tempestuós mar, van ser després portats pel pèlag per molt de temps. Al seu entorn sorgia del membre immortal una blanca escuma i, enmig d’ella, va néixer una donzella.\nDe primer navegà vers la divina Citera i des d’allí es dirigí després a Xipre envoltada de corrents. Sorgí del mar l’augusta i bella deessa, i sota els seus peus delicats creixia l’herba al seu voltant. Afrodita […] l’anomenada i també Citerea, perquè es dirigí a Citera. Ciprogènita, perquè va nàixer a Xipre de moltes onades (i Filommèdes perquè sorgí dels genitals.\nHesíode. Teogonia. “Castració d’Úranos”\nFresco de Giorgio Vasari y Cristofano Gherardi (ca. 1560) La castració d’Úranos\nXipre comentat per Sèneca (Còrdova, 4 aC-Roma, 65 dC)\n… ¿ Quantes vegades un terratrèmol ha fet caura ciutat de l’Àsia i de l’Acaia?\n¿Quants poblats han estat devorats a Síria, quants a Macedònia?\n¿Quantes vegades el mateix desastre ha devastat l’illa de Xipre?\n¿Quants cops s’ha esfondrat la ciutat de Pafos?…\n…Per exemple, Pafos s’esfondrà més d’una vegada: Nicòpolis ja estava acostumada a patir aquesta catàstrofe.\nUn mar profund envolta Xipre i la sacseja…\nLuci Anneu Sèneca Naturalium quaestionum VI, 26\nOvidi: Pigmalió rei mitològic de Xipre. Metamorfosis. (Sulmona, el 20 de març del 43 aC – Tomis, actual Constanța, l’any 17 o 18 dC)\nCom que Pigmalió ja les havia vist venir en la ignomínia, disgustat pels nombrosos defectes que la natura ha donat a l’esperit de les dones, vivia solitari i sense esposa; durant molt de temps no va tenir companya de llit. Mentrestant, va tallar una peça d’ivori de color de la neu i li va donar una bellesa que cap dona no pot arribar a tenir, i va enamorar-se de la seva obra.\nEl rostre és el d’una donzella vertadera que sembla estar viva i que voldria moure’s , si no lo ho impedís el pudor: fins a tal punt l’art amaga al seu art. L’admira Pigmalió i en el seu pit està encesa la passió per aquell cos fingit.\nSovint posa les mans sobre la seva obra, i la toca per saber si és un cos o ivori, i no acaba de creure que sigui ivori.\nLi dona besades i creu que ella les hi torna, li parla i l’agafa i li sembla com si els seus dits s’enfonsessin en els membres que toquen, fins i tot tem que no li surtin blaus a la pell que abraça ; de vagades li fa manyagueries, d’altres li porta regals dels que agraden a les noies: petxines i pedretes arrodonides, ocellets i flors de mil colors, lliris i pilotes pintades i llàgrimes caigudes de l’arbre de les Helíades; orna també el seu cos amb vestits: posa pedres precioses al seus dits i llargs collarets al seu coll; de les seves orelles pengen petites perles i cintes del seu pit: tot li escau; i no és menys bella despullada.\nLi posa sobre cobertors tenyits pel múrex de Sidó i l’anomenava la seva companya de lliti, reclinant-li el coll, la posa suaument sobre plomes suaus com si ella pogués adonar-se’n.\nHavia arribat el dia de la festa de Venus, la més celebrada a Xipre, i ja havien caigut colpejades al bescoll unes vedelles blanques com la neu, que portaven les amables banyes cobertes d’or i ja l’encens cremava quan Pigmalió, després de fer la seva ofrena, va aturar-se davant de l’altar i va dir tímidament: “Oh, déus, si podeu concedir-ho tot, desitjo que la meva esposa sigui…”, i no gosant dir “la donzella d’ivori” va dir “semblant a l’ivori”.\nLa daurada Venus, que assistia en persona a la seva festa, se’n va adonar del que volia dir aquelles paraules, i com auguri de la seva voluntat favorable, va encendre tres vegades la flama i en va aixecar la punta cap al cel…\nQuan Pigmalió va tornar a casa seva, es va acostar a la imatge de la seva noia i, estirant-se al llit, la va començar a besar: li va sembla que estava tèbia; tornar a acostar-li els llavis i amb les mans li tocar els pits: l’ivori s’endolceix en tocar-lo i, perdent la seva rigidesa, cedeix a la pressió dels dits tal com la cera de l’Himet s’ablanir amb el sol i, modela amb el polze, agafa formes diferents i esdevé útil amb el seu ús.