Arxiu de la categoria: històries de bétera\nFarem fira de llibres a l’Ateneu\nPublicat el 21 de desembre de 2021\nNo abaixarem la guàrdia, continuem la lluita per la revolució, per la llibertat, per la llengua, per l’escola, per la lectura… Pel país.\nComençarem dijous 23, serà el moment inaugural, i presentarem a Bétera la revista MIRADES7, una joieta de lectura, de document, amb tres blocs d’interés, per l’escola i pels mestres. Mirades7 és la millor revista editada al Camp de Túria en aquest segle. Almenys és la millor revista que l’Institut ha editat mai. Per tres motius. L’un és el contingut, format per tres blocs d’un interés actual rabiós: la sostenibilitat, i la por que encara provoca la paraula i més encara acomplir els mínims per aconseguir-la. No debades els polítics de torn s’entrenen per mentir-nos constantment, per tant com fan per aconseguir-la. Uns quants alcaldes de la comarca ho han dit: aquest MIRADES7 hauria de ser a totes les escoles i Instituts de la comarca, i els mestres haurien de fer-la llegir als alumnes. Per això, naturalment, els mestres també l’haurien de llegir. Però la realitat és que cap alcalde no n’ha encomanada cap, de revista, ni ha fet cap comanda per a les escoles del seu poble. El segon motiu per estar-ne ben pagats de MIRADES7 és el contingut sobre l’escola i unes quantes mestres republicanes, valentes i coratjoses, que es van comprometre amb fermesa per l’escola i per l’ofici d’ensenyar. D’aquests mestres, n’hi ha que van exercir al Camp de Túria. I encara la part dedicada a la història dels valencians a MIRADES7 és desconeguda en una gran part de les cases velles i noves de la comarca. Potser perquè les nostres escoles encara dediquen massa temps a ensenyar la història dels forasters i poc temps a ensenyar la història dels valencians. Finalment, un tercer motiu pel qual MIRADES7 té gran valor és la bellesa, l’estètica i la composició de la revista, a partir de les escultures de Benja Carreres i el magnífic treball de la impremta Vimar que va tenir molta cura en cada detall de l’edició. Per obrir la fira, l’organització va decidir que aquest regal de lectura seria una aposta magnífica, comarcal i d’horitzó llarg. En llegir-la ho comprovareu.\nMIRADES7 és una revista d’abast comarcal editada per l’Institut d’estudis Comarcals del Camp de Túria.\nHi intervindran: Antoni Marzo, biòleg, ecòleg, botànic; Rosa Dasí, historiadora; Albert Dasí, mestre\nHistòries de Bétera: l’aixadeta i el muscle\nPublicat el 22 d'agost de 2021\n«Ara, doncs, no em trobo tirant d’aixada ni arrancant verdolagues, sinó escrivint sobre el camp, una confessió de debilitat per la qual els llauraors més joves i vigorosos em poden plànyer o desdenyar amb raó. Escric sobre el camp perquè, com qualsevol altre llaurador que haja passat la seixantena, ja no tinc ni el cap prou clar, ni prou energia o paciència per tirar endavant la meva feina de manera eficaç.» Adaptació de Apologia d’un matemàtic de G. H. Hardy, per a una futura tesi sobre l’apologia del llauraor de bétera.\nEn aquella frase falsament visionària “tots els xiquets de Bétera arriben amb una aixadeta al muscle” hi ha continguda la filosofia d’una part important dels valencians, fins i tot d’una majoria del conformisme que tan mal fa a l’esperit i fins i tot corseca els drets humans mínims. Hi conté, sens dubte, una foto mural de valencianets somrients davant un quadre gros, tan gros que ocupa tota valència fins a ademús, d’un paisatge amb taronges, barraca i barqueta i tot de gent feliç somrient i agraïda als amos que són darrere el cartró del fons, robant-nos. Darrere mateix de tanta felicitat, els xiquets ja s’han fet grans, molts encara estudien, que pensen que els servirà per formar part d’una brigada municipal que agranarà els carrers, tallarà les herbes de les redones d’entrada al poble o pujarà els rosers del poliesportiu municipal, en canvi de camps abandonats, camins plens de clots de ruïna i els pares desocupats perquè no troben la manera de tirar endavant amb el robatori que cada dia els passa factura: els espanyols s’emporten els impostos, ens fan pagar els interessos d’allò que ens roben i encara ens demanen que els tinguem preparades les platges per quan l’estiu els aprete el viure de la meseta malparida on han plantat la seua falla capital. Fins i tot d’aqueixa metàfora, ves si la imatge de l’aixadeta farà mal anys i panys, Àpunt en farà notícia i els riurà les gràcies, de lladres i borbons. Lladres i borbons, per cert, podrien ser també en el quadre mural, en un retrat familiar somrient, si són els que s’omplin la panxa i els bancs suïssos amb el botí més gros.\nLa parella d’estris, la femelleta sota el braç i l’aixadeta al muscle, bé que combina per romàntica la feina i la festa. Sens dubte, que no volem esgarrar la imatge d’un nou sorolla del segle XXI, malgrat que d’una estètica més dubtosa i menys crítica. La feina i la festa que cantava el poeta Miquel Duran de València, de la qual en parla el mestre Ferran Zurriaga en el seu magnífic llibre La vall d’Olocau Marines i Gàtova, un testimoni històric que és, aquest sí per honestedat i decència, un cant seré i sincer contra la imatge tòpica dels valencians i la burla que amaga al darrere, l’aixadeta al muscle, de vegades inconscient en algunes ànimes tan càndides. Però, a aquestes alçades de l’invent humà del big bang, de Nosaltres els valencians, del Mural d’Estellés, o del governs talibans d’arreu, ja no confiem en la candidesa humana, sinó en la mala llet de fer-nos passar aigua per cassalla, i ves si la inconsciència dels valencians ens ha fet mal que encara ens dura la ferida. I tant.\nEls valencians encara conservem el ganivet ben clavat a la panxa. I d’aquest patir del segle XX, com diria Anna Akhmàtova, ja n’hi ha massa morts i mutilats, tot de víctimes anònimes i amb nom propi, per continuar jugant amb versos amables, que els perdonavides són els primers a renegar i a demanar-nos què volem ara, tant bé com viuen ells.\nAl muscle caldrà posar un pegat d’oli per asuavir tan de dolor com causa el viatge iniciàtic amb l’aixadeta, caldrà avisar les mares perquè descarreguen de tanta responsabilitat els fills, no acaben fent-se mal amb l’eina del camp, hom podria visitar la cooperativa i uns altres bars igualment nobles per destriar les converses dels últims mohicans del camp valencià, inclosos els de bétera: voldríem enganyar-nos que l’últim dels pisos de l’infern de Dante no fos ací mateix, a bétera, i a tot el camp valencià del nostre país, no fóra que deslluïm la foto, la postal del visionari, l’idil·li pastoril pur verge net d’un xiquet amb la seua joguina més estimada.\n—Però, i si l’aixadeta, a més de tallar blets i cànems, valgués per tallar colls dels lladres que ens roben la terra i l’esperit de ser valencians de veritat?\nHistòries de Bétera: final de festa\nPublicat el 21 d'agost de 2021\nDemà serà la vuitava i la festa dirà prou, en realitat ho dirà la no-festa, o potser que no dirà res, perquè hem deixat passar els dies. l’un darrere l’altre, sense poder celebrar gairebé res, res de res, de la festa ni dels majorals de Sant Roc. Així que enguany, com l’any passat, el tràngol final serà menys tràngol, que no haurem d’acomiadar res. Qui no s’aconformarà és perquè no ho voldrà fer. Al remat, la depressió post festa major serà sens dubte mès dòcil, ben allunyada d’aquella eufòria dels primers dies, quan fins i tot la televisió va voler explicar la festa de bétera sense la festa. L’ésser humà és capaç d’animar-se davant un esdeveniment nou o extraordinari només per elevar l’ànim i trencar amb la rutina.\nAmb la pujada de l’ànim, hom va dir davant la càmera que els xiquets vénen aparellats amb dos objectes que defineixen com som a bétera, a més de ser bocamolls en allò d’explicar als forasters que som de bétera fins i tot abans de presentar-nos. Tan se val, això encara tindrà una pena menor, fins i tot una no-pena, però dir que tots els xiquets de bétera arriben amb un coet baix del braç (l’home va dir una femelleta), i una aixada al muscle és, no caldria consultar-ho amb un psicòleg gaire afinat, agosarat, fruit de l’esperit positiu en clembuterol: la segona dossi del vaccí ha provocat més canvis en els comportaments que no s’han anunciat per no espantar els jubilats.\nEl coet és més prompte un tòpic sense gaire efectes negatius, el foc és un indicador de la festa de molts pobles valencians, així que la imatge fins i tot podria ser divertida, una metàfora estiuenca molt valencianota: els xiquets ja venim de parís amb ganes de molta festa, sobretot, i de poca feina, per com va l’ocupació i l’interés dels governs a plegar els mitjons en canvi de pagar sous de misèria al jovent que es busca la vida de repartidor, encara per pagar-se els vicis mentre estudia i es forma i es prepara per arribar a fer la mateixa feina per la mateixa misèria, però ara amb el títol de grau superior.\nPerò l’aixadeta, l’aixà o la lligona al muscle ens ha agafat desprevinguts. Fóra com dir que el noranta per cent del jovent del poble és o voldrà ser llaurador, com a poc, malgrat que la realitat és tan oposada com decepcionant. Ni el 5% d’aquest jovent es dedicarà al camp, i d’aquest potser que l’1 tinga veritable desig per aquest treball. La resta és enganyar o pixar en un test badat. Potser que el pes de l’aixada al muscle fa desdestimar l’ofici en agafar edat i seny, o potser perquè no s’agafa mai, tant de seny, la decisió ja es pressa d’avantmà.\nNo sé quants llauradors de bétera, dels joves menors de cinquanta anys, o més grans de setanta, per posar dues faixes d’edat atzaroses, són convidats a parlar en les escoles del poble, o a l’institut, sobre la vida del camp, l’ofici i els avantatges de treballar la terra i tantes recompenses com regala aital vida. O quants dels joves de l’1% de l’estadística que han triat voluntàriament viure de la terra els ha demanat ningú per què ho han fet, de destinar el seu futur a portar tota la vida l’aixadeta al muscle, perquè la lliçó pogués servir a més joves que van desorientats o perduts o sense saber què faran els propers trenta anys, mentre viuen a casa dels pares sense més horitzó que la ruïna moral i anímica.\nJo imagine els xiquets, tots els nats els útlims cinc anys a bétera, que ja hauran pegat foc a la femelleta (un pare coeter voleu que no prove com és aquell coet que duia el fill!) o que potser l’hauran guardat en una vidriola del “monte de piedad” (la caixa d’estalvis dels valencians tenia els dies comptats amb aital nom) mentre cada nit li trauran llustre a l’aixadeta amb un drapet i un xorret de sidol, esperant de tenir la força i la destresa suficient per anar al camp a fer cabets i cercols als camps dels iaios —els iaios indígenes sioux o resistents—, això si encara els camps no són abandonats o erms o deixats a la dula, la mare que va parir al visionari de la festa. Fins on no arribarà el mal que farà una càmera de televisió i un micro, abans que la festa, la no-festa en realitat, no tanque el cicle festiu al poble.