Pintura – Des de Collserola\nOn 7 Març 2018 8 Març 2018 Per Des de CollserolaIn Art, Llibres\nVull compartir de forma especial amb totes les dones en aquest dia 8 de març, una web que m’agrada i que visito amb freqüència, la del National Museum of Women in the Arts. Tot va començar a rel d’un llibre que fa anys em van regalar: Susan Fisher Sterling. Mujeres artistes. National Museum of Women in the Arts. Editorial Abbeville – Cátedra. És petit, fàcil de mirar i convida a parar-se en cada pàgina i anar descobrint obres i artistes.\nAquest museu ubicat a Washington, és l’únic en tot el món, especialitzat en obres realitzades per dones. El seu fons inclou 4500 obres corresponents a més de 1000 artistes i abasta des del s. XVI fins ara.\nEncara que hi ha predomini d’obres norteamericanes, tenen en la col.lecció pintures no locals, entre les que es pot destacar a Remedios Varo, Leonora Carrington, Frida Khalo, Louise Bourgeois, entre d’altres o fotografies de Lola Álvarez Bravo, Louise Dahl-Wolfe o Cindy Sherman. L’apartat dedicat a dones fotògrafs és molt important i han dedicat diverses exposicions per mostrar obres d’artistes àrabs.\nEs pot consultar l’índex alfabétic d’artistes amb una amplia explicació de cada una d’elles: trets personals, formació, exposicions, etc. Per exemple el perfil corresponent a Louise Bourgeois:\nEl NMWA forma part del projecte Google Arts & Culture. Les eines de navegació i d’ordenació faciliten l’accés a la fitxa complerta de cada obra i de la seva creadora i també ajuda a la ubicació temporal de les mateixes.\nAquesta web convida a dedicar-li una estona tranquil·la, sense preses. Gaudiu-la!\nOn 5 Març 2018 5 Març 2018 Per Des de CollserolaIn Art, Llibres\nEmma Reyes va ser una artista colombiana nascuda el 1919 a Bogotà i que va morir l’any 2003 a Bordeus, França, on va desenvolupar bona part de la seva producció.\nÉs possible que moltes persones hagin tingut coneixement de la seva existència i de la seva obra, a partir de la publicació de Memoria por correspondencia, l’any 2012. Aquesta obra recull vint-i-tres cartes que va enviar al seu gran amic Germán Arciniegas, en les que explica els primers anys de la seva vida. Anys de maltracte i abandó. En l’edició publicada per Libros del Asteroide, s’inclou l’article ¿Qué pasó con Emma Reyes?, escrit per Diego Garzón i publicat en la revista Soho de Colòmbia al gener de 2013. L’autor explica com després de llegir el llibre d’Emma Reyes, va voler aprofundir més en la seva vida i va cercar la confirmació d’alguns dels fets que ella descriu. De bona part d’ells no en va trobar informació o més ben dit, sembla que no van existir mai. És per això que en certes esferes s’ha presentat tota l’obra com ficció o si més no, com a veritat ficcionada. El que si que tothom coincideix és en valorar l’estil literari, tenint present que Emma Reyes no va aprendre a llegir i escriure fins molt gran i que mai va anar a escola ni per descomptat a la Universitat. L’altre aspecte rellevant és que la narració està feta des de la visió d’una nena de cinc anys i va evolucionant fins prop dels vint, sense que hagi cap rastre d’amargor ni rancúnia. És evident que qui no ha viscut un altre cosa, aquestes situacions les pot presentar i viure com a normals. Si algun record ha quedat alterat amb el pas del temps, quina importància té?\nAl marge d’aquest llibre, la vida posterior d’Emma Reyes va ser molt interessant. Es poden trobar diferents relats, com l’article de Carlos-Enrique Ruiz. Reportajes de Aleph (En: Revista Aleph No. 110, julio/sept. 1999; pp. 17-33) , en la que ella explica aspectes importants de la seva vida i de la seva obra. Molt recomanable .\nEn aquest entrevista ella es defineix com a persona “disponible”. Segurament aquesta actitud d’obertura, de voler aprendre de les persones i de l’entorn, de no posar barreres, van contribuir a que la seva obra sigui tan universal. Tal com ella diu, va anar del particular a la visió universal. Quan recull escenes del folklor d’Amèrica Llatina, els transforma de manera que esdevenen generals i es poden confondre amb aspectes africans o de qualsevol altre lloc.\nQuan gràcies a una beca es trasllada a París per rebre classes a l’acadèmia d’André Lothe, ell mateix en un moment donat li recomana deixar sortir el que ella porta dins i no seguir la via academicista (s’explica l’anèctota que havia de dibuixar un model i ella era incapaç de fer-ho perquè la seva imaginació la portava a crear altres coses, al veure-ho va ser quan Lothe li recomana buscar un altre camí). Lothe la va ajudar a presentar la seva primera exposició individual a París, l’any 1949.\nLa seva trajectòria artística va ser rica i variada i la seva “disponibilité” la va ajudar a entrar en contacte amb artistes de diferents paisos i gèneres diversos: literats, pintors, filòsofs, etc. El seu apropament a la natura com a font d’inspiració i els retrats, son el que la caracteritzen de forma primordial. No es poden menystenir els seus dibuixos. Els darrers anys de la seva vida, va tornar a escriure relats curts.\nQui vulgui apropar-se a la seva obra pot visitar el Museé Perigueux. També val la pena acostar-se a la Biblioteca Municipal per veure el mural pintat per ella. Cal recordar que durant els seus anys a Mèxic va treballar amb Diego Ribera, del que va poder aprendre aquest art.\nUn altre lloc imprescindible per a conèixer en directe la seva vida i obra, és la Fundación Arte Vivo Ortega Herrera de Málaga. En aquesta Fundació tenen més de 300 obre d’ella a més de fons documental i arxivístic.\nEmma Reyes. Sin título. 1947\nEmma Reyes. Mural Biblioteca Pública Perigueux\nOn 1 Març 2017 Per Des de CollserolaIn Art\nEl passat dia 23 de febrer es va estrenar de manera simultània en diferents cines de tot Espanya el documental: I, Claude Monet del director Phil Grabsky d’ Exhibition On Screen. . En base a la correspondència de Monet amb altres artistes, la seva esposa, marxants i coneguts, es va fent un recorregut per la vida de l’artista, acompanyat per la presentació d’obres seves que serveixen per il·lustrar el contingut de les missives.\nPoder veure en pantalla gran i amb una qualitat extraordinària, una selecció de les obres del pintor, alternant amb els paisatges naturals que van servir de model de les obres, és tot un privilegi. Però el que és més interessant és poder entrar en la vida de l’artista, en el coneixement del seu dia a dia, dels sentiments que el movien en cada moment, de les penúries per les que va haver de travessar. Poder entendre la seva obsessió per la pintura, com única forma de vida, fora de la qual no existeix res més i per tant comprendre el que per a ell podia suposar la pèrdua de la vista. Intuir la seva relació amb altres pintors impressionistes contemporanis, com Degas o Renoir, tot contribueix a tenir una visió més complerta i acurada de l’artista i de la seva obra.\nImpressiona conèixer les dificultat per les que va haver de passar, el que el va portar a situacions dramàtiques i en alguns moments desesperades.\nRecordar ara la sèrie dels Nenúfars de l’Orangerie, dóna una visió especial, diferent. I per descomptat, genera un gran desitj de tornar-los a veure.\nPel meu entendre, aquest com d’altres documentals sobre artistes o aspectes concrets del mon de l’art, son un mitjà per acostar el gran públic a aquests creadors, que a pesar de ser prou coneguts, la majoria de les vegades, el públic només té una visió parcial i distorsionada.\nVal molt la pena dedicar un parell d’hores a gaudir d’aquest documental.\nDones Surrealistes i la seva connexió amb Catalunya. Galeria Majoral\nOn 26 gener 2017 26 gener 2017 Per Des de CollserolaIn Art\nL’exposició que es pot visitar a la Galeria Majoral de Barcelona fins el dia 1 d’abril de 2017, és excepcional. En primer lloc per haver aconseguit reunir obres de les vuit artistes, provinents de museus i de col·leccions privades. En segon lloc per fer a aquestes artistes més properes al relacionar-les amb el territori i en tercer lloc, per donar a conèixer obres que no són les més habituals d’elles. Al conèixer les artistes present a l’exposició, vaig anar a buscar més informació en el llibre Artés moderno. 1870-2000. Del impresionismo a la actualidad. Biblioteca Universalis. ED. Taschen, i em va sorprendre que la única citada fos la Frida Kahlo. I això que va ser editat l’any 2016!\nUn altre aspecte que vull ressaltar d’aquesta exposició és el catàleg que Majoral ha penjat a la seva web i que permet disposar d’una informació que serveix per preparar la visita i un cop vista, pots recordar detalls i reviure les sensacions que hagi pogut crear en el visitant.\nEns trobem davant d’una exposició no gaire gran, el que facilita fer un recorregut tranquil, anar d’una obra a l’altre, avançar, tornar enrere, comparar, recordar, etc. És el tipus d’exposicions de la que surts tenint la certesa d’haver aprés, de saber una mica més.\nL’obra de Valentine Hugo (1887-1968) m’és poc coneguda i el Retrat de dona present a l’exposició, em va agradar. En aquest cas concret, potser no es pot parlar d’obra surrealista, sembla més aviat una obra acadèmica, però aconsegueix un equilibri i una simetria, fantàstics. Tal com l’enquadra, et fa notar que el que volia destacar era l’expressió de la dona.\nRemedios Varo (1908-1963) és per a mi una de les més grans representants d’aquest moviment. El quadre Dona o l’esperit de la nit (1952) és el que més em va agradar. Representa un ésser femení fantàstic i misteriós. La part més important del quadre correspon al que podria ser els pulmons, la respiració, i recorden unes ales, per volar, per enlairar-se. En el cap les grans orelles que recorden un rat-penat, ajuden a veure el conjunt com destacant la oïda, el saber escoltar, que és el sentit que orienta i que permet saltar els obstacles. I tocant a terra la representació del sexe femení. És la figura complerta que uneix la terra i el cel, el món real i la ficció i la imaginació.Fantàstica.\nPerò l’artista que valoro més és la Leonora Carrington. La seva experiència vital va ser molt dura i atzarosa, i la força de les seves obres és impactant, tant si es tracta d’escultures com de pintures. Recomano la lectura del llibre escrit per Elena Poniatowska, titulat Leonora.\nEm va cridar l’atenció la cita d’ella escrita a la pared:\nSi totes les dones del món decidissin controlar la població, si decidissin controlar les guerres i la discriminació per raó de sexe o raça, i forcessin així als homes a que la vida prosperi en aquest planeta, seria de ben segur un miracle.\nI no està de més visionar aquest video que es pot trobar a The Guardian\nLa part més desconeguda per a mi, eren les fotografies tant de Lee Miller com les de Dora Maar, de la que coneixia millor la seva obra pictòrica. Les d’aquesta última ens mostren aspectes de la ciutat de Barcelona, com el barri del Somorrostro, lligat a la figura de Carmen Amaya i perfectament presentat a la pel·licula Los Tarantos de l’any 1963 dirigida per Rovira Beleta, en la que sortia acompanyada d’Antonio Gades. Lee Miller, fotògrafa professional va dedicar-se a la fotografia de moda per la revista Vogue passant posteriorment a ser corresponsal en la Segona Guerra,\nEl dibuix de la Frida Kahlo, Autoretrat dibuixant de l’any 1937, és una delícia. Dins de la senzillesa del mateix, es veu el domini del dibuix, el tractament per de donar moviment al braç.\nTornar a veure l’entrevista a Maruja Mallo, on explica l’acció que va donar lloc a Las Sin Sombrero, t’arrenca un somriure i al mateix temps l’admiració cap a aquestes dones que van plantar cara als convencionalismes.\nDe l’Ángeles Santos és interessant veure un dibuix preparatori del seu famós quadre Un món, que es pot veure al Museu Reina Sofia.\nA títol de resum, caldria destacar la tasca de la comissaria de l’exposició, Victòria Combalía. Qui tingui ocasió que busqui una estona per anar a la Galeria Majoral.\nRenoir entre dones. Fundació MAPFRE\nOn 25 Setembre 2016 25 Setembre 2016 Per Des de CollserolaIn Art2 comentaris\nEl mes de setembre representa la tornada a la quotidianitat, és l’inici de curs escolar i tb coincideix amb l’inici de la temporada musical i artística de la ciutat. Dies enrera vaig comentar el Rèquiem de Verdi tot remarcant aquest paper de tret de sortida del curs i ara voldria escriure sobre l’exposició que es va presentar aquesta setmana a la Fundación MAPFRE de Barcelona: Renoir entre dones, De l’ideal modern a l’ideal clàssic. Es podrà visitar fins el 8 de gener de 2017.\nLes obres provenen dels Museus d’Orsay i de l’Orangerie de París principalment, encara que tb es poden veure algunes obres del Museu Cau Ferrat de Sitges.\nL’obra de qualsevol artista cal emmarcar-la en el context històric, polític i social de la seva época si no es vol caure en un reduccionisme i en una visió parcial. És per això que cal tenir present el període que al que corresponen les obres que s’exposen. Estem parlant del tombar del segle XIX al XX i aquest tipus de canvis tenen una repercusió en el conjunt de la societat. Per tant hem de començar recordant el paper que juga París en aquests moments i el desenvolupament i consolidació del impressionisme com a corrent artística des de finals del 1830, però principalment a partir del 1869. No oblidem que ens trobem en l’adveniment de la Tercera República i amb aconteixements com la Comuna de París o la fundació de la Segona Internacional que volia dotar al moviment obrer d’un fórum de debat i de desenvolupament d’idees. Es va introduir l’electricitat i la ciutat estava en plena ebullició.\nEn aquest caldo de cultiu és en el que es movien i creaven els impressionistes. Van començar a utilitzar color purs, van prescindir del negre, va adquirir una importància cabdal la llum i volien captar el moment. Van sortir a pintar fora dels estudis i en definitiva, captaven millor la realitat que els envoltava.\nEl primer apartat de dones que podem veure a l’exposició, és el dedicat a les dones de París. En diferents circumstàncies i situacions, en alguns moment sofisticada, però sempre una dona molt real. És a partir del 1881 que Renoir trenca amb l’impressionisme i fa un viatge a Itàlia del que torna molt Influenciat per Rafael i el Ticià. Destaca el quadre Femme nue dans un paysage del 1883, on es percep ja un canvi en el tractament del volum i sobre tot en el dibuix.\nEl famós quadre Bal du Moulin de la Galette és un exemple del tractament de la figura de la dona. Una persona que en l’àmbit públic es comporta amb naturalitat, alegre, riallera i compartint amb altres dones el goig de viure. Es destaca el diferent tipus de dona que pinta Renoir del que representava per exemple, Tolouse-Lautrec.\nLes obres dedicades a la figura de la maternitat, en les que va utilitzar com a model la seva dona i els seus fills, o una neboda que feia tasques de mainadera a casa seva, em van sorprendre i agradar molt. En particular Maternité, l’enfant au sein ou Madame Renoir et son fils Pierre del 1885. Per a mi eren menys conegudes i denoten una sensibilitat extraordinària, sense caure en cap moment en la sensibleria. El tractament de la dona ajuda a copsar les imatges de les banyistes o els nus en general, en harmonia amb l’entorn, amb el verd boscà, les plantes i l’aigua. La dona forma part d’aquesta natura, és un element més. La seva darrera obra, finalitzada poc abans de morir, Les baigneses del 1919, a pesar d’haver-la vist en diverses ocasions, segueix impressionant-me molt. M’agrada la proporció de les figures, el tractament de la llum, els colors, càlids i al mateix temps, vius, l’equilibri en la distribució de l’espai i sobre tot, l’expressió dels cossos i de les cares.\nLa sèrie d’obres sobre flors, reconec que no em van agradar tant. Aquest és ja un aspecte de gust personal.\nAl costat de les obres de Renoir, es poden veure escultures de Degas, pintures de Picasso, Van Gogh, Bonnard o Cezanne, entre d’altres. D’aquesta manera es poden veure les influències d’uns artistes sobre els altres.\nCom es llegeix en el dossier de premsa:\nLa proposta que representa aquesta exposició enclou, a més, un significat català molt\nespecial: fa pràcticament un segle, el 23 d’abril de 1917, es va inaugurar al Palau de\nBelles Arts de Barcelona una mostra que, titulada Exposició d’art francès i promoguda\nper Ramon Casas, Santiago Rusiñol i altres artistes catalans, va presentar a la ciutat\nprop de 1.500 obres dels grans artistes francesos del moment: Cézanne, Degas,\nManet, Monet, Morisot, Pissarro, Puvis de Chavannes, Renoir i Sisley. La finalitat\nd’aquest esdeveniment era mostrar la importància de l’art francès sorgit a partir del\ndarrer terç del segle XIX. Entre les obres de Renoir incloses a l’exposició –«tal vegada\nel més ben representat dels impressionistes»– destacava «el portentós Moulin de la\nGalette, que no es pot contemplar sense sentir esgarrifances d’una delectança gairebé\nanguniosa», comentava el periodista José Francés a La Esfera en fer-se ressò de\nFinalment, Casas, Rusiñol i altres artistes responsables de la mostra van ser\ncondecorats pel govern francès en prova de gratitud.\nCent anys després, Renoir entre dones permet que Barcelona torni a tenir l’oportunitat\nde contemplar aquesta icona del moviment impressionista, i de la pintura del nostre\ntemps en general.\nAprofitant la tornada del Bal du Moulin de la Galette, la mostra també ret homenatge\nals pintors catalans que van viure i treballar a París a finals del segle XIX, els quals\ntambé van dur les seves teles a aquell mític indret de Montmartre i les obres dels quals\nvan ser, sobretot, una aportació essencial a la renovació del panorama artístic nacional\nd’aquells anys. És per això que s’han inclòs obres de Santiago Rusiñol, Ramon Casas,\nCarles Casagemas i Manuel Feliu de Lemus, cedides per altres col•leccions i que han volgut sumar-se generosament a aquest projecte, que ha estat pensat específicament per a Barcelona.\nPer sort queda temps com per tornar a veure l’exposició i descobrir coses noves.\nMuseo Cruz Herrera. La Línea\nOn 20 Juliol 2016 21 Juliol 2016 Per Des de CollserolaIn Art, General2 comentaris\nEl passat mes de gener d’aquest any, es va inaugurar a La Línea, el Museu Cruz Herrera. Ubicat a l’edifici que ocupava l’Ajuntament de la ciutat, i prèvia reforma del mateix, les obres de José Cruz Herrera (1890-1972), disposen d’espai per a ser distribuïdes i contemplades amb perspectiva suficient. Es considerat el pintor que més condecoracions ha rebut en l’història d’Espanya. No crec equivocar-me gaire si apunto que la seva proximitat al règim polític imperant, el va ajudar en l’obtenció d’aquests premis. Veure com pintava un retrat de Pilar Primo de Ribera ens porta a ubicar-lo en un context molt concret. Es pot analitzar la seva cronologia per seguir la seva trajectòria personal i artística.\nUn detall que ningú em va saber explicar, és perquè les obres no estan datades. La veritat és que és molt difícil seguir la trajectòria d’un artista, analitzar la seva evolució, veure els canvis de tècnica, de color en la paleta, de temàtica, etc. si no es disposa d’un element tan bàsic com la data de cada quadre. Cal esperar que aquest aspecte sigui corregit en el futur i permeti a tots els interessats en l’obra d’aquest pintor, situar les obres en el context personal, històric i social de l’artista.\nLes sales del museu es distribueixen en: Sala de la primera època, la sala de dibuixos o apunts, sala costumista, sala de nus, sala de retrats masculins i sala àrab.\nEn la primera es veuen treballs molt academicistes, de colors foscos que al llarg dels anys aniria modificant per passar a una paleta molt més acolorida, amb tons dels colors bàsics. S’explica que de ben petit va començar a pintar com a resultat d’una malaltia, i en aquesta primera etapa va treballar fent còpies de quadres de pintors clàssics. Va agafar molta pràctica i es veu molt en el tipus de pinzellada, curta i prima que emprava. Això es va modificant amb el pas del temps i es va percebent una pinzellada més llarga i fluida.\nEs va formar principalment a la Real Academia de Bellas Artes de San Fernando (de la que va ser anomenat acadèmic corresponent a Barcelona, el 15 de març de 1943, segons consta a la pàgina 137 de la “Relación general de académicos (1752-2015)” publicada per la pròpia Acadèmica) i posteriorment va anar a Roma i París a completar la seva formació. Viatjà per Sudamèrica però on va arrelar va ser a Casablanca on va estar vivint des del 1927 fins a la seva mort de manera intermitent.\nLa seva obra és molt valorada i es considera un pintor a l’alça. A la Colección Carmen Thyssen-Bornemisza de Màlaga més dedicada al costumista, es pot veure obra seva.\nLluvia en Marrakech. Cruz Herrera\nEn alguns moments em va recordar a Zuloaga o en les pintures de temàtica àrab, es veia certa relació amb Fortuny.\nJudios. Cruz Herrera\nAquest quadre, com en alguns altres, em va sorprendre la figura de la dona. Sembla que està afegida, que no forma part de l’obra. Ningú la mira i ni tan sols hi ha cap gest de reconeixença. Ella, per contra, fixa la mirada al front, vol significar la seva presència. És la joventut al costat de la vellesa que es vol obrir camí.\nEl abuelo y el niño. Cruz Herrera\nL’avi amb el nen traspua una gran tendresa. La persona gran té la mirada una mica perduda, com tancat en els seus pensament. El nen somriu, te una flor fresca a la mà, símbol de tenir tot el mon per recórrer i amb temps suficient fins que la flor es marceixi.\nEls fons dels quadres son molt importants. No molesten, estan pensats per ressaltar el contingut.\nEl tractament que fa de la llum és interessant. Normalment l’ubica per darrera de les figures i utilitza la roba o el color de la pell de les dones, (en el cas dels retrats), per aportar-la . Les obres sempre estan molt equilibrades en la distribució del contingut. Una característica de Cruz Herrera és l’ús d’elements de natura morta en molts dels seus quadres. És freqüent veure fruites, o un gerro, o un estri que sembla donar un toc de quotidianitat al retrat.\nAquest tipus de pintura no és de la que acostumo a veure. Crec que cal saber valorar i apreciar l’art en tota la seva amplitud i de la diversitat sempre s’aprèn. Algú va comentar que sempre que visita una exposició, quan acaba, es pregunta quina obra s’enduria a casa seva. En aquest cas concret, jo optaria per les obres del mon àrab i per algun dibuix de paisatges.\nJúlia, el desig. Ramon Casas. Cercle del Liceu\nOn 28 Juny 2016 Per Des de CollserolaIn Art2 comentaris\nÉs difícil centrar-se exclusivament en l’exposició que el Cercle del Liceu dedica a Ramon Casas en el 150 aniversari del seu naixement, i deixar de costat el “continent”, el mateix Cercle del Liceu, joia del modernisme. Però faré aquest esforç, només comentaré les obres de Ramon Casas en relació a Júlia.\nLa història de Júlia fins fa poc, ha estat plena de clars i obscurs, creant-se una idea que al final s’ha demostrat que no s’adeia amb la realitat. Durant molts anys s’ha dit que Júlia era una noia de classe humil que es dedicava a la venda ambulant de loteria. La diferència d’edat i d’entorn social van afavorir que es crees una història que podia semblar més atractiva que la pura realitat.\nEs pot veure encara un documental escrit i dirigit per Emiliano Cano i que va aconseguir nombrosos i re-nombrats premis que manté aquesta teoria:\nLa comissaria de l’exposició del Cercle, Isabel Coll Mirabent, ha pogut accedir a molts documents que han servit per demostrar que Júlia Peraire era filla d’una família benestant que va donar estudis a les seves tres filles, cosa gens habitual en l’època. Al ser el pare funcionari, quan va morir aquest, els van concedir un lloc de venda de loteria en el que va treballar Júlia junt amb les seves germanes. Per tant, en la seva infància i primera joventut, havia gaudit dels ambients que en un futur havia de representar a través dels cartells . La realitat va ser que es van topar amb la doble moral que practicava la burgesia catalana: una cosa era tenir “una querida” i l’altre aparèixer en públic amb ella. A primers de segle era quasi obligat tenir una amant, sinó suposava no tenir mitjans ni categoria suficient. S’explica l’anècdota que en una funció al Liceu, una dona es va assabentar que el marit tenia una amant que ell li va mostrar a distància. Tot seguit i per demostrar-li que ell no podia ser menys que els altres, li va assenyalar l’amant d’un personatge molt conegut. La dona, després d’observar-la es va dirigir al seu marit i li va dir: “M’agrada més la nostra”.\nÉs molt interessant l’agrupació de les obres: ens permet anar seguint l’evolució de la relació de la parella. En tot moment, la mirada, l’expressió de Júlia, l’actitud i la forma d’anar vestida, ens indiquen el punt en que es troben en Ramon Casas i ella. L’etapa inicial es caracteritza en que el pintor utilitza teles o mantons per pintar-la. La mirada és directe, provocadora, penetrant, com dient: aquí estic jo.\nJúlia el desig. Ramon Casas\nJúlia i la mirada baixa\nJúlia i la insinuació. Retrat a carbonet. Ramon Casas\nEn una segona etapa, com a musa de Casas apareix en tots els cartells que li eren encarregats. Així, encara que ella no podia participar en aquells esdeveniments, la seva presència era plena. Aquí també es pot parlar d’hipocresia: tothom donava per fet que si s’encarregava alguna cosa a Casas ell utilitzaria a Júlia com a imatge, però es mantenien les formes de que ella no hi participés.\nUn nou canvi: ja la veiem vestida però encara la seva mirada és agressiva, provocadora.\nJúlia i la burgesia\nJúlia. Dibuix en carbonet\nJúlia amb el gos\nEls anys van anar passant i en alguna de les obres ja es nota el gest de cansament de voler canviar de paper, de no ser més la imatge que només pot representar situacions especials però que mai pot ser ella mateixa. És per això que la part final de l’exposició ens permet veure com finalment Casas va acceptar aquest canvi i va pintar a Júlia en situacions quotidianes, emprant alguna model per altres quadres.\nEn arribar al final ens trobem amb l’autoretrat d’en Ramon Casas i el darrer quadre de Júlia. Queda poc a dir. Potser per entendre perquè la majoria d’obres de Júlia estan en mans privades, cal saber que la germana del pintor va impugnar el testament i que va aconseguir que li deixessin a ella tota l’obra del pintor. Es va posar a la venda i d’aquí que anessin a parar a col·leccions privades. Quin final més vil!\nAutoretrat darrer de Ramon Casas\nRetrat de Júlia en la maduressa. Ramon Casas\nCasas és reconegut com a pintor impressionista, però en els retrats (punt fort del pintor) es pot parlar de pintura realista per com tracta el color (per exemple el color de la pell) o les formes.\nEncara que no formin part de l’exposició, no es pot deixar d’anomenar les pintures que Ramon Casas, l’any 1899 va fer a la Sala de jocs o rotonda del Cercle. En aquest cas, l’artista va pensar fins i tot il· de la sala i dels quadres, de manera que aconsegueix crear la sensació que estan pintats sobre vidre. Els temes triats van ser sobre la música, les sales d’espectacles o l’ambient d’aquests espais.\nPersonalment m’interessa més la vessant de dibuixant i cartellista. Però tot això dóna per un altre apunt.\nNota: Els noms dels quadres no son els reals, sinó una apreciació personal dels mateixos.\nEls realistes de Madrid. Museu Thyssen Madrid\nOn 6 Abril 2016 Per Des de CollserolaIn Art1 comentari\nLes exposicions que es presenten en les diverses seus del Museu Thyssen-Bornemisza, faciliten molta documentació, de manera que tan abans de visitar-les com després, permet treure’n el màxim de profit i de coneixements. I aquest cop no és l’excepció.\nÉs per això que citaré les seves fons per fer l’apropament als artistes que es presenten en aquesta exposició. Ells no s’han definit mai com a grup, ni es van constituir formalment com a tal, però la realitat ens demostra que van ser una excepció entre els artistes que a mitjans del s. XX van tendir a l’abstracció romanent ells en l’art figuratiu.\nPer saber una mica qui son:\nAmalia, Antonio, Paco, Julio, Maria, Maribel, Esperanza: el primer grupo de artistas españoles en el que las mujeres ocupan un lugar destacado. Los siete habían nacido poco antes de la Guerra Civil y se conocieron en Madrid a comienzos de los años cincuenta. Estudiaron juntos, trabajaron y expusieron juntos, incluso se casaron entre ellos y han seguido siendo amigos desde entonces. (Catàleg de l’exposició)\nTambé a títol introductori o d’apropament als artistes, crec val la pena llegir l’article publicat a Babelia per Rut de las Heras Bretín, el passat 4 de febrer: Realistas en el Thyssen: el grupo que no fue, o visionar les fotos publicades en el mateix suplement de El País.\nL’exposició ordena les obres en diversos apartats: Des de la taula a la finestra, L’art des dels llindars, Els murs del jardí, Estàtues i El carrer i la ciutat.\nEl primer que cal destacar d’aquests artistes és la importància que donen a la llum, i com aquesta és un component fonamental en les seves obres. El treball de les ombres i el reflex en els objectes els hi dóna volum i perspectiva. En moltes obres apareix una finestra com element per on entra la llum. L’obra de Francisco López, Ventana de noche. 1972, és l’excepció d’aquesta norma ja que la finestra no és l’entrada de llum.\nFrancisco López. Ventana de noche. 1972. Colección Banco de España\nUn antre aspecte que em va meravellar molt, va ser la perfecció del dibuix. En\nVaso.Isabel Quintanilla. 1969\naquest cas no puc menys que citar l’obra d’Isabel Quintanilla, El vaso del 1969, dibuixat amb carbonet. És tal la senzillesa i perfecció que et quedes palplantada al seu davant estona i estona. D’aquesta mateixa artista voldria destacar Repisa de baño del 1970 i Cuarto de baño del 1968.\nIsabel Quintanilla. Cuarto de baño. 1968\nUn tema que et ve al cap és la relació entre dibuix i fotografia. Son dues formes d’art diferents, la fotografia capta l’instant i en aquest cas el dibuix recrea una situació.\nAltres obres com Lavabo y espejo. 1967 d’Antonio López son un exemple més de la perfecció en el dibuix\nPaco López. Belén Moneo. 1970\nLes escultures de Paco López\nimpressionen. De cop descobreixes una que és de fusta, amb una finor que sembla de terrissa. Et mostra les figures humanes amb tanta tendresa que et desperten un munt d’emocions, com el cas de Belen Moneo del 1970.\nJulio López. El alcalde. 1972\nI que dir de les escultures de Julio López. La figura El alcalde de Julio López em va impactar. Es tracta de la representació d’una persona que va viure. Alcalde del seu poble durant la República, represaliat i havent d’iniciar una nova vida a Madrid com a carboner. Julio López fins i tot ha emprat un tipus de pissarra que es troba en el poble on va ser alcalde per fer aquesta obra. El seu posat: cames un xic obertes, arrelades a la terra, els braços al costat del cos, mostrant fermesa resolució i no sensació de vençut. És una figura que traspua dignitat i que t’encomana coratge.\nPerò també l’escultura que està a l’entrada de l’exposició, Pareja de\nJulio López. Pareja de artesanos. 1965\nartesanos. 1965, propietat actualment del Museu Reina Sofia, mostra amb un detall les mans, la roba, els objectes, que et pots quedar estona i estona descobrint noves coses. El posat de la dona, protector i al mateix temps recolzada en l’home, l’artesà envoltat de les eines que li donen nom i que el fan ser algú reconegut,…\nEls quadres d’Antonio López son els que potser tots tenim més al cap, els identifiquem, sabem del seu rigor. Per a mi va ser una novetat veure com aplica les línies corbes per donar profunditat i una visió diferent de l’espai urbà. Un exemple d’aquesta tècnica el tenim a Gran Via. 1 de agosto. 7:30 horas del 2015 o en Ventana de noche.\nAntonio López. Ventana de noche. 2013-2015\nAquestes son mostres de la tasca de recerca que està duent a terme el pintor, de cara a expressar situacions que fins ara no havia pogut resoldre.\nNo coneixia tant l’obra d’Amalia Avia i em va interessar molt. Com recull ambients o carrers de Madrid o establiments que molts d’ells ja no existeixen. Benito Garcia Fontanero del 1988 o Filatelia Finarte del 1989 son un bon exemple.\nAmalia Avia. Benito Garcia Fontanero. 1989\nLes obres relacionades amb l’apartat La calle y la ciudad, permeten posar en comú la visió que un mateix té d’aquell espai i el que ens presenten els artistes. Això és interessant ja que per molt que un carrer o unes cases puguin semblar objectes o espais neutres i objectius, un se’n adona de que no és veritat: la càrrega de subjectivisme, d’incorporar situacions personals que cada persona ha viscut en aquest espai, porta a percebre el contrast i les diferències entre ambdues realitats.\nPer entendre-ho tot plegat, és molt adient aquesta cita de l’exposició:\n…el realismo madrileño fue algo muy de su tiempo, algo difícil de imaginar sin el cine neo-realista o sin una novela como “El Jarama” de Rafael Sánchez Ferlosio.(…) Y la moda del arte abstracto actuó como un estímulo, por contraste, para decidirles a reivindicar el realismo\nEl que és cert, és que aquestes obres i els seus autors segueixen vius, segueixen interessant i arribant a les persones, tenen molt a dir i a expressar.\nHi ha molta informació sobre aquesta exposició a Internet que serveix per anar bussejant més i més en tots i cadascú d’aquests artistes (diaris, blogs, pàgines d’art, etc.) Convido a fer-ho.\n1.- Recentment ha hagut a la Real Academia de Bellas Artes de San Fernando, una exposició de l’obra de Julio López. Cliqueu aquí per veure la informació existent en el web de la Real Academia.\n2.- És aconsellable anar a l’exposició a primera hora del matí, tot just obrir. Les aglomeracions que es generen dificulten la visibilitat de les obres i el recolliment necessari per a gaudir d’elles\nEl Greco, la mirada de Rusiñol\nOn 16 gener 2015 8 Novembre 2016 Per Des de CollserolaIn Art\nEl proper dia dos de febrer, finalitzarà l’exposició El Greco. La Mirada de Rusiñol, a la Fundacio Francisco Godia de Barcelona, que s’ha organitzat conjuntament amb el Museu Cau Ferrat de Sitges.\nÉs coneguda l’especial fascinació que Rusiñol tenia pel Greco, fins el punt de propiciar la col.locació d’una escultura dedicada a l’artista cretense, al passeig de Sitges. El Greco va ser valorat pels romàntics alemanys i també pels pintors modernistes que en aquells moments vivien a París, com Nonell, Zuloaga o el mateix Rusiñol. Precisament, va ser a instàncies de Zuloaga que ja havia adquirit diverses obres del Greco, el que va aconsellar a Rusiñol que es fes amb dues obres, Las lágrimas de San Pedro i la Magdalena, que es poden veure en l’exposició de la Fundació Francisco Godia. L’espai que la Fundació dedica a les exposicions temporals, fa que aquestes siguin molt abastables, que sense gairebé vellugar-te, puguis mirar al voltant teu i copsar el contingut.\nEs va donar la coincidència que tant Rusiñol com el Greco, van abandonar el seu país d’origen als 26 anys, anant el primer a París i el segon a Venècia.\nEs parla de tres trets característics de l’obra del Greco. En primer lloc el tractament espaial, aprés a partir de l’observació dels icones propis de la religió ortodoxa. Un segon aspecte és el tractament del color que va aprendre de Tiziano, durant la seva estada a Venècia i, per últim, el dibuix que va descobrir a Roma.\nL’ús del color blanc, com una gota allargada, al mig de la nineta dels ulls, els hi dóna una profunditat i els confereix una mirada especial. Els colors purs, sense degradació que empra en els vestits, és sens dubte, un aspecte buscat per l’artista per unificar als personatges. És igual que sigui un apòstol o Maria Magdalena, tots tenen la mateixa dignitat. Passa també amb el tractament que dóna a les mans, son una forma de distinció i de donar categoria. Son mans delicades, cuidades, que no s’han fet malbé pel treball físic; fins i tot es pot pensar que son mans de dona de classe alta que no ha realitzat cap feina quotidiana de la llar.\nEls darrers trenta anys de la vida del Greco van transcorre a Toledo, on quasi bé tots els encàrrecs van ser de contingut religiós.\nLa primera monografía sobr el Greco és del 1905 i va ser feta per Utrillo. La generació del 98 van començar a reivindicar-lo i la del 27 va seguir en la mateixa línia.\nLa influència en l’obra de Rusiñol és ben palesa. La còpia de El Caballero de la mano en el plecho del 1887 és una prova. També el dibuix de Picasso, que utilitza la mateixa posició de la mà, és un bon indicador de la influència que va tenir en tots els pintors de l’época.\nÉs una exposició que apropa la figura del Greco i ajuda a situar-la i reconèixer l’avançat del seu autor.\nEl Greco Crist amb la creu, 1585 Col·lecció particular\nLes llágrimes de Sant Pere. Museu Cau Ferrat\nEl Greco Sant Joan Evangelista,1541 -1614 Museo del Greco, Toledo


