ACPO - Associació Cultural Plataforma Odèon\nInici Contacta Favorits\nL’ Associació té com a finalitats impulsar i dinamitzar les diferents iniciatives culturals, la promoció d’activitats artístiques en totes les seves vessants, arts visuals, plàstiques, escèniques, literàries i audiovisuals. Així com la creació d’un centre d’activitats culturals multidisciplinars i procurar la recuperació de l’edifici popularment conegut com “Odeon” de Canet de Mar. En queda exclòs tot afany de lucre.\nUn Canet de Cine itinerant i a la fresca\n1/8/2014 Divendres, 22h - Diferents Llocs de Canet\nL’Associació Cultural Plataforma Odèon (ACPO) proposa per aquest estiu un cicle de Cinema a la Fresca a diferents indrets de Canet.\nAquest cicle es centra en 6 produccions cinematogràfiques fetes al nostre poble i mostraran al públic aquells llocs i aquelles persones de Canet que han participat en la seva realització.\nLes pel.lícules es projectaran amb la presència d’alguns dels seus protagonistes i a llocs on es van filmar.\nDivendres 4 de juliol\nChico & Rita (Animació)\n22.00h - Carrer Ample (Davant Campassol)\nPonents: David Campassol “Kampa” i Xavier Mariscal\nA la Cuba de finals dels anys quaranta, Chico i Rita viuen una apassionada història d’amor. Des que es van conèixer, el destí els va unint i separant, com als personatges d’un bolero.\nEl Orfanato (Terror fantàstic)\n22.00h - Plaça 11 de Setembre\nPonents: Kiku Vidal i Edgar Vidal\nLa Laura s’instal·la amb la seva família a l’orfanat on va créixer de petita. L’ambient del vell casalot desperta la imaginació del seu fill fent-la sospitar que a la casa, quelcom amenaça a la seva família.\nLa Forastera (Intriga)\n22.00h - Plaça Macià\nPonent: Teresa Enrich\nLa Marie arriba a una petita illa del Midi francès per començar una nova vida i allà comença a patir una angoixa profunda, plena de terrors irracionals i d’una gran manca de confiança en ella mateixa.\nDivendres 29 d´agost\nPájaros de Papel (Comèdia dramàtica)\n22.00h - Plaça Colomer\nPonents: Lluís Homar i Jaume Figueras\nUn grup d’artistes de vodevil a qui la guerra civil (1936-1939) ha arrabassat tot menys la fam, formen una curiosa família que intenta seguir endavant amb les seves misèries i les seves alegries.\nDivendres 5 de setembre\nLa Ciudad de los Prodigios (Drama històric)\nPonents: Ferran Medina i figurants de la pel.lícula\nEntre les dues exposicions universals de Barcelona (1898-1929), la ciutat era un viver de tensions polítiques i sindicals i el pistolerisme i l’anarquisme tenien atemorida a tota la població.\nHavanera 1820 (Drama colonial)\n21.30h - Plaça Universitat\nPonent: Vicenç Villatoro\nEl 1820, una jove catalana s’embarca cap a Cuba per retrobrar-se amb el seu marit. Durant el viatje descobreix que es dediquen al tràfic d’esclaus i que el seu marit n’és el principal beneficiari.\nAmb aquesta acció, l’ACPO segueix fent ressò de l’esperit\ncultural que sempre ha caracteritzat la nostra associació i també al nostre poble.\nT'agrada la programació del Cicle de CineMusical a la Fresca?\nAssociació Cultural Plataforma Odèon © 2020 · Tots els drets reservats · Avís legal · Crèdits


Nou espectacle de la Cia. Pa Sucat: EL VESTIT NOU DE LA CAPUTXETA AMB BOTES - ttp\nEls contes son veritables màquines de generar imaginació, per això la Cia. Pa Sucat es en serveix de tres per reviure tres formes d’imaginar. Quan de ben petits ens explicàven contes al voltant de la taula mentre menjàvem, tot imaginant que els plats coberts i estris eren personatges fantàstics. Més endavant quan vam aprendre a llegir i se’ns va obrir un nou món fantàstic a través de la lectura creant els escenaris imaginaris i les formes dels protagonistes i finalment quan descobrim que amb els contes es pot jugar, alterant el seu fil narratiu, creant personatges nous, barrejant-los…. Tant de bo que l’espectacle serveixi per desvetllar les ganes d’imaginar.\nT’imagines una noia que porta posada una caputxa vermella per veure millor la pantalla del mòbil mentre juga? I un gat amb botes que ajuda el fill d’un constructor arruïnat? I un emperador que vol omplir el seu armari de vestits nous? Si vols, ens ho podem imaginar junts, mentre ens donen el sopar a la taula, o asseguts a la falda de l’avi al seu sofà preferit, o al terrat, jugant entre la roba estesa. I quan surtis del teatre, pots continuar imaginant què fan el llop, la caputxeta, el gat i l’emperador a casa teva, amb tu…\nPRE-ESTRENA: Dissabte dia 8 de març a les 18 h. al Teatre Principal de Valls. Més informació: AQUÍ


Sopot Spot Sopot Polònia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nObroncow Westerplatte 5/7, Dolny Sopot, Sopot, Polònia, 81-706 - Veure al mapa\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Sopot, Sopot Spot és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Sopot Spot asseguren una estada plaentera als seus clients. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix habitació familiar, cuina compartida.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, escriptori, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable, plat de dutxa a cada habitació. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com jardí. Sopot Spot és una elecció inteligents per a viatgers a Sopot, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nTots els tipus de viatgers (360) Parelles (125) Viatgers en solitari (37) Famílies amb infants petits (77) Famílies amb infants grans (25) Grups (94)


30.03.2012 . Número 65\nEsquerra-Xàbia exigeix el retorn al patrimoni públic dels vestigis arqueològics de la Punta de l'Arenal\nEsquerra-Xàbia ha iniciat una campanya per exigir que no es prorrogue la concessió d'ocupació del terrenys de la Punta de l'Arenal als hereus del ministre franquista Navarro Rubio, i pel retorn al patrimoni públic dels vestigis de gran valor arqueològic que allí s'hi troben. En aquest sentit, la formació republicana ha presentat una moció a l'Ajuntament de Xàbia i ha iniciat una campanya de recollida de signatures per traslladar al ministre Arias Cañete aquesta reivindicació. Segons ha explicat el portaveu d'Esquerra-Xàbia, Jaume Ivorra, "estem parlant d'uns terrenys on hi ha els vestigis més significatius i millor conservats de la península de piscifactories de l'època romana, segons els informes elaborats per l'arqueòleg municipal Joaquim Bolufer i l'arqueòleg i director tècnic del MARQ, Manuel Olcina".\nPunta de l'Arenal (Xàbia)\nCerdà: "Fins que el govern no derogue la Reforma Laboral no hi haurà treva"\nEsquerra Republicana del País Valencià va participar activament en la jornada de vaga que va tindre lloc ahir. Des de les 0:00 hores del dia 29 de març, membres de la permanent i militants d'ERPV van participar a diversos piquets informatius arreu del País Valencià, col·laborant amb els sindicats en la difusió de la mobilització. Per la vesprada, una bona representació dels dirigents d'ERPV van assistir a les manifestacions convocades pels sindicats a Alacant, Castelló i València. El president d'ERPV, Agustí Cerdà, qui va estar present a la manifestació de València, es va felicitar per "l'èxit indiscutible de la vaga, tant laboral com de consum, i per la masiva participació de la ciutadania a les manifestacions convocades".\nJordi Solé, nou secretari general de l'ALE\nEl vicesecretari general de Relacions Institucionals i Internacionals d'Esquerra Republicana i batlle de Caldes de Montbui, Jordi Solé, ha sigut elegit secretari general de l'Aliança Lliure Europea (ALE), el partit europeu que agrupa més de 40 formacions polítiques que promouen el dret a l'autodeterminació. Entre els partits que formen part de l'ALE, hi ha el majoritari d'Escòcia, l'SNP; el principal de Bèlgica, l'N-VA; el partit nacionalista gal·lès, el Plaid Cymru; el Bloc Nacionalista Gallec (BNG) i Esquerra Republicana.\nERPV fa una crida a la mobilització en la jornada de vaga convocada aquest 29 de març\nLluís Pujades, secretari de Moviments Socials d'ERPV, ha volgut aquest matí "fer una crida a la participació en la vaga general convocada aquest 29 de març pels sindicats, a rebel·lar-se contra aquesta reforma laboral injusta exercint el nostre dret a manifestar-nos. Un dret que el PP i els seus aliats volen eliminar i criminalitzar, demonitzant a tots i totes el que no pensem com ells". Segons ha declarat el dirigent republicà, "aquesta reforma s'ha de combatre des de l'argument i des de l'acció per tal de poder tombar-la\nEsquerra expressa el seu suport a la convocatòria d'Escola Valenciana, animant a la comunitat educativa a "participar activament en les Trobades 2012"\nEl president d'Esquerra Republicana del País Valencià, Agustí Cerdà, va assistir ahir a la presentació de les Trobades 2012 organitzades per Escola Valenciana, que va tindre lloc a l'institut Lluís Vives de València amb la presència de Maria López, cap d’Estudis del centre i Elena Hernández, una estudiant de l’institut que ha estudiat en valencià des que anava a l’escola, ha participat en les Trobades quan era una xiqueta i "simbolitza el nostre futur, el dels joves amb seny que han encetat la primavera valenciana".\nPresentació de les Trobades 2012\nEsquerra es reuneix amb Intersindical Valenciana per a preparar la vaga general\nLes direccions d'Esquerra Republicana del País Valencià i d'Intersindical Valenciana van mantenir ahir una reunió per a preparar la vaga general del proper dijous 29 de març. Durant la trobada, ambdues organitzacions van coincidir en la necessitat de mantenir les mobilitzacions més enllà de la vaga per exigir la retirada immediata de la reforma laboral aprovada pel Partit Popular, però també del decret de retallades de la Generalitat Valenciana aprovat al mes de gener. Per a Agustí Cerdà, President d'Esquerra Republicana del País Valencià, "aquesta reforma laboral suposa un retrocés enorme en els drets dels treballadors.\nEsquerra-Xixona impulsa una moció de suport a la vaga general del 29 de març\nEsquerra-Xixona ha aprovat, juntament amb el PSOE de Xixona, una moció per fer una crida a l’exercici del legítim dret a vaga el proper 29 de març de 2012 i a sumar-se a les manifestacions públiques de rebuig a la política laboral impulsada pel Govern Espanyol. El regidor d'Esquerra-Xixona, Joan de Déu Martines, ha declarat que "amb aquesta reforma laboral ens volen llevar tots els drets aconseguits per la gent treballadora durant el segle XX, és l’atac més fort a la classe obrera d’un govern des de la democràcia".\nArnau: "la dreta espanyolista que malauradament tenim manant i decidint està decidida a atacar el que ens fa ser"\nEsquerra Republicana, coincidint amb la gran manifestació en defensa de la llengua catalana que s'ha celebrat aquest diumenge a Palma, va organitzar un dinar a la Plaça dels Patins on es van aplegar més de 250 persones, entre les quals hi havia Llorenç Bravo, secretari general d'UGT a les Balears, i Aleida Guevara, filla de Che Guevara. Després del dinar s’han fet diversos parlaments amb la intervenció de Cathy Sweeney, vicepresidenta d'Esquerra Republicana a Mallorca; Joan Lladó, president d'Esquerra Republicana a Mallorca; Núria Arnau, secretària general d’Esquerra Republicana del País Valencià, i Oriol Junqueras, president d'Esquerra Republicana.\nNo hi ha pacte, no hi ha treva\nFa no massa temps, vaig fer un tweet que deia això: “Fes vaga el proper dijous 29 de març. Potser després, ja no ho podràs fer”. Potser hi haja qui pense que exagere, però se'm fa molt difícil pensar com imposaran una reforma laboral i unes retallades en sanitat i ensenyament tan brutals com les del PP (amb la col•laboració estel•lar de CiU) sense anar acompanyades d'unes restriccions, igualment brutals, en els drets civils i democràtics. És evident que haurien de canviar la Constitució Espanyola per derogar el dret de vaga o de manifestació; tan evident com que, per aturar l'allau de protestes que la reforma laboral i les retallades provocaran, legislaran per fer inviable una vaga criminalitzant i convertint en delinqüents a aquells que la facen o, com ja ha anunciat el ministre de l'Interior, modificant la tipologia delictiva pel que fa a la desobediència a l'autoritat o l'ordre públic.