\nHistòries de Bétera: talibans\nLa no-festa a Bétera ha causat un estrall de desànim generalitzat. El goig de tancar un any de treball dur, enmig d”una pandèmia que molts volien dissimular o comptar com gairebé dominada; tancar-lo amb la festa, l’any, no ha sigut possible per segona vegada. El desastre del desànim s’ha instal·lat arreu en la vida de poble, més fàcilment que no el confeti, que de vegades dura anys i anys, per molt que l’agranes. L’onada de calor d’aquests tres dies de festa major no ha ajudat a mantenir-nos vius de cap manera. Al gos pollós tot són puces i els colps li cauen gratuïtament i arbitrària: el preu de la llum, el canvi climàtic, el foc a l’Espadà, la corrupció centenària espanyola, el cotó de les valls, la ruïna premeditada de madrit contra valència, sembla que res no vulga salvar-nos d’una situació que va convertint-se en la desil·lusió del viure d’estiu. Quines vacances, xa!, i encara ens en queden quinze dies.\nLa cirereta internacional l’esbombaven ahir tots els mitjans, fins i tot la majoria de l’extrema dreta, que durant anys van atiant a consciència la violència contra els demòcrates: els talibans tornaran a governar l’Afganistan. Ací i també en altres països que els fan suport i els envien recursos. Potser que siga la pitjor de les notícies de l’estiu i de l’any, al costat de la situació al mediterrani, a síria, a palestina, al marroc, al sàhara, a haití, a centenars de camps de refugiats, de desplaçats, de desgraciats del món. Però els talibans governen amb màximes que prohibeixen els drets humans per damunt de tot, on la vida, sobretot de les dones i de les xiquetes, no val un quinzet. On el terror és llei.\nD’això, mostrar el desànim al poble perquè no tenim festa, la festa i les vacances que voldríem, i comparar-lo amb el dret a la vida que acaben de perdre totes les dones d’aquell país és d’un zel gairebé criminal, només de pensar-ho. Però justament perquè costa tant de mantenir-nos ferms en els principis, en els ideals, cal també en la festa, i en la no-festa, no oblidar-nos del patiment al món, perquè les conviccions també siguen davant l’acció lúdica o festiva. Perquè la festa és necessària sempre, com el treball, com un compromís social i polític ferm. Sempre\nDe talibans, a espanya n’hi ha a manta, que ens roben, que ens envien la repressió, que governen contra la llibertat, que abusen i es vanten d’abusar-ne, als mitjans, a tot el poder judicial sense excepció, al govern psoe+podemos, a l’església, als militars, i encara se’ns burlen dient-nos que cal més inversió en casernes, en armes i restriccions democràtiques. És veritat que no sembla, i només no ho sembla, tan descarat com aquella amenaça del prototip talibà afganés, que han consentit uns quants països amos del món, amos al segle XXI, russos, xinesos, cataresos, americans, saudís… A menor escala, de desgraciats que són, deixeu-me fer aquest incís: voleu dir que les empreses d’energia espanyola no són talibans purs contra un dret fonamental com és l’electricitat? I qui els ho ha permés, redell, uns altres talibans de corbata o de cabells despentinats?\nEn canvi de tot plegat, a bétera el disgust és a taula, a cada taula del dinar i del sopar, per una samarreta coenta com un all, per voler destacar més un tal “francis” que no Sant Roc, per la mort del coet, per amagar les alfàbegues clandestinament, fins i tot per l’avorriment festiu que significa no dir prou, a tanta submissió. Ves on ha arribat el desficaci, que ni els forns no fan prou orelletes per apaivagar aquest desànim estiuenc.\nPost: avui és Sant Roc, que segons la tradició és el dia més gran de la festa major a Bétera. No venen ni el pa, avui, que ahir el van donar doble. Sí, joves, els majorals són de Sant Roc, però recuperar la identitat ens costarà no sabem quants queixals nous. I molts anys de talibans.\nPublicat el 4 d'agost de 2021\nEls miratges de la certesa és un llibre que ha escrit Siri Hustvedt, un assaig personal sobre ciència, pensament, raó i metàfora, que fa un repàs de Descartes a l’actualitat d’un centenar de científics que hi posen cullerada sobre les preguntes fonamentals de la vida, filosofia i ciència. Siri Hustvedt és americana, assagista, novel·lista que va guanyar i acceptar el premi Astúries —el premi porta el nom d’un borbó feixista, però ella és una feminista, escriptora americana, per tant democràtica i liberal. No sembla que va tenir en compte la ideologia en acceptar el guardó espanyol i tancar els ulls abans de començar a escriure un altre llibre.\nAvui ens hem menjat una ensaimada de Mallorca que no era de Mallorca, malgrat que podria tenir aquell ADN de les Illes, una coca delitosa, diria que millor que moltes de les coques de mallorca (exceptuant-hi aquell dos forns de nom propi) amb una crosta que no era ni seca ni dura, tova com alguns dels cervells dels quals parla l’escriptora americana quan fa referència a éssers capaços de resistir i sobreviure davant l’adversitat en canvi d’altres que acabaran eliminats o eliminat-se ells mateixos. La coca del forn d’Avià era ben exquisida i tothom que n’ha menjada n’ha parlat amb excel·lència. Conclusió: aquesta coca perdurarà, s’hi farà resistent, sobreviurà a l’embat dels dolços industrials i les modes alimentàries plastificades.\nEn la primera part del llibre, els miratges…, Siri Hustvedt fa un recorregut de noms propis de primera línia, Descartes, Vico, Cavendish, Whitehead, Russell, Kuhn, Darwin, Galton, Mendel, Wastson i Crick (ací oblida Rosalind Franklin a qui li van pispar el nobel i la feina, aquests espavilats), encara no sé quina és la seua intenció, en aquest recorregut científic, si n’hi ha cap envit al qual voldria portar el lector, ella, malgrat que Damasio diu del llibre que és immensament agradós, o n’hi ha qui diu que és una altra porta a la llibertat (dels borbons?), encara no he desllorigat el sentit total de la lectura si no és per redescobrir un centenar de noms propis que han bastit la ciència dels últims 1.000 anys, per acabar-nos convencent que les preguntes són més importants que les respostes, que només els grans noms de ciència són capaços d’una recerca que ens lliurarà respostes convincents que romandran en el temps. Però no gaire, no us penseu viure sempre, perquè un altre científic vindrà a avançar que l’última de les respostes tampoc no era gaire convincent ni perdurable.\n—per cert, vosaltres recordeu quina és la primera pregunta de Descartes? era sobre la matèria dels éssers humans?, sobre l’existència?, on anireu ara a cercar-ho?\nPerdurable i immortal romandrà aquest coca exquisida del forn d’Avià, si la seua fórmula i les mans que l’adoben es mantenen ferms, de cervell dur, resistents a tots els atacs o peixets convertits en guardons per domesticar els intransigents i convertir-los en dòcils víctimes del sistema, un colp s’ha alimentat i embotit el seu ego liberal, americà o feministi.\nA l’última pàgina de l’assaig, apareix una frase qte també és una oració o predica de Simon Weil: “el dubte és una virtud de la intel·ligència.” Acaba Siri Hustvedt dient-nos que cap idea, obra d’art o descobriment de ciència, s’ha creat sense el dubte. Per això ella el considera també una necessitat, de la pròpia intel·ligència.\nEn el terreny popular, portaré aquest dubte o reflexió a decidir si la coca d’Avià, malgrat que té tots els adn’s de mallorca, és més bona, o tant bona, o igualment delitosa, com la millor de les ensaimades d’aquells dos forns de Palma dels quals no he posat el nom. Aposta que ho faig.\nPublicat el 3 d'agost de 2021\nSom ací dalt, al nord, davant un paisatge cereal tan ben segat que hom podria comparar el llaurador i l’ofici amb un matemàtic pur, de la geometria de la terra, del cor mateix, davant una línia de muntanyes que apunten, encara més al nord, nord enllà. Farratge per a les vaques ecològiques després de vedelles: s’hi ven tanta carn com vulgues comprar, al pedraforca en lots, al porxo de pinell, al soler de prexiana, però també trobaríeu formatges i brulls, de cabra, o carn de xai de farreres, i més vedella a ecortada, i encara si us fixeu trobareu pèsols negres, i nyàmeres, o creïlles ecològiques i tòfones… Dins un llibrot de famílies i productes classificats per comarques i bon gust. No sé si els valencians serem capaços d’ordir una cosa així, vull dir un llibre en valencià amb tot de productes que ja sabem fer però no sé si sabem vendre’ns, per estalviar-nos de passar per mercadona i avorrir què mengem i a qui ajudem a mantenir els petits negocis familiar que les grans cadenes saben fer malbé i arruinar amb tanta traça.\nDavant d’aquest paisatge, doncs, els productes poètics també naixen de la terra, he començat a llegir El llapis amb què escric, una selecció de poemes d’Anna Swirszczynska, editat per edicions96 amb traducció estudi i notes de Josep_A. Ysern. La propia poeta obri el llibre amb una declaració curta i d’interés, una declaració de perquè escriu o sent què escriu, i debat el sentit d’escriure poesia: “devia tenir uns catorze anys, quan vaig començar a escriure un himne a la misèria.” “Vaig veure la pobresa rural”, “El contacte amb la terra em cal, com a persona i com a escriptora, i es reflecteix en el que escric.”\nAlgunes de les lectures de vacances peguen en tan intenses, si la tria és d’un atzar que dius: què m’emportaré en la maleta dels llibres, si faré vacances durant una setmana en un mas del nord?, davant uns camps on les vaques van vénen i ens miren atónites, ens descobreixen turistes casuals, d’un camp en un altre, dels tarongers del nostre terme a bétera a aquests camps de pinso o forments o garbes de palla, ja ho demanarem al pagés, si ens el trobem baixant al poble.\nPerò tornem a la poesia d’Anna S.\nProteste: Morir / és la feina més dura / de totes. / Els vells i els malalts /haurien de ser-ne eximits.\nJo afegiria, i els amics.\nEl relator d’aquest poemari que m’acompanyarà aquest dies, ja vaig descobrint-hi petites joies sense miraments ni finisses, diu així: Anna Swirszczynska o l’amarga joia d’escriure. Per cloure aquest primer apunt sobre poesia i vida i terra i camp, us deixe un últim poema del qual el mateix traductor assegura que només amb aquest poema, la poeta polonesa ja tindria dret a l’olimp o a la Casa Akhmàtova:\nRente una camisa\nRente per última volta la camisa\nde mon pare, que ha mort.\nLa camisa fa olor de suor, recorde\naquesta suor des de la infantesa,\nli he rentat camises i calçotets,\nli les eixugava\nal costat de l’estufa del taller,\nse les posava\nDe tots el cossos del món,\nnomés un feia aquesta suor.\nper última vegada. Rentant aquesta camisa\nper sempre més.\nd’ell en quedaran només els quadres,\nque fan olor de pintura. 40\nHe deixat el número de la nota perquè quan compreu el llibre, el llapis amb el que escric jo el vaig trobar a la llibreria Fan Set, a València, no us perdeu aquesta lliçó de vida en prosa, un dels grans poemes de comiat de la literatura universal del s XX, segons Isern. No us farà gana de llegir-la, ara? No?\n“el poeta té grans ambicions. Somia […], creu que podria salvar la humanitat amb un poema i té greus remordiments perquè encara no ho ha aconseguit.” Anna Swir\nPublicat el 30 de juliol de 2021\n“Aquest llibre, descolonitzar la ment, és el meu comiat a l’anglés, com a vehicle de les meues obres. D’ara endavant, escriuré sempre en Kikuiu i suahili.” NGUGI WA THIONG’O\nSi no ho heu llegit, jo mateix vos ho recordaré: el funcionari gros Valentín Almansa, l’alt representant espanyol contra els llauradors valencians, es va burlar dels llauradors a Almassora, en dir-los que no visitaven prou els camps, que no hi posaven prou interés, que no s’esforçaven suficient. Aquelles paraules arribaven a l’auditori de Bétera via mòbil per la veu d’un dels llauradors valencians atònits, que ho llegia com un titular de premsa que, foteu-vos d’una nòria pegant voltes, durant anys aqueixa premsa també s’ha burlat del camp i dels llauradors fins que li ha rotat, entrenada a viure de la colònia de subvencions feixistes que atiaven l’odi cada dia.