lo carrer del riu: 25/10/2007\nPretén ser un punt d'informació que expliqui què és, què fa i com funciona la UE. La pàgina web de la Representació de la Comissió Europea està allotjada al portal Europa, un dels webs més visitats de la Unió Europea, amb més de 13,6 milions de visites el setembre de 2007 i amb més de sis milions de documents i 23 versions lingüístiques.\nweb informativa de la UE en català\nSi se celebressin autonòmiques, ERC obtindria un 10,2% (7,8% en les passades eleccions)\nEl baròmetre d'octubre del Centre d'Estudis d'Opinió de la Generalitat (CEO) ha constatat que a Catalunya creixen les postures més catalanistes i favorables a l'independentisme, amb un 18,5%, un 1,6% més que el resultat de l'anterior sondeig, del mes de juliol.\nQue tornen a vindre eleccioooooooons !!!\nNova promesa de Zapatero: si guanya les eleccions, Espanya serà "la primera" a destinar el 0,7% del PIB a l'ajuda al desenvolupament. Mon Dieu !!!\n4 il cabo. Vergonyós !!!\nEduardo Zaplana ha anunciat que el PP recusarà aquest dijous tres magistrats del TC per evitar que participin en la votació per la reforma de l'alt tribunal El portaveu del Grup Popular al Congrés, Eduardo Zaplana, ha confirmat que el PP ha decidit recusar tres magistrats del Tribunal Constitucional per a la sentència sobre la reforma de la institució, causa en què ja es va acordar l'abstenció de la presidenta i el vicepresident, i en què el Govern té recusats dos magistrats més.\nZaplana no ha precisat els membres d'aquest tribunal que seran recusats pel seu partit, i ha al·legat que el PP ja n'informaria. "Una iniciativa d'aquesta naturalesa es pot concretar avui i ja donaran complerta informació sobre això", ha comentat.\nSegons ha explicat en roda de premsa, la recusació es basarà en "motius similars" als que el Govern va esgrimir per apartar del cas dos magistrats del sector conservador, Roberto García Calvo i Jorge Rodríguez Zapata.\n-Els nous recusats són els progressistes Pablo Pérez Tremps, Manuel Aragón i Pascual Sala.\nComença la Fira dels Masos !\nLa Fira dels Masos és l'esdeveniment social més important de la Ribera d'Ebre. Any rere any, atrau la gent de tots els pobles del voltant. Grans i petits, tothom troba el seu espai. Los matxos de Joan de la Manta, de Miravet, mai poden faltar a l'estand dels animals de la Fira dels Masos.\nUn pergamí vaticà ocult durant 7 segles rehabilita els Templers\nEl 'Foli de Chinon' recull l'absolució de Climent V als membres de l'orde.\nAls seus integrants se'ls va declarar heretges per la pressió de la corona francesa. El temps potser fa justícia, però no torna la vida. Uns documents judicials que van quedar traspaperats més de set segles i que fa sis anys van ser descoberts, per casualitat, a l'Arxiu Secret del Vaticà, rehabiliten ara, en ple segle XXI, els Templers, un orde religiós i militar --com molts altres que van existir durant l'edat mitjana-- que va veure com els seus integrants acabaven a la foguera. A Europa havien instal.lat el primer sistema financer internacional conegut.\nVan ser condemnats per heretges, per sodomia, per "petons obscens" i altres delictes, però ara s'afirma, amb proves, que el Papa Climent V no va donar mai crèdit a aquestes acusacions, sinó que va cedir a les pressions del rei de França, Felip IV, el Bell, que amenaçava amb un cisma si l'Església no li treia del mig els rics i poderosos frares soldat. El monarca els devia 300.000 florins, però ambicionava sobretot el seu ingent tresor, que, amb les arques de l'Estat francès buides, necessitava per poder pagar la guerra dels Cent Anys que lliurava contra Anglaterra.\n799 EXEMPLARS A 5.900 EUROS\nLes actes del procés al qual van ser sotmesos els Templers seran presentades avui al Vaticà en un acte que ha despertat curiositat. La Santa Seu n'ha editat 799 exemplars per vendre'ls a 5.900 euros cada un. Es titulen Processus contra Templarios i estan basats gairebé exclusivament en el document descobert l'any 2001: un pergamí de 70 centímetres de llarg i 58 d'ample conegut com el Foli de Chinon, que deu el seu nom al castell francès on, l'any de 1308, es van celebrar els processos contra els Templers. Entre els processats hi ha el Gran Mestre de l'Orde, Jacques de Molay, el personatge que durant molts segles ha inspirat desenes de novel.listes.