La cultura del capitalisme (Joan M. Tresserras)\n4 min. 12/06/2014 00:00\n260x366 La cultura del capitalisme / CRISTINA CALDERER La cultura del capitalisme / CRISTINA CALDERER\nLa capacitat d’adaptació del capitalisme sembla il·limitada. La seva història és plena de crisis i contradiccions; però obeint sempre el dictat del mercat i l’interès del capital. Mantenint la lògica del benefici com a fonament d’una racional irracionalitat econòmica que determina, de retruc, totes les altres irracionalitats que se’ns imposen.\nEn èpoques passades, molts dels crítics del capitalisme havien vaticinat la seva imminent superació. Però ara, mentre les desigualtats encara condemnen bona part de la humanitat a la misèria, i el desordre econòmic i polític campa pertot sense fre, els oracles sobre la fi del capitalisme callen o només li pronostiquen l’ensorrament seguit del caos. Vivim, doncs, un present desesperançat. Les velles esquerres occidentals decauen, escindides entre el pragmatisme còmplice d’uns i l’esteticisme narcisista d’altres. I, en plena reculada conceptual, fins i tot la denominació capitalisme sembla un anacronisme a substituir per l’eufemisme sistema : únic; com si la mera pretensió d’imaginar-lo diferent, o d’imaginar-ne un altre, fos una excentricitat.\nS’estima que l’economia irregular -inclòs el tràfic d’armes, de drogues, d’òrgans, les xarxes de blanqueig i d’extorsió, l’esclavatge, etc.- pot representar un terç de l’economia mundial. Exèrcits privats ben finançats dominen àrees importants del planeta, mantenen guerres inacabables, terroritzen comunitats senceres obligant-les a desplaçar-se buscant refugi o ocupen de sobte -fa ben poques hores- ciutats com Mossul. L’explotació infantil és en la base del sistema productiu de països sencers, al servei de grans marques globals. Els paradisos fiscals gaudeixen d’impunitat i la proporcionen a dojo. La prostitució i el joc s’estenen, actuen com a poderosos reclams turístics i reben tracte de favor de governs... Però sembla que la consciència d’Occident està adormida. Resistències sectorials, protestes puntuals, demostracions de desaprovació..., però greus dificultats per articular propostes de canvi creïbles, per estimular esperances, per actualitzar principis inspiradors d’utopies.\nLa manca de respostes al capitalisme té, en bona mesura, un caràcter cultural. El capitalisme ha procurat instrumentalitzar la cultura, se n’ha apropiat, i ha modificat la seva funció social. La cultura ja no és només l’espai de les mediacions on es dirimeix l’hegemonia dels grups socials a través dels llenguatges, dels camps de sentit, dels relats, de les creences, de les ideologies o de la construcció del desig. La cultura és actualment el principal espai de la dominació. Per això és tan urgent que des de la cultura emergeixin discursos crítics que ajudin a concebre alternatives versemblants. Ens és imprescindible que l’art i la cultura es polititzin, que no s’entortolliguin en el desconcert, no s’allunyin d’una realitat massa incòmoda i no es refugiïn en l’inintel·ligible. Perquè, encara que la complexitat del capitalisme resulti aclaparadora, necessitem comprendre’n millor les claus i saber-ne els punts de vulnerabilitat. Necessitem teories i propostes polítiques capaces de mobilitzar majories disposades a combatre tanta injustícia, tanta violència i tanta immoralitat.\nHi ha moments en els quals la responsabilitat social de la cultura consisteix a ser l’expressió avançada o la revelació d’un món nou. O la denúncia desvetlladora de consciències. Però hi ha moments en els quals la cultura ha d’assumir directament l’exploració i la prescripció de les rutes cap al futur. Ara és un d’aquests moments. I justament aquí; perquè, mentre sentim la barbàrie trucant des de les portes de l’infern, hem pogut engegar un gran moviment democràtic per l’emancipació.\nLa banalització de la cultura i la seva reducció a simple entreteniment actuen com a narcòtic social. La proliferació de productes d’evasió ens convida més a fugir de la realitat que no pas a entrar-hi a fons, a pensar-la i a transformar-la. La indignació pot ser imprescindible, però no és suficient. La cultura exigent i crítica és la millor via per bastir una política participativa i propositiva. La cultura política ens indicarà si algunes idolatrades formes de contestació són adequades o contraproduents. O si els procediments de lluita que utilitzem contenen ja la llavor i l’autèntica naturalesa dels objectius que perseguim. Per això, enmig d’una crisi social profunda i a pocs mesos de la fita del 9 de novembre, ens convé que la gent de la cultura s’involucri en la més interessant experiència democràtica europea de capgirament de la distribució social del poder.


Dormir i l’experiència del temps | CESC_Blog de Francesc Núñez Mosteo\nCESC_Blog de Francesc Núñez Mosteo\nConeixement, Emocions, Sociologia, Comunicació\nDormir i l’experiència del temps\nPosted on 28 Abril, 2015 by fnuñezmosteo\nAfegeixo algunes reflexions sobre el temps que poden acompanyar a la nota de premsa escrita per Anna Sánchez-Juárez, “En 20 anys s’ha perdut gairebé una hora de son”, publicada en el portal de la UOC:\nPer què dormim menys que fa uns anys? Senzillament perquè estem més hores en vigília. La resposta no és banal, encara que ho sembli. Duem a terme més activitats, estem més ocupats, tenim més obligacions o dediquem més temps al lleure. Per més que, des d’un punt de vista mèdic, s’afirmi que és recomanable dormir un mínim d’X hores, el cert és que en aquestes qüestions biològiques, com en tantes altres, no hi ha un patró comú, ni una mida generalitzable. Depèn de les persones, de les cultures, dels moments biogràfics o biosocials en què ens trobem, que la necessitat o conveniència de dormir sigui una o altra. Els marges de la conveniència (com la del nombre de calories o d’exercici físic o de pes o de… són molt flexibles i varien d’individu a individu). Per tant, doncs, una primera conclusió podria ser que dormim menys, avui que abans, perquè els temps i les condicions de vida han canviat. (Entre parèntesi diré que dubto molt que hi hagi un patró “mèdic-biològic” que pugui mostrar que això ens situa en una posició pitjor que la dels nostres antecessors).\nA més, el temps, sigui el que sigui (i està clar que, sigui el que sigui, és un realitat –si és que ho és- ben estranya, perquè no es percep amb cap sentit, i és difícilment conceptualitzable amb la raó), si alguna cosa és, es allò que uns aparells que anomenem rellotges produeixen per coordinar l’acció social. El temps, principalment, permet mesurar el canvi, el moviment, l’acció humana. Per allò que serveixen els rellotges, principalment i fonamental, és per coordinar l’acció humana, perquè puguem coincidir amb altres a la feina o en un bar. Mesurar el temps que passem dormint es fa en funció del temps que no estem duent a terme unes altres activitats (generalment socials) que són, junt amb el dormir, el nostre quefer diari. El món modern (en les societats de l’Atlàntic Nord, més que en cap altre lloc), i aquesta és una tendència que encara no s’ha aturat, ens porta a augmentar la nostra activitat social i, conseqüentment, mental-en-estat-de-vigilia. La vida urbana estimula la vida de la ment. Fem més coses, tenim més “activitats” a fer. El prestigi de l’acció (del fer, encara que sigui en l’àmbit de la diversió i no del treball, perquè són com dues cares de la moneda de l’acció) ens porta a allunyar-nos dels estats de, diguem-m’ho així, latència, desconnexió, no-acció racional [Sobre aquest tema és pot llegir “El lado oscuro de la vida”, en aquest mateix blog].\nL’experiència de l’home modern, de la modernitat, representa una transformació radical en l’experiència del temps, en la manera com estructurem la nostra experiència temporal (abocada cap el futur, marcada pels rellotges, pels plans –personals, laborals, governamentals). Cal dominar el temps (que es or), cal fer-nos amos del nostre temps, posar-lo al servei dels interessos personals o socials, del càlcul racional, de l’acció abocada cap a la dominació. El dormir, la latència, atempta contra aquesta experiència del temps. És difícil valorar els efectes mentals i físics d’aquesta “pràctica” que redueix les hores de dormir i activa, també, el nostre cervell. Estem parlant d’esforç, tensió, neguit constant… incapacitat pel repòs. P. Berger (a qui estic citant en aquest punt) creu que aquest és un dels aspectes més deshumanitzadors en opinió de moltes cultures no occidentals que xoquen frontalment amb aquesta forma de viure. Hi ha moviments culturals que, tímidament, s’han oposat a aquesta dimensió tan característica de la modernitat.\nI per acabar, tinguem present com les tecnologies digitals estan transformant certes experiències relacionades amb això que anomenem temps: els “ritmes-tempos” de la comunicació, l’espera (i la paciència que podia demandar), la capacitat d’acció, la necessitat d’immediatesa, la possibilitat d’estar present (presenciant) esdeveniments sincrònics però espacialment distants, la possibilitat d’intervenir simultàniament –al mateix temps- en diferents accions, els canvis en la evocació del passat (imatges, vídeos, miríades de detalls), etc., etc. Tot plegat comportarà canvis en l’espai-temporalitat del món (dues dimensions que solen experimentar-se molt unides) que són, encara, difícils de pensar i d’imaginar.\nLa nota de premsa:\nEn 20 anys s’ha perdut gairebé una hora de son\n«És característic del món modern, que inverteix més temps en la seva activitat social»\nLes xifres del Centre d’Investigacions Sociològiques (CIS) en els últims 20 anys indiquen canvis en els hàbits de son de la població espanyola. El darrer baròmetre (novembre 2014) amb aquest tipus d’informació mostra que els espanyols dormen una mitjana de 7,12 hores durant els dies laborables mentre que abans, segons dades disponibles el 1995, dormien 7,97 hores. Això indica que Espanya ha perdut prop d’una hora de son durant aquest temps. Al seu torn, en aquest termini, s’observa un increment del nombre d’espanyols que dormen menys de 7 hores: avui dia aquest grup ja representa un 57,8% de la població, quan abans era un 37,2%.\nEl psicobiòleg i neurocientífic de la UOC Diego Redolar explica que aquestes xifres confirmen que «els espanyols dormen poc» ja que, malgrat les diferències individuals que pugui haver-hi, «diversos estudis recomanen dedicar habitualment entre 7,5 i 8 hores al dia al son». Aquest augment de les hores en vigília «és característic del món modern, què inverteix més temps en la seva activitat social», apunta el sociòleg i professor de la UOC Francesc Núñez. «L’acció, avui dia, és sinònim de prestigi, encara que sigui en l’àmbit de la diversió i no del treball», afegeix, i el fet d’incrementar-la provoca ineludiblement «allunyar-se de la desconnexió, de la no-acció racional».\nEl sociòleg apunta que aquesta tendència representa «la transformació cada vegada més radical de com les persones estructuren la seva experiència temporal». L’home modern «està abocat cap al futur i marcat pels rellotges i pels plans personals, laborals i governamentals» i vol fer-se «amo del temps, posar-lo al servei dels interessos, del càlcul racional, de l’acció encaminada cap a la dominació». Dormir, en definitiva, «atempta contra aquesta experiència del temps».\nPerò aquesta pèrdua d’hores de son pot provocar en les persones «marcades alteracions en l’atenció, en la consolidació dels processos d’aprenentatge i de la memòria i en la manera de processar la informació de tipus emocional», adverteix Redolar. «Diferents estudis han mostrat que la son resulta molt important per a un correcte funcionament dels sistemes neuronals», remarca el neurocientífic, i recorda que «dormir ajuda a descansar i a recuperar-se, perquè permet regular el metabolisme i recuperar l’equilibri intern de l’organisme».\nTanmateix, no solament la manca d’hores de son pot ser perjudicial per a la salut: també un excés pot ser-ho. Redolar explica que recentment un estudi de la Universitat de Cambridge, amb una mostra de més de 9.000 persones entre 42 i 81 anys, publicat a la revista de l’Acadèmia Americana de Neurologia Neurology, revela que «dormir més de 8 hores diàries es pot associar a un major risc de patir un ictus o un accident cerebrovascular». Els investigadors d’aquesta recerca no saben si dormir més de 8 hores diàries és causa o conseqüència del ictus, no és clar per què existeix aquesta associació, i conviden a realitzar altres investigacions per a explorar aquest vincle.\nAquesta entrada s'ha publicat en 3_Sociologia, 4_Comunicació i etiquetada amb Temps. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\n← ¿Què és el amor? El amor que duele. Eva Illouz.\nAmor 2.0 →\nEl pueblo sin atributos (de W. Brown)\nRealisme robust (H. Dreyfus-Ch. Taylor)\n‘Yo no soy mi cerebro’ de Markus Gabriel\nMi novi@ es una App\ndedona a ¿Què és el amor? El amor que d…\nQuin és el sentit de… a Por qué el mundo no exist…\nAndreu a “Encuéntrate a ti mismo y sígu…\n5_Llibres (resums i comentaris)\nAutenticitat comuna — Common Authenticity\nGrup d'Estudis en Cultura i Societat\nJ.L. López Aranguren\nÁmbito finito de sentido\nSociologia, cultura, classe  — Sociology, culture, class\nBloc del grup de recerca GRECS, d'estudis en cultura i societat, de la Universitat Oberta de Catalunya (UOC)


