CONVOCATÒRIA PER A UNA TROBADA\nd'amics i amigues del Fondo Santa Coloma, 17 de març 2007\nUna trobada bonica i emotiva: en primer lloc, per la trobada en si de persones properes que vam viure més o menys a l'uníson una etapa important de la nostra vida. La trobada física de tantes persones era el plat fort. Van venir antics "joves" de força lluny, d'una llunyania temporal i d'alguns, fins i tot física, de llocs com Andalusia, Galícia, País Basc, Pirineu català...\nLa llunyania temporal feia que en algun cas la identificació de qui ens saludava, en un primer moment fos incerta.\nI també va ser important la càrrega del contingut de la trobada que, com defineix bé el DVD repartit, podem resumir com l'amistat.\nJo diria que passat el temps que ha passat, tots venim d'unes experiències que ens han fet més madurs. Hi ha hagut decepcions, banderes que han caigut, antigues seguretats que ni que continuem abraçant, ho fem amb menys passió i amb menys aferrissament. En canvi, han pujat d'estima valors com el de l'amistat, l'honestedat, l'acceptació de les persones... valors que acaben conformant el nucli de la nostra creença d'avui. Allò que la gent qualifica com la bondat.\nEns tornarem a reunir, tan massivament com ahir?\nD'aquí a quaranta anys, o vint anys, o... bastants de nosaltres ja no hi serem.\nQueda el "mentrestant". La Mari Bolívar deia de deixar obert el correu i que ens escrivim i que qui en tingui ganes, ens convoqui. L'Eugeni veig que no ha tancat el blog i ja ens ha enviat les primeres fotos, que són de l'àlbum del Serafín (Si les vols veure només cal que pinxis a sobre del seu nom)\nPenso que això serà bo i útil: per la meva banda estic disposat a rebre correus, a cartejar-me, i mantenir una relació amb les persones i amb el grup. "En el Fondo": en el fons del que som i estimem.\nPinxeu sobre aquesta foto i anireu directament a l'àlbum de fotos que ha enviat Serafin Bravo\nA darrera hora hem rebut també el reportatge fotogràfic de l'Antonio i la Mari Bolivar el contingut del qual podreu gaudir si pitgeu a sobre de la foto següent:\nFotos de la festa enviades per Bolivar\nI l'àlbum "oficial" de la festa, el que va fer el fotògraf professional Jordi Barreras.\nAlbum oficial (fotos de Jordi Barreras)\n# Posat per Eugeni @ 23:39 1 (Punxa AQUI i envia-nos el teu comentari)\nTrobada d'amics del Fondo\nA Torribera (Clínica Mental)\nVeieu com es pot arribar\nAlguna cosa va passar als anys 60 i 70 al barri del Fondo perquè la gent que es va conèixer en aquella època entorn de l'esglèsia de Sant Joan Baptista es mostri eufòrica cada vegada que es troba esporàdicament. Ara, 40 anys desprès, quan ja no són tant joves, hem decidit tornar-nos a reunir per pasar un dia junts, rememorar el que vam ser i explicar-nos com ens ha anat la vida. Aquí, en aquest blog, anirem publicant les notícies i novetats que es vagin produint en torn de la preparació de la trobada. Però per fer-ho bé del tot, necessitem que ens ajudeu a organitzar-la enviant-nos comentaris i suggerències, i molt especialment adreces d'altres persones que recordeu que van pasar pel Fondo, i les fotos que guardeu de l'època. Per enviar-nos-les teniu moltes maneres. Si ho feu per correu normal, les envieu a l'adreça de la capçalera. Si ho feu per email, podeu enviar-li al mateix Alfons Barreras a l'Eugeni Madueño al José María Martín o al Jaume P. Sayrach.\nA continuació teniu els sis àmbits sobre els que xerrarem durant la trobada, i els àlbums confeccionats amb les primeres fotos rebudes. A sota de cada foto podeu afegir "add" els comentaris que volgueu, espcialment els que ens ajudin a identificar les persones que surtin i la data en que va ser feta la foto.\n# Posat per Eugeni @ 10:46 4 (Punxa AQUI i envia-nos el teu comentari)\n1. El barri\nClika aqui per veure l'àlbum de fotos\nCom era el Fondo als Anys 60 i com va evolucionar. La gent, els orígenes i el destí. La construcció del suburbi i la relació amb el nucli antic de Santa Coloma. Els déficit urbanístics i socials.\n# Posat per Eugeni @ 10:33 1 (Punxa AQUI i envia-nos el teu comentari)\n2. La parròquia de Sant Joan Baptista\nClika aqui per anar a l'album de fotos\nCom era l'acció pastoral al Fondo. La liturgia i l'administració dels sagraments. La renovació en las formes i els continguts. La Joventut Obrera Catòlica. Els diàlegs de Joventut. L'Escola Social.\nAngélica Martínez i Jaume P. Sayrach\n# Posat per Eugeni @ 21:21 2 (Punxa AQUI i envia-nos el teu comentari)\n3. Vida associativa\nClika aquí per veure l'album de fotos\nEl naixement i consolidació del Centro Amigos del Fondo. Els orígens i la història de l'Associació de Veïns. El butlletí Amigos del Fondo\n# Posat per Eugeni @ 20:50 0 (Punxa AQUI i envia-nos el teu comentari)\nClicka aqui si vols veure l'album de fotos\nLes comissions de barri com a model d'rganització dels veïns en la lluita per millorar els condicions de vida. L'aparició dels partits polítics clandestins i la seva influència sobre la vida social organitzada. Les lluites socials engegades al Fondo.\n# Posat per Eugeni @ 16:13 0 (Punxa AQUI i envia-nos el teu comentari)\n5. Grama, una experiència insòlita\nClika aqui i ves a l'album de GRAMA\nLa revista Grama, una experiència insólita de periodisme popular sorgit del barri del Fondo. Jaume P. Sayrach, un periodista i fundador de revistes “atípic”. Grama, com escola de periodistes. Grama com a instrument vertebrador de la societat colomenca. La pervivència d’un instrument comunicatiu finançat pels seus lectors i anunciants. La paradoxal mort de la revista quan les condicions per sobreviure semblaven més idònies.\n# Posat per Eugeni @ 00:54 0 (Punxa AQUI i envia-nos el teu comentari)\n6. Els amics que s'han anat\nClicka aqui per anar a l'album de les fotos\nRecord i memòria dels nostres morts. El perfil dels amics que ens han deixat. Les coses en les que van destacar. La petjada que ens van deixar. El record dels seus familiars i amics. L’àmbit eteri dels que encara hi son i dels que ja han marxat. Els fets i les vivències compartides que els fan vius en els nostres records.\n# Posat per Eugeni @ 00:28 1 (Punxa AQUI i envia-nos el teu comentari)\nSom antics "joves" del barri del Fondo dels anys 60/70 que hem decidit tornar-nos a veure i saber què ha estat de la vida de cada u de nosaltres, passar una estona agradable recordant temps passats i, sobretot, convivint sense presses i disfrutant de l'ambient amistòs que es produeix, quan ens retrobem.\nPer organitzar l'acte s'ha constituït una comissió formada per Alfons Barreras, Angèlica Martínez, Jaume P. Sayrach, Josep Lluis Sànchez Palacios, Ele Martínez, Emiliana Salinas, Eugeni Madueño, Agustina Rico i Joana Ramírez.\nUn blog al nostre servei\nHem creat aquest blog perquè és un mitjè de comunicació fàcilment accessible. Publicarem les notícies i les informacions que es vagin produïnt en torn a la trobada\nLa trobada la celebrarem el dissabte 17 de març de 2007. A partir de les 5 de la tarda a la masia del recinte Torribera (Clínica Mental)\nDisposarem d'un espai agradable i d'un bon servei per fer un berenar-sopar.Preparem un programa que inclourà xerrades, presentacions i actuacions musicals\nNecessitem que ens envieu les vostres adreces per poder enviar-vos la invitació.\nTambé necessitem que ens envieu els noms i si podeu les adreces d'altres "joves" d'El Fondo amb els que tingueu relació per tal de poder-los convidar igualment.\nUs podeu comunicar amb el grup promotor de la trobada per carta convencional (a l'adreça següent:\nTerra Alta, 10 -4art, 3a.\no per email a qualsevol d'aquestes adreces: alfonsobarreras@yahoo.es, clarianas@telefonica.net\nPER ACCEDIR-HI, PUNXA AQUI\nPRIMERES FOTOS DE LA FESTA


RECORD A JOE HENDERSON 7 Mar 2002 - 22:00\nRECORD A JOE HENDERSON 6 Mar 2002 - 22:00\nRoy Hargrove All Stars 3 Mar 2001 - 22:00\nRonnie Mathews Trio & Roberta Gambarini 1 Mar 2001 - 23:00\nAlvin Leroy Queen neix a Nova York el 1950. La música ocupa la historia de la seva vida, des que va començar a interessar-se per la percussió als vuit anys. Per poder pagar les seves lliçons solia netejar sabates a la sortida de l’escola. Entre els seus primers mestres figuren un complert ‘qui és qui’ de la bateria moderna: Art Blakey, Philly Joe Jones, Art Taylor i sobre tot, Elvin Jones. Als 12 anys solia substituir a Elvin als assaigs del llegendari John Coltrane Quartet i als divuit ja actuava com a professional al costat de Horace Silver. Va deixar a Silver per unir-se, l’any següent, al grup de George Benson i, a continuació, va treballar amb Stanley Turrentine i Charles Tolliver (amb qui va visitar Europa per primera vegada el 1970).\nDesprés d’una llarga associació amb Tolliver, Alvin va decidir establir-se a Europa, on resideix des de 1979, encara que mantenint freqüents contactes amb els EEUU. Va fundar la seva pròpia discogràfica, Nilva Records, iniciant una carrera de free-lance que ha progressat amb molt èxit fins als nostres dies.\nHa treballat al costat de músics com, Al Cohn, John Collins, Kenny Drew, Harry ‘Sweets’ Edison, Eddie ‘Lockjaw’ Davis, Mercer Elligton, Art Farmer, Buddy de Franco, Ray Brown, Eddie Gómez, Milt Jackson, Horace Parlan, Pharoah Sanders, George Coleman, Zoot Sims, Mickey Tucker, Niels-Henning Ørsted Pedersen, Monty Alexander, Phillip Catherine, Bennie Wallace, Randy Weston, Hank Jones, Tommy Flanagan i molts altres músics de diversos estils i escoles.\nAlvin Queen, també conegut amb el sobrenom de ‘The Monster’ (el monstre) per la seva increïble potencia i facilitat com a bateria, està considerat com un dels millors bateries en actiu i, és probablement, el més complert de la seva generació. Posseïdor d’una tècnica impressionant i un sublim brillo, sense estar renyit amb la suavitat, la seva versatilitat el permet integrar-se a la base de qualsevol formació jazzística, sigui quin sigui el seu format o estil.