\nA la web en què l'Arxiu Secret Vaticà ha divulgat l'abast de la troballa s'explica que el foli "conté l'absolució impartida per Climent V a l'últim Gran Mestre del Temple, el frare Jacques de Molay, i als altres caps de l'Orde, després que aquests últims fessin acte de penitència i sol.licitessin el perdó de l'Església". El document forma part de "la primera fase del judici contra els Templers, quan Climent V encara estava convençut que podia garantir la supervivència d'aquest orde religiós".\nHIBERNACIÓ DELS FRARES\nD'aquesta manera, el Papa els absolia d'uns presumptes delictes que havien confessat sota tortura dels inquisidors francesos; però ja era massa tard, i Felip IV va imposar al Papa la supressió de l'Orde. Climent V no la va suprimir ni la va condemnar, però la va sotmetre a una espècie d'hibernació, fent servir una singular interpretació del dret eclesiàstic per la qual es va emetre una sentència no definitiva dictada per "la necessitat superior d'evitar un greu perill per a l'Església". Des d'aquell moment, els Templers no van poder utilitzar ni el nom ni els signes distintius de l'Orde. La sentència els obligava a mostrar públicament el seu penediment, però Molay i alguns altres s'hi van negar i van acabar cremant a la foguera. La llegenda explica que abans de pujar al patíbul Molay va maleir el Papa, el Rei i la monarquia francesa "fins a la tretzena generació". Climent V va morir al cap d'un mes, Felip IV als tres mesos i la monarquia francesa es va extingir al cap de 13 generacions.\n"Els motius de la condemna van ser polítics, no pas religiosos", ha explicat l'historiador Franco Cardini, que avui intervindrà en la presentació. "Els advocats del rei de França --va afegir-- no necessitaven construir un coherent dispositiu acusatori, només calia que fos eficaç i creïble per a l'opinió pública". El dia 13 passat, els supervivents dels Templers es van reunir a l'església de Notre Dame de Chine, a París, per commemorar el "martiri" de Molay i potser per celebrar la seva rehabilitació. S'explica que l'any 1885, en una parròquia situada a Rennes-le-Château, va ser descobert el tresor que pertanyia als Templers; però va desaparèixer de manera immediata, es diu que a Escòcia o Aragó. S'ignora si es tractava de diners o d'un patrimoni espiritual. La llegenda dels frares guerrillers encara continua viva.\npdf: Els Templers\nEls Templers: Personatges de cine i novel·la\n'EL NOM DE LA ROSA'\nLes aventures dels cavallers Templers i el seu final desgraciat han seduït nombrosos escriptors i han omplert les pàgines de desenes de novel.les històriques. Umberto Eco es fica de ple en la història de l'Orde en dues de les seves obres més celebrades, El nom de la rosa i El pèndol de Foucault.\n'EL CODI DA VINCI'\nEn el primer dels set toms de la seva novel·la Los reyes malditos, el francès Maurice Druon retrata la persecució de Felipe el Bell contra els Templers. L'obra va tenir un gran èxit a tot França i als anys 70 es va convertir en una minisèrie de televisió. Més recentment, el nord-americà Dan Brown es va convertir en un fenomen editorial amb una història que explota el mite que els Templers custodien el Sant Grial: El codi Da Vinci.\nTRESOR A WASHINGTON\nEl cine tampoc ha estat aliè a aquest fenomen. Hollywood ha explotat aquest èxit en pel.lícules comercials com La búsqueda (2004), en la qual Nicholas Cage remata les seves peripècies amb el descobriment del tresor dels Templers a les catacumbes d'una església de Washington.\nEn la tercera entrega d'Indiana Jones (Indiana Jones i l'última croada, 1989), Harrison Ford troba el Sant Grial a l'interior del Temple Sagrat, al canó de la Mitja Lluna, a la República de Hatay; el custodiava un decrèpit cavaller templer.\n▼ 25 d’oct. (8)\nEs presenta la primera pàgina web informativa de l...\nComença la Fira dels Masos ! Anem-hi !!!\nUn pergamí vaticà ocult durant 7 segles rehabilita...