\nUs pensareu que no passa, que la nostra ment és lliure i descolonitzada, però no és així. La ment és una cosa complexa i amb els valencians la complexitat i l’acomoplexitat es dispara: perquè els llauradors valencians, per agrair unes paraules tan delicades i càlides d’un funcionari espanyol, abandonen la llengua pròpia dels seus pares i comencen a parlar tots —vaig dir que hi hagué una sola excepció?— en la llengua que se’n burla, que ens ataca, que ens nega la feina i l’esforç que suposa mantenir el paisatge valencià net d’invasors. El camp és un dels paisatges principals que més ens estimem, així que ja podeu fotre’ns de la platja, de benidorm i de la mare que el va parir, aquell exabrupte edificacional tan marcià.\nI afegiu que uns quants dels llauradors, que es creuen éssers elevats encara més que no uns altres, éssers més ferms, d’una mà de ferro, lluïen a la mascareta la mateixa bandera que, casualitats de la vida rural i militar, obliga els valencians a pagar més impostos a espanya, a rebre menys serveis i a acceptar que la casta borbònica puga gastar en pius i figues mil vegades més en una setmana que es gastarà aquell govern en la defensa del camp valencià a lo manco en cinc anys.\nNGUGI ho diu d’aquesta manera: “de primer ens van robar les economies dels nostres països, despré ens van imposar la llengua d’ells, també ens van furtar els tresors artístics (la dama d’elx seria un exemple valencià de robatori) per decorar les seues cases i museus, i finalment van obligar els nostres millors talents a fer ús exclusiu de la seua llengua i cultura, perquè consideraven provincià o de menor talla, la riquesa de les nostres pròpies llengües africanes.\nNo sigueu faves i no cerqueu cap similitud. És una escopinada, home, perquè la colonització ha funcionat sempre igual, a tot arreu i en tottemps. Els valencians i el nostre país encara és colònia esclava d’un estat que no ens ha estimat mai, si no és per robar-nos.\nSi voleu baixem al terreny comercial, per exemple, i l’arrodonim amb un dels símbols preferits del terme, el taronger i la taronja, sens dubte, l’exemple del qual parlava. Almenys durant els últims cent anys la taronja representa també el nostre poble, més que no la vinya o el secà. Si bé n’hi ha que ara han plantat garroferes (pocs exemples), l’extensió del taronger fa anys que predomina i domina horitzó ací-enllà.\nEncara n’hi ha que passen per Mercadona de Bétera a omplir els carros, per exemple, bo i sabent que els llauradors d’això no en trauen res: ni en trauen res altres empreses locals, ni comerços ni dependents: una altra cosa fóra acceptar que mercadona comencés una campanya a bétera que es comprometés a quedar-se tota la taronja amb cotonet, tota sense excepció que siga bona de menjar, malgrat que puga tenir unes formes irregulars que podrien desorientar els asidus a aquell espai. Però mercadona no fa broma dels seus guanys generosos, i del llaurador valencià se’n riu com dels pecats del piu ho feia el nostresinyor. Per mercadona, abans espanya que valència, abans aquella marca que ser genuí, abans enfonsem el camp que ens deixem perdre un euro, un ral, un quinzet. Hom diria si té res a veure anar a comprar a segons quines botigotes amb la colonització de la ment: i és que la ment, ho havíem dit, serà una de les coses més complexes de l’esser.\nPerò, per descolonitzar-nos, què podrien fer els veïns de Bétera, si no volen anar a mercadona?\nHistòries de Bétera: el Delottococcus\nL’ajuntament de Bétera va convocar tots els llauradors empadronats, lliures o no, a una reunió informativa sobre el cotonet de les Valls o cotonet de Sud-Àfrica o Delottococcus aberiae. Convocats a la casa de la cultura o palauet, que l’espai era més gran, més fresc i més elevat. Hi assisteixen uns quants joves, que el camp encara té futur, o sembla que volen veure-li la cara, almenys des del mòbil, o de dalt d’un tractor digital, que ja n’hi ha que els guien sols, o bé en les rutes maldites del colesterol, que la gent camina i camina i camina, sense fre ni límit, pel terme i l’arrabal. Però una majoria són llauradors grans.\nA l’escenari hi ha una taula de quatre. La batlle presenta i explica que, a partir d’ara, cada dimecres els llauradors tindran assessorament sobre el camp, que el seu partit vol defensar l’ofici més vell, potser perquè és qui encara mou una economia important al terme, directament i indirecta. No diu si l’assessorament anirà combinat amb el desastre dels camins que ens porten als camps, perquè l’abandonament és de ruïna. Les altres tres ànimes de la taula, l’un és tècnic a Borriana, l’altre un representant dels Petits llauradors, a Pedralba, i la tercera representa la part de la conselleria i la sanitat vegetal. El resum és que tenim cotonet, sobretot lingüístic, perquè tothom a partir d’ara xarrarà castellà, i obligarà els mateixos llauradors que intervindran, excepte un dels joves que no afluixa, a canviar de llengua en canvi de creure’s que seran atesos millor.\nSí, passa de dues hores i mitja de reunió, i entre tots tres xarraires coincidim: no és no, que no tenim remeis eficaços contra aquesta pandèmia del camp, perquè Europa ha prohibit l’únic producte que li plantava cara, el metil clorpirifos, que arribava a salvar el 95% de la collita. Però ai, europa diu que el producte és barat, molt barat, i que haureu de passar per la BAYER, que té la patent d’un dels productes principals contrra el cotonet. No voldreu saber-ne el preu?\nPerò què diuen i afirmen els tècnics?, que els productes no fan res, ni dos ni tres polvoritzades, en tot cas fan riure, malgrat que buiden les butxaques dels llauradors, i només en algun cas han sigut capaços de reduir les larves, les nimfes i els mascles en un 18%… Vaja, que cap comerç no voldrà aquella collita i espereu-vos almenys quatre anys a veure si canvien les coses.\nL’un conta que n’hi ha que han decidit canviar de varietat: després de la inversió inicial, trigaran cinc anys a tenir una collita bàsica. El temsp que preveuen que la catàstrofe serà grossa.\nL’home de Borriana ens passa un vídeo on apareixen set tècnics que sí que parlen la llengua del poble, la dels valencians, i denuncien la inanició de l’administració, perquè el cotonet ja fa més de deu anys que és en aquest país, i amb la prohibicó dels productes que li plantaven cara, sense un recanvi ni cap proposta, ens han fotut el cap pel cul.\nEuropa i els espanyols (aquests ens foten per tot).\nLa tecnica de la generalitat, en un castellà lent i espaterrant, s’allarga més del compte pèr allò que havia de dir, i l’interés només puja en passar la paraula al públic. Vaja que tota la xerrada de la dona sanitat vegetal només és sobre l’11% o el 18% de la collita, la resta la podeu enviar al fem. Sort que del públic parlaran pocs llauradors, que van comentant entre dents i de baix en baix, que som en mans d’inútils i tornarem a pagar els plats trencats. La primera de les preguntes s’encamina a demanar responsabilitats polítiques: qui eren els encarregats de vigilar controlar i aturar l’entrada de la pandèmia al país valencià? On són els inspectors del camp?, els funcionaris?, els directors generals? els tècnics de la conselleria que cobren per vetllar per la seguretat i la seua butxaca?, i d’aquell menisteri d’incapaços panxacontents? I qui són qui entraven les taronges de Sud-Àfrica?\nNo n’hi ha resposta, o bé la taula fa unes cares que ja s’entén què volen dir. Som a mans d’incapacitats, la diagnosi no calia venir a cercar-la durant tres hores, que no calia.\nLa segona intervenció del públic no és menys crítica: assegura que els polítics que tenim són pocavergonyes, que no defensen el camp, ni ho pensen fer. No hi confiem gens, en cap dels polítics. Ací intervé de nou la batlle, per dir que no tots els polítics són iguals, i per això ella ha organitzat aquesta taula i aquesta sessió informativa: no generalitzem que una mostra per l’interés del camp és ací (!)\nAcí és on caldria afegir que justament espanya acabava de decidir augmentar el pressupost militar de tancs i bombes en 10.000 milions. Us imagineu tota aquesta dinerada destinada al camp una sola vegada, unaaaaa! En canvi, ai, per al camp valencià, amb allò de l’infrafinançament i tot el que ens roba espanya (això ningú ho va dir en veu alta), ja podem esperar-nos de braços creuats, o esmorzant a la cooperativa.\nUna veu demana el micro per parlar i informa que a través del mòbil un titular d’un diari feixista avisa que el director general espanyol de sanitat vegetal acusa els llauradors d’anar poc al camp i de queixar-se en excés. Diu el diari, segons que llig aquest llaurador a través del mòbil, que aquell ve a dir si fa no fa que la culpa o la responsabilitat és dels llauradors que no saben fer la feina.\nL’article fa referència a uan reunió de despús-ahir a Almassora, d’unes quantes organitzacions agràries amb Valentin Almansa, un funcionari gros espanyol , que fa més de trenta anys que xupla del pot ministerial. L’home sembla que va anunciar que els valencians no havien de queixar-se, si el seu ministeri havia destinat sis milions d’euros a salvar-nos de les pandèmies del camp. Ningún no va comparar aquesta quantitat amb el que gastava el borbó vell amb putes (amb sis milions no passava la setmana), i com que no en tenia prou, el borbó era capaç de regalar-ne seixanta d’un colp si li passava pels ous, ves si ens en robaria, sobretot als valencians que cada any eixim escaldats per la fiscalitat que ens aplica espanya.\nL’home de Pedralba (ja heu visitat quines transformacions han fet en aquell terme?) va demanar de parlar per dir-nos que ell havia estat a la reunió d’Almassora, que la premsa trau titulars per fer-nos passar la runa, que és veritat que el director espanyol va dir coses que no li van agradar gens, però que es posava a la nostra disposició per ajudar-nos en el que pogués. Però home!, el que pogués, després de deu anys de pandèmia i encara no saben què fer? Ni com? I encara són al menisteri, o potser hi són per això, per inútils i refillets.\nFaran una peralta a espanya, que és una merda així d’alta, i després ens diran que no estalviem prou, els llauradors valencians, que no treballem prou, que no visitem prou els camps, que ens passem mig matí esmorzant a ca les Paleretes, a la Pujaeta o fins i tot en bars de menor pedigrí democràtic (!). A Bétera n’hi ha bars declaradament feixistes.\nFieu-vos-en de com ens ajudarà espanya, llauradors, i després demaneu al conseller Soler quants diners es destinaran al camp per salvar-nos les collites, en canvi de viure de criats anys i panys, però pagant més i més, perquè els espanyols de madrit o extremadura, i uns quants de valència, es llepen els dits i se’n riguen del cotonet i de la mare que el va parir.\nGairebé tres hores després, massa llarg i massa diagnosi que ja sabíem, tornen cap a casa els llauradors, satisfets perquè allà s’estava fresquet, i almenys s’han estalviat la cerveseta del bar i els cacaus.