Joan Riera | 18 agost 2005\nÉs curiós com els traumes no superats del passat ressorgeixen com una malaltia neuròtica amb el pas de les generacions. Passat demà es compleixen 65 anys de l'assassinat a Mèxic de Lev Trotski, pare de la revolució bolxevic, a mans del comunista català Ramon Mercader. Tants d'anys després, tornen a córrer rius de tinta, i fins i tot les autoritats mexicanes han anunciat que recuperaran la figura de Trotski. Com és lògic, els catalans no faran el mateix amb el capità Mercader, fill de la burgesia barcelonina, que seguí el camí de la seva mare, Caritat del Rio, antiga senyoreta bé que venia de fadrina a passar estius a Mallorca i que de cop i volta es separà del marit i es convertí en una revolucionària. Mercader, home que destacà durant la Guerra Civil pels seus cops de mà darrere les línies franquistes i la seva experiència amb el ganivet, va ser reclutat pels serveis secrets d'Stalin per matar Trotski, sempre amb el suport i l'alè de la seva mare Caritat. Mercader acceptà de bon grat i no dubtà a enamorar i enganyar una activista trotskista per acostar-se al seu líder. I quasi tots els actors principals d'aquest drama tenien un denominador comú: l'absència d'una pàtria definida, sòlida, lliure i exemplar per estimar; i també, com a conseqüència, patien d'una alarmant manca de sentiments. Mercader, català de soca-rel, acabà jurant fidelitat a Moscou. Trotski, jueu i convertit forçadament en apàtrida, acabà per atacar els que li havien pres la cadira i el poder en el Kremlin. Stalin, georgià amb complex d'inferioritat, destruí la revolució. Tots ells eren neuròtics perquè eren fills de l'odi i l'autoodi, perquè no pogueren gaudir, des de la infància, de l'empara moral que suposa ser membres d'un país sobirà, concebut en la llibertat i que tengui com a màxima aspiració ser un mirall per a tots els altres.