Dolemite explica bromes brutes, adverteix Snoop de la seva supremacia del micròfon - Música\nDolemite explica bromes brutes, adverteix Snoop de la seva supremacia del micròfon\nNOVA YORK ?? Rudy Ray Moore, conegut a tot el món com Dolemite, és un vell brut i li encanta. 'Camí a la jungla a les profunditats / El lleó dolent va trepitjar els peus del mico significatiu', va dir amb tota la seva glòria, interpretant un dels seus dibuixos més famosos, 'El mico significatiu', dilluns a la nit al Village Underground.\nA la ciutat per promocionar el seu nou CD, Dolemita del segle XXI, i set de caixes de set DVD, que inclouen algunes de les seves pel·lícules i actuacions destacades, Rudy Ray es dedica a fer el que li ha esdevingut una segona naturalesa en els darrers 30 anys més ?? rapant i cantant, i explicant alguns dels acudits més bruts que mai escolteu.\nelenc de la pel·lícula de platja adolescent\n'El mico va dir muthaf --- no ho veus?' va continuar sobre els aplaudiments. 'Per què estàs de peu sobre els meus maleïts peus?'\nRimar per transmetre el seu humor blau ha convertit Moore en una icona no només en els cercles còmics, sinó també en la comunitat de hip-hop. Va dir que ha estat mostrejat 79 vegades per diversos artistes de hip-hop ('Deeez Nuuuts' del Dr. Dre és un dels més populars). The 2 Live Crew i el fundador del grup, Luther Campbell, li han demanat que aparegui en algunes de les seves cançons; ha aparegut en vídeos com Eric B. i el clip de Rakim del 1990 'In the Ghetto'; i, més recentment, ha aparegut a la presentació de Busta Rhymes Gènesi àlbum.\n'No sé per què Busta Rhymes no va trucar a l'antic jugador per aparèixer amb ell en directe Gènesi gira] ', va dir amb certa sorpresa a principis del dia. 'M'hauria encantat haver-ho fet per ell en directe. Va escriure aquell material i em va dir: “Vull que ho interpretis amb la teva veu. El lliurament que teniu, vull que ho feu per mi. '\nRudy Ray va dir que tots els seus amics que el rapaven el tracten com a reialesa cada vegada que es reuneixen. 'Busta Rhymes, li he de donar crèdit per una cosa', va dir Moore. 'Sempre em posa la catifa vermella quan estic a Nova York. Porta un dels seus amics de rap més potents per ser el meu convidat, com O.D.B., i després va portar a Sean 'Puffy' Combs per conèixer-me l'última vegada que vam fer el Gènesi àlbum. Vaig conèixer Sean abans i suposo que [Busta] va pensar que seria bo que el tornés a trobar perquè és un home bastant fabulós, Sean 'Puffy' Combs '.\nMoore va dir que també és un bon amic de Snoop Dogg, que el va convocar a aparèixer No Limit Topp Dogg (El Padrí es refereix a ell com a l'oncle Rudy). Però el MC de potes llargues es queda millor al seu carril ?? Moore va dir que el pot portar al micròfon. 'No és millor que jo perquè sóc el padrí del rap', es va jactar amb un somriure. 'Quan es tracta de rappin', ho vaig acabar abans que no sabessin què fer-ne '.\nHi ha una persona important, però, que mai no ha sentit la seva matèria ultra prima? la seva mare de 92 anys. Tanmateix, l’acredita que l’hagi presentat al micròfon.\n'Deixa'm tornar, waaayyy!' va dir sobre els orígens de la seva fona rima. 'He de donar les gràcies a la meva mare per això. Quan era petita, ella m’ensenyava poemes. Anava a l’església i explicava els poemes a l’església pel programa de Pasqua i, de nou, pel dia de la mare i per qualsevol ocasió que cregués que encaixaria. Vaig ser molt enèrgic amb el lliurament en aquell moment quan era un noi, de manera que em va quedar '.\nLes paraules inspiradores de l’església també han estat cremades en la seva memòria. Tot i l'èxit que ha tingut de maleir una tempesta, encara té església per fer una mica de rap no secular, com per exemple a la cançó 'We Only Here for a Little Time'.\n'Vaig a aguantar qui necessita aguantar', va recitar. 'Repara el que cal reparar / Parla del que cal parlar / I camina el que necessita caminar / Predicar el que necessita predicar / I digues el que cal dir,' perquè només estem aquí per una estona '.\nMoore va llançar el seu primer àlbum d'humor, Menjar fora més sovint, el 1970. El seu relleu estrella va arribar cinc anys després amb la comèdia d'acció independent 'Dolemite', que va protagonitzar i va finançar amb els diners que va guanyar representant als clubs.\nHollywood impactant, com moltes de les pel·lícules durant la infame però trencadora era de Blaxploitation, 'Dolemite' va esdevenir un èxit. Una continuació, 'El tornat humà', va aparèixer l'any següent, i el seu seguiment de culte es va consolidar el 1978 amb la publicació de 'Petey Wheatstraw'. En aquella pel·lícula, Moore interpreta a Petey, que fa trossos de karate, que fa un tracte amb Satanàs per casar-se amb la seva filla després que el dimoni el ressusciti.\ncom desfer-se de les labies ràpidament al llavi\nquè fan els anells de polla


Començen les obres de REMODELACIÓ DEL CEMENTERI VELL - Notícies - Ajuntament de Silla\nPortada > Actualitat > Notícies > Començen les obres de REMODELACIÓ DEL CEMENTERI VELL\nEs tracta d’una primera intervenció a l’edifici dels serveis i accessos, i als paviments i supressió de barreres a la zona més antiga d’agrupacions de nínxols del Cementeri Municipal per tal de millorar substancialment la imatge, la percepció visual dels recorreguts interiors, el panteó central de la Fundació i l’accessibilitat a tot l’equipament públic.\nS’han efectuat diverses actuacions per a ampliar la dotació de nínxols i renovar la jardineria, instal·lant el reg per degoteig, plantant i substituint espècies, etc. Ara es tracta de modificar els paviments, rasants, rampes, mobiliari, etc. dels recorreguts de vianants i de la maquinària auxiliar de trasllat dels fèretres, a la zona oest del cementeri, coincident amb les agrupacions més velles de nínxols.\nAl mateix temps, cal rehabilitar el 60% de la coberta de l’edifici de serveis per les humitats i el deteriorament que s’observa a les teules, filtracions, murs, fals sostre, etc. A l’hora de plantejar aquesta rehabilitació, s’ha descobert el cel ras comprovant que les biguetes i encreuats que la subjecten es troben en bon estat i, per això, les obres es limiten a impermeabilitzar i reposar teules.\nPer altra banda, l’actuació es completa amb la necessària rehabilitació de façana i coberta de l’edifici que ocupa l’eix central del cementeri: el panteó de la Fundació de la Catarra, de la qual és membre l’Ajuntament i constitueix l’edifici amb més valor artístic, arquitectònic i històric d’aquest cementeri de 1914. Aquesta rehabilitació es limita a la neteja de tot el carreuat que conforma el monument i resol els problemes de filtració de la coberta, per a aturar la degradació dels paraments interiors de la capella. Afecta les seccions primera, segona, tercera i des de la cinquena fins a la catorzena del cementeri vell.\nLa finalitat d'aquestes obres és renovar la imatge i l’accessibilitat dels espais de l’entorn dels nínxols primitius de l’entorn del panteó i la rehabilitació de la coberta de l’edifici central dels serveis del cementeri.\nSe suprimeixen les barreres urbanístiques i de l’edificació dels recorreguts de vianants, emfasitzant el passeig i les visuals de connexió entre el panteó central i les agrupacions de nínxols. Es tracta també de realçar les visuals del monument més singular i emblemàtic de tot el recinte mortuori. Es proposa la restauració de les façanes del panteó central de la Catarra, que es troba en mal estat de conservació, fonamentalment per lesions originades directament per les filtracions d’aigua de la coberta.\nTots els recorreguts de vianants i de trànsit de fèretres es remodelaran simplificant pendents, suprimint rampes que no compleixen normativa actual i substituint els desnivells perillosos, unificant-los amb un mur de pedra que unificarà la imatge, reconduirà les circulacions i senyalarà els accessos per a vehicles de serveis i per als vianants.\nEs remodelen totalment els pendents, s’amplien les soleres i es dóna un tractament superficial que les unifica. Els recorreguts transversals per al vehicle auxiliar de trasllat de fèretres es pavimentarà amb panot 20*20 que, en el punt de les rampes, quedarà senyalitzat amb panots ratllats. Les obres cal completar-les amb la rehabilitació de la coberta de l’edifici central: s’ha de desmuntar, impermeabilitzar i reposar les teules recuperades.\nAmb els nous tractaments dels recorreguts interiors, la implantació de nou mobiliari urbà (baranes, bancs, etc.) i la recuperació del panteó central, es dignificarà tot el recinte. Es pretenen incorporar les potencialitats d’un recinte ple de valors simbòlics al gaudi del poble.\nAls recorreguts de vianants del sector oest d’agrupació de nínxols, es remodelen totalment els paviments, rampes i configuració de jardineres i mobiliari urbà. Caldrà, en primer lloc, enderrocar rampes, i efectuar els moviments de terres per a preparar tant la caixa d’ampliació de les soleres com la base dels fonaments dels murs de maçoneria en sec que configuraran els nous enjardinaments i les escales i rampes, com a remat de les soleres ampliades i les escales noves.\nAmb el moviment de terres fet, s’ampliaran soleres i es construiran els fonaments de formigó del nous murs de pedra. Aquests murs de maçoneria en sec, segons detalls pressupost i plànols annexos, estan rematats amb planxa de zinc de 35 cm d’amplària i 0,7 mm de gruix.\nEls nous paviments, o millor els tractaments superficials del formigó i les noves rampes, són de slurry (LB-1) als recorreguts de vianants i de panot llis 20*20 de canto viu de color roig. A les rampes, aquest paviment 20*20 serà de quatre barres per a senyalitzar el canvi del pendent. Aquests traçats sempre respecten la normativa d’accessibilitat tant per als vianants com per als vehicles auxiliars de manteniment i trasllat dels fèretres.\nAls plànols núm. 05 i núm. 06, es detalla la combinació d’aquests paviments, pendents, tipologia i seccions definitives de cada recorregut. Els murs de maçoneria en sec amb l’intradós de formigó estan rematats amb la planxa de zinc esmentada i serveixen de marc a les escales i als passamans. Per la seua banda, les escales de formigó vist es construiran amb cantó bisellat sobre llosa inclinada.\nLa rehabilitació d’aquests espais entre agrupacions es completa amb la substitució dels bancs i amb el tractament superficial amb terres abonades de totes les jardineres. Es farà una rehabilitació completa de les façanes i la coberta del panteó central amb especial incidència en la reparació de les filtracions de coberta i la dels paraments exteriors de carreus.\nTant els recorreguts de vianants com els de vehicles auxiliars tenen seccions adequades a l’ús previst i en les seccions constructives així quedarà reflexat; pensant sempre en l’accessibilitat per a persones amb mobilitat reduïda (PMR) i acomplint les normes d’accessibilitat vigents (autonòmiques i DB-SUA). Amb l’actuació proposada, no s’afecten instal·lacions soterrades o aèries. Únicament caldrà reconduir una part de la instal·lació existent de reg per degoteig.\nEl termini màxim d’execució de les obres és de tres mesos. Des del mes de maig fins al 27 de juliol de 2018. Les obres estan totalment subvencionades per la Conselleria d’Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori (PLA PIP) amb un import total subvencionat de 121.080 €. Les obres s’han adjudicat a l’empresa GISERCO INNOVA, SL.