Dimecres, 21 Març 2018 14:13\nDivendres, 09 Març 2018 17:51\nDivendres, 22 Desembre 2017 17:23\nCatarroja aprova el pressupost de 2018 amb un augment de més d’un milió d’euros\nEl ple de l’Ajuntament de Catarroja va aprovar ahir amb 9 vots a favor, 5 en contra i 7 abstencions els pressupostos presentats per l’equip de govern (Compromís-PSPV) pewr al pròxim exercici.\nEs tracta dels pressupostos que han generat més diàleg en la història del consistori, ja que els partits polítics han presentat més de 30 esmenes, bona part de les quals s’han incorporat al document.\nL’equip de govern va presentar els comptes a la resta de partits el passat 6 d’octubre. Tan sols uns dies després es va celebrar la primera comissió informativa per a explicar-los i el 17 de desembre es van presentar les primeres esmenes. En concret s’han incorporat 7 esmenes del PP, 3 de Guanyar Catarroja, 3 de Catarroja en Comú i una de Ciudadanos.\nUn pressupost a l’alça\nL’any passat els comptes arribaren als 19.276.839 euros, mentre que els de 2018 tenen un import de 20.286.014 euros, en concret, un increment de més d’un milió d’euros.\nLes partides que més augmenten són les de caràcter econòmic, destinades a potenciar el Comerç, Turisme i les Pymes amb una pujada del 95%,; l’Urbanisme i l’Enllumentat Públic, amb increments de més del 30% i el 40% respectivament, o els Serveis i la Promoció Social que també pugen més d’un 30%. Altres capítols, com el Foment de l’Ocupació, el Medi Ambient o la Seguretat i Mobilitat Urbana també registren augments.\nEn este sentit, també s’ha consolidat l’aposta que l’any passat va fer l’equip de govern per a reforçar les inversions destinades a Emergència Social o Educació.\nEstos increments han sigut posibles gràcies a uns majors ingresos provinents del Fons de Cooperació Municipal de la Generalitat i la Diputació de València i també al Pla Contra el Frau que el consistori va posar en marxa l’any passat.\nL’Ajuntament també té previst iniciar projectes d’importància per a la població (alguns d’ells aprovats en els comptes anteriors), com les obres de reparació i remodelació de l’avinguda de la Diputació, el carril bici fins al Port de Catarroja, la reparació i obertura del camp de futbol Mundial 82, la creació d’una emissora local de ràdio, o la nova oferta cultural al TAC de Catarroja, entre altres iniciatives.\nD’altra banda, l’Ajuntament ha reduït el seu deute i ha amortitzat préstecs. En concret, el deute a finals de 2017 és del 42’33%, una quantitat que ja s’havia reduït respecte a l’exercici anterior, mentre que la prevista per a finals de 2018 és del 37’96%, amb 4’95 dies de termini mitjà de pagament.\nPer al regidor d’Hisenda, Juan Carlos Martínez, hi ha hagut “una voluntat clara” de l’equip de govern de “fer partíceps als diversos grups polítics i als regidors no adscrits dels nous pressupostos”, una circumstància que “fins i tot ha reconegut l’oposició”.\n“Es tracta d’uns pressupostos que consoliden les polítiques progressistes posades en marxa l’any passat” i que van a suposar “una important injecció per a desenvolupar iniciatives i projectes destinats a millorar substancialment el nostre poble”.\nDivendres, 22 Desembre 2017 10:12\nS’aproven uns pressupostos de més de set milions d’euros per al 2018 a Meliana\nDivendres, 15 Desembre 2017 19:36\nDijous, 01 Juny 2017 13:49\nEl veïnat de Quart podrà votar a quines inversions es destinen 150.000 euros del pressupost\nL'Ajuntament de Quart de Poblet obri demà, divendres 2 de juny i fins al 9 de juny, la consulta ciutadana de pressupostos participatius, a través de la qual els veïns i veïnes decidiran a quines inversions es van a destinar 150.000 euros dels comptes públics d'enguany, organitzada per les regidories de Govern Obert i Participació Ciutadana, que dirigeixen Juan Medina i Jose Acosta, respectivament.\nNo són proposades triades aleatòriament, sinó que són el resultat del que la ciutadania va establir com a plans d'actuació prioritaris en els processos de participació que es van realitzar en el marc del Programa Operatiu FEDER de Creixement Sostenible (POCS) 2014-2020 per a l'Estratègia de Desenvolupament Urbà Sostenible Integrat (EDUSI), pel qual l'Ajuntament va a rebre cinc milions d'euros de subvenció del Fons Europeu de Desenvolupament Regional. A partir d'elles, el llistat definitiu s'ha completat amb les aportacions tant del grup motor dels pressupostos participatius, integrat per representants del Consell Local de Participació Ciutadana, com del Consell Municipal d'Infància (CMI).\nLes persones majors de 16 anys empadronades a Quart podran votar fins a cinc de les actuacions plantejades, indicant l'ordre de preferència i prioritat. Les que més suport reben fins a arribar als 150.000 euros es portaran a la Taula de Pressupostos Participatius per a la seua engegada. També participaran els consellers i conselleres del CMI, encara que no complisquen el requisit de l'edat, perquè quede reflectida la veu de la infància.\nLes votacions es realitzaran des de la plataforma “Portal de Govern Obert de Quart de Poblet” (http://ajuntamentobert.quartdepoblet.es). Els qui no puguen fer-ho per mitjans propis o necessiten assistència podran dirigir-se als quioscs informàtics situats en edificis municipals: Oficina d'Atenció Ciutadana de l'Ajuntament, Biblioteca Pública Municipal, Complex Pavelló Poliesportiu-Piscines Cobertes i Quart Jove.\nA més, els dies 3 i 4 de juny, personal municipal facilitaran la votació a través de tablets als qui acudisquen a la Fira del Comerç i Associacions. I els dies 2, 5, 7, 8 i 9 estaran en diferents edificis públics i llocs de màxima afluència del municipi amb l'objectiu que la participació en la consulta siga significativa.\nEn realitat, el pressupost de Quart de Poblet està àmpliament participat per la ciutadania, ja que es treballa amb les associacions i entitats ciutadanes implicades en diferents àmbits de la gestió municipal (benestar social, sanitat, consum, medi ambient, promoció econòmica, igualtat, educació, participació, joventut, persones majors, cultura…), a més d'arreplegar les demandes i necessitats expressades pels veïns i veïnes per diferents fòrums de participació i comunicació, que van des de la convocatòria d'actes específics orientats a arreplegar l'opinió pública sobre una qüestió en concret, a les xarxes socials.


Ernesto Valverde: “Ens ha tocat un grup difícil a la Champions”\nEl tècnic blaugrana valora els rivals del FC Barcelona en la fase de grups de la Champions League 2018/19\nErnesto Valverde ha valorat el sorteig de la Lliga de Campions en exclusiva per als mitjans del Club. Per al tècnic, el FC Barcelona ha quedat enquadrat en un grup amb tres conjunts que “són complicats per la seva entitat”. Tot i això, el preparador blaugrana també ha qualificat el grup d’“atractiu”, ja que ha assenyalat que “són rivals històrics”.\nValverde ha analitzat als tres rivals i ha detectat els seus perills: “El Tottenham -que va arribar als vuitens de final de la passada Champions- té un gran potencial físic i tècnic, i és un dels rivals complicats que tenia el bombo 2”, ha explicat.\nDel PSV de l’exblaugrana Van Bommel ha afegit que “és un club que sempre està en aquestes rondes de la competició i que en els darrers anys està realitzant actuacions brillants”. El conjunt holandès va arribar als setzens de final en el curs 2014/15 i als vuitens a la temporada 2015/16, a més de participar en la fase de grups a la campanya 2016/17.\nDe l’Inter, Valverde ha destacat que, tot i que no hi participa des que va assolir el títol l’any 2010, “té un entrenador i equip per lluitar” i també “molta il·lusió per fer un bon paper i retrobar-se amb si mateixos després de tants anys d’absència a la competició”.\nEl primer partit, en nou horari Champions\nL’entrenador ha destacat també que l’equip estrenarà el nou horari de la competició al primer partit -18.55 hores al Camp Nou contra el PSV Eindhoven- i ha assegurat que començar i acabar la fase de grups a l’Estadi aporta “garantia”. A més, Valverde ha volgut fer una crida a l’afició perquè vingui a animar l’equip perquè “ens farà falta que empenyin i ens donin suport”.


Els alumnes de fotografia de l'EASD retraten la quarantena - Bonart\nEls alumnes de fotografia de l'EASD retraten la quarantena\nbonart castelló - 09/01/21\nL'Escola d'Art i Superior de Disseny de Castelló ha inaugurat l'exposició de fotografia 'Diaris de Quarantena' amb la qual vol mostrar part de la feina de l'assignatura Projectes de Fotografia I de l'CFGS de Fotografia artística de 'EASD . El plantejament de l'exposició és un projecte fotogràfic a manera de diari de la quarantena amb imatges realitzades per l'alumnat i el seu professor, Nacho Grech García del Moral. La mostra es podrà visitar al vestíbul de l'Escola fins al dia 5 de febrer.\nEl 14 de març passat de 2020 el Govern d'Espanya va declarar l'estat d'alarma limitant la mobilitat dels ciutadans. Les classes presencials es van interrompre i l'educació es va traslladar a les llars. "No ens va quedar més remei que adaptar-nos. Aquest treball no només respon a la necessitat de continuar amb les classes, també a la necessitat de continuar amb les nostres vides sense caure en l'apatia", assenyalen des de l'assignatura.\nL'exposició, afirmen, és "una resposta polièdrica amb nou visions de la vida a confinament, un fet extraordinari que possiblement no tornem a viure mai més".\nEls alumnes participants són Valeria Beltrán Estrems amb el projecte 'Vertigen' en què reflecteix el bucle temporal i fent del temps una espiral interminable de repeticions. Maria Bueno Renau bateja el seu projecte 'Pandèmia' per fer una revisió dels set pecats capitals a partir de l'oci que va produir el confinament. Per a Andrea Cambra González la quarantena va suposar ansiedad, temor davant la nova normalitat, a més de la força sanitària tan essencial, sense oblidar una crítica al material sanitari. El seu projecte es diu 'Covid 19'. Miguel Ángel Ceforo Lluna mostra a 'Non tempus fugit' una reflexió sobre el pas de temps i la seva relació amb els estats anímics. 'A lighted shadow' d'Enrique Escorza Benito és un treball molt més intimista.\nNacho Grech (professor de l'assignatura) mostra a 'Diorama diari' com la vista des de la finestra canvia per moments en un cicle diari que reflecteix la sensació d'irrealitat viscuda aquests dies. Yasmin Camila Núñez Muñoz analitza els efectes del confinament a '14 de març 2020 '. Por i solitud són els termes que sobrevolen a 'Coronavirus: l'arribada de la por d'Erik Pradas Puig. I, finalment, Na-cho Sánchez Tejedor amb 'Confinats' on plasma tot un ventall de sentiments que van des de la tristesa, l'angoixa, la desesperació i la incertesa.\nPREMI LLUÍS CARULLA A LA FUNDACIÓ PUNTCAT\n"PRESÈNCIA HUMANA" DE J.V. FOIX


El Castell de Bétera es va il·luminar aquest dimarts a la nit de roig per a donar visibilitat a la Distròfia Muscular de Duchenne i Becker – BÉTERA – toda la información del Bétera, Valencia\nEl Castell de Bétera es va il·luminar aquest dimarts a la nit de roig per a donar visibilitat a la Distròfia Muscular de Duchenne i Becker\nEl Castell de Bétera es…\nEl Castell de Bétera es va il·luminar ahir dimarts a la nit de roig per a oferir visibilitat a la Distròfia Muscular de Duchenne i Becker en el Dia Mundial d’aquesta malaltia, així com crear consciència i sensibilització per a abrigallar a les famílies de Bétera i sobretot, als xiquets i xiquetes que la pateixen.\nAixí ho va donar a conéixer en les seues Xarxes Socials el consistori del municipi amb unes imatges de Vicent Bes. En aquest sentit, es va mostrar el suport a Erick i a la seua família.\nLa Distròfia Muscular de Duchenne (DMD) és una malaltia rara descrita l’any 1861 per Duchenne de Boulogne, caracteritzada per una degradació muscular progressiva ocasionada per una duplicació o modificació de l’ADN, afectant el gen DMD que conté 79 exons o fragments que codifiquen la proteïna denominada distrofina.\nGeneralment es manifesta en els xiquets homes, encara que les xiquetes poden ser portadores sent moderadament afectades per la malaltia.\nEn l’actualitat no existeix una cura per a aquesta malaltia, requerint l’aplicació de sessions de fisioteràpia i tractament mèdic amb corticoesteroides, per al control dels símptomes i millorament de la qualitat de vida del pacient.\nL’absència o disminució d’aquesta proteïna deteriora les cèl·lules musculars, incidint notablement en la funció muscular i cerebral, causant les següents dificultats d’aprenentatge:\nTrastorn per dèficit d’atenció (ADD).\nTrastorn obsessivocompulsiu (OCD).\nEls principals símptomes de la Distròfia Muscular de Duchenne (DMD) són els següents:\nFeblesa de la cintura pelviana en l’etapa de la infància (a partir dels 2 o 3 anys d’edat).\nTors cap endarrere.\nPèrdua de la marxa entre els 10 i els 13 anys, agreujant l’afectació muscular incloent el múscul cardíac. A partir de l’adolescència, solen requerir assistència respiratòria.\nPèrdua progressiva de la capacitat de caminar, dificultat per a alçar-se o córrer.\nDeterioració de la capacitat respiratòria i el múscul cardíac.\nEn els xiquets amb distròfia muscular de Becker, la feblesa és menys intensa i apareix una mica més tard, aproximadament als 12 anys d’edat. Solen ser capaços de caminar almenys fins als 15 anys d’edat, i molts d’ells continuen sent capaces de fer-ho en l’edat adulta. El patró de feblesa s’assembla al de la distròfia muscular de Duchenne. No obstant això, molt pocs adolescents amb distròfia muscular de Becker necessiten utilitzar una cadira de rodes. La majoria dels afectats sobreviu fins als 30 o 40 anys d’edat.\nLa distròfia muscular de Becker es diagnostica quan les proves genètiques mostren defectes en el gen dystrophin. La biòpsia muscular mostra unes concentracions baixes de la proteïna distrofina en els músculs, encara que no són tan baixes com en la distròfia muscular de Duchenne.