Simfonia Metàl·lica - Metator - Akocedakor\nAixí doncs ens trobem amb 11 peces que s'obren amb la intro Sound of dark matter, amb aquests sons típics apocalíptics i el gemec profund d'unes guitarres que et recordaran a uns primigenis Slayer. El foc s'obre amb Akocedakor a tot drap, velocitat, riffs a tort i a dret i aquestes veus de Ructator Kavernas que et provoquen una agonia profunda, com d'un animal camí de l'escorxador que té més que present el futur que l'espera. Un petit solo aporta cert canvi però són quatre minuts i mig a tot drap... avís a navegants. The Unexpected beauty of deformity obre d'igual manera però ja veiem com aquí les idees són diferents i rebaixem en algun punt les revolucions, fins i tot a la meitat del tema trobem un petit passatge doom que enllaça amb una guitarra acústica que en un primer moment no encaixes però que agraeixes. Si alguna cosa té clara la banda sembla que és el tema de les llengües, no tenen problema amb cap. Si fins ara tenim temes en anglès ara trobem la primera en castellà, Suprema Agonía, i més que n'ha de venir... A destacar els interludis que inclou el tema ideals pel headbanging i cert descans al timpà en una peça amb molts més elements death i quasi thrash que no pas grind. Kea, també en castellà, són menys de dos minuts que tot i iniciar de manera més "heavy" aviat comencen les hostilitats tot i que anem trobant aquests passatges fins i tot amb un interludi amb veu femenina, la de Karla Laredo oferint els seus versos en euskera, com en la narració d'una història.\nUn altra sorpresa lingüística, un tema en català, I la foscor li va cobrir els ulls, amb un ritme sostingut i intens que alterna amb la velocitat sense treva. Passatges thrash, altres death, black... això sí, agressió assegurada. Tornem al castellà, Reencarnado en la tormenta, un tema força variat dins de l'esperable que tot i els seus 5 minuts passa bé. Kannabykon m'ha semblat un dels més monòtons i esperables al contrari que Cabalgando los torbellinos on totes les seves essències black afloren. El treball a les sis cordes de Fraktalizer m'ha resultat especialment destacable, un continu espiral de figures en un dels millors temes del disc. Per acabar una macabra versió dels Bomber de Motorhead, us ho podeu imaginar.\nMenció especial mereixen les col·laboracions. Abans mencionàvem a Karla Laredo però també cal esmentar David Wera de Hardreans com tercer guitarra a Akocedakor, David Negre (ex-membre del grup) als cors del tema-títol, The Unexpected beauty of deformity, Cabalgando los torbellinos i Albert SkeletonGrinder a les guitarres de Fraktalizer. Per acabar Lolo de Berillyum aportant un solo al versió final. Caldrà seguir properes propostes.