\nAleshores ell queda estorat i no sap si sentir-se feliç perquè tem enganyar-se, mentre, enamorat, una altra vegada toca amb les mans l’objecte desitjat; era un cos: bateguen les venes en ser acaronades.\nAleshores el de Pafos aixeca oracions fervoroses donant les gràcies a Venus i, finalment, amb la seva boca cobreix una boca que no és falsa, i la donzella sent les besades que li donen i s’enrojoleix; en aixecar els ulls cap a la lluna, veu alhora el seu enamorat i el cel.\nLa dea assisteix a les noces que ella mateixa ha preparat, i ja les banyes de la lluna s’havien unit en un disc complert nou vegades quan la noia vara parir Pafos, del qual l’illa porta el nom.\nLlimones amargues de Lawrence Durrell (27 de febrer de 1912 – 7 de novembre de 1990) publicada a l’any 1957


Noticias de Castelló: Compromís destaca la reconversió de Borrull com la inversió 'més important de la Generalitat' a Castelló\nEl portaveu de Compromís per Castelló, Ignasi Garcia, ha agraït el treball de la vicepresidenta i consellera de Polítiques Inclusives, Mònica Oltra, per tal d'iniciar la tramitació de les obres que suposaran la reforma dels jutjats de Borrull per a convertir-los en un punt estratègic d'atenció a la ciutadania. «Aquesta és una de les millors notícies que podríem rebre perquè és, segurament, la inversió més important que farà la Generalitat en el nostre municipi, sobretot per import», ha explicat Garcia en relació a les obres, valorades en 18 milions d'euros.\nAixí, els jutjats de Borrull, «esdevindran un referent administratiu per a la nostra ciutadania», segons el regidor. Garcia ha celebrat que aquest espai públic que «el PP va deixar buit en 2006 perquè no hi havia projecte de ciutat», permetrà ara «alliberar-nos dels lloguers que està pagant l'administració pública i millorar la qualitat de l'atenció pública tal com ens demanden els nostres veïns i les nostres veïnes».\nEls antics jutjats de la plaça de Borrull estan en situats en un punt clau de la ciutat, ja que en aquest espai conflueixen fins a quatre línies d'autobusos interurbans i nombroses línies urbanes i compta amb parada de Tram, un pàrquing i una estació de lloguer de bicicletes públiques. Per tot açò, el projecte d'ús en l'elaboració del qual va participar Compromís per Castelló, aposta per situar en aquest espai serveis vinculats a l'atenció social i la dependència, tant municipals com autonòmics.


El Gronxador d'Artijoc: de desembre 2010\nJocs i joguines de Comerç just\nA Artijoc hi podreu trobar jocs i joguines de comerç just.\nDes d'aquest desembre tornem a tenir a la botiga els productes que ens ofereix Alternativa 3.\nAlternativa3 és una organització de Comerç Just que des de 1992 es dedica a la importació, distribució i comercialització de productes tèxtils, d'alimentació i artesania, que provenen de grups d'artesans i productors de països del Sud.\nDes de 1993 forma part de la World Fair Trade Organization (WFTO) i és membre fundador de la Coordinadora Estatal de Organizaciones de Comercio Justo (CECJ) i de l'Associació del segell FairTrade-Comerç Just.\nLa seva missió és difondre els principis del Comerç Just, considerant que el veritable desenvolupament només és possible combinant creixement econòmic i justícia social.\nEl proper dijous 4 de gener de 18h a 19h:30 al local del Gronxador d'Artijoc us oferim participar a un taller per fer fanalets de paper i poder anar a rebre els Reis d'Orient amb un fanalet fet amb les teves mans.