\nPublicat el 28 de juliol de 2021\nA Pinela, el Pla Pinela és una partida del terme de Bétera, m’he trobat un cotxe oficial amb el rètol de la generalitat, un pik-up blanc i lluent del qual baixen quatre o cinc joves (ara no ho podria assegurar, malgrat que em decantaria perquè n’eren cinc) joves disfressats i amb motxilla matabi (perill) contra una plaga invasora de plantes, o d’insectes, o de llengües. En tornar a Pinela, després que he deixat la desbrossadora a ca Dolç (s’ha espatllat el gatell del gasoil), els cinc disfressats amb granotes blanques, màscares, guants i botes de cuir, pugen al cotxe i em segueixen (!). M’ature en un camp de satsumes, perquè vull amuntegar la llenya aclarida perquè el tractor faça menys feina que la brigada municipal dels camins del terme, que no poden ser més intransitats, difícils i malparits. Ves com els cuida l’ajuntament i la seua regidoria del camp.\nEls cinc antipandèmia baixen també de la pik-up, que han aturat a uns trenta metres d’on jo em dispose a traure la forca i començar a repartir llenya. Abans els demane que faran, què és que volen matar. Algú m’avisa que si veig unes plantes punxoses allà, enllà, justament a tocar del camp on sóc. I tant, que els hauria d’haver dit, n’hi ha dins el meu camp mateix. Però no dic res, perquè apenes si observe que la jove, dins la colla n’hi ha una dona, diu ben fort el nom científic: cylindropuntia. Venim a matar-la!\nAhhhhh, la cylindropuntia! la cylindropuntia!, sembla aquella pel·lícula antiga de la marabunta, la marabunta!\nOh, però no s’exclame, jove, quina sort que tinc!, i com ho fareu, com la matareu, aqueixa planta, aquest cactus invasor? I ells, amb glifosat! Amb glifosat?, els dic, jo ho he provat però no he pogut. I ells em responen que perquè no he fet una concentració prou alta, el triple de la normal per a les altres herbes. Expliquen ràpidament que tenen marcada aquesta zona com a molt invaïda, que fa temps que la tracten, i que ara tornen a fer-ne una passada d’herbicida per controlar que no s’extenga pel terme.\nJo continue ferm, amb la llengua, perquè sóc de l’escola de Carme Junyent, un alumne aplicat, i em crec que diu el seu llibre, que el català depèn de mi (el valencià és el català més bell, que deia Valor), així que no afluixe gens, gens ni miqueta. Però cap dels cinc epidemiòlegs de la pik-up, no afluixa tampoc, cap no parla ni s’ha expressat ni una sola vegada en valencià. Sembla que és una marca de la generalitat, o de l’empresa pública Vaersa, que ningú que contractem no parle valencià, com un objectiu.\nPotser que aquests cinc siguen biòlegs, o botànics, o no ho sé, perquè no els ho he preguntat. la propera vegada que me’ls trobe promet que faré perquè la conversa siga més fluïda i rica en les seues vides: d’on sou?, d’on veniu?, què feien els vostres pares, mentre estudiàveu?, coses així per l’estil… Supose que són gent preocupada pel medi ambient, i pel paisatge valencià, si es dediquen a matar plantes invasores, en concret aquest cactus americà d’Amèrica, la cylindropuntia. D’aixo Carme Junyent em diu preocupar-se per la biodiversitat lingüística, no només per la de la vida de les plantes, si són autòctones. Si l’ecologia i el feminisme han avançat tant, com és que la diversitat lingüística no ho pot fer igualment, es demana la professora experta en llengües amenaçades.\nTots aquest joves van haver de passar, segons l’edat que els pose, per l’ensenyament en valencià o del valencià, però no en fan ús. Gens d’ús de la llengua; perquè en sabem més de llengua, avui, però l’ús ha perdut força i intensitat. Només cal veure que cap dels cinc, o potser que n’eren quatre, no en feia ús de la llengua del poble, de Bétera vull dir.\nNo m’he volgut posar amb els joves, malgrat que carme diu que la responsabilitat és nostra. Fer que la llengua tinga futur depén de nosaltres, que no ens ho resoldrà ningú. Aquests joves, per exemple, quatre o cinc, han acabat aquella comanda contra els cactus en mitja hora, mentre jo feinejava al seu costat. L’altra hora han estat damunt la pik-up, ara puge ara baixe, ara xarre, ara mire el mòbil, sense pegar més brot que perdre el temps. Supose que esperaven l’hora d’acabar. Pobres, feia calor, molta calor, i no era qüestió de cercar més Cylindropunties que matar amb el glifosat.\nJo d’això, del seu temps, i allò que els pagaran per aquella feina, no n’he de fer res. Cadascú la seua consciència, però per la llengua, ai, per això em trobe i em desvisc.\nA aquest pas, em demane si els joves, amb aquesta dedicació tan responsable a la feina, la de no parlar la llengua, supose que acabaran abans amb el valencià que no amb la Cylindropuntia, perquè cada colp menys sembla que en parlem, que en fem ús de la llengua, i això s’assembla ja amb una llengua cactus, en procés d’extinció. El valencià, pobre quin cactus!\nPerò ves si algú els expliqués als joves, disfressats contra una plaga pandèmia, si justament la invasora era la llengua que ells usaven amb tanta voluntat com inconsciència: la biodiversitat va per espècies, i la de les llengües no era el seu envit.


Interiorisme i comercial\nEns complau entendre l' Arquitectura com l' art de concebre l' espai, a partir de plantejaments estètics, expressius i utilitaris, amb la finalitat d' allotjar la vida humana.\nTota arquitectura és el resultat d' un procés de coneixement i transformació de l' entorn, com a resposta d' una necessitat social.\nLes arquitectures hauran d' ésser funcionals, en tant que troben en el programa l' estímul per a llur constitució, i en el mateix sentit seran abstractes, allunyant-se d' allò orgànic i arbitrari, tenint com a atributs: l' economia i el rigor.\nLa qualitat de l' arquitectura és la qualitat de l' espai, és a dir: la seva forma, o el que és el mateix: la seva condició, identitat i estructura organitzativa.\nCada arquitectura requereix originalment de: un lloc, un client i un arquitecte.\nEl lloc proposa, aconsella, inspira, en el sentit de definir una resposta específica a una multiplicitat de problemes plantejats. Per trobar-la n' hi ha prou amb realitzar una correcta lectura d' aquest, a partir d' un coneixement sensible.\nLa topografia imposa, commina a una disposició lògica, impel.leix a una determinada manera d' estar, d' ubicar-se en ella. Comprendre-la és posar les bases per a resoldre l' espai.\nTota bona arquitectura requereix d' un bon client, que a la vegada sigui exigent, intelectualment honrat, generós i flexible.\nTot arquitecte ha de dissenyar i construir amb responsabilitat, generositat, sentit de la equitat, ductilitat i independència. Haurà d' arriscar la seva opinió enfront d' un considerable nombre d' esculls que trobarà al llarg de llur singlada.\nL' arquitecte haurà d' ésser capaç d' arrencar-se els cabells d' un en un, fins assolir la senzillesa i la bellesa del calb crani de la Nefertiti. D' aquesta forma, la solució assolida serà la més senzilla, idònia i bella possible.\nLa tasca de l' arquitecte s' assemblarà a la de la ballarina, quant més sap, més fàcil sembla el seu ball.\nDes de 1981, data en que iniciàrem la nostra tasca professional, de forma conjunta, aquestes màximes i d' altres, figuren inscrites en el frontispici virtual del nostre petit despatx.\nEn això, sens dubte, la mida poc importa. La il.lusió, el coneixement i l' esforç són capaços de fer realitat qualsevol tipus de projecte, des d' un campus universitari a un gerro per flors.


EL SENTIT DE L’ESTAT DE DRET – FILOSOFIA I VIDA\nEL SENTIT DE L’ESTAT DE DRET\nData: 26 Agost, 2018Autor: Jordi Martí i Montllau 0 Comentaris\nDe les revolucions liberals de finals del segle XVIII i de la primera meitat del segle XIX, en va sorgir el model d’organització política que coneixem com a estat democràtic i de dret.\nAquesta expressió té dues cares (“estat de dret” i “democràcia”) a les quals cal referir-se per separat, però que, en realitat —com de seguida veurem— els passa com a les cares d’una moneda: es veuen bé (s’entenen) si les mirem una a una, però en realitat són inseparables, perquè, del contrari, ja no ens trobaríem davant d’una moneda, sinó d’un tros de ferralla.\nComencem definint què és un estat de dret. Per a entendre a què ens referim amb aquest expressió podem servir-nos d’una analogia. Pensem, per exemple, en el joc dels escacs. Els escacs consisteixen en un tauler (l’escaquer), unes peces, i unes regles de joc (que, bàsicament, fan referència a com es poden moure les peces sobre l’escaquer, i poca cosa més). Quan dos jugadors es disposen a jugar una partida saben què fer i a què atenir-se. Tots dos saben com moure les seues fitxes (que és tant com dir que saben com no poden moure-les) i saben com pot moure-les el seu oponent. Tenint en compte aquest coneixement, poden avançar-se a les jugades de l’adversari i preveure en quina situació restaran les peces d’un mateix i les de l’altre ateses certes jugades previsibles. Saben també què és més important d’evitar i quines fitxes és assumible de perdre. Finalment, sabran, també, quan la partida ha arribat al final, qui l’ha perduda o, si és el cas, quan es pot considerar finida amb un empat. Així mateix, les regles del joc fan possible que les seues peces esdevinguin alguna cosa diferent del que són (figures de fusta, plàstic o algun altre material) i que es converteixin en peons, torres, alfils, cavalls… Creen, en definitiva, una estructura i hi assignen rols i funcions.\nDoncs bé, l’estat de dret funciona de manera semblant: donat un tauler (un espai per al qual prevaldran certes regles, i més enllà del qual aquestes regles no tindran cap sentit ni efecte) i establertes les normes del joc (les lleis que regularan les accions de les peces, és a dir, dels individus ara esdevinguts ciutadans), tothom sabrà a què atenir-se; què passarà, probablement, si es fan determinades passes i com, previsiblement, actuaran els qui tenim al davant. Aquest coneixement ens aporta seguretat, ens permet calcular com serà el futur ateses les accions presents. Ens lliga, efectivament, a unes normes, però a canvi, dissipa la incertesa i ens permet actuar sense ser molestats mentre les normes no siguin transgredides. És això el que, justament, vol dir Ciceró quan afirma que els homes són lliures en la mesura que són esclaus de les lleis. Efectivament, donades unes regles, tothom sap a què atenir-se, i mentre no transgredeixi cap norma, no tindrà res a témer. Les lleis, per tant, obren un espai de joc dintre del qual som lliures de jugar la nostra partida. No és poca cosa, perquè fora de l’escaquer, una fitxa d’escacs no és res, i no disposa de caselles on resguardar-se. Fora de l’estat de dret no hi ha cap dret, només el del més fort. Dintre de l’estat de dret, la llei genera obligacions per a tothom, també per als forts, i tothom rep en contrapartida, drets, fins i tot els més febles.\nAclarim una cosa que potser cal fer explícita i subratllar: l’estat de dret no és només un conjunt de regles. Si fos només això, qualsevol estat, pel simple fet de ser-ho (pel simple fet de ser un poder que legisla) ja podria considerar-se un estat de dret. I no, un estat de dret, en la mesura que permet als seus ciutadans saber a què atenir-se, és un estat que rebutja l’arbitrarietat, és a dir, que evita que les normes que regeixin la vida pública dels individus puguin canviar-se a pler, que estableix organismes neutrals als quals recórrer en cas de conflicte a l’hora d’interpretar el compliment d’una norma, que garanteix que qui fa la llei i qui l’aplica no són el mateix poder perquè podria passar que qui la fes no volgués aplicar-se-la, o que ja d’entrada la fes de manera que ja no li fos aplicable, que no permet que lleis futures puguin qüestionar actes i conductes presents, que preveu que, malgrat el poder que acumulen l’estat i els seus organismes, els ciutadans sempre tindran garantits un seguit de drets fonamentals, necessaris per a poder mantenir la seua dignitat personal i desenvolupar lliurement el seu projecte vital. L’estat de dret existeix per a garantir la seguretat dels individus i, per tant, per a prevenir els abusos. En conseqüència, hauríem de dir que, pròpiament, l’estat de dret existeix per a garantir el segur exercici de la llibertat dels ciutadans. I és aquí que descobrim que només hi ha estat de dret si aquest és també democràtic.