Publicat el 09/11/2017 16:46\nCamarlesDeltebreL' AldeaSant Jaume d'Enveja\nL'alcalde de Deltebre afirma que es tracta d'una gran iniciativa que fa crèixer la capital del Deltebre.\nL'Ajuntament de Deltebre i la Lliga Contra el Càncer han presentat aquest matí de dijous, 9 de novembre, un acord per tal que el municipi de Deltebre esdevingui seu dels Grups d'Ajuda Mútua (GAM) que la Lliga Contra el Càncer posa a disposició, de manera gratuïta, als malalts oncològics.\nAquest acord pretén fomentar l'accessibilitat dels veïns i veïnes de Sant Jaume d'Enveja, Camarles, l'Ampolla i l'Aldea, a més a més dels de Deltebre, a aquests grups. L'alcalde de Deltebre, Lluís Soler, ha manifestat que "amb aquest acord seguim fent passos en la nostra condició de capital del Delta de l'Ebre i en la nostra aposta constant per les polítiques socials".\nEn aquesta línia, Soler ha transmès el seu agraïment per aquesta iniciativa de la Lliga Contra el Càncer, "ja que cada acció que es realitza des del teixit associatiu ens permet enlairar Deltebre des de les seves diferents vessants". D'altra banda, la presidenta de l'Associació de la Lliga Contra el Càncer de Deltebre, Natàlia Alvarado, ha explicat que "amb els Grups d'Ajuda Mútua volem aconseguir reduir el sentiment de solitud que pot aparèixer durant el procés de tractament i aprendre a encarar millor el càncer en les seves diferents fases".\nSón precisament malalts oncològics, que ja van superar la malaltia, qui realitza aquesta tasca de manera voluntària, sempre després d'haver rebut una preparació específica mitjançant els cursos que imparteix la Lliga. D'aquesta manera, participar en els GAM permet crear un espai on els malalts poden expressar com se senten després del diagnòstic de la malaltia, conèixer altres persones que estan en la mateixa situació i poder compartir els problemes físics i psicològics que s'experimenten durant tot el procés. La seu de Deltebre serà, una vegada finalitzades les obres d'adequació, l'antiga Biblioteca Delta de l'Ebre cada tercer dimarts de mes. De moment, però, els grups es podran realitzar a l'aula de formació de l'actual Biblioteca.\nIMATGE: Presentació de l'acord a l'ajuntament de Deltebre.


Historia d'un ex fumador\nHistoria de un ex fumador\nVaig començar a fumar als 13 anys i mig, feia més home i amb vaig acostumar ràpidament. No era massa bon estudiant i per ajudar-me a concentrar amb vaig acostumar a fer-ho fumant i així vaig continuar, a la universitat ja fumava més d’un paquet diari i des de que vaig començar a treballar als 25 no he baixat dels dos paquets mes que en contades ocasions.\nAlguna vegada aprofitant algun refredat fort vaig provar de reduir sensiblement la quantitat de cigarretes però sense èxit, als pocs dies fumava igual ó mes.\nQuan es va prohibir el fumar a la feina vaig tornar a provar de reduir la quantitat però rés, ni boquilles de mentol, ni xiclets, ni caramels, res de res.\nMai havia provat de deixar-ho radicalment però de cop es va presentar un canvi a la meva vida. Tenia 60 anys, al maig anava a complir els 61 i de sobte a l’empresa amb varen “proposar” una jubilació anticipada, això va ser al febrer, vaig començar a donar-li voltes sent conscient que això era un canvi molt fort a la meva vida i quan vaig tindre clar que tenia que dir sí, amb vaig plantejar que perquè no afegir un altre canvi, deixar de fumar, ja no tindria l’excusa de la feina i perquè no.\nVaig anar-ho madurant i vaig decidir que endavant amb la “pre-jubilació” i amb la independència del tabac.\nI així va ser, amb vaig preparar anant al metge unes setmanes abans, amb va proposar una ajuda d’unes pastilles que tenia que començar a prendre uns dies abans de deixar-ho, Aquestes pastilles tenien com a efecte secundari una mínima sensació de mareig però això no amb va impedir continuant fumant el que volia, va arribar el meu últim dia de feina (el 30 de Juny del 2011) jo feia dies que havia decidit que el primer dia de no fumador seria el 4 de juliol (amb sonava a alguna mena d’independència), va arribar el 4 de juliol i VAIG DEIXAR DE FUMAR.\nNo va ser fàcil però estava mentalitzat i las pastilles que amb donaven una sensació de mareig varen passar a fer-me sentir millor, no tenia compromisos mes que amb mi mateix i vaig decidir que els estalvis en tabac els reinvertiria amb capritxos que em vinguessin de gust.\nAra ja fa un any i mig llarg i continuo sense fumar, sé que no estic curat, encara m’agrada respirar l’aroma del tabac que es fumen els demés i potser (qui sap) un dia tornaré a fumar, però de moment soc capaç de portar-ho forca bé i espero que per molt temps.\nAquesta entrada s'ha publicat en General i s'ha etiquetat amb fumador, fumar, tabac el 11 abril 2013 per Robert Dols Dols.\nCom traduir el Bloc de WordPress a diversos idiomes desde el Català →\nUn pensament a “Historia de un ex fumador”\nXavier 27 maig 2014 a les 17:36\nEl meu cas es oposat, sols vaig comprarme el primer paquet als 17 anys pero la mquina expenedora estaba al costat de la de begudes i alla estaba la Coca Cola Doble que era mes economica que el tabac…. La meva eleccio llavors i per sempre ha sigut la Coca Rabo i si cas alguna cigarreta el dia de Nadal despres de dinar, no mes.


Expert Desenvolupe Apli..blicades en Abril, 2017\nNou curs: "Taller de Docker"\nPresentem el nou curse "Taller de Docker", en el qual s'introduiran els aspectes bàsics d'aquesta popular tecnologia de contenidors.\nEl curs està impartit per José Luis Zamora. Tindrà una durada de 15 hores (1,5 ECTS) i s'impartirà els divendres 26 de maig, 2 i 9 de juny, de 16:00 a 21:00 h. Està límitado a 23 places que s'assignaran per ordre de preinscripció. El preu de la matrícula és de 120 %u20AC.\nLa preinscripció començarà el pròxim 3 de maig.\nMés informació en la pàgina web del curs.\nNou curs: "Taller d'introducció a Spring Boot"\nPresentem el nou curse "Taller d'introducció a Spring Boot", en el qual s'estudiarà l'ecosistema de Spring Framework i els seus principals projectes: Spring Data, Spring Data Rest, Spring Rest, Spring Hateoas, Spring Security i Spring Batch; aplicats tots aquests sobre Spring Boot.\nEl curs està impartit per Cristóbal Infants. Tindrà una durada de 20 hores (2 ECTS) i s'impartirà els divendres 30 de juny, 7, 14 i 21 de juliol, de 16:00 a 21:00 h. Està límitado a 23 places que s'assignaran per ordre de preinscripció. El preu de la matrícula és de 150 %u20AC.\nLa preinscripció començarà el pròxim 7 de juny.


La Creu Roja busca allotjament per tres de les famílies que van arribar en el segon comboi - Altaveu el diari digital d'Andorra\nLa Creu Roja busca allotjament per tres de les famílies que van arribar en el segon comboi\nTambé s’està mirant si es pot acollir una família que estava inicialment establerta a Berga però que no s’hi acaba d’adaptar i es trobaria a Andorra amb dos grups que al principi també pretenien anar a la capital del Berguedà\n26/03/2022 (10:09 CET)\nEl minibus que integrava el segon comboi. CREU ROJA ANDORRANA\nLa Creu Roja està cercant allotjament per a tres de les famílies que van arribar dimecres a bord del segon comboi humanitari d’Andorra a Ucraïna i també en busca un quart per una família que malgrat que actualment està establerta a Berga no s’hi acaba d’adaptar. La recerca d’allotjament està sent tot un maldecap, més enllà que no està gens fàcil l’adaptació de ciutadans ucraïnesos que han hagut de deixar el seu país i part de la seva família sota una pluja de bombes.\nMés enllà de l’allotjament estable que Afers Socials també està cercant per a famílies que ja van arribar de tornada amb la primera expedició i, especialment, d’aquelles que han anat arribant en comptagotes amb els seus propis mitjans, la Creu Roja està posant l’accent en tres de les famílies que van arribar darrerament. Entre altres coses perquè n’hi ha dues que semblava que es traslladarien a Berga i finalment tot sembla indicar que es quedaran al Principat.\nEs tracta de dos nuclis familiars constituïts per mare i dos fills. En un cas dos adolescents i en un altre, una adolescent i un menor de 4 anys. Inicialment un d’aquest nuclis anava a Berga i l’altre a Andorra. Es va travar bona amistat i va semblar que finalment els dos grups consideraven millor després de fer una nit al Principat, continuar cap a la capital del Berguedà. Però finalment sembla que aquesta solució s’hauria descartat.\nI no només això, sinó que una tercera família que té contacte amb una de les dues anteriors i que està establerta a Berga des que va aconseguir fugir d’Ucraïna i l’amenaça de les bombes i va arribar a l’Estat espanyol, també ha sol·licitat poder-se establir al Principat perquè no s’acaba de sentir bé a la ciutat catalana. La tercera família per a la qual es busca llar de les que van venir en el segon comboi està integrada per quatre persones: un matrimoni d’una seixantena d’anys l’home del qual recentment ha acabat un procés de quimioteràpia, la filla del matrimoni i un net de 8 anys.\nLes fonts consultades han explicat que malgrat que tots els desplaçats ucraïnesos se senten molt agraïts amb la societat andorrana que els fa suport, l’adaptació i la integració està sent extremadament complicada. Hi ha dos factors crucials: d’entrada, la diferència cultural entre Ucraïna i Andorra és molt gran. I, a més a més, les circumstàncies amb què van haver de marxar del seu país i han arribat al Principat ho fan tot molt més complexe.