Top Center Apartment Pula Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nHermana Dalmatina 2, Pula, Pula Centre, Pula, Croàcia, 52100 - Veure al mapa\nMés informació sobre Top Center Apartment\nDissenyat tant per oci com per negoci, Top Center Apartment està situat idealment a Pula; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Top Center Apartment asseguren una estada plaentera als seus clients. Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, magatzem d'equipatge, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, transport hotel/aeroport són només algunes de les comoditats que fan que Top Center Apartment sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, calefacció, balcó/terrassa, TV satèl•lit/cable, aparell de televisió per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Top Center Apartment és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Pula.\nTots els tipus de viatgers (20) Parelles (12) Viatgers en solitari (1) Famílies amb infants petits (1) Famílies amb infants grans (1) Grups (5)


Pep Bergadà Archives - Viu Molins de Rei\nTag Archive for Pep Bergadà\nEls Beatles protagonitzen el tercer capítol d’Artèries\nViu Molins de Rei • 25/04/2020\n‘50 anys sense The Beatles’ és el títol del nou capítol del projecte cultural Artèries, en el que diferents personalitats artístiques de Molins de Rei parlen de què significa per a ells el grup musical anglès.\nEls Premis Ràdio Molins de Rei tornen a reconèixer els col·laboradors de l’emissora\nJose Polo • 02/05/2016\nJosep Artés guanya el Premi Trajectòria en una gala on també són reconeguts el programa Polònia, l’Assemblea Groga de Molins de Rei, Pep Bergadà, la Floristeria Valls, Joan Vélez i dos col·laboradors de l’emissora: Pere Pahissa i Jesús Blanco.\nEn marxa una nova edició dels Premis Ràdio Molins de Rei\nJose Polo • 19/12/2012\nLes votacions al premi Molinenc/a d’Honor ja estan obertes a través de d’Internet. El jurat decideix a hores d’ara els premiats de la resta de categories però ja ha anunciat que el Premi Comunicació Miquel Armengol serà per a Jordi Hurtado. La gala d’entrega serà el proper 11 de gener.


Home » Formació » Workshops formatius\nEls workshops formatius estan dirigits al personal de la teva empresa. L’equip humà és l’actiu més valuós de l’empresa, són ells els que transmeten i comuniquen els valors, filosofia i el saber fer de la teva empresa.\nUna formació contínua és bàsica per al desenvolupament d’habilitats i competències dels treballadors per realitzar el seu treball de forma més eficaç i més eficient, al mateix temps fa de la nostra empresa una empresa més competitiva, oberta, compromesa i confiable.\nT’ajudem a desenvolupar la millor imatge professional i les habilitats comunicatives necessàries per al teu equip, millorant la seva confiança i seguretat, enfortint la seva motivació personal i augmentant la seva implicació amb l’empresa. Amb l’objectiu d’aconseguir l’èxit empresarial garantit. Hem dissenyat 4 workshops específics a partir de la nostra experiència i pensant en les necessitats de la teva empresa. Tots els workshops formatius són personalitzats, teòrics i interactius on obtenir les eines necessàries per conèixer com gestionar la imatge i la comunicació. Si encara així, no trobes el que cerques, creem el teu propi workshop a mesura segons les necessitats de la teva empresa.\nLa importància d’una imatge personal i professional\nLa imatge corporativa comunica la filosofia i els valors de la teva empresa, però t’has parat a pensar quin és la imatge que projecten els teus treballadors?\nLa imatge que transmeten els teus treballadors és clau perquè estigui alineada amb els codis d’imatge de la teva marca/empresa. A través d’aquest workshop, es donen les eines clau i necessàries perquè coneguin, valorin i sàpiguen gestionar la seva imatge dins de l’empresa.\nL’objectiu és projectar una bona imatge corporativa, reflectint el que realment és la teva empresa, per aconseguir captar i fidelitzar als teus clients, i en definitiva aportar valor de marca per vendre més i millor.