El primer ple de l’any a Almassora sol·licitarà les competències per a executar millores en Errando Vilar\nEl ple de l'Ajuntament d'Almassora, que es reunirà demà en la primera sessió ordinària de l'any, aprovarà la proposta de delegació de competències subscrita pel secretari autonòmic d'Educació, Miguel Soler, el 22 de novembre per a l'actuació de tancament de rebedors exteriors, sostre d'entrada, remodelació de pistes i creació d'una nova i tancament del corredor exterior del col·legi Errando Vilar amb càrrec als pressupostos de la Generalitat Valenciana.\nEl cost dels treballs previstos en la memòria, que s'executaran durant 2019, ascendeix a 48.287,48 euros. Es tracta de millores sol·licitades pel centre a través del pla Edificant per a la reforma i construcció de centres educatius. En el cas de l'Errando Vilar, incideix el document, l'última reforma va tindre lloc en 2005. Durant els anys posteriors, l'Ajuntament d'Almassora ha estat fent els treballs propis de manteniment de l'edifici.\n“Són diverses actuacions menors necessàries després de 14 anys sense cap reforma de calat en aquest centre que arrossega deficiències des de la seua construcció”, ha assenyalat l'alcaldessa d'Almassora, Merche Galí. En la mateixa línia, la munícep ha recordat que forma part del pla Edificant i és independent de l'obra del Regina Violant, pendent d'adjudicació a l'empresa guanyadora del concurs públic.\nTal com incideix la memòria, per la variació en el tipus d'activitats realitzades i per l'ús que s'ha donat a les instal·lacions, “es requereix la realització d'actuacions de major entitat” que ha consensuat la direcció del centre i el professorat. Destaca la sol·licitud per a cobrir l'accés principal amb un porxo que impedisca que els escolars es banyen en dies de pluja. Es tracta d'una pèrgola amb estructura metàl·lica amb acabat inferior de fusta i superior de xapa lacada.\nL'actuació inclou també la reestructuració del pati de Primària, que en l'actualitat manca de zones enjardinades adequades. L'objectiu és dotar de major vegetació el recinte amb la plantació de dues zones amb arbratge d'ombra i plantes aromàtiques. D'altra banda, està prevista la pavimentació amb solera de formigó dels corredors d'accés per a evitar l'embassada d'aigües en l'accés als horts escolars quan plou. La nova distribució previndrà relliscades i facilitarà l'evacuació d'aigües superficials.\nLa reforma que costejarà la Generalitat íntegrament també inclou la substitució de la porta d'accés a la cuina i el menjador, així com la d'accés de vehicles al pàrquing interior del col·legi per una altra més lleugera i que no hipoteque la zona de magatzem. En aquest cas, la direcció del col·legi ha exposat en diferents ocasions la necessitat de construir un magatzem per a material escolar d'ús poc freqüent. Per a això, l'actuació convertirà l'actual quart de fems, abandonat, en espai d'emmagatzematge.


L'acabat Navet Plàstic Injectat és un acabat elegant i fort que actúa com ancora de subjecció una vegada passat pel forat.\nEstalvia temps i diners en la manipulació del cordó al no tenir que fer un nus.\nEl Navet de Plàstic Injectat es pot personalitzar en quan a disseny de forma, colors i logotip del client.\nÉs un acabat molt utilitzat en alimentació degut a les seves propietats tècniques, que permeten estigui en contacte amb els aliments.\nTe una resistència de 35 kg per terminal, en total 70 kg per nansa. Per obtenir majors resistències, podem incrementar aquesta resistència modificant el material del terminal.


S'han classificat els 49 personatges més importants de 'Els fitxers X' - Televisió | Abril 2021\nS'han classificat els 49 personatges més importants de 'Els fitxers X'\nFa menys d’un any, Fox va anunciar que “The X-Files” tornaria a l’aire, i ara, aquí estem, havent vist cinc de les “sèries d’esdeveniments” de sis capítols. Ara mateix, les probabilitats van a la meitat. decent, encara que aquesta nit pugui ser el final de temporada de la revifalla, no serà l’última vegada que veiem a Mulder i Scully a la pantalla investigant el crim extraterrestre. Fixem-nos enrere en tots els amics que hem creat des de l’estrena del programa el 1993. (I els enemics, mentre hi som.)\nCom que 'The X-Files' era ric amb estel·les convidades únics al llarg de la seva carrera (incloent aparicions notables de Bryan Cranston, Seth Green, Felicity Huffman, Bradley Whitford i Shia Lebeouf), vam establir una regla per a aquesta llista: el personatge de la pregunta devia haver aparegut almenys en tres episodis. Afegeix-se a sota de la sèrie durant la temporada 9 (sobretot pel que fa al seguiment del cos). No dubteu en combatre'ns en els comentaris.\nVa a l'infern, Bill. De debò. El germà gran de Scully va ser molt bo per mostrar-se a la vida de Scully i jutjar les seves eleccions amb una agressió passiva tan intensa que només volia plorar per la dona. Bill Jr. no era el personatge més malvat de 'Els fitxers X', però segurament era el que més odiem. (Passarem endavant i esmentarem Charlie Scully - el germà petit de Scully - aquí, perquè fins al renaixement, sempre havia estat un misteri complet per a la mena de fan de 'X-Files' que sabia que Scully fins i tot tenia un germà petit. Ara, gràcies a l'episodi de la desena temporada 'Home Again', almenys sabem una mica sobre per què hem parlat tan poc d'ell. S'ha apartat de la família. Per què, però, un altre misteri no resolt.)\nMektoub el meu tràiler de l'amor intermezzo\nMireu, sí, la nostra reacció instintiva a l'exparella de Mulder és odiar a Fowley perquè és l'exparella de Mulder que ho va fer malament. Però també era manipuladora i vagament malvada i, per tant, la seva ubicació aquí és totalment justa i imparcial. (Res personal, Mimi Rodgers! Et sembla agradable!)\nDolent. Dispara a la germana de Scully. Cargola aquest noi.\nVa matar un alien un cop! I sovint era un maldecap per al seu fill! Qui va co-signar en nomenar Fox! No és el pitjor Bill d'aquesta llista, però sí per un marge reduït.\nWhine whine whine. Tot això recordem de Jeffrey Spender, que el seu breu temps com a investigador co-líder dels X-Files va estar marcat per la mediocritat. Whinnnnnnne.\n44. El Primer Ancià\nÉs estrany el menys memorable dels caps de la conspiració, tot i ser un jugador força important. Morir en una execució massiva a mans d’estrangers se sent apte.\nAdam Baldwin va fer una incorporació interessant al repartiment a les temporades 8 i 9 ... i després va resultar que era un mal súper soldat. Amb aquest gir va sortir la sortida de qualsevol interessant desenvolupament de personatges, per descomptat.\nDestacable sobretot pel seu gruixut accent alemany i el fet que a 'Lluita contra el futur', ell és qui observa que la millor manera d'aturar Mulder és desfer-se de Scully. Podria ser honest el noi més intel·ligent de l'equip.\nJa sabeu què és fantàstic '> 40. Michael Kritschgau\nAquest és el tipus que va enviar a Mulder a una espiral de dubte sobre si els extraterrestres eren reals o no a la temporada 5. Tenim a ell la culpa d’una molt de crits de melic i crits frustrats. A més, va empènyer Scully una vegada més avall. No es guay.\nPotser es va redimir en algun moment cap al final, però durant la seva supervisió de Mulder i Scully es va constituir com el pitjor tipus de cap, i deliberadament així.\nMulder va anar al metge per a sessions de regressió hipnòtica. Incloeu-lo sobretot en aquesta llista perquè és un home fantàstic.\n37. Home de dents\nSuposo que aquesta novena temporada falsa va aparèixer a la tarda del dia en què la conspiració va lliurar àlies frescos. Però el va interpretar Alan Dale, que és bastant dolent.\nBoooo! No és el pitjor cap de secció que Mulder i Scully van haver de fer front, però, tot i això, és una traïció.\nVam conèixer a Billy Miles com un pacient segrestador / coma que es va despertar al final del pilot. Alguns anys després, va semblar que havia tornat a la seva vida al camí ... fins que va ser segrestat pels mateixos extraterrestres que van portar Mulder a la final de la temporada 7. Va tornar mort i es va revifar i es va revelar que era un súper soldat. Té èxit de Billy.\nUn extraterrestre beneït amb la capacitat de curar, semblava sortir del seu camí per evitar utilitzar el seu poder sempre que fos possible. Ja ho sabeu, prou bé, que sembla una superpotència que voldríeu mantenir a la baixa, però finalment no va ajudar gaire a la recerca de Mulder i Scully.\n33. Cassandra donant\nCassandra Spender va tenir un temps aproximat. Aquí teniu una lliçó per a totes les senyores: si sospiteu que el vostre marit està involucrat en una conspiració governamental que us farà segrestar per estrangers diverses vegades, mayyyyyb a feu una ullada al vostre matrimoni.\nUn senador nord-americà que de tant en tant va ajudar a Mulder a sortir de la part del congrés fins que no va poder, i potser també va sortir malament a la temporada 6 '> 31. Theresa Hoese\nEl primer dels molts, molts adolescents terrorífics que Mulder i Scully es van entrevistar durant els seus anys d’investigació, i un que va continuar tornant de manera intrigant. Totes aquestes aparences eren estrictament necessàries? Potser no, però 'Els fitxers X' no és necessàriament un espectacle compromès amb la continuïtat, per la qual cosa és agradable apreciar tots els esforços realitzats perquè la narració se senti com un tot complet.\nNo és la millor de les mares. Com algú sense cap poder en la conspiració que va destruir la seva família i la seva vida, no obstant això, mereix certa simpatia.\n29. Caçador de recompenses\nUn grup de canviadors relativament intercanviables que el seu estat natural era el terrorífic Brian Thompson, la capacitat de Bounty Hunter per semblar-se a qualsevol persona, a més de la seva esbojarrada sang àcida verda, va impulsar el programa cap a un veritable territori de ciència-ficció d'una manera realment convincent. Doneu-nos un caçador de recompenses sobre un súper soldat, qualsevol dia.\nUna jugadora de conspiració que mai va semblar passar pel mal de sostre de vidre, Marita obté un rànquing relativament generós perquè l’home, es va posar a l’engròs mentre no feia mai res realment horrible (per a qualsevol que estiguéssim arrelant, és a dir).\nescenes de sexe morts\n27. El doctor Charles Burks\nUn noi de ciència que va ajudar a Mulder i a Scully a fer un munt al llarg dels anys. Cercador prou decent.\nUn gènere menys conspícit i cínic, i per tant un entranyable. És una vergonya per tots aquests segrestos.\n25. Pare McCue\nEl sacerdot de la família Scully va ser molt simpàtic per proporcionar orientacions religioses a Scully durant alguns moments força horribles de la seva vida, inclòs el seu càncer. Ell sembla un tipus decent.\n24. Arthur Dóna'ls\nEl primer agent que va assumir els fitxers X ... i el primer agent que va ser arruïnat per la seva carrera (una orgullosa tradició de X-Files). En els seus darrers anys, Dales va gaudir d'una retirada relativament pacífica i inquieta, quan no va ser molestat per Mulder, és a dir. Em pregunto per què era un gran negoci '> 23. William Scully (-Mulder?)\nBaby William, el fill de Mulder i Scully, amb prou feines va estar amb nosaltres tota una temporada abans de ser abandonat per a l'adopció, però el seu record és que l'espectacle mai no es va esvair. A partir de l'any 2016, seria un jove adolescent, però a hores d'ara es desconeix quin és el camí que li ha enviat la vida. Tot el que sabem amb certesa és que pensar en ell, realment, destaca Mulder i Scully.\nSegons la regla dels tres episodis, el pare de Scully només es queda en aquesta llista gràcies a algunes imatges d'arxiu. Però, si no hagués criat la seva filla més jove a la història de 'Moby Dick', qui sap si després hauria tingut el mateix nivell de paciència per seguir Mulder en les seves missions? A més, no era un fan de Scully que s'incorporava a l'FBI, però en els seus moments finals junts va fer un esforç per ser solidari. El pare de Scully semblava bé, ho sabem.\nAi, aquests nois! És molt maco veure-les aquí l'any 2016 després de les seves aparicions aleatòries a la Temporada 3. I, tot i que Nicole Parker no ha fet moltes aparicions en televisió des de llavors, Tyler Labine ho ha fet decididament per ell mateix. Sempre és agradable.\nSteven Williams era un maldit, i l'actitud necessària per mitjà de X va escalar les apostes en un moment clau de la història del programa. També va durar una bona estona que alguns dels altres informadors de Mulder, potser per aquesta mateixa actitud.\nVa ser un parlant de codis Navajo durant la Segona Guerra Mundial. Va portar Mulder de la mort! Va pregar per la germana de Scully! Va fer alguna traducció important! Va fer més res, en una aparició posterior! Potser ho va fer com un fantasma! Tot això és força maleït.\n18. Gola profunda\nEl primer gran conspirador que va ajudar a Mulder, i la seva dinàmica gairebé paterna amb Mulder van donar la seva mort al final de la temporada 1 una mica més. Els nostres records de Deep Throat són més agressius del que normalment podrien ser, a causa de la nostàlgia, però les seves bones intencions eren fonamentals en els primers dies del cas.\nLa relació de Scully amb la seva mare va ser sorprenentment matisada, frustrada per anys de comprensible frustració per part de Margaret, ja que Scully es va aprofundir i aprofundir en el món estrany de Mulder. És possible que Margaret mai no hagués entès del tot el que era la seva filla, i Scully mai no es va sentir com la seva mare va aprovar les seves opcions de vida. Però hi havia molt d’amor.\nAquest rànquing pot canviar depenent del que passi amb el retorn d'Annabeth Gish al programa per a la desena temporada, però segurament no serà un popular personatge (el seu New Age-y vibe sempre va jugar una mica ximpleria) Annabeth Gish va fer tot el que va poder amb el que se li va donar.\nEl més desagradable dels Lone Gunmen, i potser el més clàssic nerd del grup, amb les seves referències a 'Earth 2' i l'amor a la I + D. Era divertit.\nel tub de suport\n14. Home ben cuidat\nDe tots els vestits de conspiració, aquest tipus era fàcilment un dels més esgarrifosos i raonables. A més, era dolç amb els seus néts.\nInterpretat per Tom Braidwood, que també va ser assistent de direcció al programa, Frohike sempre ens serà estimat per al temps que Mulder va ser presumpte mort i es va veure begut a l’apartament de Scully, ofegant les seves penes. Frohike tenia el cor més gran de tots els Lone Gunmen, i potser el cor més gran de tot aquest maleït espectacle.\nEl més aixafable de The Lone Gunmen (segons la nostra humil opinió), per la seva aparença neta i el cor romàntic. En realitat tenia un interès amorós a la sèrie! Això no va passar massa sovint.\n11. Elogi de Gibson\nEl nen psíquic Gibson era simpàtic, fins i tot després de la cirurgia cerebral. Tant de bo estigui bé ara mateix.\nPobre Missy. Melinda McGraw a penes va aparèixer en tres episodis com a germana de Scully, però era una confident que, definitivament, Scully podria haver utilitzat en les següents temporades.\nRobert Patrick va tenir potser una de les feines més difícils que ha tingut que fer un actor de televisió: complir l’absència de David Duchovny, que va passar a temps parcial després de la temporada 7 - i ja saps què?\nAi, pobre Queequeg. Pot ser que Gillian Anderson estigués molt content de veure’t morir, però, com a espectadors, mai no vam haver d’olorar els seus “cops de malestar”, i així ens sentim malament per ell.\n7. Agent especial Pendrell\nAmb prou feines va obtenir un primer nom (les fonts d’internet el tenen com a Sean) i va servir en gran mesura per eliminar l’exposició de trames, segons el seu estatus com a laboratori tecnològic. Però l’agent especial Pendrell va tenir la màxima adoració a Scully, donant al seu temps a la pantalla una certa dolçor i fent que la seva quarta temporada de mort fos potser una de les que més va afectar a l’espectacle.\n6. Home de càncer / home de fumadors de cigarrets / “Raoul Bloodworth” / CGB Spender\nEll va estar allà al principi, i gràcies a les conclusions que hem aconseguit a 'My Struggle II', sabem que serà al final. Fàcilment el vilà més complicat de l’espectacle, un amb una família i un fons (potser ficcionat), la imatge de Cancer Man que encén un cigarret és tan icònica com les llanternes de Mulder i Scully. Ha tornat entre els morts tantes vegades gairebé és tòpic, però continua sent fàcilment una de les figures més importants de la sèrie.\nQuan va ser presentat per primera vegada a la segona temporada, Krycek va ser un dels millors girs de la sèrie. El nou soci agradable de Mulder va resultar estar treballant per a la conspiració i una de les persones que dominava el rapte de Scully. Durant les temporades posteriors, va estar ... diguem-ne tràgicament subscrit, rebotant les lleialtats aparentment a l'atzar (més enllà del seu propi interès). Krycek certament tenia els seus aficionats, gràcies, potser, en part a que Nicholas Lea fos realment maleït i, a vegades, pot ser molt entretingut, sobretot perquè semblava que tenia sentit de l’humor sobre les seves circumstàncies. Tècnicament, se li va treure un cap al cap i va estar mort durant un temps, però això no va impedir que ningú a 'Els fitxers X' es tornés a fer.\nLa veritable i no clonada versió de la germana de Mulder no va fer res dolent i va tenir una vida tan descarada. Es tracta d’una classificació llàstima, però ella s’ho mereix.\nPer a alguns, el duríssim supervisor (en molts aspectes) que intentava mantenir Mulder i Scully en línia i vius potser va ser el personatge més rellevant de l’espectacle. Per a d’altres, era un símbol sexual. Per a Mulder i Scully, era un cap total, però es va preocupar molt pel seu benestar al llarg dels anys. Mirar a Skinner escoltar amb cara de pedra l’última teoria de Mulder sempre va ser un plaer.\n2. Guineu William Mulder\nDes de saltar a un tren en moviment fins a cantar la cançó temàtica a 'Shaft' fins a anar fins als extrems literals de la terra per salvar la seva parella, Mulder es va guanyar els nostres cors una vegada i una altra amb el seu humor i una dedicació a la seva recerca. El més boig de Mulder és la freqüència amb què passa la seva raó.\nEl llegat de Scully és tan important de tantes maneres, des de donar-nos el regal de l’actuació de Gillian Anderson, fins a inspirar a tota una generació de dones joves a exercir la seva carrera professional. Intel·ligent, lleial, defectuós i valent, Scully va ser el cor que va bategar i salvar la gràcia fins i tot en els seus anys més baixos. Com el mateix Chris Carter ha dit: 'Es mostra ’; s Scully ’; s show'.\nLa final de la temporada 10 de 'The X-Files' és a la nit d'aquesta 20 h a la guineu.