Comprar domini .NET.VU a Catalunya | Dominis lliures\nCercar dominis .net.vu\nDisponibilitat i preu de dominis .net.vu\nMitjançant aquesta utilitat podràs comparar el preu dels dominis d'internet .net.vu de i comprovar si nom de domini web que necessites es trova lliure o ja ha estat registrat prèviament per una altra persona, entitat o empresa. Si desafortunadament el domini ja ha estat registrat podràs realitzar un whois per conèixer les seves dades de registre, o també el podràs visitar directament per comprovar si està en línia.\n2.- En principi, si es tracta d'un lloc web d'empresa, hauries de comprovar si el nom de la marca està lliure. Per exemple, si vens rentadores MarcaX, sempre serà millor comprar el domini MarcaX.net.vu en lloc rentadoresbones.net.vu. Si no és possible, hauries de buscar un nom de domini que tingui implícita la paraula que millor representi l'activitat del teu lloc. En aquest cas, podríem triar rentadoresMarcaX.net.vu\n3.- És essencial que el nom de domini sigui fàcil de recordar. Per això, procura utilitzar un nom de domini curt, amb paraules bensonants i que contingui alguna keyword (paraula clau) rellevant. Però evita sempre donar-li caràcter d'eslògan, ja que els dominis tipus lamillorwebderentadores.net.vu, encara que sembli el contrari, avui ofereixen poca credibilitat i transparència de cara a l'usuari. Evita també l'ús del guió (-), pot donar lloc a confusió a l'hora de transmetre'l verbalment.


el blog de la prèvia: L de líder...\nCP San Cristóbal 2 - FC Vilafranca 3\n..., perquè després de la victòria al camp del San Cristóbal (patró dels conductors) el degà penedesenc referma el primer lloc a la taula, de nou, davant un rival directe en la lluita per pujar de categoria.\nL de llibret, perquè el míster va creure convenient capgirar el rumb que duia el partit fent uns canvis "arriscats" o "poc populars" i que li van donar el resultat esperat.\nL de luxe, perquè dona goig la bona trajectòria que s'està portant i el bon afeccionat, després d'uns anys de penúries i desenganys, torna a disfrutar com feia temps no ho feia.\nL de lleialtat, dels jugadors i cos tècnic envers el club que els paga, els colors que defensen i l'escut que duen al pit. Amb molèsties, lesionats o amb una màscara si cal, sempre donen la cara (mai millor dit).\nPerò també, L de llacuna, perquè en el tram inicial del partit es va veure a un Vilafranca desubicat, superat clarament pel rival i que li podria haver costat la derrota si els locals haguessin estat més encertats de cara a porteria.\nL de lloances, potser en excés la setmana passada després del triomf davant del Peralada i que no agraden gaire al míster vilafranquí.\nI L de lleidatà, perquè la setmana vinent ens visitarà un Tàrrega que voldrà trencar-nos la ratxa victoriosa com a local i perquè la darrera derrota al Municipal es produí contra un equip de la Terra Ferma com és el Benavent (però això va ser la temporada passada i era una altra història).\nGran Reserva: L de lluny, que és actualment la distància considerable amb el 4t classificat (Santfeliuenc) que marca la zona d'ascens. No és definitiva però si important. Vist des de dalt, s'ha de ser cautelós. Ara bé, si fos al revés, potser ho veuríem com una diferència insalvable.\nVi picat: L de lloro, per la senyora que es va passar la segona part malparlant, insultant, escridassant i dient improperis varis envers el col·legiat i, bàsicament, contra els jugadors del Vilafranca sense cap motiu. Ja va sortir l'any passat en aquesta secció i enguany repeteix!\nPublicat per La prèvia a les 20:44\nJordi, vil4fr4nqu1, Quinielista1X2, itokp i josep sauleda = 6\nLa prèvia, Pincis, vicenç i Eloi = 5\njavindreu = 1 (TG)\nJordi (1 TG) = 167\nsasgas = 149\nPincis (2 TG) = 143\njavindreu (2 TG) i vicenç (3 TG) = 140\nRai (3 TG) = 136\nibracadabra (2 TG), Eloi (3 TG) i Raimon4barres (1 TG) = 134\nLa prèvia = 128\nvil4fr4nqu1 (1 TG) = 123\njosep sauleda = 118\nQuinielista1X2 (1 TG) = 117\nitokp = 65\nJORNADA 25: 28/02/10 (Pronòstics fins el 27/02/10 a les 15:00 h.)\nBARCELONA - Málaga = 1\nXerez - ESPANYOL = 2\nCassà - VILANOVA = X2\nVILAFRANCA - Tàrrega = X (2-2)\nPB Anguera - ESPIRALL-LES CLOTES = X\nPB Cinco Rosas - LA MÚNIA = 1\nMOLANTA - FE AT. VILAFRANCA = X\nLES CABANYES - SANT PAU d'ORDAL = X\nCubelles - MOJA = X2\nSANT CUGAT SESGARRIGUES - Vilanova Camí = 2\nMasquefa - MONJOS\nLA GRANADA - Tous\ntens rao Prèvia , el vi picat per la dona i x seu acompanyant , an tots el respectes x las verduleres , semblava un mercat , impresentable el vocabulari d`aquestas persones , destacar la presencia d seguidors no habituals en els desplaçaments del dega penedesenc\nXerez - ESPANYOL = X2\nCassà - VILANOVA = 1\nVILAFRANCA - Tàrrega = 1 (2-0)\nPB Anguera - ESPIRALLLES CLOTES=2\nPB Cinco Rosas - LA MÚNIA = X\nMOLANTA - FE AT. VILAFRANCA = 1\nLES CABANYES - SANT PAU d'ORDAL = 1\nCubelles - MOJA = 12\nGran tema i bon encert el de la lletra L.\nPero una més podria ser la de Llàgrimes per la felicitat d´aquesta genial temporada que destrossa tots els records establerts fins ara i també llàgrimes pel poc recolzament de l´afició vilafranquina en el nostre camp per aplaudir a un nois que ho donen tot al terreny de joc i que veritablement es mereixen aquest lideratge de la primera catalana i un futur ascens a la tercera divisió.\nEnhorabona per la tasca que esteu fent. Vosaltres també sou una part del Vilafranca des de fa molt de temps i crec que s'ha de reconeixer la vostre tasca. Recard's.\nCassà - VILANOVA = 2\nVILAFRANCA - Tàrrega = X (1-1)\nPB Anguera - ESPIRALLLES CLOTES= 1\nMOLANTA - FE AT. VILAFRANCA = 1X\nLES CABANYES - SANT PAU d'ORDAL = 2\nBona nit companys! Només expressar les meves paraules d'admiració vers aquest meravellós equip que s'ha format a Vilafranca. Tornareu a 3a per la porta gran. S'han aconseguit molts punts de coixí, que donen tranquilitat a l'equip per jugar de la manera que juga i tirar els partits endavant. Avui per avui, aquest equip no té rival a Primera Catalana. La categoria li queda petita! Gaudiu del moment companys!!\n@Vicenç: Que no confies en el Vilanova?? I allò que es el teu segon equip?? Un 1 a la travessa? Ai ai ai :) ejejej\nSalut per tots des de Vilanova!!\n@Maria Rosa: Gràcies, però el mèrit de la bona trajectòria d'aquesta temporada és absolutament dels jugadors i del cos tècnic. Jo només contribueixo a que se'n parli i a seguir-lo allà on vagi. Res més.\nUna abraçada! (I ja em diràs com has trobat el meu blog...)\n@Eloi: Uf,... més el·logis... Potser des de fora (i en la distància) es veu diferent, però a mi em sembla tan lluny encara el final de Lliga... Tranquil·litat, humiltat i treball. Són les claus d'aquest equip i les directrius per afrontar el que queda de temporada.\n@BLOGGERS: Ja podeu consultar totes les dades sobre el partit Vilafranca-Tàrrega al web de la prèvia.\nPrèvia ens quedem millor amb la victòria numero 200 i esborrem el numero 13 del mapa.\nEloi- Vigileu molt amb la ratonera de Cassà, us veig un partit força complicat on els locals aniran a mort pels tres punts que els deixi respirar un xic, tot i així vull que aconseguiu els tres punts de la comarca de la Selva.\nBenvolguts, el blog l'he localitzat perquè soc seguidora del Vila des de fa anys....i si, tens raó el mèrit es dels jugadors i demés cos tècnic però la difussió també es imprescindible per explicar les coses ben fetes. Aquest any a tercera, ja falta poc...\nVILAFRANCA - Tàrrega = 1 (2 - 0)\nPB Anguera - ESPIRALL-LES CLOTES = 1\nCubelles - MOJA = 1 2\nSANT CUGAT SESGARRIGUES - Vilanova Camí = 1 2\n@BLOGGERS: Molt recomanable visitar el blog dedicat a l'UE Tàrrega on aquesta setmana dediquen una prèvia molt extensa dedicada al partit d'aquest proper diumenge:\nEn altre àmbit de coses, relacionat amb els dos partits del passat cap de setmana, el Comité de Competició ha decidit incoar expedient sobre el Masnou-Montañesa i donar per acabat el Vilassar Mar-Mataró amb el resultat de 0-6 que assenyalava el marcador a manca de 10 minuts pel final.\nimpresionant el blog del Tàrrega pel munt d´informació de molts partits d´anys anteriors, molt recomenable per tothom.\nJo crec que era llògic la finalització dels dos partits tal com ha fet el comité de competició, un diferent final haguès produït molta polèmica.\n@satèlit: "Incoar expedient" significa que obrirà investigació per mirar d'aclarir els fets ocorreguts. Normalment, donen un plaç de temps als dos clubs implicats per a que presentin les seves al·legacions. Per tant, és de suposar que fins la setmana vinent no hi haurà un veredicte final.\nahhhh collons, si que en saps prèvia de vocabulari.\nPero jo trobo que el final més just es de la victòria de la montanyesa i també la finalització del partit de Vilassar, amb 6 gols ja n´hi ha prou.\nVILAFRANCA - Tàrrega = 1 (4-1)\nMOLANTA - FE AT. VILAFRANCA = 12\nSANT CUGAT SESGARRIGUES - Vilanova Camí = 1\nPB Anguera - ESPIRALL-LES CLOTES = X2\nPB Cinco Rosas - LA MÚNIA = 2\nCubelles - MOJA = X\nCubelles - MOJA = 1 X\nQui ho te molt magra es la Gramanet, després de tot el xou que s´ha montat en l´escàndol del Sr. Thompson, ara resulta que es fals que era norueg i que ha part de que no posarà ni un duro ademés està embargat en diferents assumptes, quins collons aquest paio.\nDiumenge serà l´últim partit que es disputarà a les 12:15 del matí a casa?\nSi que estem avorrits, i això que anem primers!\nAquesta cap de setmana més consultes per a l'autodeterminació: DIGUEM SÍ!\nFins i tot la Prèvia fa dos dies que no diu res.\nDeixo la travessa per aquesta setmana: I, tranquils... Treure'm un resultat positiu de Cassà per anar-lo enviant a Primera Catalana. Així, l'any que ve no els trobareu a 3a divisió, ja que no teniu massa bon record oi??\nXerez - ESPANYOL = X\nVILAFRANCA - Tàrrega = 1 (2-1)\nCubelles - MOJA = 1\n@terra: No, el proper amb el Sants encara es jugarà pel matí.\nEs tornarà a jugar per la tarda a partir del dia que ens visiti la Gramenet B (28 de març).\n@vil4fr4nqu1, satèlit: Teniu raó. El míster va donar festa als jugadors fins a dijous però semblava que els que opinen al blog també en tinguessin. Quan us dic que us impliqueu amb el club no us ho prengueu tant en serio...\n@Eloi: Gens! A mi només de sentir el nom de Cassà ja em pica tot! Aghhhhh....!!!!\nCassà - VILANOVA = 1X\nPB Cinco Rosas - LA MÚNIA = X2\nXerez - ESPANYOL = 1\nMOLANTA - FE AT. VILAFRANCA = 2\nLES CABANYES - SANT PAU d'ORDAL = 12\nLES CABANYES - SANT PAU d'ORDAL = X 2\nSANT CUGAT SESGARRIGUES - Vilanova Camí = X\nho sento però crec que encara no s'ha disputat cap partit\nPB Cinco Rosas - LA MÚNIA = 1 X\nLES CABANYES - SANT PAU d'ORDAL = X2\nPB Anguera 2 - ESPIRALL-LES CLOTES 1\nPB Cinco Rosas 2 - LA MÚNIA 3\nLES CABANYES 1 - SANT PAU d'ORDAL 1\nCubelles 4 - MOJA 1\nSANT CUGAT SESGARRIGUES 3 - Vilanova Camí 1\nJo crec que no es pot jugar una travessa a les 5 i mija de la tarda del dissabte quan el partit de les Cabanyes ha començat a les 16:30.\n@BLOGGERS: Resultat d'un altre partit d'aquesta nit de LA TRAVESSA DE LA PRÈVIA:\n@satèlit: Lo que és poc serio és que una persona que no participa a la travessa digui que s'ha de fer i que no. Aquí, qui posa les normes soc jo. I si ningú s'ha queixat, has de venir tú a fer-ho? Va, home va,...\nAcabo d´arribar de veure el Joventut a Badalona i continua amb la seva mala ratxa amb 6 derrotes consecutives en lliga , aquest cop davant del Granada per 10 punts de diferencia.\nI opinant sobre el darrer tema de l´horari de la travessa, crec jo que hi ha prou temps amb tota una setmana per fer-la, i no un cop ja iniciat partits de lliga.\nQuan el Raimon ha fet la seva travessa el partit de les Cabanyes ja començava la segona part del partit, i el partit del Sant Cugat també estava força avançat i poder ja decidit.\nJo tampoc n´estic d´acord...ho sento.\nclembuterol ha dit...\nhi ha gent que treballa entre semana i altres que es toquen els pebrots\nté cullons la cosa........\ndedicat a encerta més a la quiniela que vas molt ressagat.... jejejeje\n@vicenç: Tu també? Osti, veig que tenim poca memòria, eh? Ja m'entens...\nRealment que et molesta? Que pronostiqués a aquella hora o que només n'encertes 2 de 6 (com jo)?\nNo, no,.. si voleu que a partir d'ara sigui estricte en aquest aspecte ho seré. Però per a tothom, eh?\nSi en altres ocasions en raimon4barres ha estat condescendent amb altres participants que han fet tard a fer la travessa, no crec que sigui just que per una vegada que es demora haguem de ser tan estrictes.\nI lo dels partits començats que dius no té cap sentit! Ni que els fessin per TV o Ràdio com per saber com anaven!\n@clembuterol: I hi ha altres que el cap de setmana es dediquen a intoxicar. Estrany que no hagis opinat mai i ara surtis de cop i volta...\nhos deixo la travessa.. esqe e fet tard espero que encara valgui\ncap problema per la meva part, els partits començats que no em contin, o si fa falta que no en conti cap. no passa res.\nhi ara que n´opines amb gent com el clumbuterol, prèvia?\nQue se n´enfoten de tothom o que?\nCom que veig que nomès defenses als que nomès volen alterar el blog , millor que no opinem més els altres.\nParlant sobre el partit d´avui, quina llàstima el darrer gol que ha trencat la bona ratxa de Saperas, quina rabia.\nPrèvia a quin minut ha estat el gol? passava del 94?\nHo dic en serio Prèvia, preferiria que la meva travessa no contés aquesta setmana.\nAquesta temporada el fet que l'equip vagi primer ha motivat suposo més a la gent a escriure al blog, però la travessa també és important alhora d'enganxar-nos al teu blog setmanalment, per tant com que no vull pas que la travessa sigui un motiu de discussió, al contrari d'unió, i és cert que hi ha unes regles doncs prefereixo retirar-la.\nm´agradaria aclarir el petit problema, jo sòc del peree que tot partit que va començar abans de que tu "tiressis" la travessa no es contabilitzès, els altres son del toit vàlida i vull que fagis una bona marca i n´endivinis molts, no tinc res en contra teva, pero vull que la gent sigui concient de que s´han de fer les coses bé i en el seu temps, que es molt.\nAnècdotes de la jornada matinal.\nA la segona divisió B tots els 7 partits disputats han empatat.\nI a la tercera divisió tots el que han jugat com a locals han mercat tres gols cadascún del 5 partits jugats al matí. Coses del futbol.\nDerrota del Vilanova a Cassà (3-2)\nRaimon, jo la setmana passada em vaig oblidar i la vaig fer un cop s'havien disputat molts partits. Només vaig posar aquells que quedaven i a més crec recordar que sense cap doble. Això no deixa més que ser un joc i com bé dius segurament sense això molta gent ni escriuria al blog. No crec que valgui la pena discutir per això.\nLa 3a més a prop després del 2-1 d'avui.\n@clembuterol: Ho sento, la travessaja està tancada als 14 habituals que participem cada setmana. Espera't a la temporada vinent.\n@raimon4barres: Tranquil, farem això: els partits Cubelles-MOJA, LES CABANYES-SANT PAU d'ORDAL i SANT CUGAT SESGARRIGUES-Vilanova Camí no et comptaran aquesta setmana.\n@terra: El gol del Tàrrega ha estat al minut 95 i ha trencat una ratxa de 7 partits seguits a casa sense encaixar.\n@satèlit: La que has muntat... per res!!!\n@javindreu: Cert. Una mica més a prop... però és tan lluny encara...\nCassà 3 - VILANOVA 2\nVILAFRANCA 2 - Tàrrega 1\nMOLANTA 1 - FE AT. VILAFRANCA 1\nI jo em pregunto si `l´arbitre ha fet allargar el partit 4 minuts com pot ser que en el minut 95 encara l´equip visitant ha pogut xutar i fer un gol, quina rabia em fa que aquest equip tant justet ens hagi destrossat un ratxa tant bona com la del porter Xavi Saperas i de tota la defensa.\nAvui hem perdonat una golejada, com a mínim 4-0.