\nEn parlar de democràcia, però, també cal fer un aclariment. Democràcia no és, simplement, votar. Les votacions són un mecanisme executiu de presa de decisions, però democràcia significa molt més que això, significa sobretot una altra cosa. Democràcia implica fonamentalment la prevalença de determi-nats valors. Democràcia significa, sobretot, respecte al valor de la igualtat (ningú no és millor que ningú, i si bé els nostres actes i decisions ens diferencien, tothom ha de disposar de les mateixes oportunitats i ha de rebre el mateix tracte per part dels poders, perquè encara que ens acabem diferenciant, tots els humans som iguals, dotats d’uns mateixos drets), respecte a valors socials que han de garantir per a tothom un mínim de dignitat sense el qual la llibertat és un luxe i la igualtat de drets polítics un sarcasme (no hi ha dignitat per a l’aturat, per a qui no té un lloc digne on viure, per a qui no té accés a l’educació, per aquí resta al marge de la cura sanitària… perquè sense drets com aquests garantits, no existeix el dret bàsic a la recerca de la felicitat), respecte, finalment, a aquells drets que els individus tenen pel fet de compartir amb uns altres —amb una col·lectivitat— una mateixa tradició sociohistòrica i una mateixa identitat cultural i lingüística, uns drets que anomenarem col·lectius i que es resumeixen en el valor universal a la lliure determinació dels pobles i al lliure i ple desenvolupament llur cultura(perquè no hi ha ciutadans sense col·lectivitat, ni humans sense identitat cultural, i perquè no hi ha humans lliures si no ho són també en la seua dimensió comunitària, una dimensió més de les que integren la naturalesa humana).\nÉs la democràcia, és a dir, el respecte al principi que la sobirania descansa en el cos social, en els ciutadans, iguals i dotats de dignitat i drets inalienables, allò que dota de vida, contingut i sentit l’esquema formal de l’estat de dret. Sense democràcia, i per si sol, l’estat de dret és capaç de dotar de seguretat, però incapaç de garantir que aquesta seguretat serveixi als ciutadans per a desenvolupar una vida en llibertat. Sense democràcia, l’estat de dret pot esdevenir una presó, amb màxima seguretat, però on la vida esllangueixi i on uns pobles esperin al passadís de la mort per la voluntat d’un poder hostil.\nAra bé, passa també a l’inrevés: la democràcia, sense estat de dret, pot esdevenir el regne de l’autoritarisme, de l’arbitrarietat, de la tirania de la majoria (d’una majoria demogràfica que pot arribar a desitjar l’extinció de les col·lectivitats minoritàries, perquè… per què no menysprear-les si tan petites són? Per què no aixafar un formiguer?). L’un i l’altra s’imbriquen mútuament, fins a confondre’s, i s’omplen recíprocament de sentit. Esdevenen, com havíem dit, les dues cares d’una mateixa moneda.\nMirem-nos-ho, encara, des d’un altre punt de vista: si considerem que la justícia és alguna cosa més que un simple mot, si considerem que hi ha conductes que serien absolutament justes i unes altres que serien absolutament injustes, si considerem, en definitiva, que la justícia no se circumscriu a allò que diu la llei, sinó que s’hi troba per sobre i que, per tant, també la llei és jutjable, de manera que podrà haver-hi lleis justes i lleis injustes; si, en definitiva, som conseqüents amb allò que diem quan afirmem que l’estat de dret és bo perquè dóna drets a tothom i evita que els drets siguin només per als més forts, és a dir, per als qui es poden defensar (què seria, si no, la justícia?), si considerem tot això i concloem que, com dèiem, la justícia és un valor superior a les lleis i, per tant, a l’estat de dret que aquestes defineixen, aleshores un estat de dret, per a ser-ho, caldrà que respecti certs principis, certs valors, i més concretament, caldrà que s’organitzi amb la vista posada en l’horitzó de l’evitació de qualsevol abús, o dit altrament: amb l’objectiu darrer i superior de garantir la màxima llibertat al costat de la màxima seguretat, i de garantir-li-la a tothom, especialment a aquell que, per ser més feble, té menys possibilitats d’autodefensa. Cal, per tant, que l’estat de dret serveixi l’individu, i no que se’n serveixi. Cal que la llei estigui feta per a l’home, i no l’home per a la llei.\nAcabem traient una conclusió a l‘acabat de dir, juntament amb un principi pràctic: no es pot brandar l’estat de dret contra la democràcia, ni fer-se abanderat d’aquesta contra el primer. Cal, però, no perdre de vista que quan s’esgrimeix el “principi de legalitat” (essència de l’estat de dret) contra el “principi de sobirania popular” (o “principi democràtic”) amb la finalitat de limitar-lo, sol ocultar-s’hi al darrera la voluntat de limitar els valors i els drets que donen sentit a la democràcia i de reduir-la a un mer mecanisme de presa de decisions a través d’agents —els votants— rebaixats en dignitat justament per la degradació de la democràcia a què s’aspira. Mentre que quan s’agafa la bandera de la democràcia per a qüestionar un estat de dret en concret (perquè, a diferència del que passa en el cas contrari, aquí la crítica no es mai contra un principi en general, sinó contra un estat concret i actual), es fa, no per combatre’l, sinó per millorar-lo i apropar-lo al seu ideal.\n Paral·lelament als estats fruit de revolucions com l’americana i la francesa, i els epígons d’aquesta darrera, Anglaterra va començar a avançar cap a aquest mateix model d’organització política seguint un procés propi i singular, que tindria com a data d’inici l’any 1640, quan va esclatar la guerra civil anglesa entre el parlament (la casa dels comuns) i la corona (que requeia aleshores sobre el cap del segon Stuart anglès, Carles I). En tots els casos (l’anglès, el francès i l’americà, aquest darrer molt influït pel primer i font d’inspiració per al segon, que tanmateix experimentaria una evolució particular fruit de la prevalença, a França, de molts dels valors que caracteritzaven la monarquia absolutista i centralitzadora dels Borbó) el resultat final, malgrat diferències significatives que ens permeten parlar d’un model legal i d’organització estatal anglosaxó i d’un altre de “continental”, acabaria sent essencialment el mateix, aquell que, com diem, respondria a la denominació estat democràtic i dret.\ndemocràciadret d'autodeterminaciódret de lliure determinaciódretsdrets bàsicsdrets socialsestat de dretllibertatprincipi de legalitatprincipi de sobirania popularprincipi democràticregles de jocseguretatvalors\nAnterior Entrada anterior: PREGUNTES INFREQÜENTS\nSegüent Entrada següent: CADASCÚ TRIA LA LLENGUA QUE VOL… NO?\nLa fiscalia aposta per la inscripció dels menors no acompanyats\nLa fiscalia recorre l’absolució del batlle de Roquetes per l’1-O i reclama que el jutgi un altre tribunal\n[EN DIRECTE] El 80% dels catalans de més de dotze anys ja estan completament vaccinats\nRosa Cerarols: “La geocreativitat emfatitza el poder creador de la geografia”\nTània Padrell: “El meu paisatge bucòlic és la natura treballada des del respecte”\nNoguera: «No negociarem cap proposta que posi en perill l'ensenyament del català»\nGairebé 2.000 estudiants d'FP més que el curs passat comencen el curs a les Illes Balears\nEl Govern demana l’arxivament de les actuacions contra la directora general de Salut Pública pel macrobrot\nEl Servei d'Emergències alerta sobre pluges intenses a Felanitx i Santanyí\nLes Balears reclamen que la llei de l'audiovisual asseguri el dret dels ciutadans a accedir a continguts en català\nDeclaren Vinaròs i Alcanar com a zona catastròfica per les pluges de principis de setembre\n«Tan española como la que más»\nOpinió - Contes d'en Bosch II, per Joan Guerola: L'home que no va voler tornar al seu país 2\nOpinió - Josep Franco i Giner: Boira XXVIII (a)\nConvoquen entitats de l’Estat per fer un front comú a la llei de l’audiovisual\nGrandvalira confia en el retorn del turista anglès i estudia el mercat centreeuropeu\nL'artista andorrana Ona Saumell retrà homenatge a les dones en una performance a Les Fontetes\nL'estand andorrà ven 208 exemplars durant la Setmana del llibre en català\nDoria obre els Mundials de Bratislava motivada i amb l'objectiu de ser entre les millors


Dj Monamí des de l'estiu del 2001 és resident de Depósito Legal, el lloc on desenvolupa el seu estil, que va des de l'amor als clàssics del indie passant pels temes d'actualitat, fins a arribar al electropop de nova factura. A partir d'aquí la seva carrera va continuar en sales com Dejavu, KGB, Fantàstic, The Sound, Mond Club i Mond Bar o Cabaret. Debuta a Razz Club al 2002 gràcies a la confiança d'Amable. El BAM del 2002, la sala la Mode (Còrdova) o el festival Maos Habitos de Porto també gaudeixen dels seus sets. Sessions descarades on tot es barreja amb estil i precisió. Es confessa seguidor de la 'fórmula Amable' però imprimint la seva personalitat. Des del 2003 comparteix amb dj YoSET el projecte The Computer HO-HOamb el qual realitzen sessions incendiàries.


Diumenge de Rams a Cervera - Bisbat Solsona\nCom ja és tradició, Cervera va omplir la Plaça Major per rebre la benedicció dels Rams. Un acte molt solemne i esperat per la majoria de famílies amb infants i també pels més grans en conservar l’antiga tradició.\nEl dia primaveral i l’oratge favorable van donar lloc a que la plaça s’omplís de rams, de vestits nous, de colors i de càmeres per recordar i mantenir aquesta vella diada que dóna inici a la Setmana Santa.\nMn. Xavier Romero va tenir cura d’aquesta celebració i va oficiar l’eucaristia amb la lectura de la Passió de Jesucrist.\nPublicat el dimarts 16-04-2019 dins de Notícies


El cirerer (+5) - YouMeKids\nHomeA casa amb nensEl cirerer (+5)\n17/01/2018 Rat Cebrián A casa amb nens 0\nEl cirerer - Il·lustració: Alba Garcia i Puig\nLa Mariona rep a l’estiu un regal del seu avi: un petit arbre que, quan creixi, donarà un fruit vermell. Ell l’avisa que haurà de tenir paciència. Ella, però, no entén com pot ser que el seu arbre no creixi i, creient que cal fer alguna cosa, amb un raonament simple però que té alhora la seva lògica, decideix de fixar-se com creixen alguns éssers de la granja per poder ajudar el seu arbre a fer-se gran. S’hi esforça molt.\nL’estiu acaba i la Mariona ha de marxar del poble on estiueja amb els avis, fins l’estiu vinent. Ella no creu que l’arbre sobrevisqui, però va força errada… L’estiu vinent tindrà una gran sorpresa. Voleu saber com haurà estat, això?\nEl cirerer, és un llibre molt especial. Tendre, deliciós i poètic. Destaca el viu color vermell de les il·lustracions.\nUs agradarà si busqueu un llibre que, mitjançant una metàfora, parli als nens del valor de la paciència, del saber esperar, del transcurs i moment adequat de les coses.\nAutora i Il·lustradora: Alba Garcia i Puig