ENS PLANTEGEM UN REPTE??\nMentre veiem una altra iniciativa sobre una entitat de Terrassa de circ, dos components de l'Associació Tub d'Assaig ens han visitat i plantejat un repte per a tot el grup. Ens proposen ensenyar-nos tècniques de circ i crear un espectacle final. Gràcies Albert i Núria!!!\nSESSIÓ COACHING EMOCIONAL!!\nLa sessió va ser una jornada de reflexió individual i a la vegada col·lectiva perquè els mateixos canvis personals afavoreixen al grup en sí. Vam fer diferents dinàmiques i reflexions a càrrec de l'Oscar Guirado i es van treballar conceptes com el poder personal, la força del subconscient, la perpetuació de les creences humanes i com transformar-les i trencar-les.Moltes gràcies per la teva col·laboració en el nostre projecte!!!Us deixem el link del seu blog per si és del vostre interès: www.elsalondelosespejos.com\nTERCERA SESSIÓ- Què podem aportar nosaltres??\nHem vist vídeos de diferents iniciatives que es fan de manera voluntària per aportar/ajudar als altres. Hem vist iniciatives al Inem, Clowns als hospitals i les Colònies que es fan al nostre esplai!!!Us deixem els links:https://www.youtube.com/watch?v=LW75WzBw_GUhttps://www.youtube.com/watch?v=Yo6XbwsF4x0\nPRIMERA SESSIÓ- COM ESTÀ LA SITUACIÓ ACTUAL?\nEn la primera sessió vam parlar sobre quina era la situació econòmica i social del nostre país. Aquí us deixem una imatge del mural que vam realitzar i les idees que vam concloure.\nSEGONA SESSIÓ- COM ENS AFECTA EMOCIONALMENT?\nEn la segona sessió vam veure diferents vídeos de situacions en que es troben algunes persones, com la situació econòmica els afecta emocionalment i de quina manera ens sentim nosaltres mateixos en situacons de la nostra vida. Vam comentar aspectes sobre com ens sentim:"NO M'AGRADA ESCOLTAR QUE NO HI HA FUTUR AL MEU PAÍS", " NOSALTRES COM A JOVES TAMBÉ PATIM".I d'altres aspectes que volem millorar:"AMB ESFORÇ PODEM ACONSEGUIR UN CANVI", "VOLEM UN FUTUR MILLOR", "VOLEM QUE ENS DEIXIN ACONSEGUIR ELS NOSTRES SOMNIS".\nEl Grup de Joves del Centre Diari van iniciar el divendres 10 de gener el projecte, tant educadores com Joves tenim molta motivació i il·lusió per compartir-ho amb altres entitats i amb mostrar-ho a la ciutat.El projecte és una proposta pedagògica on es farà una mirada critíca a la societat, utilitzant el circ social com a eina. Destaquem la col·laboració de l'Associació Tub d'Assaig que ens formarà i assesorarà durant el procès.Durant aquest matí ens hem reunit totes les entitats que hem guanyat la beca, ha estat un espai per compartir i conèixer noves experiències.


Qüestionari per autoidentificar l’estat actual | Psicoterapia Gestalt\nI em pregunto de mi mateix/a...\nEt proposo un espai, o els que et vinguin de gust, per conèixer-te, identifica què vols, qui ets i on vas. Respostes que avui són així i pots millorar sempre que ho vulguis. No es tracta d’identificar tan sols el que ens agrada o ens desagrada, només es tracta de donar-nos l’oportunitat de descobrir una mica més qui som o pensem que som. El primer pas per la millora; procura contestar les qüestions amb frases, no amb si o no, així et permetràs conèixer més coses de tu mateix.\nÀmbit Cos físic\n1. Com dorms? Dorms seguides totes les hores de la nit? Quan et despertes? Què fas si et despertes?\n2. Beus aigua? Aïllada dels aliments? Quants gots calcules que beus? Sents set durant el dia?\n3. Consideres que tens regularitat en el trànsit intestinal? Si és que no, quins recursos fas servir per millorar-ho?\n4. Et poses malalt sovint? Quines són les molèsties més recurrents? Cada quant es repeteixen? Les observes? Apliques recursos personals per guarir-les o busques la solució fora? Contemples que pots tenir recursos per guarir-les?\n5. Tens mal de cap sovint? Què fas? Has trobat la manera d’entendre perquè en pateixes sovint?\n6. Tens mals d’estómac sovint? Has observat si és a la boca de l’estómac o al baix ventre? Què fas per millorar aquesta desagradable sensació?\n7. Sovint pateixes algun dolor articular? Com el millores o aconsegueixes millorar-lo? Com?\n1. Normalment tens a ment en blanc? Quan és que no, què fas per mantenir-la en blanc?\n2. Tens pensaments recurrents que no et porten a cap conclusió productiva? Què en fas d’aquests pensaments? Has observat mai com els comences a construir-los? Fes-ho ara\n3. Tenir la ment ocupada què et permet?\n4. Fas ús manifest de les teves idees noves? Què creus que podries fer de tot el que se’t acut al finalitzar el dia?\n5. Quin adjectiu li posaries la teva ment? I com la definiries amb la màxima objectivitat possible?\n6. Si cal millorar-la quines idees et venen?\n7. Quins recursos creus tenir per estructurar tots els pensaments que flueixen en la teva ment?\n1. Què vol dir per tu emoció? Les teves emocions sovint són similars?\n2. Què sents quan et comuniques amb algú que no coneixes? Dins del teu cos on es col·loca la sensació? Et bloqueja o et promociona?\n3. Quina és la teva sensació quan et comuniques amb algú que si coneixes? On es col·loca la sensació? La podries adjectivar o definir?\n4. Sents que tens alguna dificultat emocional? Es perquè et cal conèixer-te més? O per algun altre motiu? Quin?\n5. Des del teu punt de vista les emocions es poden millorar? O gestionar? Com creus que es pot fer, o potser, com t’agradaria poder fer-ho?\n6. On comença i on acaba la teva responsabilitat sobre les teves emocions?\n7. Què vol dir tenir recorregut emocional? I vocabulari emocional? Creus que es necessari per tenir bona “salut” emocional?\n1. El teu cos funciona amb energia. Què creus que la mou? Què la transforma?\n2. La teva energia té relació amb l’energia del lloc on estàs? O de les persones amb qui estàs? Recordes alguna situació on l’afirmació de la qüestió anterior fos evident?\n3. Quan tens algun dolor sempre és físic? Sinó ho és, el dolor com és? Defineix-lo\n4. Les emocions formen part del cos com un òrgan o podria ser que fossin energia dins nosaltres?\nI ara que ja has fet el primer pas cap a respondre preguntes, que només tu tens la resposta, ja tens una primera reflexió o idea de qui ets, com estàs, com et sents i com flueixes.\nSovint quan resolem tot el qüestionari ens venen altres preguntes al cap, tenim ganes de profunditzar en algun dels aspectes, o formular-nos les preguntes d’una manera més concreta i personalitzada...et convido a fer-ho i a investigar més i més sobre tu mateix/a.\nAprofita aquest moment per fer un llistat del que vols millorar, del què vols concretar i per marcar-te un objectiu per tu, només per tu i la teva evolució. Pot ser un objectiu a curt o a llarg termini...el que tu vulguis.\nÒnia Gàllego www.oniaesencia.weebly.com