Esquerra Republicana proposa un nou espai cultural per Malgrat - Malgrat de Mar\nEsquerra Republicana proposa un nou espai cultural per Malgrat\nDijous, 23.5.2019 17:45h\nLa candidatura d'Esquerra Republicana ha presentat aquest matí la seva proposta de dotar Malgrat d'un nou espai cultural. Durant el matí diversos membres de la candidatura d'Esquerra Republicana han realitzat una carpa informativa a la Plaça de l'Església, i han explicat la seva principal proposta en l'àmbit de la cultura.\nRamir Roger, candidat d’Esquerra Republicana a l’alcaldia de Malgrat, ha explicat que la candidatura republicana es compromet a que en els propers 4 anys hi hagi un nou espai cultural amb usos polivalents per tal que els malgratencs i malgratenques puguin gaudir de la cultura com es mereixen.\nJoaquim Albert, número 3 de la candidatura d’Esquerra Republicana, ha explicat que les instal·lacions del Centre Cultural actual no compleixen els mínims que s'estableixen al Pla d'Acció Cultural vigent, ja que és un equipament que està obsolet.\nLa candidatura republicana preveu una inversió econòmica destacada per tirar endavant aquesta proposta, però justificada ja que els malgratencs i malgratenques són grans consumidors de cultura i fins ara no hi havia els espais adhients per donar-hi resposta.


Vols: drets i obligacions dels passatgers i la tripulació | Consumer\nLa companyia aèria, la tripulació i el passatge d'un vol estan sotmesos a unes normes específiques que comencen a regir quan es compra el bitllet d'avió\nImatge: David Gilford\nEls avions són un mitjà de transport quotidià: la seva rapidesa i seguretat els han convertit en una de les primeres opcions per a viatjar. Més de 15 milions de persones volen cada mes a Espanya i per a moltes d’elles els aeroports no són més que una enutjosa rutina. No obstant això, gran part dels viatgers desconeix quins drets els emparen i quines obligacions contreuen quan decideixen desplaçar-se per aire. Tampoc saben quines són les responsabilitats i potestats de la tripulació davant qualsevol contingència o quines normes legals regulen els drets i deures dels uns i els altres. Convé recordar que passatgers, tripulants i empreses estan subjectes a unes regles específiques que comencen a regir molt abans del vol. Fins i tot abans de trepitjar l’aeroport.\n/imgs/2009/05/aterratge.art.jpgEls drets del passatger, i les seves obligacions, no s’apliquen només en pujar a l’avió ni en presentar-se en l’aeroport, sinó molt abans: quan es compra el bitllet. Això és així perquè el passatge suposa el contracte al qual queden sotmeses les parts (usuari i companyia) una vegada que el viatger l’adquireix. A més, una peculiaritat important d’aquest contracte implícit és que el passatger no el pot negociar. És una adhesió a les condicions generals de contractació que imposa el transportista.\nPer aquesta raó, perquè les condicions poden variar d’una empresa a una altra i perquè al passatger pot interessar-li contractar apart un segur, convé revisar aquestes clàusules abans de comprar el bitllet, ja que l’adquisició significa acceptació. No ocorre el mateix amb els drets dels passatgers, les seves obligacions i les potestats de la tripulació, regulats per normatives molt clares, comunes a totes les empreses.\nVolar d’un lloc a un altre és una experiència gratificant, encara que pujar-se a un avió pot suposar també una font de preocupacions i problemes. En general, els passatgers s’interessen pels seus drets quan es vulneren o si es registren inconvenients, però mai està de més conèixer-los per endavant per a saber com actuar en cas de ser necessari. Com a primera qüestió, els passatgers de qualsevol mena de vol -ja sigui xàrter o regular- han de rebre un tracte just. La responsabilitat de respectar els seus drets recau sempre en la companyia que han contractat.\nLa responsabilitat de respectar els drets dels passatgers recau sempre en la companyia\nLes garanties per als viatgers estan regulades per disposicions nacionals i europees que l’Agència Estatal de Seguretat Aèria (AESA) i els Aeroports Espanyols i Navegació Aèria (AENA) detallen i ordenen per a la seva millor comprensió i aplicació. Els drets del passatger i les normes que els recolzen poden consultar-se en les pàgines web d’AESA i les d’AENA , així com en els fullets explicatius que es recopilen en els taulells d’informació de tots els aeroports d’Espanya. No obstant això, sempre és útil saber quines són les principals garanties.\nDenegació d’embarqui. Si el nombre de passatgers és major que el de places disponibles, la companyia deurà, en primer lloc, sol·licitar voluntaris que renunciïn als seus seients.\nEls voluntaris poden pactar amb la companyia certs beneficis, però, una vegada acordats, no podran reclamar compensacions suplementàries.\nAl marge d’això, sempre tindran dret al fet que els informin sobre les seves opcions, a reemborsar-los els diners del bitllet (si decideixen no viatjar) o al fet que se’ls busquin sistemes de transport alternatius perquè puguin arribar a destinació.\nTambé tindran dret a ser atesos, la qual cosa inclou menjar i beguda suficients durant l’espera, allotjament en hotels si fes falta pernoctar i els trasllats, així com la possibilitat de realitzar gratuïtament dues crides (o enviar telex o correus electrònics).\nEn cas de no haver-hi voluntaris, la companyia haurà d’abonar als passatgers unes quantitats de diners preestablertes en concepte d’indemnització. La quantia varia segons la distància i la destinació del vol, de manera que es pagaran:\n250 euros per a vols de fins a 1.500 quilòmetres, amb independència de la destinació.\n400 euros per a vols entre 1.500 i 3.500 quilòmetres, amb independència de la destinació.\n400 euros per a vols de més de 3.500 quilòmetres si la destinació està a la Unió Europea.\n600 euros per a vols de més de 3.500 quilòmetres la destinació dels quals sigui extracomunitari.\nSi el retard és inferior a dos, tres o quatre hores, respectivament, la compensació pot reduir-se a la meitat.\nAnul·lació del vol. En aquest cas, igual que ocorre amb els qui renuncien a un vol de manera voluntària, la companyia ha de donar a triar al passatger entre la devolució del bitllet i un transport alternatiu cap a la destinació final, a més d’oferir-li de manera gratuïta menjada i beguda, i allotjament quan sigui necessari. Les devolucions es pagaran en metàl·lic i hauran de fer-se efectives en un termini de set dies.\nGrans retards. Els passatgers els vols dels quals experimentin un gran retard tenen dret a rebre informació, atenció i el reemborsament del seu bitllet (o un transport alternatiu). Des de 2009 tenen dret a una compensació econòmica, segons ho dicta una sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea. Què s’entén per “gran retard” i a quant ascendeix aquesta compensació? En principi, és una demora de més de dues hores que origina uns drets conforme augmenta l’espera. La quantia de les compensacions també s’incrementa per trams, segons les hores de retard i la distància del vol retardat. D’aquesta manera:\nDe dos a tres hores: el passatger té dret a rebre informació i atenció (si la distància no supera els 1.500 km).\nDe tres a quatre hores: té dret a rebre informació i atenció en tots els vols (excepte en els extracomunitaris de més de 3.500 km). També té dret a una compensació econòmica entre 250 i 600 euros (segons distància).\nDe quatre a cinc hores: té dret a rebre informació, atenció i compensació econòmica (sense excepcions).\nMés de cinc hores: en aquest cas, a més de tots els drets anteriors, la companyia està obligada a retornar l’import del bitllet.\nProblemes amb l’equipatge. Quan hi ha incidències amb l’equipatge (com a danys, retards o pèrdues), el Conveni de Mont-real indica que la companyia aèria és l’única responsable del mal causat. Malgrat això, cal tenir present que no hi ha normes establertes sobre com procedir en aquestes situacions, de manera que la resposta davant una incidència variarà d’una companyia a una altra.\nMentre algunes aerolínies ofereixen als passatgers unes compensacions per a cobrir les seves despeses de primera necessitat (com a articles de condícia o roba interior), unes altres paguen una quantitat per dia (fins a un màxim de tres dies) o cobreixen les despeses al passatger una vegada que presenta les factures. A manera d’orientació: el principi general és cobrir les despeses de primera necessitat.\nObligacions del passatger\nLes situacions d’anormalitat en els vols (com les derivades de l’erupció del volcà finlandès o de les vagues de controladors aeris) han fomentat que els passatgers estiguin cada vegada més atents i informats sobre els seus drets en muntar-se en un avió. Però, què hi ha de les obligacions? A què es compromet un viatger quan decideix volar? Encara que els drets estan esmicolats en pàgines web, manuals i fullets, no ocorre el mateix amb les obligacions, que no estan enumerades en cap lloc. Tanmateix, això no significa que no hi hagi.\nEn qüestió de vols, hi ha un cos legislatiu amb deures i sancions en cas d’incompliment. La Llei de Seguretat Aèria i la Llei Penal i Processal Aèria són dos exemples. D’aquesta manera, encara que les regles no estiguin sistematitzades en fullets, els passatgers deuen:\nPresentar-se a temps. L’hora de presentació en l’aeroport varia segons l’aerolínia i la destinació del vol (si és domèstic o no). Arribar tard, excepte causa justificada, pot donar lloc a la pèrdua del vol sense dret a cap compensació per part de la companyia.\nPresentar-se amb la seva documentació completa i vigent tant per al vol en si com per a l’ingrés als països de destinació.\nPagar el bitllet. Viatjar com a polissó es castiga amb multa econòmica i pena d’arrest major en arribar a destinació.\nNo transportar mercaderies o objectes prohibits.\nFer-se càrrec de l’excés d’equipatge. Viatjar amb més quilos (o maletes) dels permesos per a l’equipatge habilita a la companyia a cobrar una penalització. Tant el límit de pes com la suma de la multa varia d’una empresa a una altra. Per a evitar sorpreses, s’han de llegir amb atenció les condicions generals de contractació abans de viatjar.\nEmpaquetar de manera decuada els objectes fràgils i respectar les mesures per a l’equipatge de mà. Els líquids estan limitats. Les armes, els objectes punxants, els instruments contundents, les substàncies explosives, inflamables, químiques o tòxiques estan prohibides. El personal de seguretat pot denegar l’accés a la zona d’embarqui i a l’avió a qualsevol passatger que porti aquests articles o uns altres que suscitin recel.\nRespectar els controls de seguretat i utilitzar degudament les instal·lacions aeroportuàries.\nOcupar el seient degut, no pertorbar l’ocupació de l’aeronau ni la tranquil·litat dels altres passatgers. Els qui no obeeixin les ordres de seguretat o cometin desacataments contra el comandant de l’avió seran castigats amb una multa, segons ho disposa l’article 50 del Codi Penal.\nApagar els mòbils i dispositius electrònics quan s’indiqui i romandre assegut quan la tripulació ho sol·liciti.\nObeir i respectar als membres de la tripulació.\nRealitzar la declaració duanera.\nVes a la pàgina següent: Deures i potestats de la tripulació »\navió pasajero-ca viatjar vol