Els solos de dansa i el circ protagonitzen el darrer cap de setmana del Deltebre Dansa ~ EbreDigital.cat\nDesprés de l’èxit de la primera setmana del Festival el Deltebre Dansa encara el segon cap de setmana protagonitzat pels solos de dansa i el circ més contemporani.\nPel que fa a la programació de dansa cal destacar la Nit de Solos de demà divendres 19 de juliol durant la qual es podran veure un total de 5 espectacles en què un sol ballarí puja a l’escenari per explicar una història a través del moviment. En aquesta ocasió podrem veure solos de la parisenca Sonia Bel Hadj Brahim, més coneguda com SonYa, l’eslovac Peter Jasko, la canadenca Clara Furey, l’argentí Juan Jesús Guiraldi o la mexicana Paola Madrid.\nPel que fa al circ, un dels espectacles més esperats serà Flaque de la companyia francesa Defracto que portaran avui dijous 18 de juliol els seus malabarismes experimentals i càndids a la Carpa Deltebre Dansa.\nFoto: A.Vidalet (Vèrtex Comunicació)\nFinalment, un altre dels plats forts del Festival serà la cloenda d’aquesta 15a edició el pròxim dissabte 20 de juliol que comptarà amb les acrobàcies i equilibris de l’espectacle Bal Trap de la companyia francesa de circ La Contrebande, on sis acròbates utilitzaran malabars i jugaran amb els límits del risc. La cloenda també comptarà amb la mostra de final dels cursos d’iniciació així com el concert de la banda Bemba Saoco que farà ballar al públic amb la seva fusió de música electrònica i sons mediterranis i cubans.\nDurant dues setmanes la 15a edició del Festival Deltebre Dansa ofereix 48 espectacles de dansa i circ contemporanis d’alt nivell de 26 nacionalitats a diferents espais de la població, situada al bell mig d’un territori natural excepcional com és el Parc Natural del Delta de l’Ebre.\nA més dels espectacles, el Festival reuneix també més de 150 professionals de la dansa i circ contemporanis provinents de més d’una cinquantena de països, que cada any es desplacen fins a la capital del Delta de l’Ebre per rebre classes de grans referents de la dansa. En aquesta ocasió el Festival compta amb 27 professors entre els quals destaquen el belga Tomislav English o el veneçolà David Zambrano.\nEl Deltebre Dansa i el ‘skateboarding’ sedueixen el jurat del Terres Travel Festival\nEl ‘Llibre Ebrenc’ serà present a la Setmana del Llibre en Català


Studios Halara Plakes Grècia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nHalara, Piso Plaka, Plakes, Plakes, Grècia, 84800 - Veure al mapa\n"The room was so cute, nice and confortable. The views were f..."\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Plakes, no busqui més enllà de Studios Halara. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nStudios Halara també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Plakes. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, habitació familiar, servei de llançadora.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, cuina americana per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Plakes, el Studios Halara és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nCal que informeu el Halara Studios de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.\nTots els tipus de viatgers (48) Parelles (33) Viatgers en solitari (3) Famílies amb infants petits (3) Famílies amb infants grans (5) Grups (4)


El PP de Felanitx acusa l'Ajuntament «d’ocultar informació» sobre el nou hospital » Balears » Balears » Setmanari Sóller\ndissabte, 21 de juliol de 2018 21:37h\nEl PP de Felanitx acusa l'Ajuntament «d’ocultar informació» sobre el nou hospital\nEl PP de Felanitx ha acusat aquest dilluns l'Ajuntament «d’ocultar informació» sobre les negociacions amb la Conselleria de Salut per a la construcció d'un nou centre hospitalari en el terme municipal. Així s'ha expressat la formació en una nota de premsa en la qual subratllen que el projecte «de ser consensuat, compta amb el vistiplau del PP».\nEn aquest sentit, el portaveu del Grup Municipal Popular, Biel Tauler, ha manifestat que «és intolerable que el batle ignori l'oposició d'aquesta manera».\nDes del PP de Felanitx han exigit «saber si la Conselleria triarà els terrenys per ofertes, per subhasta o per facilitat d'enllaç i comunicació; amb terreny preparat per a l'aparcament». Per tot això, Tauler s'ha preguntat «quins criteris prevaldran a l'hora de triar el municipi per fer la inversió» i si la Conselleria ja els ha fet públics. «En lloc de comunicats per les xarxes socials, que expliquin quines intencions tenen i què volen prioritzar en la negociació», ha afegit el portaveu.\nEl PP també ha reclamat informació sobre «quin tipus d'hospital volen construir», si serà per a llarga estada o si comptarà amb urgències. «És que no sabem absolutament res sobre aquest tema», ha apuntat Toni Peña, que també ha apuntat que és «prioritari» que Felanitx «compti amb instal·lacions esportives adequades a l'alta demanda registrada actualment, des de pistes en estat òptim per als atletes fins a una pista coberta a Cas Concos».


Reescrivint Calders: Ivasió subtil\n-Es vostè, senyor Riudar? -Em va demanar, i gairebé assegurar.\n-S’equivoca, no sóc jo. – Li vaig dir tot i que no semblava escoltar-me.\n-Ho tenim tot preparat- va dir baixant la veu.\nEs va apropar a mi i, a cau d’orella i em va confessar un pla desbaratat i absurd ple de les més inversemblants aventures i afers més propis de pel·lícules d’espies ideada per ments d’una dubtosa intel·ligència. Em va confessar que era membre de la intel·ligència americana infiltrat a aquests poble de la Costa Brava en busca de proves que l’Ava Gardner encara vivia amagada en una de les cases del nucli antic d’aquest bonic poble de la nostra costa, i casada, per fi, amb el torero que li va robar l’ànima i el cor.\nSort en vaig tenir que el Manel, el propietari de l’Hostal, va veure la cara de circumstàncies que tenia i va venir al meu rescat i, molt amablement, el va allunyar de mi.\nQuan va tornar em va explicar que era un boig que malvivia inventant cada cop personatges i circumstàncies estranyes al voltant de la Diva que va passar un estiu a aquesta vila i va transformar la vida de tanta gent.\n“És clar la vida de les noies que tenen els pares separats és més divertida, ara amb el pare, ara amb la mare, tenen vacances dobles, que trien sempre elles, i tenen regals dobles tant pel sant i aniversari com per Nadal i Reis. Semblen molt felices, però això és al començament, després d’un quant temps tot es torna complicat i problemàtic, i difícil de solucionar, perquè per fer feliç algun dels dos sempre queda malament amb l’altre”.\nEl pare li explica la realitat i li fa veure que encara que a ella li sembli que ser “normal” és molt excitant, a la llarga viure la vida que porta actualment resulta més fàcil i amb menys problemes.


Postius planteja rebaixar l’IBI un 5% i fer efectiva una tarifa plana per pagar els impostos municipals\nper Redacció - Fotografia: CiU Lleida dimarts, 20 d’octubre 2015 - 00:00h\nPostius planteja rebaixar l’IBI un 5% i fer efectiva una tarifa plana per pagar els impostos municipals| Redacció - Fotografia: CiU Lleida\nEl Grup Municipal de Convergència i Unió a l'Ajuntament de Lleida ha presentat un conjunt d'esmenes a les ordenances fiscals de 2016, entre les quals destaca rebaixar un 5% l'Impost sobre els Béns Immobles (IBI), aconseguir una fiscalitat separada per als habitants de l'Horta emparant-se amb l'article74 del RD 2/2004 i també efectuar una reclassificació dels carrers per la taxa de les escombraries i flexibilitzar el pagament dels tributs.\nSobre aquest darrer punt, el president del grup convergent, Toni Postius, planteja dividir per 12 mensualitats els impostos i les taxes municipals (IBI, impost de circulació, d'escombraries...) per tal que puguin ser pagats proporcionalment cada mes, i no de cop. Aquesta mesura permetria a les famílies de Lleida afrontar les obligacions amb l'Administració de forma planificada. En aquest sentit, ha afegit: "Proposem una tarifa plana per fraccionar els impostos i les taxes municipals de caràcter anual perquè puguin saber amb antelació quant pagaran en total a l'Ajuntament i puguin planificar l'esforç fiscal mensualment, si així ho desitgen".\nAl seu parer, l'Ajuntament de Lleida necessita una planificació estratègica que tingui en compte la racionalització de la despesa per ajudar les famílies, les empreses i els emprenedors a millorar la seva situació. "La Paeria ha d'adaptar la fiscalitat a les necessitats de famílies, empreses i emprenedors i deixar de ser percebuda pel ciutadà com el cobrador del frac", ha recalcat Postius, recordant que "cal una Administració al servei dels lleidatans i no una administració per servir-se".\nD'altra banda, Convergència i Unió planteja un coeficient que permeti abaixar l'IBI un 5% de cara l'any vinent i amb voluntat de perpetuar-se en els exercicis propers, "no com una quota finalista, sinó perquè aquesta mesura es pugui reproduir de forma sostinguda en els propers exercicis". Postius considera que "amb una bona gestió es possible baixar l'IBI", un impost que, al seu parer, "segueix pagant-se molt per sobre del valor real dels béns immobles de la ciutat".\nEn relació als habitants de l'Horta de Lleida, des de CiU es planteja una bonificació de l'IBI urbà, tal i com contempla l'article 74 del RD 2/2004, "per donar resposta a una vella reivindicació atès que el nivell de serveis d'aquesta àrea singular és inferior al de la zona consolidada de la ciutat", segons apunta Postius.\nAixí mateix, l'esmena presentada pels regidors de Convergència i Unió també contempla una revisió de la classificació dels carrers de Lleida per ajustar el tribut de les escombraries al servei que es rep en justa correspondència.\nPostius ha conclòs que amb aquesta esmena a les ordenances fiscals es pretén que "Lleida deixi d'encapçalar el rànquing estatal en els principals impostos municipals i que s'ajustin el que es rep al que es paga".\nCiU urgeix a actuar a les Basses i reobrir el recinte, mentre no apareix un inversor per construir el parc temàtic\nL''apunyalador' reconeix que va agredir el seu company de cel·la perquè no el deixava dormir


Descobreixen, a la catedral de Vic, una nau romànica\nDescobreixen, a la catedral de Vic, una nau romànica de temps de l'abat Oliba\nEls treballs arqueològics en el marc del projecte Episcopus acaben de posar al descobert l'antiga sala romànica de la canonja de la Catedral de Vic de l'època de l'abat Oliba. La seva existència ja s'intuïa, però el que ha sorprès als arqueòlegs és sobretot la seva dimensió, de 30 metres de llarg per set d'ample, i el seu bon estat.\nL'espai és una gran nau romànica del segle XI, coberta amb volta de pedra, que ha estat oculta durant segles per diverses compartimentacions i usos diferents que se li han anat donant amb el temps, com per exemple una cripta. Es creu que la nau havia acollit la Sala Capitular, el lloc on una vintena de canonges es reunien per decidir aspectes de la seva vida en comú, i el Refetor, la sala on menjaven. El vicari general del Bisbat de Vic, David Compte, ha explicat que un cop l'espai s'hagi rehabilitat s'obrirà al públic, probablement l'any que ve.\nArqueologia Una nova visió de Roma amb les tecnologies més noves i les àmfores més velles Gustau Nerín\nSuposo que voleu dir sala de la canongia, no de la canonja.\nA dins de la sala hi havia una estelada cupaire i una urna de fa 8 segles, lho que ens demostra que ja vam ser nacio democratica abans que els espanyols\nQuina mania de dir Abat Oliva. Crec que caldria dir sempre el Bisbe Oliva i Abat de Ripoll i Cuixà