Crítiques: 'Viatge a la lluna', al TNC. El nostre Pere i el llop. - Jove Espectacle\nSobre un text de Josep Maria Espinàs, el compositor Xavier Monsalvatge va escriure una peça breu (20 minuts) amb una música descriptiva, i d’un estil que podríem anomenar com a contemporani. Segons sembla, es va interpretar a la manera del ‘Pere i el llop’ (orquestra i narrador) a finals dels 60s a Barcelona, per a públic familiar.\nFa un temps, i més de 30 anys després, Murtra Ensemble va engegar el projecte de recuperar aquesta peça, tot presentant el projecte a una beca -ara desapareguda, lamentablement, per les dificultats econòmiques que tots coneixem- al sí del Temporada Alta.\nAquest projecte, fa uns mesos es va presentar al director i dramaturg Pau Miró, que amb la complicitat del mestre Albert Guinovart, insigne músic i, com ell mateix manifesta, deixeble de Monsalvatge, es van proposar ‘allargar’ aquella curta peça de forma que en resultés un muntatge d’una hora de durada aproximada.\nI aquest és l’espectacle que el passat dia 14 de desembre pel matí, davant d’una audiència de nois i noies de diverses escoles, i un servidor, varem poder gaudir a la Sala Tallers del Teatre Nacional de Catalunya. Una de les primeres representacions, per cert.\nCal posar de relleu la solvència artística de l’invent. En realitat, com ja apuntava al títol i al principi, ens trobem davant d’un ‘Pere i el llop’ genuïnament català. 14 músics de Murta Ensemble i dos actors-narradors excepcionals en escena: la Xènia Reguant i l’Ivan Labanda, ens expliquen de forma amena, divertida, i de vegades espaordidora, l’aventura d’una colla d’amics (més o menys de les edats dels joves espectadors, és a dir, entre els 7 i els 12 anys), que una tarda es proposen construir un coet i anar-se’n de viatge… a la lluna!!\nClarament diferenciada la part original del duet Espinàs-Monsalvatge, de la continuació moderna -cosa molt d’agraïr-, l’espectacle ens ofereix, tanmateix, una continuïtat prodigiosa en l’aspecte musical, on és difícil dir si qualsevol de les músiques finalment és de Guinovart o Monsalvatge. Tal és la simbiosi, per l’admiració cap al mestre, i la confessada experiència que Guinovart té en la composició d’altres peces per a públic infantil.\nPel que fa a la posada en escena, el més destacable són les projeccions animades, protagonistes els primers 20 minuts, i usades com a teló de fons la resta de l’aventura, creades pel dibuixant Sebastià Serra, i posades en moviment per Jordi Caba: una de les joies d’aquest muntatge.\nA nivell narratiu, el text afegit difereix, necessàriament, d’un original que en sí mateix només descrivia un ‘pensat i fet’ d’una colla d’amics. Així, l’aventura té moments feliços i també tètrics, amb l’aparició d’un misteriós personatge ombrívol, una persecució i una reflexió final (el secret que els petits assistents no poden explicar a ningú), sobre la creativitat en temps difícils. Un argument que va com anell al dit als nostres dies.\nI per tancar el cercle, en diversos moments apareixen els intèrprets cantant al més pur estil de Broadway (i per què no, de Hollywood), en 3 peces fetes per a l’ocasió, i aprofiten també per explicar instruments, i fins figures i estils musicals, que faran feliços als mestres de música i als pares que trobaran en aquest espectacle una forma idònia d’acostar als infants a la música a través d’una dramatúrgia entenedora i ben encaixada. No me’n puc estar de taral·lejar la tornada de la jove i ‘picantona’ cambrera responent a la pregunta ‘com es fa… ?’, amb un ‘com es fa un petó!’.\nSi haguéssim de trobar un però, molt més des del punt de vista tècnic-pràctic, seria que el desplegament, pel que fa a posada en escena (una enorme gelateria d’estil genuïnament nord-americà, i uns uniformes en consonància), és bastant irrellevant per a fer arribar l’essència de la història, basada gairebé al 100% en un guió ben fet, una direcció i uns actors notables, uns músics inusualment partíceps de l’acció (que han hagut d’aprendre’s la peça sencera, perquè no hi hagi cap partitura a la vista), una partitura que val el seu pes en or (ambdues) i unes projeccions videogràfiques plenes de bellesa i sentit.\nSeria una llàstima que l’aparatositat del muntatge (i per tant, els costos de gira) impedís o fes difícil per a molts teatres el poder oferir aquesta proposta al seu públic.\nUn, que no és precisament aficionat a l’anomenada ‘música contemporània’ s’ho va passar fantàsticament gaudint de tant i tan variat talent esplèndidament combinat, i en especial el musical, i desitjaria que molta gent pogués tenir-hi accés.\nTeniu tota la informació a http://www.tnc.cat/ca/viatge-a-la-lluna


Golf i Pitch & Putt, unint interessos comuns a la Costa Daurada – Comunicatur\nHome/Empreses/Empreses/Golf i Pitch & Putt, unint interessos comuns a la Costa Daurada\nLa recent presentada Associació Costa Daurada Destinació de Golf i Pitch & Putt neix amb l’objectiu de promoure turísticament la pràctica d’aquest esport a les comarques tarragonines unint els esforços dels empresaris de la zona.\nLa Costa Daurada reuneix totes les condicions per ser una destinació de golf: compta amb cinc camps de golf – set recorreguts en total – i amb set camps de pitch & putt, té bon clima tot l’any i disposa de bones comunicacions. El president de la nova associació, Àngel Llopis, ha destacat que “fins ara els camps o els hotels feien accions disperses. Amb aquesta iniciativa volem aglutinar els esforços de totes les parts implicades”.\nL’Associació Costa Daurada Destinació de Golf i Pitch & Putt fou constituïda el passat desembre amb el repte de posicionar la destinació a nivell internacional en el món del golf i del pitch & putt, “especialment a l’hivern, precisament quan al centre i nord d’Europa no poden jugar a causa de la neu i el fred”.\nLa ubicació de la seu de l’associació a les instal•lacions del Parc Científic i Tecnològic de Turisme i Oci de Vila-seca, ha de permetre a les dues institucions establir col•laboracions en matèria de formació i en la realització d’estudis de mercat com ara sobre la situació actual o sobre països emergents, entre d’altres.\nL’Associació neix amb 13 membres: Club de Golf Bonmont, Club de Golf Costa Dorada, Club de Golf La Graiera, Club de Golf Reus Aigüesverds, Lumines Golf Club, Proyectos de Golf y Pitch & Putt, Estival Park Salou Hotel Resort, Gran Palas Hotel, Grup Reside, Monica Hotel, Hotel Termes de Montbrió, Pueblo El Dorado Playa i Hotel Tryp Port Cambrils.\nDia Mundial del Turisme 2010


Chestnut Cottage Bowburn Regne Unit - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nBowburn, Bowburn, Regne Unit - Veure al mapa\nMés informació sobre Chestnut Cottage\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Bowburn, no busqui més enllà de Chestnut Cottage. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Chestnut Cottage, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Chestnut Cottage és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Bowburn.


El CF Pobla venç l’Agramunt i se situa a només un punt del líder (3-2) | Pallars Digital\nVictòries del CF Tremp (1-2) i el FC Rialp (6-2), empat de l’EF Tremp (3-3) i derrota del Guaja Aventuras Tremp de futbol sala (5-6)\nper Jordi Ubach Llorens , 16 de desembre de 2019 a les 10:59 |\nEl Pobla va celebrar la victòria amb la seva afició | Tomàs Garcia\nEl CF Pobla es troba ja a només un punt del liderat després de sumar un nou triomf, en aquest cas davant la visita d’un rival directe com l’Agramunt. Els poblatans van començar forts i es van avançar als minuts 6 i 19 amb dos gols de Molleví. A la represa l’Agramunt va empatar a dos fins que una baralla entre el local Rachid i un jugador visitant, va acabar amb l’expulsió de tots dos. Després que l’àrbitre l'aturés durant uns minuts, el matx es va reprendre i Juangran va aconseguir el definitiu 3-2.\nEncara al grup 14 de Tercera Catalana, el CF Tremp va aconseguir la victòria del camp del Vallfogona de Balaguer (1-2). Els locals es van avançar al minut 16 però dos gols a la segona meitat del trempolí Ponsich van permetre els pallaresos capgirar el marcador i sumar el seu segon triomf consecutiu.\nAl grup 13, l’EF Tremp va empatar a 3 davant la visita de l’Alcoletge en un partit molt atractiu per l’espectador. Es van avançar els visitants però Durany i Fernández van capgirar el marcador abans del descans. A la represa, l’Alcoletge va tornar a empatar el matx, però novament Fernández va tornar a posar els pallaresos per davant al 74’. Només cinc minuts més tard, els visitants van establir el definitiu empat a 3 en el marcador.\nA Quarta Catalana, el FC Rialp va guanyar per 6 gols a 2 el Bell-lloc Atlètic Club. Caselles, Altieri i Trillo, de penal, van posar el 3-0 abans dels 20 minuts de partit. Els visitants van retallar distàncies però Alejandro va fer pujar el 4-1 abans del descans. A la segona meitat, Duran i Roqué van marcar els dos gols restants fins el definitiu 6-2. Pel que fa al partit ajornat de la jornada 11, el Rialp va perdre per 3 a 1 a Les.\nEl Pobla, a un punt del líder\nAmb aquests resultats, al grup 14 de Tercera Catalana, el CF Pobla es manté 3r amb 29 punts i se situa a només un punt del líder, que ara és l’Organyà. El CF Tremp, per altra banda, puja fins la 9a posició amb 21 punts. Al grup 13, l’EF Tremp baixa fins la 14a posició de la taula amb 14 punts. A Quarta Catalana, per últim, el FC Rialp és ara 5è amb 24 punts.\nEl proper cap de setmana només el CF Tremp juga a casa. Serà el diumenge a les 16h davant la visita del Solsona. La resta d’equips ho faran fora. El CF Pobla jugarà diumenge, a les 15:15h, a Organyà; l’EF Tremp jugarà a Rosselló el dissabte a les 15h i el FC Rialp ho farà a Pardinyes, dissabte a les 19h.\nQuarta desfeta consecutiva del Guaja Aventuras Tremp\nEn futbol sala, a Segona Catalana, quarta derrota consecutiva del Guaja Aventuras Tremp, en aquesta ocasió a casa, davant la visita del Bellaguarda (5-6). Després del 0-2 inicial, els pallaresos van capgirar el marcador fins el 4-2 amb gols de Ribeiro, Fernández, Rossell i Rocafort, resultat amb el que s’arribava al descans. A la represa, els visitants van aconseguir capgirar el marcador davant la decepció local i malgrat el gol de Rossell.\nA Tercera Catalana, el partit entre l’Anglesola i el Conca Dellà Futbol Sala es va ajornar. Amb aquests resultats, el CFS Tremp continua en caiguda lliure i baixa fins la 6a posició amb 15 punts. El Conca Dellà, per altra banda, es manté 4t amb 17 punts. El proper cap de setmana, el Tremp juga a la pista del Balaguer Vedruna, dissabte, a les 16:45h. El Conca Dellà rep el Fonollosa, dissabte, a les 17h.\nEsports, CFS Tremp, futbol, Conca Dellà Futbol Sala, CF Pobla, EF Tremp, futbol sala, CF Tremp, EF Rialp


Boat in Gozek (17 metres) 2 Gocek Turquia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nVeure tots els 121 allotjaments a Gocek.\nBoat in Gozek (17 metres) 2-, Gocek, Gocek, Turquia, 48310 - Veure al mapaBoat in Gozek (17 metres) 2Veure més fotosVeure més fotosVeure totes les 24 fotosVeure al mapaParticularitats que li encantaranbalcó/terrassatransport hotel/aeroportplatja privadaesports d'aigua (no motoritzats)magatzem d'equipatge\nSobre l'allotjamentDescripcióTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Boat in Gozek (17 metres) 2 és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Gocek. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Les instal.lacions i els serveis que proveeix Boat in Gozek (17 metres) 2 asseguren una estada plaentera als seus clients. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, Zones públiques amb Wi-Fi. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Boat in Gozek (17 metres) 2.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Desplaçamenttransport hotel/aeroport Coses a fer, maneres de relaxar-seesports d'aigua (no motoritzats)pescaplatja privadaServeis i comoditatsmagatzem d'equipatgezona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsbalcó/terrassaescriptoriplat de dutxaempolles d'aigua de cortesianeverasala d'estarIdiomes ParlatsTurc Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantCal abonar l’import total de la reserva abans de l’arribada. aBoat Time t'enviarà una confirmació amb tota la informació del pagament. Un cop hagin rebut el pagament, t'enviaran un e-mail amb les dades de l’establiment, com ara l’adreça i el lloc on has de recollir les claus. En arribar, cal abonar un dipòsit de 3500 EUR per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament.Mostrar més