Rescatats 2.200 immigrants i recuperats 10 cadàvers a prop de la costa italiana\nEls immigrants es dirigien a bord de setze embarcacions cap a la costa d'Itàlia\nRedacció 05 Nov 2016 - 19.50\nMés de 2.200 immigrants han estat rescatats quan es dirigien a bord de setze embarcacions cap a la costa d'Itàlia. Durant les operacions s'han localitzat els cadàvers de 10 persones, segons ha informat la Guàrdia Costanera italiana.\nEls guardacostes han assenyalat en un comunicat que el dispositiu de salvament s'ha articulat en setze operacions diferents, coordinades des de la Central Operativa a Roma. També hi ha participat la nau espanyola Navarra, del dispositiu europeu EuNavforMed.\nEls immigrants anaven a bord de tretze naus pneumàtiques, dues barcasses i una embarcació de més grandària.\nEn el protocol han intervingut, a més de la nau espanyola, mitjans de la Guàrdia Costanera i altres vaixells d'organitzacions humanitàries com la maltesa Moas, Metges sense Fronteres i Life Boat, entre d'altres.\nItàlia, pont natural entre Àfrica i Europa, rep un elevat flux migratori procedent de les costes nord-africanes, especialment, des de Líbia.\nAquesta onada d'immigrants cap al continent europeu se salda amb freqüència amb nombroses víctimes mortals. Dijous passat, dos supervivents van relatar a l'Agència de les Nacions Unides per als Refugiats (ACNUR) que almenys 239 immigrants havien desaparegut després de dos naufragis davant de les costes de Líbia.\nAquest dissabte, el port de Trapani ha rebut els cossos sense vida de dotze immigrants recuperats en els últims dies, tres nens i nou dones.\nEl líder del Partit de la Llibertat. Heinz-Christian Strache, i el líder del PP, Sebastian Kurz, a Viena (Reuters)\nÀustria segella un govern conservador amb el retorn de l'extrema dreta al poder


Daniel Martínez i Maria Lluis, els nous Hereu de Sitges i Pubilla de Sitges | Sitges Festa Major\nDaniel Martínez i Maria Lluis, els nous Hereu de Sitges i Pubilla de Sitges\n20/09/2015 | Notícies, Presentacions\nSitges celebra un cap de setmana frenètic d’activitats paral·leles de la Festa de Santa Tecla, amb concerts, exhibicions folklòriques, i curses populars.\nDaniel Martínez, de l’Agrupació de Balls Populars, i Maria Lluis, del Casino Prado, han estat escollits com a Hereu de Sitges i Pubilla de Sitges, respectivament, en l’acte celebrat aquest divendres en la Plaça Catalunya, inclòs en els actes de Santa Tecla. La Plaça Catalunya s’ha estrenat com a indret de “La nit de les pubilles i els hereus”, dins l’objectiu de Foment de Sitges d’obrir aquesta celebració a altres entitats, que tenen representants com a pubilles i hereus. L’acte ha estat tot un èxit, amb més de 300 persones en el sopar, afegint després moltes més en l’acte obert de la proclamació de la pubilla i l’hereu. En la festa han estat presents l’alcaldessa de Cubelles Rosa Fonoll, l’hereu de Catalunya Robert Monzonis, i diferents pubilles i hereus de Catalunya. L’espectacle i la música en directe han anat de la ma del Carrussel Minnie i la formació K-liu.\n340 corredors han participat en la primera edició de la Cursa Popular de Santa Tecla, celebrada aquest dissabte, i que ha tingut com a punt de Sortida el Baluard. Els participants han portat motius relacionats amb la Festa Major i també hi hagut la presència d’una àliga. El punt i final de la festa ha arribat amb l’entrega de premis al primer noi i la primera noia en arribar a la meta: Ibrahim Shakir i Susan Monclus, el primer noi i la primera noia amb espardenyes; Jetza Alcázar i Fontri-Eric i finalment el sorteig dels apadrinats dels morterets. La Cursa ha estat presentada per Franchu Núñez i Ester Soto.\nLa Colla Jove de Bastons de Sitges, amb motiu del seu 40è aniversari, i les colles Noies, Mitjana i Vella dels Bastons de Sitges, ha organitzat l’activitat de “La Boja més esbojarrada”. Més de 60 bastoners han fet un recorregut els dos mil nou-cents trenta metres de distancia, entre la Riera de Ribes i la plaça del Baluard. El pastís d’aniversar i i la foto de familia ha posat la cirereta a una activitat que ha estat tot un èxit.\nL’Escorxador acull des de divendres l’exposició del Concurs de Cartells de Festa Major i de Santa Tecla, i el Concurs d’Instagram de Festa Major, i que ha tingut com a guanyadora a Silvia Pérez.\nLa música ha estat protagonista tambè en les activitats de Santa Tecla, amb el Concert de grups locals, celebrat divendres, i el concert familiar, a càrrec de Soma Club, d’aquest dissabte.\n> Galeria d’imatges Nit de les Pubilles i els Hereus\n> Galeria d’imatges Cursa de Santa Tecla\n> Galeria d’imatges La Boja més esbojarrada\n> Exposició Concurs Cartells Festa Major i Santa Tecla i Concurs Fotografies Instagram


Viviana 2 Pergine Valsugana Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 28 allotjaments a Pergine Valsugana.\nSan Cristoforo, Pergine Valsugana, Itàlia - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Viviana 2 és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Pergine Valsugana. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nViviana 2 també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Pergine Valsugana. Habitació familiar són només algunes de les comoditats que fan que Viviana 2 sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara balcó/terrassa, banyera, rentadora per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com jardí. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Viviana 2 és una selecció idònia per a la vostra estada a Pergine Valsugana.\nAllotjaments a Pergine Valsugana\nPergine Valsugana Apartaments