\nEl Personal Shopper: un valor afegit en l’atenció al client\nEl primer objectiu de l’empresa és aconseguir la satisfacció del client. Avui dia, una bona atenció al client és fonamental per tancar una venda amb èxit.\nAmb aquest workshop els assistents aprendran les claus necessàries per assessorar a un client, quines peces són les adequades, els colors que millor li afavoreixen, etc. En definitiva, que el personal de la teva empresa conegui i obtinguin les eines i pautes necessàries per saber assessorar correctament als clients, amb l’objectiu de fidelitzarlos, a través d’un servei complet que els aporti seguretat i confiança. I això contribuirà a aconseguir, amb èxit, la satisfacció del client.\nAquest Workshop va dirigit a empreses del sector retail i professionals enfocats a la venda que busquen reforçar i obtenir més coneixements i arguments a l’hora d’atendre al client i tancar una venda satisfactòriament.\nL’eficàcia de la imatge i el màrqueting personal\nLa imatge és un dels pilars fonamentals en el màrqueting personal, així com et comuniques amb els altres per aconseguir l’èxit professional.\nVivim en un moment de constant canvi i saber adaptar-se és de summa importància, per això és molt important aprendre a millorar la teva marca personal per aconseguir els teus objectius professionals.\nAmb aquest workshop aprendràs tècniques de promoció amb l’objectiu de saber “vendre’s” millor, per realçar la teva pròpia marca personal dins de l’àmbit professional.\nProtocol i Etiqueta Empresarial\nEl protocol i etiqueta empresarial persegueix el saber ser i estar en l’àmbit professional projectant una imatge correcta i adequada en funció de l’àmbit empresarial.\nPerquè la imatge externa ha d’harmonitzar amb la filosofia, missió i visió de l’empresa, projectant una imatge corporativa sòlida.\nAmb aquest workshop de protocol i etiqueta empresarial els assistents aprendran habilitats socials, saber estar i protocol en el vestir en el seu àmbit professional adaptat a l’empresa i situació requerides.\nContacta amb nosaltres per saber més sobre els nostres serveis i sol•licita el teu pressupost a mida.


Alimara | Ecobotiga, alimentació conscient i teràpies naturals\nÉs un punt de confluència;\nun espai de convivència, de relació;\nÉs un motor de motivació per trobar l’equilibri\nentre el cos i la ment.\nAlimara és el foc: el caliu de la llar,\nel caliu de les botigues de sempre.\nDemana un assessorament personalitzat\nVine a la botigaCompra online\nConeix els terapeutes d'alimara\nVols conèixer més sobre alimara?


Bertolt Brecht, Històries de calendari | Arantxa Bea • Trapezi\nPublicat per Arantxa Bea • 10 d'abril de 2019\nDe l’obra de Bertolt Brecht quedarà sobretot la lírica, sentenciava Marcel Reich-Ranicki, i això a pesar de la fama que l’escriptor d’Augsburg atresora per L’òpera de tres rals o Mare Coratge i els seus fills. Enfront de la voluntat del dramaturg de trencar amb els predecessors —«un postexpressionista amotinat»—, Ranicki reivindica el Devocionari domèstic perquè, tot i els continguts obscens i provocadors, respecta quasi sempre les regles dels clàssics: «Brecht fou capaç de demostrar als lectors que el cant pot ser raonable, i la raó poètica», afirmava el crític. La sonoritat de les cançons populars se sent en els textos en vers d’Històries de calendari (1949), com en la Balada de Marie Sanders, puta dels jueus o en Ulm 1592, en què un sastre somniador tracta de volar i s’estavella contra el terra davant la impassibilitat del bisbe; en El meu germà era aviador —l’única cosa que arribem a conquerir és la tomba— i en Preguntes d’un treballador que llegeix, una mena d’homenatge als obrers i soldats anònims de tots els temps. Aquesta musicalitat ressona també en els poemes més llargs que narren, per exemple, la llegenda sobre l’origen del llibre Daodejing, segons la qual, Lao Tse hauria dictat la seua saviesa a petició d’un duaner que interrompé el viatge en bou del filòsof xinès; o la delicada, desoladora i èpica Croada d’infants 1939.