Cultura amplia els continguts en línia del Museu de Belles Arts i de l'IVCR+i | Valencia Extra\nLa Conselleria d’Educació, Cultura i Esport ha ampliat els continguts en línia perquè els ciutadans puguen visitar des de sa casa les obres d’art del Museu de Belles Arts de València i els treballs de restauració que fa l’Institut Valencià de Conservació, Restauració i Investigació.\nEl Museu de Belles Arts de València ha elaborat uns vídeos específics en els quals el director del Museu, Carlos Reyero, presenta una selecció d’obres d’art que es poden contemplar a les sales de la col·lecció permanent o en exposicions temporals.\nDes de la seua perspectiva historicoartística, el director fa una descripció de l’obra d’art i conta detalls sobre l’autor, el moment artístic en el qual es contextualitza l’obra i les característiques tècniques.\nEntre les obres que comenta estan ‘La glòria del poble’ d’Antoni Fillol, ‘Figures de casaques jugant al jardí’ de Joaquim Sorolla, ‘Sant Sebastià atés per Irene i la seua criada’ de Mattias Stom, ‘Retrat del capità general Ramón María de Narváez, primer duc de València’ de Vicent López Portaña, ‘Les bugaderes’ de Francisco Pradilla, ‘Xiprers i tarongers’ de Constantí Pla Gómez, ‘Visita de Roma’ de Josep Benlliure i ‘Heroïnes’ de Cecili Pla.\nEls continguts audiovisuals es complementen amb vídeos sobre les exposicions temporals que actualment s’exposen al Museu: ‘La matança dels innocents’ de l’escultor Josep Ginés, ‘L’inici de la pintura moderna. Sorolla i el seu temps’ i ‘Ni clàssics ni moderns. Buscant la veritat al Museu de Belles Arts de València’.\nAltres accions divulgatives consisteixen en la publicació de fotografies de natures mortes de la col·lecció del Museu i es proposa als seguidors que facen les seues pròpies composicions amb elements que tinguen a casa, per a fer-los participar i fomentar la seua creativitat tal com es fa als tallers didàctics. També se’ls invita a compartir en les xarxes socials del Museu la seua experiència en anteriors visites al Museu, o quina sala els ha agradat més, o quina és la seua obra preferida.\nA més, es continuaran nodrint les xarxes socials de continguts divulgatius de retrats, autoretrats d’artistes i escenes d’interiors per a incidir el missatge de quedar-se a casa.\nEls continguts es distribuiran per les xarxes socials del museu: Facebook, Twitter, Instagram i el canal de Youtube.\nEn aquesta mateixa línia, l’IVCR+i mostrarà en la seua pàgina de Facebook, Instagram i el seu canal de YouTube els treballs de restauració en els quals està treballant en aquests moments. Des de cadascun dels departaments, la subdirectora de l’Institut, Gemma Contreras, ha gravat unes peces en què explica els procediments necessaris en la recuperació de determinats béns.\nActualment està a punt de concloure la restauració dels quadres de Manuel Baeza, s’està investigant en el projecte arqueològic de Turuñuelo (amb la restauració de 50 caps de cavall del segle V. aC) i en el jaciment de Las Picarazas, en la recuperació de manuscrits en el departament d’Obra Gràfica i en el de Tèxtil s’estudien unes capes pluvials d’Algemesí de seda del segle XVI.\nAltres materials audiovisuals que es publicaran són els processos de restauració del quadre de la ‘Mare de Déu del Gremi dels Moliners’, la restauració de la façana de l’església Arxiprestal de Morella, i la restauració de la Predel·la del Centenar de la Ploma en la qual es treballa en aquests moments.\nDes de l’IVCR+i s’inclouran fotografies sobre altres treballs en curs com la restauració de ‘La núvia’ del Pons Arnau o el ‘Retrat de Ferran IV’ de Josep Vergara, l’estudi dels burinats dels retaules del segle XV o restauració de llibres d’arxiu de Cocentaina del segle XIII, entre altres.