La Schubertíada a Vilabertran 2016 s’obre al món - Revista Musical Catalana\nLa Schubertíada a Vilabertran 2016 s’obre al món\nLa Camerata 432\nAmb els ulls posats en el vint-i-cinquè aniversari l’any vinent, la Schubertíada a Vilabertran presenta una nova edició entre el 18 d’agost i el 3 de setembre de 2016, en què destaca el retorn de veus històriques per al festival, com la soprano Juliane Banse –present ja en l’edició inaugural de la Schubertíada, el 1992–, el baríton Matthias Goerne, la participació de la Camerata 432 –ensemble instrumental fundat en el marc de la Schubertíada– i la presentació de nous artistes poc coneguts a casa nostra, com el pianista Daniel Kharitonov, la pianista Noelia Rodiles i la soprano Anna Lucia Richter, entre d’altres.\nEl baríton Matthias Goerne oferirà dos recitals. © Marco Borggreve\nVíctor Medem, nou coordinador de les activitats de l’Associació Franz Schubert, va presentar la programació de la Schubertíada a Vilabertran 2016 acompanyat del Dr. Jordi Roch, el fundador. Un esdeveniment que ja mira cap al 2017, en què se celebrarà el vint-i-cinquè aniversari de la creació del que és actualment un dels festivals de lied més importants d’Europa, junt amb el de Schwarzenberg a Àustria, Oxford a Anglaterra i Heidelberg a Alemanya. Enguany, el festival català ha signat amb el Wigmore Hall de Londres, sala que dedica una programació especialment atenta al gènere lied, un acord per a la promoció internacional de les programacions respectives, amb l’objectiu de fomentar un circuit de públic que pugui conèixer les altres Schubertíades i nous intèrprets, i generar així un flux de turistes a les diverses localitats aprofitant les dates en què tenen lloc la majoria de festivals.\nLa proposta de l’Associació Franz Schubert passa també per recuperar la Schubertíada a Barcelona, fet que ja va tenir el seu tret de sortida amb el recital de la jove soprano Marie Seidler el 7 de març passat a l’Auditori del Conservatori Superior de Música del Liceu. Recuperant la voluntat inicial d’aquest cicle de concerts a Barcelona, la de presentar veus joves que prometen una carrera brillant –com va ser el cas, per exemple, del tenor Jonas Kaufmann, aleshores un total desconegut a Barcelona en el seu primer concert a la Ciutat Comtal, de bracet de la Schubertíada–, la propera cita serà el divendres 22 d’abril, amb el concert del pianista Daniel Kharitonov –present també a Vilabertran–, de només 17 anys i esdevingut una de les sorpreses del darrer Concurs Txaikovski de Moscou.\nJuliane Banse, veu inaugural de la Schubertíada a Vilabertran 2016\nLa soprano Juliane Blanse inaugurarà el festival d’enguany. © Stefan Nimmesgern\nLa soprano alemanya Juliane Blanse, clàssic del festival d’ençà del seu debut en la primera edició de la Schubertíada, serà l’encarregada d’inaugurar la vint-i-quatrena edició amb un recital acompanyada al piano per Wolfram Rieger en què cantarà lieder de Brahms, Duparc i Schubert; serà el 18 d’agost de 2016 a l’església de la Canònica de Vilabertran. La soprano actuarà també dos dies després, el 20 d’agost, en un recital conjunt amb el jove baríton Adrian Eröd –novament acompanyats al piano per Wolfram Rieger–, amb duos de Schumann, Mendelssohn i Wolf.\nEl baríton Matthias Goerne, un clàssic del festival, que és esperat sempre amb candeletes, hi oferirà dos recitals, el primer del qual amb lieder de Berg, Schuman, Wolf, Xostakóvitx i Brahms (27 d’agost) i el segon amb lieder de Beethoven (29 d’agost), sempre acompanyat al piano per Alexander Schamlcz.\nA Vilabertran, el tenor Mauro Peter es presenta a l’Estat espanyol. © Franziska Schrödinger\nSeguint la línia ja apuntada de presentar noves veus, enguany el públic de Vilabertran podrà conèixer la del tenor Mauro Peter, en la seva presentació a Espanya, en un recital integrat pel cicle La bella molinera de Franz Schubert, acompanyat al piano per Helmut Deutsch. El tenor ve avalat per la seva presència a festivals de prestigi internacional, com el de Salzburg o Schwarzenberg. També hi haurà ocasió de conèixer la soprano Anna Lucia Richter, que, acompanyada al piano per Michael Gees, oferirà un recital íntegrament dedicat a les cançons de Schubert. La jove soprano forma part dels privilegiats cantants que han volgut ser acompanyats en recital expressament pel pianista András Schiff, que només ho ha fet anteriorment amb Dietrich Fischer-Dieskau i Peter Schreier.\nBach, piano i Camerata 432\nEl Dalia Quartet\nEl festival repeteix la fórmula d’èxit inaugurada l’any passat, Bach & Breakfast, enguany amb dos concerts matinals, el 20 i el 21 d’agost, amb la violinista eivissenca Lina Tur interpretant dues Partites de J. S. Bach i el violoncel·lista i membre fundador del Quartet Casals, Arnau Tomàs, que interpretarà tres Sonates per a viola de gamba i clavicèmbal (arranjades per a violoncel) de J. S. Bach, acompanyat al clavecí per Kennedy Moretti.\nEls concerts de tarda permetran conèixer formacions i solistes emergents a casa nostra. És el cas del quartet de corda Dalia –integrat per destacats solistes de corda catalans–, que oferiran el Quartet núm. 1, en Sol major de W. A. Mozart i el Quintet en Do major per a dos violoncels, op. post. 163 de Franz Schubert, amb la col·laboració de la violoncel·lista Helena Poggio, integrant del Cuarteto Quiroga. També actuarà en els passis de tarda la pianista d’Oviedo Noelia Rodiles, que oferirà un recital amb els Lieder ohne Worte, op. 30 de Mendelssohn, la Musica ricercata de György Ligeti i, culminant el programa, obres de Schubert.\nEl Quartet Casals, recent Premi Nacional de Cultura, novament present a Vilabertran. © Molina Visuals\nPer acabar, i ja al setembre, dos concerts destacats seran els del Quartet Casals –recentment condecorat amb el Premi Nacional de Cultura– amb obres de Haydn, Xostakóvitx i Ravel (1 de setembre) i la Camerata 432, junt amb Gordan Nikolić com a concertino director (3 de setembre). La formació creada en el marc de la Schubertíada a Vilabertran oferirà un programa integrat per obres per a conjunt de cordes de Janáček, Schubert i Txaikovski, després d’oferir dies abans (28 d’agost) un concert familiar amb presentació del divulgador David Puertas.\nLa Schubertíada a Vilabertran manté la voluntat didàctica d’oferir als oients un context adient per a la preparació dels concerts i, en aquest sentit, ha programat tres xerrades introductòries amb els temes següents: “Hugo Wolf i les coses petites”, a càrrec de Sílvia Pujalte; “Die schöne Müllerin en les seves interpretacions”, a càrrec de Joan Grimalt, i “Dones, homes, muses, poetes”, a càrrec de Jesús Aguado.\nA més a més, i d’acord amb la Filmoteca de Barcelona, aquesta programarà un cicle de projeccions de pel·lícules vinculades a la figura de Franz Schubert. Serà del 6 a l’11 de setembre i inclourà la projecció: En presència d’un clown (Ingmar Bergman, 1997), Delictes i faltes (Woody Allen, 1989), Au hasard Balthazar (Robert Bresson, 1966), La mort i la donzella (Roman Polanski, 1994) i Sérénade (Jean Boyer, 1939).\nLes entrades ja són a la venda a través del web www.schubertiadavilabertran.cat, amb preus que oscil·len entre els 76 euros la més cara i 10 euros la més econòmica.


L’alumnat del PFI finalitza el curs a l’acte comarcal d’entrega de diplomes | Ajuntament de Palau-solità i Plegamans\nL’alumnat del PFI finalitza el curs a l’acte comarcal d’entrega de diplomes\nL’alumnat i el professorat del Programa de Formació i Inserció (PFI) de Palau-solità i Plegamans han assistit aquest dimecres a l’acte de cloenda del curs 2016-2017, organitzat pel departament d’Ensenyament de la Generalitat de Catalunya.\nUn total de 21 joves han realitzat el PFI a Palau-solità i Plegamans en aquest curs. Ho han fet en dues branques professionals: Instal·lació i manteniment d’electricitat, aigua i gas, d’una banda; i Comerç i atenció al públic, de l’altra.\nEls i les joves van ser rebuts per la Directora dels Serveis Territorials del Vallès Occidental, M. Carme Vigués i pel Secretari General de la Formació professional, Melcior Arcarons, que els va felicitar per l’esforç fet durant el curs i per haver reemprès el seu itinerari formatiu. Els va encoratjar a seguir formant-se per adaptar-se a les necessitats del món laboral actual i futur.\nA l’acte, dut a terme al Centre d’Alt Rendiment de Sant Cugat, hi va ser convidat tot l’alumnat dels diferents PFI del Vallès Occidental. Tots els nois i noies van rebre el seu diploma de mans de les autoritats en matèria de Formació Professional de la Delegació Territorial.\nAlumnat i professorat del PFI de Palau-solità i Plegamans del curs 2016-2017.


Liquadora - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nUna liquadora és un electrodomèstic utilitzat per a extreure el suc de les fruites i hortalisses per centrifugació, separant-lo dels components sòlids. Disposa de filtres que permeten d'obtenir un suc perfectament líquid, lliure de polpa. La seva alta potència la fa apta per extreure el suc de fruites i hortalisses en aparença poc sucoses com la poma i la pastanaga. És una centrifugadora d'ús domèstic.\nLes preparacions són purament líquides, fent que sigui un electrodomèstic ideal per a preparar, entre altres coses, fruites i hortalisses liquades, sopes i smoothies.\n4 Diferències amb batedora\nInstal·lat dins de la base hi ha un motor elèctric que fa girar a altes revolucions una mena de pseudo-embut metàl·lic amb petits forats tallants (que es pot desmuntar per a netejar-lo).\nAquest pseudo-embut metàl·lic situat a l'interior, expulsa la polpa seca cap a un receptacle de plàstic transparent incorporat generalment en la part posterior de la base, mentre que es pot recollir el líquid que surt per un broquet situat al costat oposat.\nLa liquadora, poc coneguda al món anglosaxó, va ser inventada a finals del segle xx. Les primeres liquadores domèstiques es varen comercialitzar a partir dels anys 90 a França. A partir de llavors aquesta màquina es va popularitzar arreu d'altres països d'Europa.\nL'ús domèstic de les liquadores s'ha divulgat recentment en consonància amb la preocupació creixent per consumir aliments frescos i no processats. La liquadora permet efectivament consumir sucs acabats d'esprémer que conserven intactes els nutrients de les fruites i hortalisses fresques, a diferència dels sucs venuts envasats.\nLes fruites i hortalisses s'introdueixen en trossos o senceres, segons la potència dels models, per una boca cilíndrica situada a la part alta de l'aparell.\nEls ingredients introduïts dins del recipient són centrifugats a alta velocitat per l'embut metàl·lic. Aquesta alta velocitat de rotació aconsegueix exprémer els indredients extreient-ne el suc cap al broquet del costat de la base.\nDiferències amb batedora[modifica]\nLa liquadora només centrifuga a molt altes revolucions però no tritura com la batedora de vas, de fet com es pot veure a la fotografia no té ni les aspes que calen per a triturar\nEn alguns països d'Amèrica Llatina, el terme liquadora es refereix a una batedora de vas. Aquesta permet efectivament liquar aliments tous per mitjà de la simple trituració però al barrejar la polpa i el suc, el resultat s'assembla més a un puré líquid. i serveix igualment per batre i barrejar, cosa que no pot fer una liquadora.\n↑ La liquadora no té res a veure amb la batedora de vas ni amb la batedora d'immersió o "minipimer"\n↑ «Pastanaga liquada». Arxivat de l'original el 2010-12-29. [Consulta: 16 gener 2011].\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Liquadora\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Liquadora&oldid=27720526»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 5 jul 2021 a les 20:37.