La prehistòria | Som macus\n« Ple extraordinari | Porra Barça-Valladolid »\nMamuts, lleons molt grossos, caçadors i recol·lectors, neandertals i rererebesavis nostres fent activitats de diàleg intercultural a la cova de can Maurí… No. La prehistòria no és això. O no és ben bé això. No fa pas gaire, la humanitat encara vivia a la prehistòria. Concretament, la podem donar per acabada el 1899, quan va néixer el nostru club.\nEl futbol ja existia abans, però el Barça no. I és que a pilota s’hi ha jugat sempre. Què es descobrí primer: el foc o la bimba? Què van aprendre a fer abans els nostres antecessors: pintar bisons a les parets o gaudir de l’art de perseguir la bola? No ho sé. Fa molts i molts anys, a diferents punts del planeta -a la selva o al regne del fred-, el jovent ja jugava a pilota: corrien darrere d’ella, se la prenien i s’hostiaven fent servir la piloteta d’excusa fins que quedaven rebentats o alguna veu autoritària els deia nens, prou! Veniu cap aquí, que heu d’anar a buscar aigua… corrent.\nAixò de distreure’s amb la joguina preferida del Messi ve de tan enrere que l’Odissea ja en parla. Sí, els grecs de fa més de dos mil anys ja patien desastres com els que a vegades ens afecten a nosaltres: en un moment d’aquesta obra magna de la literatura universal (que aixequi la mà qui se l’hagi llegit. Jo no), la pilota cau al riu i tothom crida No! Igual que fem nosaltres quan el Pax, apuntant a l’esquadra, la fot a l’Espunyola.\nQuan i on va néixer el futbol? A quin segle i a quin racó de món la distracció de la canalla esdevingué l’opi del poble? Per marcar un inici i tenir una senyora efemèride per celebrar, algú va decidir que el futbol -el futbol modern, l’alegria del poble- existeix des del 26 d’octubre de l’any 1863. Per què aquell dia? Què collons va passar? Algun geni dissenyà la primera porteria de la història? No. Alguns mamats, reunits en una taverna de Londres –una vegada més, es confirma que totes les grans idees provenen del mateix lloc-, van fixar per escrit un reglament que havia de servir per posar ordre a aquell joc practicat des de sempre. Oju amb la tercera norma de la més sagrada de les constitucions. Deia així: les cosses… a la pilota!\nAquell futbol britànic de mitjan segle XIX era cosa de xupons i pijus. Què? Sí. Driblava tot déu. No se la passaven. El Xavi encara no havia nascut. L’Iniesta tampoc. Qui tenia la pilota la mantenia tant com podia. Dribbling game, en deien. Tot era u contra u o u contra tots. La pilota sempre enganxada als peus. Tu, la pilota i mil destrals.\nAquells xupons no eren ni fusters ni pagesos ni obrers de les fàbriques. Al contrari: al principi, a futbol només hi jugaven els fills de. N’aprenien a les seves escoles i universitats i hi jugaven a les estones lliures. El futbol no era la seva professió. Durant la setmana eren universitaris, arquitectes, metges, advocats o professors de prestigi, i al diumenge a la tarda, per distreure’s, jugaven a futbol.\nA part de ser un esport d’individualistes i privilegiats, aquell futbol de fa uns 150 anys s’assemblava molt al rugbi: no podies passar la pilota endavant. Si ho feies, era falta. Per avançar, havies d’enfrentar el rival i te’ls havies de pixar a tots. Fer gol era molt difícil. Com que allò era una puta merda, van decidir incloure un canvi decisiu en la normativa del joc: el 1866 naixia el fora de joc. Però no era com ara. La cosa era més complicada: actualment, si fas un passe endavant, necessites que l’equip rival tingui com a mínim dos homes (un és gairebé sempre el porter) en línia o més endarrerits que l’atacant que, en el moment de la passada, busca la pilota (collons: sí que és difícil explicar el fora de joc). Aleshores, no n’hi havia prou amb dos defenses. En calien tres. Aquesta norma es va mantenir vigent fins el 1926, quan la regla del fora de joc passà a ser molt semblant a l’actual.\nA la llarga, el canvi de l’any 1866 facilità l’arribada de més gols i que els jugadors entenguessin que hi havia altres camins cap a la barraca que el de limitar-se a driblar i driblar: els més llestos van anar veient que passant-se-la avançaven més, feien més gols i gaudien més del joc.\nHem dit que el futbol va néixer, en sessió de bar, un dia de tardor de l’any 1863. No tothom hi està d’acord. Alguns historiadors o putes del futbol consideren que la millor de les creacions humanes va començar a caminar el 30 de novembre de l’any 1872. Aquell dia, davant de quatre mil espectadors, Anglaterra i Escòcia jugaren el primer partit entre seleccions nacionals de la (pre)història del futbol. Abans de començar, van haver d’aclarir les normes. Cadascú entenia el joc a la seva manera: els anglesos estaven acostumats a practicar un futbol molt rugbi (dribbling game and up and under: un futbol de xupons i despejes i anar-hi) mentre que els escocesos eren més refinats: eren més de tiqui-taca. Al final, ningú va poder dir gaire alt nosaltres som més ben parits que vosaltres, colla de fills de puta: van quedar 0 a 0. Quin bateig més trist.\nAquell futbol prehistòric era un xic diferent del nostre. Exemples: abans de 1877, el sac de banda es feia amb els peus; el villarato no existia (el penal i l’àrea són un invent de 1890-1891); els partits duraven 90 minuts sense descans; hi havia canvi de camp cada cop que es feia un gol; l’especialitat del Xavi (els córners) no va néixer fins el 1873; fins el 1888, les faltes gravíssimes eren sancionades amb gol en contra de l’equip infractor; fins el 1879, el futbol semblava el joc del mocador (l’àrbit, en lloc d’utilitzar el xiulet, impartia justícia fent ús d’un mocador blanc); el cap es feia servir per portar-hi la boina (en el futbol prehistòric, tocar la pilota amb el cap era una excentricitat com avui ho són la rabona, la ruleta o l’elàstica); i les porteries no tenien travessar… ni porter. Fins al 1871, no calia fer ús de la justícia suprema ens hi fiquem un gol cada un: la figura del porter no existia. Quan va aparèixer, i fins el 1913, el porter era ommnipotent (podia tocar la pilota amb les mans a qualsevol punt del terreny de joc). Les porteries amb travesser van començar a formar part del paisatge futboleru a partir de 1875. Fins aleshores, la funció de travesser la feia una corda.\nEn aquelles dècades finals del segle XIX, el futbol anglès i escocès tingueren diferents equips dominadors. Alguns encara existeixen. Altres no. Dos dels primers grans de la prehistòria foren el Wanderers i el Preston North End. El Wanderers guanyà la primera Cup anglesa (1871). El seu golejador es deia Alcock, un home polivalent: tenia gol, era periodista i també feia d’àrbitre. El Preston North End, els invencibles, fou el guanyador de la primera Lliga anglesa, disputada el 1889. La temporada següent repetiren. El seu millor home era John Goodall, futbolísticament conegut com a Johnny All Good. Un altre gran equip, avui oblidat, d’aquells temps era el Vale of Leven, d’Escòcia.\nSi volem garlar d’equips que segueixen formant part de la Premier, hem de destacar, per sobre de tots, l’Aston Villa. Els de Birmingham foren el millor equip de la prehistòria: aconseguiren 5 lligues consecutives als anys noranta del segle XIX. El seu primer partit el jugaren el 1874 contra un altre equip de la seva ciutat (la més lletja d’Anglaterra, he sentit dir): a la primera part van jugar a rugbi i a la segona a futbol. Actualment, l’Aston Villa pot presumir dels seus èxits prehistòrics, de la copa d’Europa que obtingué l’any 1982 i de ser un dels 6 únics equips (juntament amb Arsenal, Chelsea, Tottenham, Liverpool i Everton) que sempre han jugat a la primera categoria del futbol anglès.\nI amb quin sistema jugava aquell Aston Villa gloriós de fa més de cent anys? Diuen que amb un 1-2-7. Set davanters. Una evolució (defensiva!) del sistema dominant a la dècada anterior: l’1-1-8 que utilitzà el Blackburn Rovers per guanyar tres cops la Cup. Buscant la perfecció, els equips escocesos i la mateixa selecció d’Escòcia optaren per un 2-2-6 (sistema contra el qual els anglesos només feien que col·leccionar derrotes) que, amb el canvi de segle, evolucionà cap a un 2-3-5, el sistema predominant fins a la disputa del primer Mundial (1930).\nAra toca parlar de fenòmenus. Dels grans noms del futbol del segle XIX. Comencem: William Cobbold, anglès, l’estrella d’aquell futbol antic on el millor era el més xupon; Mc Kinnon, escocès, jugador del Queen’s Park Glasgow, un altre aspirant al títol de rei de reis (dels xupons). Seguim: John Devey, golejador de l’Aston Villa; John Southworth, músic d’un gol per partit; Robert Crompton, Mr. Blackburn Rovers, defensa que jugà fins als 40 anys; Tinsley Lindley, advocat i professor de Dret a Cambridge i jugador del Nottingham Forest, preferia jugar amb vambes que amb sabates de futbol; Mc Dougall, autor d’un hat trick de debò (tres gols seguits, sense cap altre marcat entremig per algun altre jugador) en la llegendària golejada (7-2) d’Escòcia a Anglaterra; Billy Meredith, gal·lès, jugà amb la seva selecció fins als 45 anys i defensà la samarreta dels dos principals equips de Manchester; i Kenyon-Slaney, del Wanderers, un militar fill de militar que estrenà el marcador en el partit que enfrontà, per segona vegada, Anglaterra i Escòcia. Ell era l’extrem esquerre d’una davantera de vuit homes!\nTots els esmentats eren jugadors excel·lents. O això es diu, perquè ja no queda ningú viu que pugui recordar i explicar com la tocaven. Els mateixos que garlen del tema afirmen que alguns futbolistes d’aquells temps encara eren més bons que els anteriors. Per exemple, Stephen Bloomer, del Derby County (avui, aquest jugador dóna nom a l’himne del club), un dels grans candidats a rebre l’MVP de la Prehistòria. Segons els escocesos, aquest títol hauria de ser per Bobby Walker, del Hearts. Tenen una bona raó per defensar-ho: una enciclopèdia del futbol editada el 1934 afirma que aquest escocès fou el millor futbolista de la història.\nUn altre aspirant seria John Smith, també escocès. Era un metge que jugava a rugbi i a futbol amb diferents equips a la vegada fent servir noms diversos perquè no l’enxampessin. Al final el van trincar. Féu de professor a Oxford i es negava a tocar la pilota amb el cap. Li deien GO Smith. Per acabar, i ja quedant fora dels anys de la prehistòria, tindríem Vivian Woodword, un arquitecte anglès que possiblement mereix el guardó de millor jugador anterior a la Gran Guerra: guanyà l’Or olímpic els anys 1908 i 1912 i féu 1,26 gols per partit de mitjana amb la selecció. Del 1901 al 1909 jugà al Tottenham i aquell any fitxà pel Chelsea perquè el camp dels blues li quedava més a prop de casa.\nPer tancar aquest repàs als jugadors prehistòrics, quatre porters: Tiny Foulkes, del Sheffield United; Trainer, gal·lès, el príncep dels porters, abandonà la seva nombrosa família (10 fills) i acabà demanant almoina; Mc Pherson, el millor escocès de final de segle, jugava de tot, també de porter; i Ned Doig, que deixà la seva porteria a zero en un terç dels gairebé 300 partits que disputà.\nFins a finals del segle XIX, els reis del futbol eren els escocesos: tenien la millor selecció -el 1878 van guanyar 7 a 2 a Anglaterra, el 1881 van humiliar als mateixos cabrons guanyant-los a domicili 1 a 6 i l’any següent els van tornar a castigar amb una altra golejada (1 a 5)- i els mateixos equips anglesos depenien, en bona part, dels seus cracks escocesos. Per exemple, a l’onze de gala dels invencibles del Preston North End vuit titulars eren fills d’Escòcia. Al Liverpool també n’hi havia molts. Tants, que en aquella època es deia que el Liverpool era l’equip dels Macs. I l’entrenador del millor equip anglès del tombant de segle, l’Aston Villa, també era escocès.\nEls agradés o no, els escocesos formaven part de l’imperi britànic. Degut a això, hi havia avantpassats del Sean Connery, de l’Alex Ferguson o del Colin Mc Rae arreu del món: comerciants, mariners, banquers, representants d’empreses o professors d’escoles britàniques que portaren la bona nova del futbol a molts llocs on, fins aleshores, a pilota només hi jugava la canalla.\nForen escocesos els que introduïren el futbol a països avui tan futbolerus com Argentina o Brasil. Eren gent que, per passar l’estona, o enyorant la seva terra, es decidiren a muntar partits i equips de futbol en el racó de món on havien anat a parar. Per exemple, encara avui, un senyor que es deia Alexander Watson Hutton és considerat el pare del futbol argentí: arribà a Buenos Aires per dirigir-hi una escola britànica i fou l’organitzador del primer torneig de futbol (1893) de la capital argentina. Pocs anys després naixien River (1901) i Boca Juniors (1905). És una història una mica trista: els escocesos van ensenyar a jugar a futbol a mig món i ara no en tenen ni puta idea.\nJa per acabar, passem a la qüestió realment important: si poguéssim fer ús de la màquina del temps –i desplaçar-nos al Glasgow de finals del segle XIX i que ells viatgessin fins a la pista central d’Avià per jugar el partit de tornada un dissabte d’aquests-, ens guanyarien aquella colla de pioners prehistòrics?\nPosted on 12/05/2010 at 02:19 in Futbol, Històries\t| RSS feed | Resposta\t| Trackback URL\n17 comentaris\tto “La prehistòria”\n12/05/2010 a les 14:52\n12/05/2010 a les 20:45\nAmb les nostres normes, indumentària y equipament actual els guanyaríem patint bastant. Si ens fan jugar amb les seves normes, botes del segle XIX i pilotes bastant poc esfèriques ens fulminen.\nPD. N-èssimament senyor de les porres demissión. Sempre hi havia extrapoint per la final de la GÜEFA.\n13/05/2010 a les 03:06\nNo se si ens guanyarien pero jo pagaria les cerveses content! sort que van inventar el futbol!!\n13/05/2010 a les 13:49\nEls guanyem segur!! No en tingueu cap dubte!! A més, per preparar-nos bé, el Robinho ens ensenya com fer un “dribling” espectaculà jejeje (recordes el partidillu del dissabte Sergi?)\n13/05/2010 a les 23:56\nLa majoria de noms, dates i batalletes d’aquesta entrada les he tret del totxu d’història del futbol que em vaig regalar per sant Jordi. De moment passo per la pàgina 300: ja ho sé tot dels mundials del 30 al 70 i ara m’expliquen com van anar les lligues de postguerra. Quan acabi, més futbol: el Relaño, el director de l’AS, ha escrit un llibre titulat “366 historias del fútbol mundial”. Ell és el culpable de la conya del villarato, però escriu de collons i del món del futbol ho sap tot. Lectura obligatòria: http://www.as.com/futbol/articulo/alfredo-relano-presenta-libro-366/dasftb/20100513dasdasftb_44/Tes\nÀngel, recordo allò que et vas inventar el dissabte passat (semblaves el Robinhos Brown), però estaràs d’acord amb mi que els protagonistes del partidet van ser uns altres: el Palidutxu, el Pocahontas i aquells futurs delinqüents de 10 anys que ens van insultar, i tirar arbres, durant mitja hora ben bona.\n18/05/2010 a les 14:00\nUn altre duel incert: qui guanyaria un partit de 11 tios de primera divisió contra 100 segals entre 12 i 15 anys. Va estar força igualat.\nSemblava l’hora del pati de les Carme, però amb una sola pilota.\n18/05/2010 a les 17:15\nAixò sí que és macu!!! No les collonades aquelles de “Los amigos de Tal” contra “Los amigos de Pascual”. El camp ple de canalla, una pilota i… patapum p’arriba!!\n26/05/2010 a les 21:21\nPodíamos haber llegado. Si no haguéssim sigut tan mamats, ara tindríem un equip a Segona o a Segona B: els Bergistans, el millor equip de la història de la UAB. Fa uns 15 anys, uns futurs advocats de les Canàries van ser més ben parits que nosaltres. Van fundar un equipet -L’Universidad de Las Palmas- per passar l’estona (com ja feien els universitaris anglesos a la prehistòria… del futbol) i avui aquest club navega entre la Segona i la Segona B. Fa algun any ja van jugar a la divisió de plata i un dia d’aquests se les fotran amb el Sant Andreu per intentar tornar a pujar. En deuen saber força, però són una banda: encara no tenen clar quins són els seus colors -un any van de groc i l’altre de verd- i no saben ni on és casa seva (han tingut sis camps en quinze anys).\nSi voleu més informació del tema: http://quiosc.elpunt.cat/Quiosc.php?do=mostrarPDF&pagina_id=475768\nOju amb el nom del coautor del reportatge: Javi Chica! Aquests de l’Espanyol paguen tan poc que els seus laterals han de guanyar-se la vida com poden per poder alimentar a la família.\n19/06/2010 a les 12:58\nDes de fa anys, la selecció anglesa té problemes amb els porters. En té tants que han d’acabar confiant en un tio de 40 anys i que té el bonic sobrenom de Calamity. El James és negre. Evidentment, cap problema. Cadascú és com és. Només volia dir que pels anglesos els porters negres no són cap novetat. A la prehistòria ja en tenien. Als anys vuitanta del segle XIX, el millor equip anglès era el Preston North End. El seu porter era negre. Es deia Arthur Warton. Va néixer a l’actual territori de Ghana i els seus pares -era un fill de bona família- l’enviaren a Londres perquè estudiés i bla, bla, bla. No els hi va fer gaire cas: va descobrir el futbol i va aparcar els llibres. Era una fera: la despejava amb els punys com ningú, era un crack del cricket i també era velocista. Quan les forces el van anar abandonant, es va haver de retirar. Aleshores va trobar a faltar aquells estudis que havia abandonat. Per guanyar-se la vida, va haver de treballar a la mina. Va morir el 1930, pobre i oblidat.\n26/06/2010 a les 13:51\nSi poguéssim enviar el Xavi Viva España a l’època més remota de la prehistòria del futbol, em sembla que no s’hi adaptaria: el tiqui-taca no tenia cap mena de prestigi i no podria fer gala de la seva gran especialitat: els córners magistralment executats al pal curt, allà on fan més mal… al teu propi equip. Fins a principis dels anys setanta del segle XIX, el córner no existia. I quan va néixer, no es podia fer gol directe de córner. Si el feies, te l’anul·laven: el córner era com una falta indirecta. Aquesta norma la van canviar el 1924. A partir d’aquell moment, s’admeten els gols directes de córner. Un dels primers el marcà un argentí. Es deia Onzari. Uruguai acabava de guanyar la medalla d’or de futbol als Jocs Olímpics i els seus estimats amics argentins els convidaren a fer un duel a primeres sangs: el combat dels hermanos de la Plata. A l’anada, a Montevideo, van quedar 1 a 1. A la tornada, Argentina s’avançà amb un gol de córner directe. Un gol mític. Llegendari: neix la denominació de “gol olímpic” per referir-se a un gol de córner directe. Argentina guanyà aquell partit 2 a 1.\nUn any després, Sam Chedgzoy, extrem de l’Everton, obligà les autoritats del futbol a aclarir la norma del córner: en un partit contra el Tottenham, agafà la pilota per tirar el córner i, en lloc de penjar-la, optà per anar avançant amb la pilota controlada direcció a la barraca. Els defenses rivals el van deixar passar pensant “què fa aquest subnormal?” i el Sam va fer gol. L’àrbit el va concedir. Va considerar que allò era un gol de córner directe i que, per tant, era vàlid. Després d’allò, es puntualitzà que, igual que en el cas de les faltes, el xutador de córner no podia tocar dos cops seguits la pilota sense que entremig la toqués algú altre.\nUns quants anys després, el 1952, un altre córner singular obligà, de nou, a retocar la més important de totes les constitucions escrites. Què collons va passar? Baily, un tio del Tottenham, tira un córner, la pilota toca a l’àrbit, torna cap al centrador, aquest la penja i gol. Gol vàlid… aleshores. Ara no valdria: l’àrbit és un ningú. Si xutes un córner o una falta, la pilota xoca contra l’àrbit i la tornes a tocar tu sense que l’hagi rascat ningú més, l’àrbit ha de xiular il·legalitat.\nQuè, divertides les històries de córners, eh? També van molt bé per lligar.\n29/06/2010 a les 00:29\nA la prehistòria, els penals no existien: la primera pena màxima es xutà un dia de l’any 1891. Tingué l’honor un jugador del Wolverhampton. Poc abans, un polèmic final de partit portà les autoritats del futbol a inventar-se un càstig sever contra els defenses trinxeraires que impedien els gols de l’equip rival fent ús del codi criminal. La jugada que obligà a prendre decisions fou aquesta: a l’últim minut d’un apassionant Notts County – Stoke City, partit de quarts de final de la Cup, un defensa del Notts evità amb les grapes un gol que hauria fet pujar l’empat al marcador. Com que no existien els penals, l’àrbit va xiular falta. Falta a un metre de la línia de gol. El porter, situat a escassos centímetres de la pilota, l’aturà i el seu equip guanyà. Algú va dir prou. Prou de protegir a l’infractor. Hem de fer alguna cosa. I fou així com es van inventar el penal. La decisió no agradà a tothom: al principi, el futbol amateur digué no a la pena màxima. Deien que embrutava el futbol. Que era una norma que traïa l’esperit del seu estimat esport. Alguns estaven tan enfadats que si els xiulaven penal en contra, el porter no feia res per parar-se’l: en senyal de protesta, en el moment de l’execució es limitava a abraçar el pal.\n08/07/2010 a les 00:31\nAvui que els espanyols estan tan contents podem recordar un altre gran moment de la història de la Roja. És necessari? No, però no tinc res millor a fer en aquests precisos moments. Som-hi: al segle XIX, Anglaterra només fou derrotada per Escòcia. Cap més país del món -tampoc és que juguessin gaires partits- va poder vèncer als avantpassats del Rooney i el Gascoigne. La primera selecció continental que aconseguí derrotar els pares del futbol fou… Espanya. El dia de sant Isidru de l’any 1929, al Metropolitano de Madrid (l’antic camp del Patético), Espanya va guanyar 4 a 3 a Anglaterra. Eren altres temps: a l’onze inicial de la Roja no hi havia cap jugador del Barça. En canvi, n’hi havia dos de l’Espanyol, un de l’Osasuna i un de l’Alavès. Els anglesos justificaren la derrota dient que feia molta calor, que els faltava la seva estrella -no, no era el Thomas Müller. Es deia Dixie Dean-, que els espanyols -els del camp i els de la grada encara més- eren una colla de salvatges i que a aquella hora -a les 5 de la tarda- no es pot jugar. Els anglesos se’n tornaren cap a ses illes molt emprenyats i prometent venjança. Van haver de tenir paciència, però l’espera va valdre la pena: el desembre de l’any 1931, la Roja sortí a jugar a Highbury amb la il·lusió de fer “el más difícil todavía”: guanyar els anglesos a casa seva. Quasi. Al final dels noranta minuts, Espanya 1 – Anglaterra… 7.\nMoraleja: podemos. Són els més bons, però poden perdre. A vegades passen coses molt estranyes: futbol és futbol i no hay rival fácil. Bla, bla, bla. El món deu un Mundial o dos a Holanda (ja ho sé, és un argument lamentable). Aquest any no se l’han merescut, però el món no deu res a Espanya. En resum… Si la cosa acaba bé, l’Aleix es compra la samarreta del Robben, el Pax la del Van Parce, l’Àngel la de l’Sneijder, el Ferran la del Kluivert, el Torra la del Kuyt, el Marc la del Van Bommel, el Guillem la del Koeman, dos més la del Bogarde i la del Reiziger, jo la del Van Bronckhorst i el Piki la del De Boer (a triar quin germanet prefereix). Quedem així.\n06/10/2010 a les 23:48\nPrimer fou l’Everton. Poc després de la fundació del club, el president comprà uns terrenys a Anfield Road. Hi feren un camp de futbol. A prop d’allà hi havia un pub. Tot era del mateix amo: el president de l’Everton, que feia pagar un lloguer al seu propi club per poder disposar d’Anfield. El 1889 va voler apujar el preu del lloguer i els seus companys de directiva digueren no: contra l’abús, compraren uns terrenys a Goodison Park i s’emportaren l’Everton cap allà. L’antic president, per no quedar-se sense equip i sense clientela, va fundar un nou club: el Liverpool. Com que necessitava jugadors, n’agafà uns quants d’escocesos. Per això, a finals del segle XIX, el Liverpool era conegut com l’equip dels Mc’s.\nEverton i Liverpool s’enfrontaren per primera vegada l’any 1894. Guanyà l’Everton 3 a 0. Des d’aleshores, l’equip de l’Arteta ha guanyat algunes lligues, però ha hagut de suportar com el Liverpool esdevenia l’equip gran de la ciutat. A la propera jornada de la Premier toca derbi: Everton-Liverpool. Duel per fugir de la zona de descens.\n12/10/2010 a les 11:44\nA finals del segle XIX, els escocesos eren els més bons. Ara són una banda. Són tan justets que tenen por de perdre contra los amigos de Iniesta. El partit d’avui el jugaran a Hampden Park, santuari merengue: el 1960 van aconseguir-hi la seva cinquena Copa d’Europa consecutiva guanyant 7-3 contra els garrulus de l’Eintracht de Frankfurt i el 2002 van obtenir-hi la Novena gràcies a la barracota del Zidane i a les aturades del jovenet sant Iker.\nA la primera meitat del segle passat (abans que els brasilers construïssin Maracanà per fer-se el xulo), Hampden Park era el camp més gran del món: algun dia hi van fer cabre 150.000 espectadors. Avui només n’hi deixen entrar 50.000. En el dia a dia, aquest terreny de joc és utilitzat pel Queen’s Park, un equip de la tercera divisió escocesa. En els seus inicis, el club fou fundat el 1867, eren un dels grans d’Escòcia, però van perdre el tren de la història el dia que van decidir que mai pagarien als seus jugadors. Tenien i segueixen tenint clar que el futbol només és un joc; que qui vulgui participar-hi no ha d’esperar-ne diners, sinó el simple plaer de poder fer alguna barraca de tant en tant.\n30/01/2011 a les 18:24\nEls del Grupo Godó Ni Oblit Ni Perdó són tan embaucadors que ara s’inventen que el Barça no fou fundat el 1899: diuen que la línia divisòria aB (abans del Barça) l’hem de fixar quatre anys enrere, el 1895. Tot té una explicació: el Jan Gamper era laportista. No poden admetre que ell i el Laporta són els dos presidents més importants de la història del club i, com sabem, estan disposats a tot. A tergiversar la història, per exemple.\nSi us voleu deixar embaucar, http://www.lavanguardia.es/deportes/futbol/20110130/54107502426/el-primer-barca-de-la-historia-nacio-antes-que-el-fundado-por-joan-gamper.html\n31/01/2011 a les 19:51\nNomés hi ha un diari més embaucador i miserable que La Vanguardia i el Mundu: el “Gol”. Oju amb lo d’avui: http://esports.e-noticies.cat/el-diari-gol-esborra-laporta-duna-foto-49500.html\n18/10/2011 a les 16:20\nAquest cap de setmana, el porter del Vointa Sibiu (equip de la 1a divisió de Romania) es va fer una mica famós: en senyal de protesta contra l’actuació arbitral, decidí afrontar la pena màxima fotent-s’hi de cul. El tonto de l’àrbit va fer repetir el penal. Acabat el partit, el Danalache, el porter reivindicatiu, digué que havia sigut protagonista d’un gest únic en la història del futbol. Mentida. Fa 120 anys, quan va néixer el penal, alguns porters feren el mateix: contra la novetat d’un càstig tan sever, passar de tot. No fer res per aturar la pilota.