\nPreu taller: 6€\nLes persones interessades a participar truqueu-nos al 935104548 o al 635441175 per reservar plaça.\nAquest Nadal, regala cooperativa\nA la secció Nadal Coop del web de la\nde Catalunya, trobareu promocions de\nproductes i serveis oferts per part de\nles cooperatives federades aquestes\nfestes. No us les perdeu!\nContribuïu a celebrar un Nadal més responsable i cooperatiu consumint productes\ni serveis elaborats per les empreses federades a la FCTC.\nComprant els vostres regals a una cooperativa podreu oferir els millors articles\namb la millor qualitat. A més, contribuireu a donar suport a un model econòmic\nque posa les persones per sobre del capital, no remunera inversors externs,\nmanté l'ocupació, promou relacions laborals estables i ha demostrat la seva\nfortalesa en temps de crisi.\nAl web de la Federació s'ha activat la secció Nadal Coop, on hi trobareu una\nselecció de productes i serveis de cooperatives que ofereixen promocions durant\naquestes festes des de jocs, complements, llibres, gravats, paneres de Nadal,\nproductes ecològics i de comerç just, mobles, vins i olis... Doneu-hi un cop d'ull\nabans de sortir a comprar els vostres regals.\nTaller de fanalets al Mercat de la Plaça de Cuba\nEls dijous 4 i el divendres 5 de gener de 10 a 14h a l'espai de Joc del Mercat de la Plaça de Cuba de Mataró farem un taller de fanalets de Rei per tots aquells nens i nenes que tinguin ganes de rebre els reis d'orient.\nEl passat dijous 23 de desembre a El Gronxador d'Artijoc vam fer un taller on els nens i nenes van aprendre a fer boles de Nadal per decorar la casa.\nVa ser un matí compartit, creatiu i divertit.\nal acabar el taller ens vam animar a jugar a jocs de taula i la Gemma va pintar la cara de tots els que li ho van demanar.\nEl passat 22 de desembre van venir de la revista Cooperació catalana a fer-nos una entrevista que sortirà publicada el proper número. Ja inclourem un enllaç al blog perquè el pugueu llegir.\nJoc cooperatiu màgic de daus per a 2 a 5 jugadors a partir de 5 anys\nEl Mac Magino és molt intel·ligent i bo.\nAmb l’ajuda del seu cristall màgic protegeix el seu país de la bruixa que viu al bosc encantat. Per desgràcia la bruixa ha robat al mag magino el seu cristall màgic i l’ha trencat en mil bocins i amagat a un lloc llunyà.\nAjudeu al mag Magino a recuperar els cristalls i poder protegir als habitants del mon màgic.\nResum de les Jornades: L'art i la construcció de la Pau\nEl mes de Novembre, La Mireia Riera, d'Artijoc, va participar a les III Jornades de creatuivitat i conflicte de la UAB : L'Art i la construcció de Pau. Aqui us donem l'enllaç per poder llegir el resum de les Jornades.\nSessió de Jocs cooperatius\nAvui hem fet una sessió de Jocs cooperatius al CEIP Bernat Riudemeia d'Argentona\nEl Llapis cooperatiu\nAmb aquest llapis cooperatius podreu fer dibuixos en grup, aprenent a decidir conjuntament i sincronitzar els moviments.\nExtraescolars al Joan Coromines. 20/12/2010\nAhir al Joan Coromines, entre d'altres jocs cooperatius, vam jugar amb el paracaigudes i a les cadires cooperatives\nTaller: decorem el Nadal\nEl proper dijous 23 de desembre d'11h a 13h al local del Gronxador d'Artijoc us oferim participar a un taller plàstic per fer decoracions Nadalenques.\nArtijoc al programa "Educació dia a dia" de Mataró Ràdio\nEl proper dilluns 20 de desembre Artijoc participarà un cop més a "Educació dia a dia", l'espai que el MEM (Moviment d'Educació del Maresme) te a Mataró Ràdio cada dilluns de 18h a 19h.\nEns convidem per parlar sobre les joguines i els jocs cooperatius.\nTaller de decoració Nadalenca amb fang a la Plaça de Cuba\nAvui divendres 17 de 17h a 20h i demà dissabte 18 de 10h a 14h, a l'espai de Joc del Mercat de la Plaça de Cuba fem un taller de decoració Nadalenca amb fang.