\nBrecht posseïa una gràcia especial per a inventar històries; des de les primeres línies, s’hi reconeix amb nitidesa la melodia d’una ficció que sovint se sustenta en formes tradicionals del relat: «En temps de la guerra dels Trenta Anys, vivia a la ciutat lliure imperial d’Augsburg del Lech un protestant suís anomenat Zingli, propietari d’una gran adoberia, amb el seu magatzem de cuiros»; una cadència que utilitza també per a fabular sobre grans figures del passat. El cas del primer conte, El cercle de guix d’Augsburg, sobre dues dones que es disputen la maternitat d’un xiquet, és dirimit per un magistrat excèntric —tan erudit com groller— els judicis del qual «eren més celebrats que les festes populars i les solemnitats religioses». En aquestes pàgines, adquireixen relleu tant un Francis Bacon ja gran que, en eixir de la presó, s’entrega a l’estudi de les ciències naturals, com el mosso de quadra constant i observador que l’ajuda en L’experiment: «El noi amb prou feines entenia la importància científica del pensament del gran Bacon, però l’entusiasmava l’evident utilitat de totes aquestes empreses». En L’abric de l’heretge, Brecht presenta un Giordano Bruno honest fins a l’extrem d’intentar saldar, enmig del procés inquisitorial que el portà a la foguera en 1600, un deute menor contret anteriorment; a més de l’astrònom de Nola, s’hi retrata la dona del sastre la insistència de la qual per cobrar la peça de roba a l’acusat exaspera fins i tot el Sant Ofici.\nSobre estructures tradicionals, Brecht alça elements narratius més moderns, com quan conta una història consecutivament des de dos punts de vista. Així succeeix en Cèsar i el seu legionari: primer resseguim els passos del mateix Juli Cèsar, hàbil polític que detecta la conxorxa contra ell i intenta desesperadament esquivar-la; després, revivim els últims dies del governant romà de la mà de Titus Rarus, el seu secretari literari i últim home de confiança. A més del dibuix dels protagonistes, hi destaca la recreació de la inquietud nocturna de Roma, que «jeu en un son intranquil», i l’acceleració progressiva d’accions que desemboquen en el fatal desenllaç de Cèsar. En el divertit La ferida de Sòcrates, l’èpica es torna intriga còmica amb uns personatges de dimensions ben humanes: el pensador participa en la batalla de Dèlion amb les tropes d’infanteria lleugera «perquè ni pel seu prestigi (era sabater) ni pels seus ingressos (era filòsof) no es podia permetre d’incorporar-se als cossos d’exèrcit més selectes i més cars». Té una llum singular —i unes ombres insòlitament actuals—, L’àvia indigna on un net reconstrueix els últims moments de la seua antecessora, a partir de les informacions fragmentàries i contradictòries que rep del pare i de les cartes que els ha enviat l’oncle: «Ben mirat, la meua àvia havia viscut dues vides, una després de l’altra. La primera com a filla, com a muller i com a mare, i la segona senzillament com a senyora B.».\nAlgunes Històries del senyor Keunes són enginyoses, altres humorístiques i plantegen qüestions com que els pensaments són fills dels desigs —la dificultat rau a esbrinar la paternitat de cada idea— o que la propietat és pràcticament un instint humà; tanmateix, aquests trenta-nou textos breus que tanquen el llibre cansen un poc pel persistent to de sentència: ja se sap, les paràboles —també la del Buda de la casa en flames— si són massa abstractes no s’entenen i, si no, deixen un regust intimidatori d’admonició.De Bertolt Brecht, més que el guia que pretenia mostrar el camí revolucionari cap a la redempció, preferim —com Ranicki— el gran seductor, l’escriptor que en 1921 anotà: «On no hi ha secret, no hi ha veritat».\nEtiquetes: AdesiaraalemanyBertolt Brechtnarrativapoesia


Carles Cassanyes guanya el 2n Campionat de Scrabble de Sabadell - FISC\nPublicat per admin el febrer 12, 2013 febrer 12, 2013\nEn un ambient de luxe, a l’Espai Àgora del Centre Cívic de Sant Oleguer, després de 5 rondes més disputades que mai, un pletòric Carles Cassanyes, del CS Sabadell, es proclama campió de la 2a edició del Campionat de Scrabble de Sabadell, seguit de Montse Hergueta, del Queimada, i Nemesio Moreno, del CS Cerdanyola del Vallès, empatats a punts igual que els tres jugadors següents a la classificació, tots amb 4 victòries.