Control a distància pels pacients amb hipertensió\ndilluns, 01 de juny de 2015\nAplicació desenvolupada per la UdL, funciona a través d'un centre de dades al 'núvol'\nDiagrama de funcionament del sistema Gràfic: GCD-UdL\nInvestigadors de l'Escola Politècnica Superior (EPS) de la Universitat de Lleida (UdL) han desenvolupat una aplicació informàtica que permet monitoritzar en temps real les persones que pateixen hipertensió arterial, una malaltia crònica que augmenta el risc cardiovascular i pot danyar altres òrgans com el cervell o els ronyons. Mitjançant una interfície gràfica, els pacients envien a través del telèfon mòbil els seus registres als facultatius, que poden fer un seguiment semi-automatitzat. Els investigadors de la UdL han publicat el projecte, destinat al servei de Cardiologia de l'Hospital Santa Maria de Lleida, a la revista internacional Journal of Supercomputing.\nL'aplicació Hypertension Patient Control (H-PC), multi-plataforma i multi-llenguatge, permet als hipertensos monitoritzar els seus nivells de pressió sanguínia sense sortir de casa, estalviant-se desplaçaments i evitant el 'síndrome de la bata blanca' que pot alterar els resultats. També incorpora un sistema de validació que descarta mesures errònies, com ara valors impossiblement alts, reclamant a l'usuari noves dades. Mentre, els metges també s'estalvien consultes innecessàries i poden detectar ràpidament aquells pacients que requereixen més atenció. La comunicació via telèfon permet enviar dades i recomanacions bé per missatge SMS o bé per correu electrònic.\nEl Grup de recerca de Computació Distribuïda (GCD), del departament d'Informàtica i Enginyeria Industrial de l'EPS, s'ha centrat en garantir la qualitat del servei (QoS) dels centres de dades "al núvol", és a dir, en els que la informació s'emmagatzema a servidors d'Internet. L'entorn està basat en el temps de resposta, prioritzant la fiabilitat i el dinamisme per sobre d'altres criteris, com el consum energètic. Així mateix, el disseny està pensat perquè sigui fàcil d'utilitzar pels malalts i els professionals de la salut. Per això, els investigadors han consultat a personal tant de l'Hospital Santa Maria com de l'Hospital Universitari Arnau de Vilanova.\nL'H-PC està dissenyat per recollir i gestionar les dades dels pacients, mostrant l'evolució amb gràfiques i establint límits personalitzats de pressió sistòlica i diastòlica, el que facilita generar alertes perquè els facultatius actuïn ràpidament. De la mateixa manera, poden enviar al malalt recomanacions de tractament, medicació, nutrició, etc. Aquesta eina també permet integrar fàcilment diferents centres de salut i centenars de pacients, escalant el sistema a mesura que augmenten els recursos.\nEls investigadors de la UdL continuen treballant en l'aplicació, per millorar-ne la seguretat i la privacitat de les dades. També tenen previst realitzar proves d'estrés per determinar quants SMS i correus electrònics pot gestionar el sistema per segon, implementar un sistema de tasques prioritàries, i incorporar tècniques 'big data' per a l'anàlisi estadística dels registres dels pacients. Els promotors del projecte creuen que, a banda de la hipertensió, l'H-PC es podria adaptar per monitoritzar altres patologies cròniques o per a programes de desintoxicació d'alcoholisme i altres drogoaddiccions.\nArticle H-PC: a cloud computing tool for supervising hypertensive patients


Arriba una Festa Major de Sant Pere amb estrena de bestiari\nTindrà lloc la 15a. edició del Sant Pere Sona!\nFesta Major de Sant Pere | captura\nEl barri de Sant Pere de Terrassa celebra la seva 41a. Festa Major, del 18 al 20 de maig. Com sempre, l’escenari principal se situarà davant de la façana del Mercat del Triomf tot i que aquest any la Plaça Rosa Móra tindrà un especial protagonisme. La Festa Major de Sant Pere és considerada per a molts com una de les festes majors de barri més populars, participatives i multitudinàries de la ciutat de Terrassa.\nPer 6è any consecutiu el grup de Cultura Popular La Papallona de Sant Pere lidera la gestió de la Festa Major després de la renuncia de l’Associació de Veïns l’any 2013. L’agrupació compta amb el recolzament de diversos veïns i entitats del barri que ajuden a complementar un dels programes més diversos que es fan actualment a les festes de barri de la ciutat de Terrassa.\nEl primer acte de la Festa Major serà recordat per la presentació d’una nova figura de bestiari festiu i popular. Es tracta d’una rèplica de la Papallona de Sant Pere original que va construïr el terrassenc Pep Ragà l’any 1992. La nova bèstia serà més lleugera que l’original i està feta d’argila, escaiola i fibra de vidre.\nLa presentació es farà després d’una petita cercavila que culminarà a la Plaça de la Rosa Móra i comptarà amb alguns Nans i Capgrossos de Terrassa, una representació municipal de la Regidoria de Cultura i alguns exmembres de la colla, que aquest any assoleix els 25 anys d’existència.\nLes principals novetats d’aquest any són una gimcana nocturna, una exhibició de bàdminton a càrrec del Club Bàdminton Terrassa, una doble sessió de cinema de terror, un gran concert intantil i familiar a càrrec de Roleguita i Boquerón i l’actuació de cloenda protagonitzada per Oh! Orquestra, en un gran concert davant del Mercat del Triomf.\nLa intenció dels organitzadors és anar alternant els actes de forma que cada any la Festa Major sigui el màxim de diferent a l’anterior.\nLa Festa Major de Sant Pere compta amb un pressupost aproximat d’uns 8.000€ tot i que anualment oscil•la en funció del nombre d’aportacions que fan els comerços.\nLa Festa Major de Sant Pere ja disposa de la seva pròpia pàgina web des d’on es poden consultar tots els actes:


Ordenança fiscal número 1. Impost sobre Béns Immobles (IBI) - Seu electrònica de l'Ajuntament de Palafrugell\nOrdenança fiscal número 1. Impost sobre Béns Immobles (IBI)\nD'una concessió administrativa sobre els propis immobles o sobre els serveis públics a que es trobin afectes.\n2. La realització del fet imposable que correspongui, d'entre els definits en l'apartat anterior per l'ordre establert al mateix, determinarà la no subjecció de l'immoble a les restants modalitats previstes al mateix.\n3. Tenen consideració de béns immobles de naturalesa rústica, de béns immobles urbans i de béns immobles de característiques especials els definits en les normes reguladores del cadastre immobiliari.\nSón subjectes passius, a títol de contribuent, les persones físiques i jurídiques i així mateix les herències jacents, comunitats de béns i altres entitats que, sense personalitat jurídica, constitueixen una unitat econòmica o un patrimoni separat, susceptible d'imposició, que tinguin la titularitat d'un dret constitutiu del fet imposable, en els termes previstos en l'apartat 1 de l'article 1 d'aquesta ordenança.\n1. En els supòsits de concurrència de dos o més titulars en el fet imposable, respondran solidàriament del pagament de l'impost d'acord amb l'establert a l'article 35.6 de la Llei General Tributària. En aquest sentit, l'òrgan gestor podrà exigir el compliment de l'obligació a qualsevol dels obligats.\n2. En els supòsits de canvi, per qualsevol causa, en la titularitat dels dret que constitueixin el fet imposable de l'impost, els béns immobles quedaran afectes al pagament de la totalitat de la quota tributària en els termes previstos a l'article 42 de la Llei General Tributària.\n1. Gaudeixen d'exempcions els béns següents:\nEls que, essent propietat de l'Estat, de les comunitats autònomes i de les entitats locals, estan directament afectats a la defensa nacional, la seguretat ciutadana i als serveis educatius i penitenciaris.\nEls ocupats per línies de ferrocarrils i els edificis destinats a serveis indispensables per a l'explotació de les esmentades línies.\nEls de naturalesa urbana i valor inferior a 601,01 euros.\nEls de naturalesa rústica, en el cas que, per a cada subjecte passiu, la base imposable corresponent a la totalitat de béns rústics posseïts en el municipi sigui inferior a 2.000,00 euros.\nAquells que, sense estar compresos en els apartats anteriors, compleixen les condicions establertes a l'article 62.1 i 62.2 del Reial Decret Legislatiu 2/2004 de 5 de març.\n2. Les exempcions han d'ésser sol·licitades pel subjecte passiu de l'impost que, en tot cas, no pot al·legar analogia per estendre l'abast més enllà dels termes estrictes.\n3. La concessió de l'exempció tindrà efectes pels anys posteriors i per l'any en curs a la sol·licitud sempre que la petició es presenti abans de la finalització del període voluntari de pagament. En cap cas tindrà efectes retroactius.\n4. Estaran exempts els béns els quals siguin titulars dels centres sanitaris de titularitat pública, sempre que estiguin directament afectats al compliment dels fins especificats dels referits centres.\n1. Gaudiran d'una bonificació del 90 per cent en la quota de l'impost els immobles que constitueixin l'objecte de l'activitat de les empreses d'urbanització, construcció i promoció immobiliària i que no figurin entre els béns del seu immobilitzat. El termini d'aplicació d'aquesta bonificació comprendrà des del període impositiu següent a aquell en que s'iniciïn les obres fins al posterior a la terminació de les mateixes, sempre que durant aquest temps es realitzin obres d'urbanització o construcció efectiva, i sense que, en cap cas, pugui excedir de tres períodes impositius.\nPer a gaudir de la bonificació establerta a l'apartat anterior, els interessats hauran d'haver obtingut prèviament la preceptiva llicència d'obres i hauran d'adjuntar a la sol·licitud de bonificació la següent documentació:\nDocumentació acreditativa de la data d'inici de les obres d'urbanització o construcció que es tracti, la qual es farà mitjançant certificació del Tècnic-Director competent de les mateixes, visat pel Col·legi Professional.\nDocumentació acreditativa de que l'empresa es dedica a l'activitat d'urbanització, construcció i promoció immobiliària, la qual es farà mitjançant la presentació dels Estatuts de la Societat.\nDocumentació acreditativa de que l'immoble objecte de la bonificació no forma part de l'immobilitzat, la qual es farà mitjançant certificació de l'Administrador de la Societat.\nAquesta bonificació ha de ser sol·licitada i tindrà efectes pels exercicis posteriors al de la seva presentació.\n2. Gaudiran d'una bonificació del 50 per cent en la quota de l'Impost sobre Béns Immobles els habitatges de protecció oficial durant un termini de tres períodes impositius consecutius.\nAquesta bonificació ha de ser sol·licitada i la sol·licitud s'haurà de presentar abans que hagin transcorregut tres anys des de la data d'atorgament de la qualificació definitiva d'habitatge de protecció oficial, i tindrà efectes pels exercicis posteriors al de la seva presentació.\nLa present bonificació, a efectes de l'establert a l'article 73.2 tindrà caràcter d'obligatòria pels exercicis bonificats durant els tres períodes impositius posteriors a la data de qualificació definitiva i tindrà caràcter voluntari per la resta de períodes impositius que sigui aplicable la bonificació. En cap cas els períodes impositius bonificats excediran de tres anys.\n3. Els subjectes passius que, d'acord amb la normativa vigent, tinguin a 1 de gener la condició de titulars de família nombrosa gaudiran d'una bonificació del 50 per cent en la quota íntegra de l'impost corresponent a l'immoble que sigui habitatge habitual de l'interessat, sempre que compleixin simultàniament les següents condicions:\nL'habitatge ha de tenir un valor cadastral igual o inferior a 122.520 euros\nHauran de constar empadronats, amb efectes d'1 de gener, en la mateixa unitat de convivència tots els membres de la família inclosos en el títol de família nombrosa expedit o com a mínim els membres necessaris per tenir la condició de família nombrosa\nEl subjecte passiu beneficiat ni cap altre membre de la unitat de convivència no podrà constar com a titular d'altres immobles destinats a habitatge\nEl subjecte passiu beneficiat no podrà constar deutor amb l'Ajuntament de Palafrugell per cap altre concepte en fase executiva, excepte si té aprovat un fraccionament del deute i l'estigui complint. En tot cas els interessats que presentin la sol·licitud de bonificació hauran de donar compliment al requisit de no tenir altres deutes en via executiva o tenir concedit un fraccionament del deute abans de la finalització del període voluntari de l'Impost sobre Béns Immobles\nLa sol·licitud de bonificació, adjuntant el títol de família nombrosa, s'haurà de presentar abans del final de període voluntari de pagament de l'Impost sobre Béns Immobles corresponent a l'any pel qual es sol·licita la seva aplicació. En cas de liquidacions d'Impost sobre Béns Immobles per incorporacions de noves altes que corresponguin a exercicis anteriors s'haurà de presentar abans del final del període voluntari de pagament que consti a la liquidació.