\nÉs una activitat oberta a tots els públics, només cal un val de l'espai de Joc que s'aconsegueix a qualsevol de les parades del mercat.\nJa tenim cartell a la entrada!\nAhir en Nacho va penjar el cartell de l'entrada que ha fet amb fusta.\nara si que, qui no ha vingut mai al nostre local , ja no te excusa per no passar-hi.\nForo Mundial d'educació, Investigació i cultura de Pau\nLa Marta de Trukeme i la Mireia Riera d'Artijoc\nJugant amb el llapis cooperatius\nDel 10 al 13 de desembre S'ha fet a Santiago de Compostela el Foro Mundial d'Educació, Investigació i Cultura de Pau.\nLa Mireia d'Artijoc, com a membre del Grup d'educació per la Pau de l'escola de Cultura de Pau de la UAB, hi ha assistit, i el diumenge 12, de 10h a 13h, juntament amb la Marta de Trukeme (Bilbo) van fer un taller sobre Abordatge positiu del conflicte i Jocs cooperatius.\nExtraescolars al Joan Coromines\nAvui a la sessió de Jocs cooperatius al Joan Coromines, hem après el joc del globus, el joc "vull ser el teu amic" i el llapis cooperatiu.\nAquest arbre fet de fusta fa musica quan la una bala baixa per les seves fulles de colors.\nÉs un joc senzill i agradable per tots els sentits.\nVídeo promocional d'Artijoc\nEn aquest vídeo podreu veure tres de les activitats que fem a Artijoc, la khaima, els tallers de cuina i jocs cooperatius.\nArtijoc al Foro 2010 Compostela\nLa Mireia Riera d'Artijoc, des del Grup d'Educació per la Pau de la UAB i juntament amb Bakeola de Bilbao, participarà donat un taller d'abordatge positiu dels conflictes i jocs cooperatius\nEl Fòrum 2010 és una iniciativa promoguda originalment pel Seminario Galego de Educación para a Paz i la Fundació Cultura de Pau. Compta amb el recolzament de diferents institucions públiques i privades de Galícia, de l’Estat i d’algunes CC.AA, la Xunta de Galícia, Xacobeo 2010, universitats, ajuntaments... i nombroses organitzacions de la societat civil, centres d’investigació per la pau, associacions nacionals i internacionals.\nAmb aquest objectiu, el Març del 2008 es constituí, a Santiago de Compostela,el comitè Organitzador del FÒRUM 2010, presidit pel Sr Federico Mayor Zaragoza.\nDe l'esmentat Comitè Organitzador formen part destacades i reconegudes figures i estan representats la majoria dels més prestigiosos centres i instituts, entitats i associacions d'Educació i Investigació per la Pau, tant de l'Estat espanyol com de Portugal, molts d'ells pioners en les seves respectives àrees d'activitat acadèmica i social, així com de molt diferents àmbits d'actuació.\nEl Fòrum 2010 és un gran contenidor d'esdeveniments i activitats a nivell mundial que giren al voltant de la Cultura de Pau. El 2010 coincideixen diversos esdeveniments molt destacables que val la pena que siguin analitzats i celebrats.\nEntre ells hi ha la celebració d'un nou Any Sant Jaume Compostelano, Cita i lloc de trobada per a milions de persones, al final de la Dècada de la Cultura de Pau i la No Violència per a tots els nens i nenes del món, Proclamada per les Nacions Unides (2001-2010), deu anys des de l'existència dels Objectius del Mil lenni i el Programa d'Acció per a la Aliança de Civilitzacions finalitzar la seva primera etapa. També es compleixen 10 anys des que el Fòrum Social Mundial, I amb ell el Fòrum Mundial d'Educació, Van néixer a Porto Alegre.\nTrobada de dones empresàries del Maresme a l'IMPEM\nResum de les Jornades: L'art i la construcció de l...\nArtijoc al programa "Educació dia a dia" de Mataró...\nTaller de decoració Nadalenca amb fang a la Plaça ...\nForo Mundial d'educació, Investigació i cultura de...\nTrobada de dones empresàries del Maresme a l'IMPEM...