A la web web es presenten així:\nés una revista\ntrimestral sobre religions i diàleg interreligiós, publicada\nconjuntament per l?Associació UNESCO per al Diàleg\nInterreligiós i l?empresa editorial El Ciervo 96. És\nla primera publicació d’aquestes característiques que\ns’edita al nostre país.\nvol contribuir a una millor comprensió\nde les diferents tradicions i fenòmens religiosos presents a\nCatalunya i a la resta del món, així com de les tradicions\nlaiques i les seves expressions. De caire divulgatiu, va adreçada\ntant al lector especialista com al no especialista. Aspira a ser una\neina al servei de la tolerància i la cultura de la pau, i a promoure\nel diàleg interreligiós"\nHi afegeixo només que és una sort tenir en català una revista de la qualitat i el rigor de Dialogal, tenint en compte el mercat més aviat reduït, i el fet que no existeixi aquí la tradició d’estudi en Ciències Religioses que hi ha per exemple a França o altres paísos europeus. Tot plegat encara ho fa més meritori.\nCada setmana a la Fundació Migra Studium dono una classe de català molt bàsic a un grupet reduït de persones nouvingudes.\nEn aquests tres anys que porto hi han passat persones de llocs molt diferents amb un percentatge alt de llatinoamericans. Persones que prenen una part del seu temps de descans per aprendre a parlar en català en situacions bàsiques com la compra, l’administració, l’orientació al carrer etc…\nQuan portem unes classes sempre surt la mateixa preocupació: no tenim on practicar el que aprenem a classe.\nA mi aquesta queixa sempre m’ha fet pensar que hi ha alguna cosa que no acaba de funcionar. Hi ha una part d’actitud lingüística, que tan bé han estudiat i explicat sobretot la gent d’Omnium. Per les raons que siguin, ens costa molt poc canviar de llengua, fins i tot quan veiem que l’altre s’esforça a parlar-la. Però també hi ha una qüestió social que ho fa difícil. Sovint el nostre món de catalanoparlants és poc permeable a la relació amb persones de fora. No per cap voluntat segregacionista, sinó simplement perquè falten encara espais de relació (semblants als de les parelles lingüistes, o als que ha creat l’Associació Àkan de Girona i moltes altres).\nEn fi ,que en la nova situació, els catalans hauréim de moure’ns i adoptar potser una actitud més proactiva que no defensiva. Normalitzar la llengua no és una tasca només dels cursos del Consorci, sinó i sobretot de crear espais de comunicació on la gent que té voluntat d’aprendre la llengua pugui practicar-la i amb això motivar el seu desig de conèixer-la més. Crear aquests espais si que és una tasca més aviat de les persones i de les associacions.\n–La fotografia és d’una sortida a la muntanya de l’Associació Àkan. Per a mi un exemple ben pràctic de com crear aquests espais de comunicació\nNo he estat mai mitòman, ni tampoc partidari de córrer a elevar als altars al primer que es presenta com a profeta. A més tal com van les coses, qualsevol que tregui una mica el cap, o bé li tallen o bé el coronen, en una utilització política o mediàtica que acaba per desvirtuar-ho tot. Amb tot no em puc estar de doldre la pèrdua de l’Abbé Pierre.\nSense entrar a valorar les seves propostes en el terreny social i econòmic, fan falta avui els referents morals: persones que saben interpretar la realitat des de conviccions profundes però no pas dogmàtiques; persones del món però amb una finor espiritual que els fa anar més enllà dels purs anàlisis ideològics; persones realistes però amb esperança… Pel que he llegit i conegut, l’Abbé Pierre tenia molt de tot això.\nNosaltres tenim una figura semblant en Pere Casaldàliga. Us animo a visitar l’exposició que hi ha al Palau Robert Una veu compromesa organitzada per Araguaia i la Generalitat de Catalunya. Hi veureu la vida d’un home i les seves causes. La vida d’un profeta d’aquells que avui fan tanta falta.\nQuan moltes nits arribo al barri ja és tard, i pels carrers gairebé no hi ha ningú. La gent ha de matinar, i tampoc hi ha massa coses a fer, doncs els cines i els restaurants són gairebé tots al centre. Els carrers semblen descansar i respiren alleujats després d’un dia ple de tràfecs. A aquestes hores gairebé sempre em trobo algú que acaba de sortir d’un bar, potser perquè ja han tancat i l’han fet fora. Camina fent esses per les voreres estretes, a vegades en silenci, a vegades cantant entre dents una cançó.\nL’alcohol continua sent una qüestió acceptada socialment en molts\ncontexts i va lligada a festa i alegria.. Per molts però és refugi i\nmotiu d’aïllament alhora. Quan es beu així sol, a la barra d’un bar\nabans de tancar, quan es surt amb les forces justes per trobar el camí\ncap a casa, quan esdevé l’única forma d’evadir una realitat massa dura,\nel vi és mala companyia perquè aboca molts cops a un deteriorament\nprogressiu de la salut i el caràcter.\nMe n’adono que últimament molts d’aquests bevedors solitaris almenys per aquí el barri són immigrants. "¿Porqué bebe tanto, Ramon?" li preguntava l’altre dia una equatoriana a un compatriota begut a qui ajudava a baixar la vorera, "Bebo, por pura tristeza" li deia ell.\nSé que és impossible, però em poso a la seva pell aquesta nit: sol, lluny de família i amics, de les imatges i els paisatges de la infantesa, d’una comunitat que em donava valors i forma de viure, la pobresa era horrorosa però estava a casa. Em passo dies sense que ningú se m’acosti i em pregunti com estic: sóc invisible; faig jornades de més de 10 hores; visc en un pis que no té les condicions mínimes d’habitabilitat… què hi faig aquí? què em lliga a la vida?\nAfortunadament la majoria reconstrueixen vida i somnis, envoltats de la família i de nous i vells amics, alguns vinguts del mateix poble. Però la fortuna o la mala fortuna sempre n’escull uns quants, potser els més febles, potser els més sensibles, i els convida a passejar de costat a costat en aquesta nit, acompanyats només del silenci o d’una cançó trista que els recorda tot allò que han deixat enrera\nEl gran perill en la vida personal i col.lectiva són les inèrcies. Pot passar què allò que en un moment va anar bé perquè va resultar, ens va fer feliços i va respondre a les expectatives que teníem, passat el temps, per efecte de la instal.lació i de la mandra es converteixi en una mena de rèmora immobilitzadora. En molts sentits col.lectivament hem començat a prendre consciència del perill d’aquesta inèrcia.\nLa inèrcia és pensar que ja estem en un estat plenament liberal i democràtic i que les atzagaiades d’una determinada posició política són només gags de Polònia. Els del Toni Soler són genials, però no hauríem de confondre un programa d’humor amb la realitat, i aquesta ens aboca més aviat cap a una certa amenaça d’involució. Alguns plantejaments que a França o Alemanya pertanyen a l’àmbit de partits ultradretans amb molt poca representació, a Espanya han estat assumits per un partit amb gairebé 10 mil.lions de votants i que és alternativa a l’actual govern. La inèrcia no és bona en quan relaxa d’una necessària atenció i vigilància perquè les garanties dels drets, sobretot dels drets col.lectius, siguin mantingudes i ampliades.\nLa inèrcia ens fa creure en la bonesa connatural dels partits polítics tal com funcionen actualment. Si el sistema es basa en els partits, i aquests viuen atrapats en models de finançament que els endeuten fins les celles i que condicionen les seves polítiques: com confiar en què aquestes màquines de màrqueting en què s’han convertit, tindran la capacitat de liderar en exclusiva els canvis que facin falta?\nLa inèrcia ens fa creure que el país que tenim és el mateix que vam tenir quan es va acceptar el "sistema" de les autonomies i els marges de la Constitució del 1978. Com si la Catalunya del 2007 amb 7 milions d’habitants i una situació social absolutament diferent en tingués prou amb aquells marges per poder fer sobreviure com a nació. I no em val el nou estatut perquè continua sent fruit de la mateixa inèrcia.\nPerò la inèrcia no és perill d’institucions i partits, sinó que també la societat s’hi instal.la, per això faig meves aquesta vegada a les paraules d’en Salvador Cardús, del seu article "… i volem pa amb oli" del divendres 12 de gener.\n"Potser seria d’esperar\nque les administracions públiques s’anticipessin a fer complir els\nnostres drets lingüístics i nacionals. I cal exigir-los-ho. Però, en el\nfons, això no deixa de formar part d’un model de societat en crisi, i\nque si encara no ho està prou, aviat ho estarà del tot. Vull dir que el\npaís serà -no en tinguem cap dubte- el que els catalans vulguem. Però\nho hem de voler, vet-ho aquí. Hem d’insistir, persistir, sense treva ni\ndescans. El futur mai no ha estat un regal per a ningú: és una victòria\nper a qui se’l mereix."\nAlgú dirà una mica "kumba", potser si, però no ho és si a més de les paraules hi ha compromís personal en la multitud d’accions i iniciatives que en el camp polític i lingüístic comencen a articulars-se des d’una societat no disposada a viure d’inèrcies.\nDiuen que la Federació de CiU tindrà conclau important aquest cap de setmana, entre altres coses per consensuar estratègia i posicionament sobre la participació a mig o llarg termini al govern de Madrid. Crec que no és pas una decisió senzilla i neutra sinó que de decantar-se més aviat per l’opinió de Duran i Lleida suposaria un canvi d’estratègia important.\nLlegia aquests dies al llibre Politics in the Vernacular: Nationalism, multiculturalism and citizenship del professor canadenc Will Kymlicka el següent raonament referit sobretot al Quebec però que em va fer pensar també en la decisió a prendre per Convergència i Unió. "Si un primer horitzó és el federalisme asimètric, en la mesura que la jurisdicció del govern federal sobre una minoria nacional es redueix, comparant-la amb la que té respecte a les altres unitats basades en la regió, sembla que ens trobem davant la implicació de què el grup minoritari hauria de reduir també la seva influència ("almenys en certes qüestions") en el pla federal".\nJa sé que ni el PSOE ni el PP estan per aquest federalisme asimètric ni pel simètric a seques. Amb la LOAPA ja es van retratar sobre la metodologia a seguir: cada cop que hi hagi una cessió de competències aquesta ha de ser generalitzada. "Café para todos". Però imaginant que aquesta asimetria és una reivindicació pròpia dels partits nacionalistes catalans, no entenc aquesta obsessió per participar en el govern espanyol. Si aspirem a més sobirania, perquè hem de desitjar amb tanta passió participar en el govern de tot l’Estat. Participar en el Congreso i el Senado potser si, però al govern?.\nImplicar-se en el govern, és de fet acceptar l’estatus quo, renunciar a les reivindicacions i haver de decidir sobre qüestions que no afecten ja només als catalans sinó a la resta de l’estat espanyol. No és estrany que molts d’aquests espanyols es mostrin sincerament desconcertants amb aquestes pretensions de jugar a voler ser sobiranistes per un costat i a voler reformar Espanya per l’altre.\nUna altra cosa és que ja s’hagi renunciat a l’asimetria i al sobiranisme. És una decisió legítima, però convindria llavors que ho diguessin.\nPublicat el 8 de gener de 2007 per Santi Torres\nArrel de la bomba d’ETA i de la ruptura del procés de pau\ns’han dit moltes coses, i encara matisades pel fet que estàvem\nen festes i el soroll mediàtic era més fluix que\nl’habitual. Entre les lamentacions moltes han destacat la\nincapacitat de Batasuna per liderar un procés sense la tutela\nde la banda terrorista, i més concretament per la manca de\nlideratge d’Arnaldo Otegi de qui s’ha dit que ja no pinta res. És possible que això sigui cert. He trobat però a faltar una crítica a fons de com s’han dut les coses des del costat del\nQui ha tutelat la negociació del\ngovern Zapatero? És que aquest ha manifestat un lideratge\ncapaç de sostreure’s a la pressió tan del sector més\nultra de l’AVT, del PP, o dels mitjans de comunicació afins? La responsabilitat\nde Zapatero, la mateixa que va tenir en la qüestió\nde l’Estatut, ha estat\nobrir possibilitats i expectatives i veure’s incapaç de dur-les a terme.\nPrometre aprovar el text de l’Estatut que havia de sortir del\nParlament i després espantar-se davant la davallada uns quants\npunts en la intenció de vot; obrir un procés de pau i\nser incapaç de realitzar una oferta sòlida que permetés\nuna sortida digna a una banda atrapada i a un món\nil.legalitzat que desitja majoritàriament fer política.\nSi Otegi no és Gerry Adams,\nZapatero no és Blair. Zapatero no compta ni amb la\npersonalitat ni amb el carisma, ni amb el suport popular necessari\nper fer allò que sap és la única forma de què\nel procés de pau culmini amb èxit: reconèixer\nfinalment l’existència de nacions dins l’Estat espanyol, i\nreconèixer en conseqüència el dret d’aquestes\nnacions a esdevenir en el futur si així ho desitgen els seus\nhabitants, estats independents. No s’hi val a dir que ja voldrien\nels irlandesos del Nord tenir l’autonomia de la Gran Bretanya que\ntenim bascos i catalans, perquè això és trampa.\nAls irlandesos del Nord se’ls hi ha reconegut solemnement des de\nDowning Street la possibilitat que en el futur puguin esdevenir\nindependents o annexionar-se a la resta d’Irlanda, això no ho\ntenim ni bascos ni catalans.\nUn reconeixement així, i\ncomptant amb un Estat espanyol en procés de renacionalització,\nnomés serà possible si hi ha un líder que deixa\nde ballar la ienca i comptant amb un suport parlamentari ampli es\ndecideix a donar el pas. Això de moment no sembla possible i\nla situació torna a quedar estancada.\nÉs per això que la\nreivindicació al dret d’autodeterminació que crec que\nes va expressar d’una manera clara en la manifestació de\nfebrer a Barcelona hauria de ser un dret que estigués en l’horitzó\nde totes les reivindicacions sobiranistes. D’una manera pacífica,\ndecidida i constant fins l’esgotament. Amb el país basc tenen\nl’excusa de la violència, amb Catalunya aquesta excusa no hi és.\nHistòria natural de la Segarra\nPublicat el 5 de gener de 2007 per Santi Torres\nPer l’Hospitalet ja han passat els reis. Tinc a les mans el volum gruixut, més\nde 400 pàgines, i magníficament editat de la Història\nNatural de la Segarra. Era un projecte que venia de lluny, portat per\nun grup de persones tècniques i especialistes en temes\nmediambientals amb el suport institucional del Centre Municipal de\nCultura de Cervera i el Consell Comarcal de la Segarra. Fa goig com a\nsegarrenc disposar d’aquesta eina que recull d’una manera divulgativa\nperò rigorosa qüestions com la història geològica,\nla climatologia, els sòls, les aigües, la vegetació,\nla fauna… i sobretot l’impacte de les activitats humanes sobre aquesta riquesa natural\n(agricultura, indústria i infraestructures).\nFa uns anys es va publicar també\namb el suport del Centre de Cultura la Història gràfica\nde la Segarra, un recull d’imatges fotogràfiques sobretot de la primera meitat de segle XX. Tant un llibre com l’altre son bona mostra de la\nvitalitat, interès i preocupació pel patrimoni més\nproper: aquell que hauria de preocupar a tots però que ho fa especialment a les persones que viuen en el\nterritori concret o a aquelles que d’una manera o\naltra s’hi senten lligats.\nSón els dos fronts sempre oberts de tota cultura: el front universal i el local; el que la fa gran i extensiva i el\nque la fa sólida i consistent. Si falla una pota, venem fum i\ncosmopolitisme barat, si falla l’altra ens quedem mirant-nos el\nmelic. Tal com van les coses però, en un món on el\nritme de tot el marca l’economia pot ser té més mérit\nencara dedicidir-se per un un projecte de tema ambiciós i mercat reduït.\nFelicitats a la gent Centre i als\nautors del llibre per la feina ben feta. Ha esta un bon regal de Reis!\nPublicat el 2 de gener de 2007 per Santi Torres\nHe tornat a veure per TV3 Mystic River, dirigida pel Clint Eastwood, i amb tres bèsties d’actors com Sean Penn, Tim Robbins i Kevin Bacon. La primera vegada va ser quan la van estrenar ja fa uns anys. Vaig entrar sense saber de què anava i vaig sortir amb el cor més encongit que el pinyol d’una oliva arbequina. Avui veient-la un altre cop m’ha tornat a passar el mateix però he intentat veure perquè em va afectar tant.\nI crec que avui ho he descobert. Parla dels forts i el febles; de la solitud culpabilitzada de les víctimes; de la principal regla per sobreviure en un món de llops: "sigues fort", que en la lògica d’alguns dels protagonistes és "no sigues compassiu". No està de moda ser compassiu, com a molt arribem a ser solidaris. Cal preservar un espai propi, inexpugnable on no hi entrin ni el dolor, ni la mort, ni la malaltia …sobretot si són els altres el qui pateixen, moren o estan malalts. Qui es pot fiar de qui. "Que cada palo aguante su vela". Manifestar-se feble o vulnerable, suposa obrir una escletxa perquè se n’aprofitin, perquè ho utilitzin contra tu a la més mínima, per entrar al club estigmatitzat dels perdedors. Falta tenir només el mínim tast d’una única experiència d’això i la teoria es ratifica, i l’escletxa es tanca i tornem a l’hermetisme.\nSer solidari és moltes vegades atansar-te a l’altre però sense oblidar del tot la teva posició privilegiada. No dic que això sigui del tot conscient, en general som bona gent: simplement que no vull donar-me tot, vull donar-me només una mica, la suficient per no sentir-me malament i acallar així una consciència que a vegades apreta. La suficient però per no caure en massa riscos i en tenim tot el dret.\nSer compassiu costa molt més perquè obliga a desprendre’s de qualsevol situació de força per sentir en la pròpia pell la "passió" de l’altre, de la víctima, del feble, del que en aquell moment sofreix… I aquesta passió de l’altre no em fa pas fort sinó tremendament vulnerable i aquí hi ha a l’hora el risc i l’alliberament. Risc de que em fotin, alliberament perquè en la compassió experimento una natura més autèntica, més pròpia menys condicionada per la imatge (menys condicionada per la idolatria).\nMystic River. És tan difícil ser compassiu. Però en definitiva seran els únics que salvaran el món del col.lapse de la desconfiança que creix gairebé en la mateixa proporció que ho fan el bon rotllo, la moda dels sopars d’empresa i els interessos hipotecaris.\nUn desacord amb la pel.lícula. La pel.lícula no és optimista: guanyen els forts i els durs. I jo en canvi si que ho sóc d’optimista, almenys a llarg termini.


Cine con estrella: El sustituto\nDesprés de realitzar alguns treballs per a la CIA, l’exmarine John Shale fa una visita a la seva antiga nòvia, professora d’un institut de Miami. La dona li explica que hi ha una banda de criminals que es dedica a terroritzar els alumnes de l’institut i els professors, pel que decideix ajudar-la a resoldre la situació.\nEl Joe és un assassí a sou que no deixa cap rastre dels seus crims. El seu pròxim encàrrec el porta fins a Bangkok. Quan el seu objectiu final resulta ser un heroi del poble tailandès, les coses es compliquen.\nÁngel, el Torete, és acusat de participar en un assassinat pel Fernando, un policia que el té ficat entre cella i cella perquè un dia el va atropellar i el va deixar coix. Ajudat pels seus amics, l'Ángel reconstrueix els fets que són la seva coartada. No obstant això, mentre és a la presó pateix les conseqüències del terrible motí de La Model, de manera que queda malferit.