Manresa, moment central de l’Any Ignasià\nEl P. Arturo Sosa presideix l’Eucaristia al santuari de la Cova de Sant Ignasi, on beneeix els mosaics de Rupnik i obre la Porta del Jubileu\nCarme Munté Margalef 31/07/2021\nDurant aquest cap de setmana llarg d’estada a Catalunya, el superior general de la Companyia de Jesús, el pare Arturo Sosa, ha visitat com un pelegrí més els llocs claus de la conversió de sant Ignasi de Loiola, de la qual celebrem 500 anys. El P. Arturo Sosa ha estat a Barcelona, on sant Ignasi va fer estada entre els anys 1524 i 1526. Era habitual veure’l als voltants de Santa Maria del Mar demanant almoina per repartir-la entre els pobres. També té previst visitar Montserrat, on sant Ignasi va arribar el 21 de març de 1522, va deixar l’espasa als peus de la Mare de Déu de Montserrat i va substituir el vestit de cavaller per una tela de sac, símbol del pelegrí.\nI dissabte 31, dia de Sant Ignasi, el P. Sosa ha recalat a Manresa, moment central de l’Any Ignasià, perquè va ser a la capital del Bages, a tocar del riu Cardener, on sant Ignasi de Loiola va experimentar la transformació més profunda, la Il·luminació, que li va permetre veure totes les coses noves. També va ser a Manresa on va trobar la inspiració per a l’experiència dels Exercicis Espirituals, que com ha dit el pare Sosa en l’homilia de la missa celebrada al santuari de la Cova de Sant Ignasi, “és segurament el millor que els jesuïtes i els hereus i amics d’aquesta espiritualitat podem oferir als altres. És un tresor permanentment per desenterrar, on es conjuminen admirablement i de manera sempre nova la lletra i l’esperit del text ignasià amb la peculiaritat i circumstàncies pròpies de la persona que els fa”.\nDes de Manresa, el superior general de la Congregació ha animat totes les cases de recessos dels jesuïtes d’arreu del món “que no es cansin d’oferir els Exercicis en totes les modalitats que preveu la intenció del seu autor i que oportunament s’estan estudiant, una vegada més, amb motiu de l’Any Ignasià. La pràctica, el coneixement i la renovació dels Exercicis Espirituals que va impulsar fa més de cinquanta anys el servent de Déu Pedro Arrupe continuen vigents avui més que mai, precisament quan recordem com van néixer”.\nL’Eucaristia celebrada dissabte 31 a Manresa és un dels actes més significatius de l’Any Ignasià, que se celebra arreu del món des del 20 de maig de 2021, aniversari de la ferida que va patir Ignasi a Pamplona, fins al 31 de juliol de 2022. Al llarg d’aquest any tenen lloc diverses celebracions, actes, campanyes i publicacions per a rememorar l’experiència que va viure Ignasi però, sobretot, com entenem i vivim aquesta experiència a l’actualitat.\nLa celebració ha comptat amb dos moments molt especials. D’una banda, la inauguració i benedicció dels mosaics de l’artista Marko Rupnik, que des del passat mes d’abril estan instal·lats al Santuari de la Cova. Ocupen les capelles laterals i les parets que envolten l’interior de la porta d’entrada, i mostren el pelegrinatge cristià a través dels Exercicis Espirituals.\nDe l’altra, ha tingut lloc l’obertura de la Porta del Jubileu del Santuari, que s’uneix d’aquesta manera a la celebració de l’Any Ignasià. Es tracta de la porta que donava accés a la Santa Cova des del 1625 i al llarg de tres segles, fins a principis del segle XX. Ara està situada a l’espai d’acollida que uneix el Santuari i la Cova. Els pelegrins podran creuar-la, en un gest senzill però dotat d’un profund simbolisme, ja que és signe de reconciliació amb un mateix, amb Déu i amb els altres. Durant aquest any es convida a qualsevol persona a realitzar obres solidàries, unir-se a les oracions del Papa i participar activament a la celebració de l’Any Ignasià.\n“L’home del sac”\nEl 25 de març del 1522 un sant Ignasi abillat amb roba de pobre pelegrí recala a Manresa, on en l’imaginari popular serà conegut per sempre més com l’home del sac. Té la intenció de passar-hi només uns dies, però l’estada s’allarga durant més d’onze mesos. A Manresa s’assabenta que no pot anar a Terra Santa, perquè el Papa només donava permís per anar-hi a l’abril, i ja era finals de mes.\nPer a la Companyia de Jesús, l’etapa viscuda a la capital del Bages és fonamental en la transformació espiritual del sant. Déu el va conduint i “l’ensenyava com un mestre d’escola ensenya un nen”, escriu el mateix Ignasi de Loiola en el seu relat autobiogràfic.\nL’estada de Manresa culmina amb la Il·luminació del Cardener. Es tracta d’un moment clau. Sant Ignasi es dirigeix a l’església de Sant Pau, aleshores un priorat que depenia de Poblet, quan s’asseu a descansar en un lloc des del qual contempla, al fons, el riu Cardener. Aleshores, se li il·luminen els ulls de la intel·ligència, Déu l’il·lumina i totes les coses li semblen noves. No té cap visió, sinó que experimenta una nova mirada sobre la realitat. Per això se’n diu il·luminació. És un fet tan decisiu que ja de vell, quan necessitava aclarir-se, tornava a l’experiència que havia tingut a Manresa.\nEl que avui dia és la Cova de Sant Ignasi de Manresa, un centre internacional d’espiritualitat (www.covamanresa.cat), en l’època d’Ignasi era una balma oberta a la contemplació de Montserrat. Hi viu dedicat a l’oració i a la penitència. Demana almoina per donar de menjar als pobres de la ciutat i atén els malalts de l’hospital de Santa Llúcia, que encara existeix avui dia.\nEl seu esforç de discerniment espiritual, per copsar què li demana Déu, dona com a fruit els Exercicis Espirituals, “el codi més savi i universal de la direcció espiritual d’ànimes”, com diu el papa Pius XI. Les constitucions de la Companyia de Jesús, que el mateix sant Ignasi redacta, estan inspirades en els exercicis espirituals.\nDesprés d’aquesta experiència crucial en terra catalana, la peregrinació continua per Itàlia, on visita Venècia i Roma. A Xipre s’embarca rumb a Terra Santa, on arriba el 4 de setembre del 1523. Quan torna de Jerusalem, estudia a Barcelona, Alcalá de Henares, Salamanca i París, on forma un grup de deu companys que es proposen anar a Terra Santa. I si això no fos possible, es posarien a les ordres del Papa. Un cop ordenat sacerdot, i davant la impossibilitat de tornar a Jerusalem, es posen al servei del papa Pau III. El 1540 funda la Companyia de Jesús i en surt escollit el primer superior. I així continua fins a la seva mort, el 1556, quan té 65 anys. L’any 1609, el papa Pau V el beatifica, i el 1622 el proclama sant.


2 de juny de 2020 (12:05 CET)\nEls trens de Rodalies de València veuen créixer el nombre de viatgers molt a poc a poc des de l'inici de l'estat d'alarma decretat per a frenar la Covid-19. En la primera setmana de pandèmia la mitjana habitual de 55.000 usuaris diaris va caure a poc més de mil.\nDes de llavors, els passatgers s'han anat incrementant "lentament", l'última setmana de Fase 1 ja estaven en uns 12.000 i amb l'entrada en Fase 2 han pujat altres 4.000 fins als 16.000 passatgers, han confirmat a Europa Press fonts de Renfe.\nLa companyia va tornar a recuperar fa poc més d'un mes, l'11 de maig, l'oferta habitual de combois i en aquests moments opera amb 341 trens diaris, encara que registra una mitjana de 40 viatgers per aparell, malgrat que l'ordre ministerial li atorga capacitat per a 260 usuaris per tren.\nI és que les principals motivacions dels usuaris per a utilitzar aquest tipus de transport són laborals o per estudis, i ambdues han descendit amb el tancament de centres educatius, el 'teletreball' o els Expedients de Regulació Temporal d'Ocupació (ERTO), han apuntat des de la companyia ferroviària.\nEn tot cas, l'obertura de diferents sectors econòmics i la llibertat horària més gran que suposa la Fase 2 ha suposat un augment dels desplaçaments en el transport públic que es preveu continuen pujant amb l'avanç de les fases de desescalada.\nArran del coronavirus, Renfe ha disposat personal en les estacions per a controlar l'aforament a temps real. Per a l'ús del transport públic és obligatori l'ús de màscara, tant dins dels vehicles com en les estacions, parades i corredors.\nEn els seus protocols de desinfecció i neteja diaris, Renfe usa productes desinfectants d'alta qualitat higiènica, com el PQ-67, compost basat en una mescla d'alcohols i amoni quaternari i presta especial atenció a les zones de contacte com són polsadors d'obertura i tancament de portes, reposabraços, safates dels seients o passamans.


Els blancs, amb un únic punt després de dos partits, visiten el Galatasaray sense Modric ni Bale\n3 min. Barcelona 21/10/2019 15:12\n651x366 Zinedine Zidane, entrenador del Reial Madrid / JAVIER BARBANCHO / EFE Zinedine Zidane, entrenador del Reial Madrid / JAVIER BARBANCHO / EFE\nDesprés de perdre en la primera jornada a París i d'empatar a casa contra el Bruges, el Reial Madrid s'ha quedat gairebé sense marge d'error a la Champions. Als blancs només els val la victòria al camp del Galatasaray per allunyar els fantasmes d'una hipotètica eliminació a la fase de grups. Sense Bale ni Modric, l'equip que entrena Zinedine Zidane juga aquest dimarts a Istanbul (21 h, Movistar Liga de Campeones), un camp calent on tan sols han aconseguit guanyar en una ocasió.\nSón dies difícils per al Reial Madrid, que encaixava dissabte a Son Moix la primera derrota de la temporada en Lliga, i perdia també el liderat en benefici del Barça. L'equip no acaba de ser fiable i encadena partits regulars amb actuacions decebedores. Però, sobretot, té un problema a la Champions, la competició fetitxe de l'entitat, on els resultats no acaben d'arribar.\nAmb un punt després de dues jornades –aconseguit in extremis al Bernabéu contra un Bruges que jugava amb deu–, la combinació de resultats ha sigut favorable als interessos del Madrid, que fins i tot perdent a Istanbul mantindria les opcions de passar ronda, tot i que no és tant un problema de marcadors com de joc col·lectiu.\nEl PSG lidera el grup A amb sis punts, seguit del Bruges amb dos. Els dos clubs es veuen precisament les cares aquest dimarts a Bèlgica (21 h). El Madrid i el Galatasaray tan sols han sumat un punt després de dues jornades.\nA més, l'entrenador té la baixa sensible del migcampista Luca Modric, que va tornar lesionat de l'aturada de seleccions, així com de l'extrem Gareth Bale. Especialment delicada és la del jugador croat, titular indiscutible a l'onze de Zidane. En el cas del davanter gal·lès, tot i que el tècnic hi té menys confiança, és una peça important en un equip que ha evidenciat problemes amb el gol.\nA més, Lucas Vázquez no s'ha recuperat a temps i s'afegeix a les baixes ja conegudes de Nacho Fernández i Marco Asensio. En canvi, el tècnic recupera Toni Kroos, després de tres setmanes a la infermeria, i Eden Hazard torna a la convocatòria després de tenir uns dies de permís per haver sigut pare.\nEl Madrid es juga les garrofes a l'estadi Ali Sami Yen, un camp calent on tan sols ha pogut guanyar en una de les tres visites que hi ha fet. El Galatasaray, inferior si s'analitza jugador per jugador, s'aferra a la fortalesa del seu estadi per afrontar amb optimisme el partit, ja que suma 41 partits invicte a la competició turca.\nL'ombra de José Mourinho\nPer si no n'hi hagués prou amb els problemes de joc, a la cúpula directiva del Bernabéu es comença a desconfiar de la feina de Zinedine Zidane. El tècnic francès va tornar després d'uns mesos sabàtics per redreçar el rumb d'un club a qui va fer tres vegades campió d'Europa, però l'equip no ha respost amb la millora que s'esperava. Un joc irregular, problemes amb el gol i poca fiabilitat defensiva han sigut les tòniques d'aquest inici de temporada.\nA tot això, l'entorn afí al president Florentino assegura que ja se li està començant a buscar un substitut, i el candidat més ben posicionat és José Mourinho. L'entrenador portuguès, sense equip des que el Manchester United el va fer fora, va asseure's a la banqueta del Bernabéu durant tres temporades (2010-2013), en què va guanyar una Lliga i una Copa, i segueix mantenint el contacte amb Florentino. A més, Mourinho s'ha deixat estimar pel Madrid i ha manifestat la seva predisposició a tornar al club en un futur.


El port de Sóller ha viscut aquest estiu per dues voltes un estran y fenomen meteorològic. La rissaga. Amb una rissaga el nivell del mas oscil·la per damunt del seu nivell habitual, pot pujar fins quasi dos metres, com succeeix amb una certa freqüència al port de Ciutadella. A Mallorca no són tan habituals, els vells del port en recorden una de fa vint anys. Per contra a l'Adriàtic, recordeu les famoses marees de Venècia que inunden la plaça de Sant Marc, és un fenomes més habitual.\nLes rissages de Sóller han fet mal bé les instal·lacions de tres restaurants de la platja d'en Repic amb les inundacions que han malbarat més d'un aparell elèctric, Es Recó i Marivent són alguns dels seus noms. D'aquests fets n'ha donat testimoni la premsa, a més de referir a la necessària col·laboració del cos de bombers per treure l'excés d'aigua dels dits establiments.\nSembla que els meteoròlegs no entenen encara amb precisió el fenomen, però segons paraules de Miquel Ballester més queen la part és en els canvis sobtats de la pressió atmosfèrica que cal cercar les raons del fet. Si no he entès malament les paraules del físic i músic Ballester seria com un cop de maça (la pressió atmosfèrica) sobre el tambor (la mar) que faria dilatar la mar més enllà dels seus límits habituals. Tal com els cercles que veiem quan una pedra cau en un estany...\nJo vaig ésser testimoni de les dues rissagues, especialment de la segona. El primer que cal dir és que la natura sempre ens marca als humans el seu poder, dins aquesta escenografia t erratrèmols, erupcions volcànics, pluges torrencials, tifons, cap de fibló etc. Deixen en ridícul als nostres avions enlairant-se. L'energia que es dissipa és impressionant. I la violència dels elements pròpia del més excitat romanticisme. Però no així les rissagues.\nEl dia de la primera rissaga erael dia anterior a l'eclipsi, a tall d'horabaixa els banyistes tingueren que fugir d'una platja que desapareixia mentre l'aigua entrava plàcida dins els torrents, suaument l'aigua semblava vessar. Torn a repetir suaument, es dilatava. Als pocs minuts tornava al nivell natural, i aleshores les aigües de la torrentera cantaven amb bramuls de feta. I així fins a la propera dilatació.\nEl dia de la segona rissaga, entre les 18 i 20 h. vaig contar unes vint oscil·lacions, quatre d'elles més fortes, sempre amb aquella placidesa desconcertant. No havia ni una ona a la mar plana i líqueda que s'expandia fins vessar aigua sobre els mollets on atraquen les barque,s omplint la seva superfície amb arena i algues. Era fàcilment observable quan tapava els molls i fins tot cobria els bancs de pedra que hi ha sobre aquests per a descans dels vianants. Però era suau la persistent manera de fer.\nSi una ventada remou les fulles seques amb passions properes als límits que Byron canta, aquesta aigua que mulla terra ignota de manera dolça ens parla més de les passions essencials que Goethe també ens conta. La Mediterrània un cop mésamaga secretes blavors que el mar del Nord de Heine no pot comprendre.