27 de gener de 2013 Nº.3\nDIUMENGE TERCER DE DURANT L’ANY\nEl que descobrim en Jesús\nSegons Lluc, “tots tenien els ulls posats en Jesús". Què és el que nosaltres podem descobrir avui si fixem els nostres ulls en ell?\nMogut per l'Esperit de Déu. Tota la vida de Jesús està impulsada, conduïda i orientada per l'alè, la força i l'amor de Déu. Creure en la seva divinitat no és recitar teòricament una fórmula dogmàtica elaborada pels concilis. És anar descobrint de manera concreta en les seves paraules i els seus gestos, la seva tendresa i el seu foc, el Misteri últim de la vida que anomenem "Déu".\nProfeta de Déu. Jesús no ha estat ungit amb l’oli amb el que s’ungia als reis o als grans sacerdots. Ha estat "ungit" per l'Esperit de Déu. No ve a dominar ni a esclavitzar. És profeta de Déu dedicat a alliberar la vida. Només el podrem seguir si aprenem a viure amb el seu esperit profètic.\nBona Notícia per als pobres. La seva actuació és Bona Notícia per als marginats i desvalguts: els humiliats i oblidats per tots. Ens vam començar a semblar a Jesús quan la nostra vida, la nostra actuació i amor solidari pot ser captat pels pobres com una cosa bona.\nViu entregat a alliberar l'ésser humà de tota classe d'esclavituds. El senten com alliberador de sofriments, opressions i abusos. Els cecs el veuen com llum que allibera de la desesperança, els pecadors el reben com a gràcia i perdó. El seguim quan ens va alliberant de tot el que ens esclavitza, empetiteix o deshumanitza. Llavors creiem en el Salvador que ens encamina cap a la Vida definitiva.\nGRUP JUSTÍCIA I PAU\nAquesta setmana es va constituir el nou grup de Justícia i Pau. El seu treball més important es centra en sensibilitzar i informar els ciutadans de la nostra ciutat, per contribuir a crear una opinió pública més favorable al respecte dels drets humans.\nCom a acció més imminent es va proposar el sopar per la fam pel 8 de febrer, divendres, coincidint amb la Campanya contra la Fam que organitza Mans Unides, aquell cap de setmana. En el sopar hi haurà l’exposició breu d'alguns testimonis sobre la situació de fam en el nostre món. El grup està obert per a tots els que estigueu interessats a formar part i col·laborar.\nLa passada de Sant Antoni Abad de Badalona serà el dia 10 de febrer a les 13 h. Aquest any recuperem un recorregut tradicional com era passar per la Rambla del Mar.\nJORNADA DE LA INFÀNCIA MISSIONERA\nLa celebrem avui amb el lema: «Amb els infants d’Europa acollim a tots com Jesús», segons el recorregut que es va fent pels cinc continents. La jornada anima els infants a ser missioners, aquest any, pensant en el que ve de fora.\nEl dissabte vinent, dia 2, celebrem la Festa de la Presentació del Senyor. A les misses hi haurà distribució i benedicció de candeles. És la Jornada Mundial de la Vida Consagrada. Pregarem per tots els religiosos que pertanyen al nostre terme parroquial. Segons la tradició també és el dia en què es treuen els pessebres.\n27 de gener de 2013 ...\n20 de gener de 2013 N...\n13 de gener de 2013 Nº...


La superlluna ha regnat la gèlida nit gironina - Diari de Girona\nredació 04.12.2017 | 08:08\nLa superlluna ha brillat aquesta nit sobre la gèlida nit gironina. Va aparèixer amb tot el seu esplendor amb la posta de sol i des d'aquell moment, la seva contemplació s'ha convertit en un espectacle del qual es pot gaudir a simple vista des de qualsevol punt de les comarques gironines, amb preferència per aquells amb menor contaminació lumínica, evidentment.Si es desitja millorar la seva observació és aconsellable allunyar-se de nuclis urbans i llums artificials i usar uns prismàtics, aconsella Salvador Sánchez, director de l'Observatori Astronòmic de Costitx.\nDes de diferents observatoris s'ha seguit el fenomen a través d'un telescopi. Les imatges ofereixen multitud de detalls de la superfície lunar en el millor dia de l'any per a la seva contemplació i estudi. Demà les condicions per observar la superlluna d'hivern també seran idònies, assegura Salvador Sánchez, de la mateixa manera que l'1 de gener i el 31 de gener de 2018, que també seran bon dia per seguir el fenomen, encara que no tan òptims com avui i demà .\nUna superlluna és una lluna que està plena quan es troba en el seu punt més proper a la Terra en el seu moviment orbital. Atès que l'òrbita de la lluna és el·líptica, el costat de l'apogeu se situa a uns 50.000 quilòmetres més lluny de la terra que el més proper, el perigeu. Per això, les llunes plenes del perigeu proper semblen un 14% més grans i un 30 per cent més brillants que les altres llunes plenes.\nResulta difícil mesurar la mida de la Lluna quan es troba a la part alta del firmament, enmig de la immensitat del cel nocturn, però si es contempla mentre s'aixeca o es posa la seva grandària aparent pot doblegar-se.\nLa imatge captada des Costitx, de Miguel Durán a Mallorca, correspon a la superlluna sortint de la constel·lació de Taure, quan està situada a 359.000 quilòmetres de la Terra.