Quinze persones retiren denúncies per agressions durant l'1-O per por de represàlies\tQuinze persones retiren denúncies per agressions durant l'1-O per por de represàlies\nEl portaveu del PP al senat espanyol justifica en un xat amb els senadors del partit el pacte amb el PSOE pel CGPJ\nEl portaveu del PP al senat espanyol, Ignacio Cosidó, ha assegurat als seus companys de cambra que controlaran el tribunal que ha de jutjar l’1-O ‘des de darrere’. En un xat amb els senadors del PP publicat pel diari digital El Español, Cosidó justifica el pacte amb el PSOE per configurar el Consell General del Poder Judicial (CGPJ), de manera que el PP té nou vocals i la presidència i els socialistes els altres onze vocals. ‘És a dir, obtenim el mateix numèricament però posem un president excepcional, un gran jurista amb una capacitat de lideratge i autoritat perquè les votacions no siguin 11-10, sinó acostades al 21-0. I a més controlant la sala segona des de darrere i presidint la sala 61’, subratlla.\nTambé recorda que la sala segona, la penal, és l’única competent per a jutjar diputats, senadors i membres del govern, i que la 61 és la sala especial que té entre les seves atribucions il·legalitzar partits polítics, com en el cas d’Herri Batasuna, diu.\nPel que fa a alguns vocals que corresponen als socialistes, com José Ricardo de Prada, que va jutjar el cas Gürtel, Cosidó al·lega que el pacte previ amb el PSOE implicava no posar vets a noms per no eternitzar la renovació. ‘En qualsevol cas, treure De Prada de l’Audiència espanyola és bo, millor de vocal que no pas posant sentències contra el PP’, etziba.\n‘Ha estat una jugada estupenda que he viscut des de primera línia. Ens jugàvem les renovacions futures de dos terços del Suprem i centenars de nomenaments en el Poder Judicial, vitals per al PP i per al futur d’Espanya’, acaba dient Cosidó.\n‘La divisió de poders a Espanya és un miratge’\nEl president de la Generalitat, Quim Torra, ha dit que aquest escàndol demostra que la justícia espanyola és un mercadeig entre el PSOE i el PP, cosa que fa que l’estat de dret i les llibertats no siguin garantits per a cap ciutadà. ‘No hi ha independència judicial, ni imparcialitat, ni integritat’, ha dit a Twitter.\n— Quim Torra i Pla (@QuimTorraiPla) 19 de novembre de 2018\nEl vice-president del govern, Pere Aragonès, creu que els missatges del portaveu del PP al senat espanyol demostren que ‘la divisió de poders a Espanya és un miratge.’ En un piulet, Aragonès també critica que Cosidó es vanti dels tripijocs del partit al Consell General del Poder Judicial.\n— Pere Aragonès 🎗 (@perearagones) November 19, 2018\nEl president Puigdemont ha ironitzat sobre l’escàndol i ha piulat: ‘Les típiques coses que defineixen una democràcia exemplar.’\n— Carles Puigdemont (@KRLS) November 19, 2018\nD’una altra banda, el president del parlament, Roger Torrent, s’ha preguntat a Twitter: ‘Quan apel·len a la separació de poders per dir que no poden acabar la repressió es refereixen a això?’\n— Roger Torrent 🎗 (@rogertorrent) November 19, 2018\nLa indignació dels advocats\nEls advocats involucrats en la defensa dels presos polítics i exiliats també han reaccionat a l’escàndol sobre el control del tribunal de l’1-O. Jaume Alonso-Cuevillas ha dit a Twitter que les maniobres que exposa Cosidó no són pròpies de règims democràtics.\nControlar los tribunales en beneficio propio no es propio de regímenes democráticos\n"Controlaremos la Sala Segunda desde detrás": el 'whatsapp' de Cosidó justificando el pacto con el PSOE en el CGPJ https://t.co/zaX9L33JL3\n— J. Alonso-Cuevillas (@JaumeAlonsoCuev) November 19, 2018\nPer una altra banda, Gonzalo Boye ha assegurat que els missatges de Cosidó revelen que el CGPJ i el Suprem responen a interessos polítics. I ha assenyalat el magistrat Manuel Marchena com l’home del PP destinat a controlar el Suprem i la justícia espanyola.\nEstos mensajes revelan, entre otras cosas, que:\n1.- A Pedro Sanchez le han colado un gol,\n2.- El CGPJ y el Supremo responden a intereses políticos, y\n3.- Marchena es el hombre del PP para el control del Supremo y de la Justicia, https://t.co/8Q4eq2NZhL\n— Gonzalo Boye (@boye_g) 19 de novembre de 2018


Articles - Pàgina 10 - Bàrbara Lligadas\nLa proposta de la setmana: Els jugadors de whist\nAquesta setmana ha estat més plena d'economia que mai. Treballo com a tècnica de la Secció d'Estudis Socioeconòmics de la Fundació Josep Irla, de manera que l'economia forma part de la meva vida, però aquesta setmana el ritme ha estat més intens. Dimarts vaig formar part d'una taula rodona ...\nTaula rodona: Anar a votar, per què?\nAhir vaig participar en una taula rodona que portava per títol "Anar a votar, per què?" L'entitat "Punt de Trobada" va convocar els cinc partits més votats a Viladecans per tal que reflexionéssim sobre per què cal anar a votar. Lamentablement la ...\nLa proposta de la setmana: Gent valenta!\nEl passat 29 de setembre va ser una jornada marcada per la vaga general. Moltes són les anàlisis que s'han fet al respecte, però a mi només m'interessa la causa de la vaga general i és que no anem bé. No pot ser que ...\nFent somriure l'estómac: tonyina amb sofregit de tomàquet\nFa dies que per motius personals no he pogut actualitzar aquest espai, ni tan sols la proposta de la setmana, la quota mínima d'actualització que m'he autoimposat. Per sort, els motius personals han quedat en un ensurt que poc a poc anem superant i vull reiniciar aquesta activitat amb l'inici ...\nLa proposta de la setmana: Barça Parc al Telenotícies\nTorno a estar quotidianament connectada i torno a les propostes de la setmana. Avui hem veig obligada a no recomanar una pel·lícula, sinó una de les notícies que va sortir ahir tant al Telenotícies Comarques com al Telenotícies Migdia. Tot va començar dissabte passat, quan per fi el fangós ...\nAcabo de veure que han penjat informació sobre la Festa Major d'enguany. Hi dono un cop d'ull (aquí) i anuncien com a les dues grans actuacions Los Panchos i Huecco. A partir d'aquí faig diverses reflexions i les vull compartir en aquest bloc. En primer lloc... què passa ...\nLa proposta de la setmana: Desconnectar\nAvui, cansada d'egos, de personalismes i messies independentistes. Cansada de corruptes que surten indemnes, de mentides que no passen factura. Cansada de pops futuròlegs i animals tertulians intereconomistes. Cansada d'esnobisme intel·lectual i mediocritat cultural. Cansada de lliçons i prepotències. Cansada de sentències i pors. Cansada d'aquells que diuen: independentistes unim-nos! ...\nLa proposta de la setmana: Indiana Jones and the Last Crusade\nAhir va ser l'aniversari de la meva filla i inicialment havia pensat fer la proposta relacionada amb el que per a mi és l'esdeveniment més important de la setmana. Però com he estat incapaç d'escollir quelcom que m'ajudés a transmetre com em sento... ...\nLa resposta a la sentència: INDEPENDÈNCIA!\nQuan escric en mitjans locals miro de parlar de política local i fer propostes per a la meva ciutat. Però l'actualitat política nacional m'obliga a parlar de la retallada del Tribunal Constitucional. El 30 de setembre de 2005 vaig plorar emocionada davant del televisor, el meu partit havia aconseguit ...\nPassant el relleu\nDijous, 1 de juliol, vaig deixar l'executiva local per tal de dedicar-me amb totes les forces a la candidatura que encapçalo. Per a mi va ser un dia molt maco, perquè deixava un càrrec amb objectius acomplerts i s'assegurava un relleu d'un equip molt competent i equilibrat. Deixo la ...\nLa proposta de la setmana: Manifestació "Som una nació. Nosaltres decidim"\nCom no pot ser de cap altra manera avui us recomano que demà us uniu a la manifestació "Som una nació. Nosaltres decidim". Us ho recomano perquè considero que és molt important que tots i totes sortim de forma conjunta al carrer. D'aquesta manera donarem una imatge unitària i demostrarem ...\nLa proposta de la setmana: Braveheart\nPoder us sembla una mica òbvia, però que voleu que us digui, a mi aquesta setmana em ve de gust recuperar aquest clàssic, Braveheart. Per què? Doncs perquè és un cant a la llibertat, i aquest és el terme que no hem de perdre mai de vista, sobretot en conjuntures ...\nLa proposta de la setmana: Philadelphia\nDilluns vinent és el dia per a l'alliberament lèsbic, gai, transsexual i bisexual. Farà 41 anys que es varen produir els "Aldarulls de Stonewall". Algú podria pensar que són fites a celebrar, a recordar, però que ja no cal reivindicar. No hi estic ...\nDinamitzem el comerç de proximitat!\nA finals de març des d'Esquerra es va organitzar una reunió amb comerciants i empresaris de Gavà i Viladecans, on vam participar representants del partit de diversos nivells territorials, al capdavant dels quals estava el mateix president, Joan Puigcercós. Per què vam fer aquest dinar? Doncs perquè ens interessa sentir ...\nLa proposta de la setmana: Tapas (dedicada als meus companys/es de llista)\nAhir vam celebrar un congrés comarcal per escollir els i les representants de la comarca a la llista electoral del Parlament. Dotze persones amb ganes de treballar, conscients de la importància de la política i de que som molts els que treballem pensant en el conjunt, no en l'interès propi. ...\nEl risc del populisme sobre la immigració\nEl passat dissabte es va culminar l'Entrellaça't amb una jornada festiva on la germanor es va demostrar compartint taula. Lamentablement jo no vaig poder ser-hi, però companys del partit sí i em van confirmar que és una cita que es consolida i que hauria de ser un referent a tota ...\nLa proposta de la setmana: Robin Hood\nAquesta setmana hi ha hagut vaga de funcionaris. Jo no parlaré de xifres, d'èxit, de fracàs... parlaré del motiu de la vaga i de què opino al respecte. Uns sembla pràcticament que s'alegrin perquè toquen el sou dels funcionaris; els funcionaris, lògicament, defensen els ...\nNous valors, nous rols\nEl darrer cap de setmana del mes de maig vaig tenir el plaer d'assistir al 3r Congrés de les Dones del Baix Llobregat, que va tenir lloc a la nostra ciutat. Vull aprofitar aquest espai per fer un breu balanç de la trobada i esbossar les idees que vaig apuntar ...\nLa proposta de la setmana: Adéu, Espanya?\nAhir TV3 va fer un exercici que jo considero històric, va superar els complexes i els tabús i va emetre un documental seriós, rigorós i fet amb molt bon gust que tracta la viabilitat de la independència del país. És per això ...\nLaberints amb sostres de vidre\nEls darrers divendres i dissabte vaig tenir el plaer d'assistir al 3r Congrés de les Dones del Baix Llobregat. En un article enviat a la revista El Delta Viladecans resumeixo l'experiència* i comento que poc a poc aniré aprofundint en les idees i conceptes que vaig esbossar d'una forma ...


Era un niño que soñaba - Neret Edicions\nInici / Xics / Era un niño que soñaba\nquantitat de Era un niño que soñaba\nColecció Xics Temes Antonio Machado, conte infantil, Música, Poesía\nAquest conte és un poema il·lustrat d’Antonio Machado. El poema, amb paraules senzilles et commou. Et convida a qüestionar la teva existència parlant d’un nen que ja no sap quan somia i quan no. No et dóna respostes, sino que t’obre la possibilitat de trobar-les dins del teu cor i de tornar a ser un nen que explora els misteris de la vida humana.\nA més, pots viatjar a través dels versos acompanyat de la bella música de Paco Ibáñez escanejant el codi QR que s’inclou en el llibre.\nUn llibre per mirar, llegir, cantar i recitar!\nIrene Rodríguez Sodupe\nIrene Rodríguez Sodupe és una persona que sempre ha tingut molta curiositat per a aprendre. Ha estudiat Educació Social, Biologia, Ayurveda i Teràpies energètiques. Després d'aprendre de molts àmbits, el seu cor sempre la porta a voler conèixer les profunditats del seu ser i la seva ment per a poder tornar al seu centre i acompanyar als infants, més enllà de la pretensió o expectativa, per fer-ho des del cor. Durant deu anys de la seva vida ha treballat en diferents àmbits amb infants i adolescents. Avui en dia es dedica a ser mare, a aprendre de les seves dues filles, a escriure i a dibuixar contes amb les seves filles, i a acompanyar famílies en aquest procés tan apassionant i que obre un món inexplorat. Té el convenciment de que si prenem consciència de la percepció que ens guia en la criança i creem un ambient familiar on ningú se senti rebutjat, de forma natural es desplegarà un món guiat pel cor de les persones.


Les famílies de l’Escola Rius i Taulet, fartes dels fums | Gràcia TV\nTrànsit, soroll i fum. Aquest és el context dels alumnes de l’Escola Rius i Taulet. Aquest centre està ubicat a la plaça de Lesseps, un dels punts negres de la contaminació a la ciutat. Per això, les famílies demanen que es pacifiqui la zona, no només pel fum, sinó també per la seguretat dels infants.\nDavid Montfort, AFA Escola Rius i Taulet: “El nus de la Trinitat de Gràcia, és a dir, som una escola envoltada d’una massificació de la circulació brutal, és a dir, la nostra vida sempre està això, envoltada de fums i de soroll. És un trànsit tan elevat, tan elevat i tan proper a tota la mainada que entra a l’escola, que de vegades pot resultar un perill.”\nLes famílies creuen que una solució per disminuir el trànsit seria reduir a un carril els carrers de Maignon i de la Mare de Déu del Coll i ampliar-ne la vorera. Expliquen que l’accés a l’escola pel carrer de Maignon és el més perillós, per això ara, s’hi ha fet una intervenció provisional. S’hi han col·locant tanques i agents de la Guàrdia Urbana vigilen el trànsit a l’entrada i sortida dels infants. Aquest centre és una de les 11 escoles que s’han convertit en refugi climàtic, però per a les famílies és un oasi envoltat de fum.\nDavid Montfort, AFA Escola Rius i Taulet: “És una ironia, el nostre entorn és una disbauxa climàtica, d’estar passant cotxes, bé al final\nés això, anar a l’escola que és una cosa que hauria de ser divertida, rica i passar-ho bé, de vegades es converteix en una angoixa, en aquest sentit.”\nTampoc no millora la situació a l’entrada principal, ubicada a la mateixa plaça de Lesseps. Tot i que l’accés té una vorera molt ample, està al costat del que anomenen autopista urbana. Saben que modificar la mobilitat de Lesseps és molt complicat, però demanen que l’Ajuntament treballi per la pacificació dels entorns escolars de la zona nord de Gràcia.