\nAquesta bonificació també serà aplicable en el cas que el subjecte passiu conformi una unitat de convivència, que es verificarà mitjançant les dades del padró d'habitants, amb altres persones que a 1 de gener de l'any tinguin la consideració de família nombrosa encara que el propi subjecte passiu no formi part dels membres del títol de família nombrosa. En aquest cas s'haurà de verificar tots els requisits establerts en aquest apartat tant pel subjecte passiu com pels membres del títol de família nombrosa.\n4. Els immobles que tinguin instal·lats i en funcionament sistemes d'energia solar per aprofitament elèctric o tèrmic gaudiran d'una bonificació del 50 per cent durant 3 exercicis en la quota de l'impost sempre que es compleixin de manera simultània els següents requisits:\nEl bé immoble ha de tenir assignat us residencial o comercial a efectes cadastrals\nEl sistema d'energia solar per aprofitament elèctric ha de tenir una potència mínima instal·lada de 5 kw i una superfície mínima de captació solar de 4m2 per cada 100 m2 d'habitatge\nEls subjectes passius hauran de presentar sol·licitud per a l'atorgament de bonificació abans del final del període voluntari de pagament i aquesta tindrà efectes per l'exercici en curs i els dos següents. En cas que es presentés una vegada finalitzat el període voluntari de pagament aquest tindrà efectes pels 3 exercicis posteriors a la presentació.\nPer a les instal·lacions d'energia solar d'aprofitament tèrmic s'haurà d'adjuntar a la sol·licitud la següent documentació:\nFotografia de la instal·lació\nCòpia del projecte d'instal·lació, si és de més de 70 kw, o de la Memòria tècnica de la instal·lació realitzat per tècnic competent o per empresa autoritzada i certificat que acrediti que la instal·lació està en funcionament\n5. S'estableixen, d'acord amb l'article 74.2 quàter del Reial Decret Legislatiu 2/2004 de 5 de març, pel qual s'aprova el text refós de la Llei Reguladora de les Hisendes Locals, les següents bonificacions de la quota de l'Impost sobre Béns Immobles a favor d'immobles on es desenvolupen activitats econòmiques que siguin declarades d'especial interès o utilitat municipal per concórrer circumstàncies socials, culturals, històric-artístiques o de foment del treball que justifiquin tal declaració. Aquesta correspondrà al Ple de la Corporació per majoria simple i s'acordarà , prèvia sol·licitud del subjecte passiu, que s'haurà de presentar abans del 31 de desembre de l'any pel que es sol·licita la seva aplicació.\nDe conformitat amb l'article 74.2 quàter s'estableixen les següents bonificacions:\nBonificació del 50% pels immobles que estiguin inclosos en el projecte "locals amb vida" pel lloguer d'espais per activitats econòmiques a preus assequibles per emprenedors i hagin signat el corresponent conveni amb l'Institut de Promoció Econòmica de Palafrugell abans del dia 1 de gener de l'exercici . Serà requisit indispensable que l'immoble cadastral subjecte a tributació per l'Impost sobre Béns Immobles correspongui en la seva totalitat al local comercial inclòs en el projecte "locals amb vida".\nBonificació del 50% de la quota pels habitatges que es realitzi activitat de lloguer i s'hagi gestionat des de la borsa de lloguer social amb anterioritat a l'u de gener per part de l'Oficina Municipal d'Habitatge. Caldrà que els habitatges bonificats tinguin una referència cadastral individualitzada.\nBonificació del 50% de la quota pels habitatges dotacionals que es realitzi activitat de lloguer social per a gent gran.\nBonificació del 60% en les quotes dels immobles on s'executin obres per noves activitats econòmiques o ampliació de les existents durant els tres exercicis posteriors a la data del certificat final d'obra sempre que l'immoble estigui situat en qualsevol dels següents sectors urbanístics:\nEstà constituïda pel valor cadastral dels béns immobles, urbans o rústics. Aquest valor serà l'actualitzat que resulti, en el seu cas de l'aplicació dels coeficients que fixin les successives Lleis de Pressupostos Generals de l'Estat.\nArticle 7è. Tipus de gravamen\nEl tipus de gravamen a aplicar, d'acord amb l’article 72.3 del Reial Decret Legislatiu 2/2004 de 5 de març, pel qual s'aprova el text refós de la Llei Reguladora de les Hisendes Locals, serà el 0,6161 % quan es tracti de béns de naturalesa urbana o de béns immobles de característiques especials i el 0,90 % quan es tracti dels de naturalesa rústega.\nArticle 8è. Període impositiu i acreditació de l'impost\n3. Les variacions d'ordre físic, econòmic o jurídic, incloent-hi les modificacions de titularitat, tenen efectivitat a partir de l'any següent a aquell en què es produeixen.\n2. Les liquidacions tributàries són practicades per l'Ajuntament, tant les que corresponen a valors-rebuts com les liquidacions per ingrés directe.\n3. Contra els actes de gestió tributària, competència de l'Ajuntament, els interessats només poden formular recurs de reposició, previ al contenciós administratiu, en el termini d'un mes, a comptar de la notificació expressa o l'exposició pública dels padrons corresponents.\n4. La interposició de recurs no atura l'acció administrativa per al cobrament, a menys que, dins el termini previst per a interposar el recurs, l'interessat sol·liciti la suspensió de l'execució de l'acte impugnat i acompanyi la garantia pel total del deute tributari.\nEl període de cobrament per als valors-rebut notificats col·lectivament es determinarà cada any, a través de les Bases d'Execució del Pressupost o per acord de la Junta de Govern Local.\nLes liquidacions d'ingrés directe han d'ésser satisfetes en els períodes fixats pel Reglament General de Recaptació, que són:\nPer les notificades dins la primera quinzena del mes, fins al dia 20 del mes natural següent.\nPer les notificades dins la segona quinzena del mes, fins al dia 5 del segon mes natural següent.\nPassat el període voluntari de cobrament sense haver efectuat el pagament, s'obre la via de constrenyiment i s'aplicaran els recàrrecs del període executiu.\n5. Quan el deute tributari és satisfet després del període voluntari de cobrament, a més del recàrrec de constrenyiment referit al punt anterior, el deutor ha de pagar els interessos de demora computats al tipus vigent en la data de conclusió del període voluntari de cobrament i durant el temps transcorregut entre l'esmentada data i aquella en la qual es fa efectiu.\n6. Quan l'Ajuntament conegui de la conclusió d'obres, o altres alteracions, que originen una modificació de valor cadastral, respecte al que figura en el seu padró, liquidarà l'IBI en la data que la Gerència Territorial del Cadastre estableixi el nou valor cadastral. La liquidació de l'impost comprendrà la quota corresponent als exercicis meritats i no prescrits, entenent per aquests els compresos entre el següent a aquell en que van finalitzar les obres, o en que es va produir l'alteració, que han originat la modificació de valor i el present exercici.\nSi l'Ajuntament delegava en la Diputació Provincial de Girona les facultats de gestió de l'impost i aquesta delegació és acceptada, les normes contingudes a l'article anterior seran aplicables a les actuacions que ha de fer l'administració delegada.\nAquesta ordenança, aprovada pel Ple en sessió de data 27 d'octubre de 1994 i modificada en sessió de data 29 d'octubre de 2019, entrarà en vigor el dia 1 de gener de 2020 i regirà fins a la seva modificació o derogació expressa.


Pis - Cordoba (Ciudad jardin)\nEnsenyant 8 de 8 Propietats - PAG 1/1\nPis - Cordoba (Ciudad jardin) , Superfície Construïda 97m2, 4 Habitacions, 1 Banys.\nPis - Cordoba (Aeropuerto) , Superfície Construïda 168m2, 8m2, 4 Habitacions, 2 Banys, Ascensor.\nPlanta baixa - Cordoba (Colonia de la paz) , Superfície Construïda 40m2, 1 Habitació , 1 Banys.\nPlanta baixa - Cordoba (Colonia de la paz) , Superfície Construïda 50m2, 2 Habitacions, 1 Banys.\nPis - Cordoba (Arroyo del moro) , Superfície Construïda 82m2, 3 Habitacions, 2 Banys, Ascensor, piscina.\nPis - Cordoba (Arroyo del moro) , 3 Habitacions, 2 Banys, Ascensor, piscina.\nPis - Cordoba (Arroyo del moro) , Superfície Construïda 88m2, 2 Habitacions, 2 Banys, Ascensor, piscina.\nOficina - Cordoba (Centro) , Superfície Construïda 250m2, 1 Banys.


Programa - ceibcn\nEl Màster es divideix en dues parts: la formació acadèmica i la formació mitjançant pràctiques professionals.\nFormació Acadèmica (36 ECTS)\n(durada de 7-8 mesos)\n4 Mòduls Comuns Obligatoris\nOrdre Jurídic i Institucional Internacional (6 ECTS)\nL'ordenament jurídic de la comunitat internacional (3 ECTS)\nConsulta el pla docent del curs 2021-2022.\nDret Internacional Institucional. La funció pública internacional (3 ECTS)\nPolítica i Economia Internacionals (6 ECTS)\nLa governança política de la globalització (3 ECTS)\nLa governança econòmica de la globalització (3 ECTS)\nDiplomàcia i Pau (6 ECTS)\nDret diplomàtic i consular. Paradiplomàcia (3 ECTS)\nInstitucions per al manteniment de la pau i la seguretat (3 ECTS)\nSkills I (3 ECTS) i Skills II (3 ECTS)\n(A cada especialitat és necessari cursar un total de 2 mòduls de 6 ECTS cadascun)\nEspecialitat en Seguretat Humana (Drets Humans i Cooperació al Desenvolupament)\nProtecció internacional de l'individu (6 ECTS)\nInstitucions per a la protecció internacional dels drets humans (3 ECTS)\nConsulta el pla docent del curs 2020-2021.\nDret internacional humanitari. Dret internacional penal (3 ECTS)\nCooperació i desenvolupament sostenible (6 ECTS)\nCooperació al desenvolupament (3 ECTS)\nDesenvolupament sostenible i protecció del medi ambient (3 ECTS)\nEspecialitat en Relacions Econòmiques Europees i Internacionals\nLa Unió Europea com a actor internacional (6 ECTS)\nInstitucions i presa de decisions a la Unió Europea. La funció pública europea (3 ECTS)\nRelacions exteriors i política exterior de la Unió Europea (3 ECTS)\nComerç Internacional i Europeu (6 ECTS)\nDret internacional del comerç i les inversions estrangeres (3 ECTS)\nMercat interior i competència a la Unió Europea (3 ECTS)\nEl Treball de Fi de Màster correspón a 6 ECTS.\nPràctiques professionals obligatòries (18 ECTS)\n(de 3 a 4 mesos)\nCada estudiant haurà de realitzar una estada de pràctiques obligatòries entre quatre i sis mesos en una institució o organització internacional. CEI International Affairs facilita les pràctiques a una sèrie d’institucions col·laboradores i promou altres pràctiques que siguin d’interès per als estudiants. En tots els casos, els candidats han de superar el procés intern de selecció de la institució de destí. Les despeses de l’estada de pràctiques són a càrrec de l’estudiant.\nComplements formatius (6 ECTS)\nEl perfil d’ingrés específic és de titulats en Dret, Economia i Administració d’Empreses, Relacions internacionals, Ciències Polítiques i de l’administració, Estudis Globals, Sociologia, Història, Filosofia, Traducció i Interpretació, Filologia, o d’altres titulacions de la branca de les Ciències Socials de perfil similar.\nA la prova d'admissió al Màster es decidirà quins estudiants han de cursar els 6 ECTS de complements formatius obligatoris:\nIntroducció al Dret internacional públic i les organitzacions internacionals (2 ECTS)\nIntroducció a les relacions internacionals i la política internacional (2 ECTS)\nIntroducció a l'economia i al comerç internacional (2 ECTS)\nAquests crèdits s'impartiran les 2 setmanes anteriors a l'inici del Màster, sent aquest un curs intensiu de 5 hores diàries presencials a les aules del CEI, complementades amb les necessàries hores de treball personal i tutories.


Bergerie de charme à Moustiers Moustiers-Sainte-Marie França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nDomaine D'Angouire, Domaine d'Angouire, Moustiers-Sainte-Marie, França, 04360 - Veure al mapa\nConvenientment situat a Moustiers-Sainte-Marie, Bergerie de charme à Moustiers és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Bergerie de charme à Moustiers asseguren una estada plaentera als seus clients. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos recepció 24 hores, transport hotel/aeroport, instal.lacions de barbacoa, biblioteca, servei de llançadora.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com pesca, solàrium, jardí, sala de jocs. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Bergerie de charme à Moustiers no troba competidors en cap categoria.\nEls clients han de presentar un document d’identitat amb fotografia i una targeta de crèdit durant el registre d’entrada. Les peticions especials són segons disponibilitat i poden comportar suplements. Cal que informeu el Bergerie de charme à Moustiers de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.\nTots els tipus de viatgers (83) Parelles (75) Famílies amb infants petits (3) Famílies amb infants grans (2) Grups (3)