FiraTàrrega obre la convocatòria del concurs per a la nova direcció artística del certamen | Tàrrega Televisió\nEl director artístic s’haurà d’encarregar de la programació, integrada per una cinquantena de companyies. Un 50% de la programació serà catalana, un 25% de la resta de l’Estat i un 25% serà internacional. Segons estableix el concurs, l’equilibri entre carrer i sala serà d’un 60% i 40%, respectivament, tot i que no ha de ser un percentatge infranquejable en favor dels espectacles de carrer. Ser ciutadà de la Unió Europea i acreditar un mínim de quatre anys d’experiència professional en el sector, són alguns dels requisits bàsics per poder-se presentar a la convocatòria per a la direcció artística de FiraTàrrega.\nLa resolució del concurs es farà al mes de novembre, un cop celebrada l’edició de FiraTàrrega 2018, amb la constitució d’una comissió tècnica de valoració que serà l’encarregada d’avaluar els projectes presentats. Aquesta comissió estarà formada per la direcció de mercats de l’ICEC-Departament de Cultura; la direcció executiva de FiraTàrrega; la subdirecció general de l’INAEM; i tres professionals del sector de les arts escèniques amb coneixements específics en arts de carrer.\nL’actual director artístic, Jordi Duran, ha fet dues direccions artístiques de quatre anys cadascuna. Al llarg d’aquests vuit anys FiraTàrrega ha treballat en tres puntals definitoris: el primer centrat en l’exhibició de la Fira que té lloc durant els quatre dies de setembre, el segon enfocat en la producció i l’acompanyament d’espectacles de companyies a través del programa suport a la creació, i per últim el de la formació amb la creació del postgrau de creació en arts de carrer.\nEtiquetes CatalunyaCulturadansa i circFesta i cultura popularLleida Id: 3355181PonentSegriàsocietatTàrregaTeatreTextUrgell\nSense resposta per “FiraTàrrega obre la convocatòria del concurs per a la nova direcció artística del certamen”