Les emocions de Calassanç - Fundació Educació Solidària\nPàgina inicial/Entitat, Sensibilització/Les emocions de Calassanç\nCada 27 de novembre se celebra el dia de Sant Josep Calassanç a l’Escola Pia amb activitats que permeten, a l’alumnat i educadors, conèixer una mica més el fundador d’aquesta institució, avui estesa per tot el món. Tot va començar la tardor de 1597 al barri del Trastévere –a Roma-, quan Calassanç plantava la llavor del seu somni: una escola gratuïta per a tots. Segles després, a Catalunya, més de 20.000 alumnes estudien en alguna de les 20 escoles de l’Escola Pia.\nEl camí va ser llarg i no sempre fàcil. Com ho devia viure Calassanç, que va dedicar tota la seva vida a fer créixer el somni de transformar el món a través de l’educació? Segur que va tenir moments d’alegria però també de tristesa, de sorpresa o, qui sap, si de por…\nEnguany, l’alumnat de Primària de l’Escola Pia de Catalunya treballarà sobre algunes emocions de Calassanç al llarg de la seva vida, a través d’una doble proposta: unes petites històries escrites per l’Andreu Trilla sobre aquest tema, i el llibre Bailando con las emociones –recull de contes sobre tradicions catalanes i emocions, escrits per mestres de l’Escola Pia i voluntaris de la Fundació Educació Solidària amb educadors d’Educación Solidaria en las Californias-.\nA partir de les històries i la reflexió sobre les emocions, es plantegen activitats que permetin als infants reconèixer-les i treballar-les.\nA les escoles d’Educación Solidaria en las Californias de Mèxic, per adaptar-ho a a les classes, han fet il·lustracions dels textos de l’Andreu Trilla amb les que han treballat les diferents emocions.\n“Us explicaré un conte… que són uns quants contes. Com tots els contes, són de debò. Fa molts anys, més de 400, hi havia un home que es deia Josep Calassanç. Us sona? Era l’inventor de l’Escola Pia, que vol dir una escola per a tothom, sense diferències. A les seves velleses, la seva Escola Pia ja s’havia escampat per molts països. Els seus companys més joves, anomenats escolapis, tenien curiositat per saber coses d’ell. Li deien pare, perquè era un home venerable i bo i se l’estimaven molt. Quan el veien amb aquella mirada somiadora, s’imaginaven que estava recordant coses de la seva vida, i li estiraven la llengua amb preguntes… perquè s’expliqués. Un dels companys, potser el que se l’estimava més, es deia Vincenzo, i era qui li feia més preguntes. Així comencen aquests contes: Vincenzo volia saber coses sobre els sentiments i les emocions de Calassanç, preguntava i Josep contestava…”


Anna Bullus, la dissenyadora que fabrica soles de sabates amb xiclets\nAnna Bullus, la dissenyadora britànica que fabrica soles de sabates amb xiclets\nLa seva empresa, Gumdrop, també fabrica tasses de te, botes d'aigua, bolis i clauers amb aquest cautxú sintètic\nBarcelona - Dissabte, 28/04/2018 - 13:25\nEls xiclets mastegats no han d’acabar necessàriament a una vorera per al malson de vianants soferts i serveis de neteja. Una dissenyadora britànica ha impulsat una empresa, Gumdrop, que s'encarrega de reciclar aquest cautxú sintètic i donar-li una altra vida útil en forma de soles de sabates, botes d'aigua, clauers, bolis, regles i fins i tot pues per tocar la guitarra. Anna Bullus (Londres, 1984) és la jove dissenyadora artífex d'aquesta genial i sostenible idea que pot ajudar els governs a estalviar molts milions en neteja. Sense anar més lluny, el Regne Unit gasta al voltant de 57 milions d'euros a l'any a erradicar les gomes de mastegar dels carrers.\nBullus, que ensenya reciclatge a escolars al Museu del Disseny de Londres, va analitzar la química del xiclet, que conté un cautxú sintètic, un material molt versàtil. El seu principal ingredient és un tipus de polímer similar al plàstic. "Es diu poliisobutilè", ha explicat la dissenyadora a la BBC, "el mateix material que es troba a les càmeres d'aire de les rodes de la bicicletes".\n"És un material increïblement útil que al final acaba als nostres carrers, però amb el qual podríem fer una cosa millor". Aquest va ser el punt de partida perquè Gumdrop es posés a caminar el 2009.\nContenidors per recollir xiclets\nEn la seva missió de recollir el material utilitzat, l’Anna ha creat uns recipients contenidors en forma de bola rosa perquè la gent hi dipositi els xiclets mastegats (per descomptat, també estan fets del mateix material, amb xiclets reciclats). De moment, n'hi ha 600 de repartits entre places, estacions i universitats del Regne Unit (la Universitat de Winchester, al sud del país, va ser un dels primers llocs on van ser col·locats; també n’hi ha a l'aeroport de Heathrow, i a les andanes de ferrocarrils de la Great Western Railway). Els contenidors tenen uns rètols que expliquen als usuaris que les seves aportacions serviran per crear nous objectes.\nPer exemple, amb 42 xiclets gastats es pot crear una tassa de cafè. En el procés no només s'utilitzen gomes de mastegar, també es piquen i es barregen amb altres polímers de plàstic reciclat: al final s'obté un nou material que han anomenat Gum-tec. "La proporció varia depenent del tipus d'objecte, però com a mínim porta un 20% de xiclet", compte Bullus. La barreja s'escalfa a alta temperatura i després es diposita en un motllo. Quan es refreda, es converteix en unes botes d'aigua, uns bolis o una sola rosa d'una sabata d’home.\nTasses de cafè fabricades amb Gum-tec.\n"A través del disseny correcte podem canviar la forma en què les persones es comporten", defensa la jove dissenyadora.\nUna empresa britànica converteix el #xiclet mastegat en #sabates, tasses de cafè i botes de pluja pic.twitter.com/IYQDvH9rz2\n— Reuters Latam (@ReutersLatam) 17 d'abril del 2018\nTemes: Moda Reciclatge


Publicado 18/06/2021 13:54CET\nEl Consell ha mostrat el seu "rebuig i profunda consternació" per l'assassinat de Wafaa Sebbah, el cos del qual va ser trobat aquest dijous després de la seua desaparició al novembre de 2019. A més, han instat a combatre "units i unides" el negacionisme que impulsa a les dones a no denunciar.\nAixí ho ha indicat la vicepresidenta, Mónica Oltra, en la roda de premsa posterior al ple del Consell, on ha incidit en la condemna amb "fermesa" del govern valencià, i ha recordat que els assassinats masclistes són només la punta de l'iceberg d'una violència "estructural i normalitzada" contra les dones.\nEn aquest sentit, Oltra ha apuntat que, atés que Wafaa no tenia relació amb el seu assassí, "no engrossirà les llistes de dones assassinades per violència de gènere". No obstant açò, segons Oltra, estem davant un crim que mereix una "resposta contundent de la ciutadania", que ha d'estar "més unida que mai enfront del masclisme".\nSobre això, la vicepresidenta ha explicat que la violència de gènere és una part de la violència masclista, i és la que exerceix la parella o ex-parella. No obstant açò, el conveni d'Istanbul equipara la violència de gènere amb la resta de violències masclistes, com les agressions sexuals, la mutilació genital o els matrimonis concertats.\nOltra ha explicat que, malgrat que a Espanya només es comptabilitzen les mortes per violència de gènere, "no vol dir que la resta no estiguen contemplades en el codi penal, ni que es deixen de perseguir". "L'ordenament jurídic penal té resposta per a aquestes qüestions", ha agregat.\nLa també consellera d'Igualtat ha incidit així mateix en què casos com el de Wafaa "són molt minoritaris" ja que la majoria d'agressions sexuals no es dóna amb un desconegut, sinó "en l'espai de confiança de la víctima" que és on "les barreres defensives estan més baixes". Així, malgrat que són "més cridaners", "no són la majoria".\nRespecte a la situació general de la violència contra les dones i la quantitat de casos recents, Oltra ha considerat que no estem davant un "retrocés", sinó que aquest país "cada vegada té quotes de poder i d'igualtat més importants". "Els països més avançats tenen més índexs de violència", ja que les dones "tenen més confiança en el sistema i denuncien més".\nEn aquesta línia, ha considerat que "sempre es podran millorar els protocols", encara que "no tant des de la Generalitat, sinó més prompte des de les forces i cossos de seguretat de l'Estat". També ha advocat per educar als xiquets en valors igualitaris: "Als xics particularment en què la satisfacció del desig no és un dret i a les xiques, en l'apoderament d'identificar el desig propi i saber ser assertiva en la relació interpersonal amb ells".\nRespecte als feminicidis que no es consideren violència de gènere a Espanya, Oltra ha indicat que "no és tant una qüestió de drets, no és que el crim quede impune", però sí hi ha una regulació diferent.\nEn concret, ha indicat que a la Comunitat Valenciana, les víctimes del "terrorisme masclista" estan equiparades a les del terrorisme, i ha assenyalat que va proposar estendre aquesta idea a tota Espanya en una compareixença davant el senat.


[74% DESCOMPTE] Cupons i codis de descompte de Komodo Fashion\nKomodo Fashion Codis de cupó\n20% de descompte fins dilluns a mitjanit amb codi de val Hem trobat 8 cupons de Komodo Fashion actius i que funcionen. Els nostres membres estalvien diners utilitzant aquests codis de descompte de komodo.co.uk a la caixa. L’oferta d’avui més important de Komodo Fashion té un 10% de descompte a Komodo; El nostre millor codi de cupó de Komodo Fashion us estalviarà un 70%; Els compradors han estalviat un 34% de mitjana amb els nostres codis promocionals de Komodo Fashion\n15% DE DESCOMPTE A TOTES LES Tops de la dona: només aquest cap de setmana per als nostres seguidors de Twitter. Codi de cupó Estalvieu un 40% de mitjana en utilitzar cupons i codis promocionals actualitzats de Komodo per a l'agost del 2021: els codis promocionals de Komodo es verificen diàriament. No oblideu consultar tots els cupons i ofertes de descomptes ... però també ens agrada la moda i no creiem que els dos hagin d’excloure’s mútuament. Per què no podem quedar molt bé mentre lluitem pel món en què vivim ...\n15% DE DESCOMPTE A TOTES LES Tops masculines: només aquest cap de setmana per als nostres seguidors de Twitter. Codi de cupó Komodo s'ha compromès a crear moda ecològica des del 1988. Utilitzen fibres orgàniques, naturals i ecològiques de primera qualitat, obrint noves bases amb teixits innovadors com el recobriment de PU verd i el PET reciclat, a partir d'ampolles de plàstic. Cupons i codi de descompte de Komodo Us preocupen els preus enormes. Així que només cal seure i relaxar-se.\nUn 15% de descompte extra fins a la mitjanit del dissabte amb codi de val Komodo té la certificació GOTS, una marca sòcia del FUMRUM ÉTIC DE LA MODA i dóna suport al moviment FASHION REVOLUTION. Llegiu-ne més Obteniu els millors cupons i ofertes a la safata d'entrada.\nObteniu un 10% més de descompte sobre les nostres vendes d’estiu fins demà mitjanit amb codi de val La història de Komodo va créixer a partir d'una història èpica d'aventures de viatges l'any 1988. Inspirat per la cultura i els colors d'Àsia i apassionat per crear una barreja eclèctica d'idees de disseny oriental i occidental, Komodo es va convertir en l'etiqueta per veure a les desfilades de moda a Londres, París, Florència i Tòquio.