La carrossa de betevé, preparada per captar milers somriures aquest 2020 | betevé\nDues pantalles gegants i dues càmeres enviaran energia als Reis d'Orient per repartir regals\nQuim Box | divendres, 27 de desembre del 2019, a les 20.11\nLes carrosses de la cavalcada de Reis 2020 han fet aquest divendres les proves de seguretat i de verificació dels equipaments audiovisuals i ornamentals. Les proves s’han fet a l’esplanada del Palau Victòria Eugènia de la Fira de Barcelona i del parc de Montjuïc per tal de comprovar que els elements resisteixen al vent i a les vibracions dels vehicles. La carrossa de betevé, que un any més encapçalarà la cavalcada, també ha fet les proves de les càmeres i pantalles màgiques.\nEnergia per als Reis\nCom altres anys la carrossa de betevé captarà l’energia de la mainada i la donarà als Reis d’Orient per tal que puguin repartir tots els regals. Tot això és possible gràcies a dues càmeres instal·lades a la carrossa que, mitjançant un algorisme, detecten les cares de les persones que duen la corona màgica d’aquesta casa. Dues pantalles gegants aniran mostrant com l’energia i els somriures dels infants són captats per les càmeres.\nQuan el sistema informàtic detecta una persona amb corona màgica fa un zoom i afegeix efectes digitals i sonors a la imatge. El públic podrà veure en directe la seva imatge modificada amb aquests efectes. Abans de la cavalcada, es repartiran 70.000 d’aquestes corones perquè tots els nens hi puguin participar.\nLa cavalcada, a betevé\nEls Reis d’Orient arribaran a les sis de la tarda al Moll de la Fusta i desfilaran fins a la plaça d’Espanya. Des de dos quarts de sis, aquesta casa retransmetrà en directe tots els detalls de la nit més màgica de l’any a la televisió, web i xarxes socials amb l’etiqueta #betevéReis. Jordi Montalbo i Marta Ballesta retransmetran des del Pla de Palau, Roger Torres a peu de carrer i Laura Arias des de la carrossa de betevé.\nCavalcades de Reis a tots els barris\n— cavalcada de Reis — infants — Nadal


El figuerenc Kiko Veneno tancarà el Festival Grec amb els temes del seu últim disc - Diari de Girona\nEl figuerenc Kiko Veneno tancarà el Festival Grec amb els temes del seu últim disc\nEl Premi Nacional de Música Actual, Kiko Veneno. diari de girona\nKiko Veneno tancarà el pròxim 31 de juliol el Festival Grec de Barcelona amb un concert celebrat a l'amfiteatre i l'aire lliure en què cantarà els temes de Sensación térmica, el seu últim disc.\nNascut a Figueres de mare catalana, José María López Sanfeliu es retroba amb el públic del Grec en un concert en què recupera la seva connexió amb la Catalunya dels seus orígens. Per al seu disc ha comptat amb la col·laboració com a productor de Raül Fernández, Refree -habitual en treballs d'artistes com Sílvia Pérez Cruz o La Mala-, que ajuda Kiko Veneno a crear nous mons sonors i noves textures musicals.\nSons flamencs i pop, ressonàncies africanes, passatges rock i fins i tot temes en català com No cal patir s'inclouen en un disc fet a partir del so dolç i melancòlic de l'experiència i de la visió més nova i fresca de la música d'avui.\nLa veu i les guitarres espanyola, acústica i elèctrica de Kiko Veneno estaran acompanyades en el concert del so instrumental de diversos músics, entre ells la trompeta de David Pastor, que ja va actuar fa pocs dies en el Grec amb Jorge Pardo.\nPremi Nacional de Música Actual, Kiko Veneno oferirà els temes del seu disc en una primera part del concert i repassarà en la segona altres temes més coneguts del seu repertori, segons va avançar ahir Ramon Simó, director artístic del Festival Grec de Barcelona.


La Falla Sant Jaume inaugura demà dissabte el seu nou casal - Portal de Xàtiva\nLa Falla Sant Jaume inaugura demà dissabte el seu nou casal\nLa comissió organitza el Sopar de Sant Jaume\nLa Falla Sant Jaume de Xàtiva celebra demà dissabte el Sopar Sant Jaume 2013. Com cada any, la plaça Sant Jaume acollirà fallers, amics i veïns per celebrar el sant que dóna nom a la Falla.\nLa comissió aprofitarà aquest sopar per tal d’inaugurar el nou casal al Carrer Sant Rafael, 26. L’acte començarà a les 21.30 hores amb la presència de l’artista local que realitza aquest any els monuments, Paco Roca, qui signarà els contractes que així ho acrediten.\nSeguidament es farà un sopar a la plaça. Els tiquets per al sopar es podran reservar avui divendres al casal a partir de les 21.00 hores, o a través dels telèfons 636519215 o 622356891 i el correufallasantjaume@gmail.com. El preu del sopar és de 5 euros. Els xiquets fins als 14 anys pagaran 3 euros. Els assistents sols han de portar l’entrepà.\nPublicado el julio 26, 2013 Autor Portal de XàtivaCategorías Eventos, Fallas, XàtivaEtiquetas falla, jaume, sant, sopar, Xàtiva\nAnterior Entrada anterior: La Mancomunidad aprueba el inicio del expediente de contratación del servicio de recogida de residuos\nSiguiente Entrada siguiente: L’ajuntament de Xàtiva rebrà els xiquets i xiquetes sahrauís


Demà dimarts a la tarda\nLa cooperativa promoguda per CCOO de Catalunya, Habitatge Entorn, lliurarà demà, dimarts, 6 de març, a les 17 h, els 72 habitatges de protecció oficial de règim general que han estat construïts al carrer Amadeu Torner, 75-89, de l’Hospitalet de Llobregat.\nA l’acte assistirà l’alcaldessa de l’Hospitalet, Núria Marín; el director de Finances i Serveis de CCOO de Catalunya, Jordi Llorens; el secretari general de CCOO del Barcelonès, Àngel Crespo, i el president d’Habitatge Entorn, Jordi Giménez.\nAquesta és la tercera promoció de la cooperativa a la ciutat de l’Hospitalet. Els habitatges, que han estat acollits a protecció oficial en règim general, tenen tres dormitoris, i una superfície mitjana de 86,15 m2 útils. Com és habitual en les promocions d’Habitatge Entorn, els habitatges tenen inclosos en el preu final una plaça d’aparcament i un traster. El preu mitjà dels habitatges és de 174.755 euros (30.839 euros menys que el preu autoritzat per la Generalitat de Catalunya).\nEls 72 habitatges han estat adjudicats en un 54,17% a persones d’entre 20 a 35 anys. Els socis han aportat mensualment la quantitat de 1.000 euros, i hauran pagat fins al lliurament de claus una quantitat aproximada de 44.000 euros. Un crèdit hipotecari protegit, al qual se subrogaran, permetrà als nous propietaris acabar de pagar els seus pisos.\nEl projecte ha estat redactat pels arquitectes Ricard Mercadé i Rogel i Aurora Fernández i Grané, que també es va fer càrrec de la direcció facultativa, i l’arquitecte tècnic ha estat Ramon Garriga i Rufach. L’empresa constructora d’aquests habitatges ha estat Agrupación Guinovart Obras y Servicios Hispania, SA, de Barcelona.\nHabitatge Entorn ha lliurat, des del 1993 fins ara, les claus de 6.505 habitatges distribuïts per diverses poblacions catalanes i té en construcció 82 habitatges i 545 habitatges més en fase de promoció. A la comarca del Barcelonès, la cooperativa ja ha lliurat 933 habitatges (92 a Badalona, 539 a Barcelona, 138 a Sant Adrià de Besòs i 164 a l’Hospitalet de Llobregat, inclosos els 72 que demà es lliuren), i té en projecte 75 a Barcelona.