\nA banda els trofeus als tres primers classificats, han estat premiats amb llibres de gran qualitat literària, obres dels escriptors locals Carmina Boix – un poemari de molta sensibilitat, i Lluís Subirana – uns excel·lents monogràfics sardanistes, els jugadors que han assolit uns rècords molt especials:\nMontse Hergueta: nombre de scrabbles: 17.\nAlbert Rico: jugada de màxima puntuació: ENDANYAM – 104 punts.\nGabriel Bas: jugador més veterà.\nCarles Cassanyes: millor jugador de Sabadell.\nEl matí de carnestoltes començava amb bon peu: Maria Antònia Cabistany, responsable de l’Espai Àgora, en perfecta entesa amb Andreu Masagué, el president de CS Sabadell, l’ajut de tots els membres del club, i la col·laboració de l’Òmnium Sabadell i la FISC, tenien la sala parada i lluïdora, al fons amb una exposició d’instruments musicals del lutier Martí Romero. La llum difusa d’un fredós dissabte d’hivern acollia els 28 jugadors arribats de les més diverses contrades, els seus acompanyants i amics. Una certa tensió es feia sentir a l’espera dels sempre sorprenents però lògics aparellaments del programa Swiss Perfect.\nUn cafetó, un croissant, un suc de taronja, i l’amfitrió Salvador Batlle ja agafa la batuta, convidant l’efectiu complet del CS Sabadell a pujar a la tarima i fer una presentació oficial del 2n Campionat sabadellenc. Segueixen les puntualitzacions tècniques fetes per Octavian Mocanu, i el gong sona el començament del torneig, arbitrat amb expertesa per Gloria Garrido i Francesc Gallèn.\nNo sols numèricament, sinó també com a participants, el campionat és especial, ja que 5 dels 28 jugadors hi participen per primera vegada, amb il·lusió barrejada amb emoció: Arola Conesa, Assumpció Valls, Cristina Bassóns, Cristina Monteys i Joan Pons. Després de 60 minuts, ja tenim els resultats de la primera ronda, amb les dues primeres sorpreses: Carles Cassanyes venç per 35 punts Nemesio Moreno i Francesc Gelabert guanya Pep Vinyals amb més contundència. En un torneig de 5 rondes, guanyar és més que vital…\nUn breu descans i donem pas a la segona ronda, sota la permanent amenaça de la invasió vespral de les comparses emmascarades! Montse Hergueta segueix afetgegant amb una mitjana de 4 scrabbles per partida, Gabriel Bas es manté imbatut, Enric Borràs sucumbeix davant un Miquel Àngel Gibert en gran forma, mentre que Eulàlia Abelló s’embutxaca una segona victòria i Sayaka Kamikariya guanya a la companya de club Arola Conesa. Després de dues rondes, 7 jugadors estan invençuts: Montse Hergueta, Eulàlia Abelló, Octavian Mocanu, Gabriel Bas, Francesc Gelabert, Carles Cassanyes i Miquel Àngel Gibert.\nVers el meridià de la jornada i abans de fer gasolina, comença la tercera ronda. Per als integrants del club amfitrió és la volta menys fausta. Se sent una necessitat imperiosa d’ingerir substàncies alimentàries a la barra de l’espai amb ressonàncies hel·lenes, sobre el fons dels tres mohicans que encara no han conegut la derrota: Montse Hergueta, Octavian Mocanu i Gabriel Bas.\nA la torre de l’església toquen les campanes, són les tres de la tarda. 26 escrablaires tornen a la sala de joc, on apareixen estranys éssers amb cua diabòlica, pell de pantera i barrets de mosqueter. Si no ens donem pressa, ens fagocitaran sense pietat! La quarta ronda! Qui sobreviurà? Els premis són tan atractius… A la taula 1, Montse Hergueta prefereix empaitar Octavian Mocanu abans d’expressar-li empaties. És lògic, ja que seguidament amb un altre scrabble triple de paraula, remata amb unes clavades perfectes. Un contrincant menys. A la taula 2, Enric Borràs esmicola les esperances de victòria de Gabriel Bas. La cosa es posa d’allò més interessant. Nemesio Moreno com l’ocell fènix torna a passar dels 500 punts i alhora de Joan Barceló, Albert Rico guanya in extremis a Eulàlia Abelló, Àlex Abad supera Francesc Gelabert, Miquel Àngel Gibert no pot mantenir el compàs imposat per Pep Vinyals, Magda Falcó es desfà de la companya de club Àngels Marcè, Carles Cassanyes fa el mateix amb Ana María Martínez en un altre duel interclubs, Karma Duch guanya Salvador Batlle, Assumpció Valls deixa sense opcions a Jordi Hatero, Sayaka Kamikariya ultrapassa en un punt Joan Pons, Dolors Llarguès s’enduu la palma davant Cristina Monteys i Cristina Bassóns estrena marcador amb Arola Conesa. La classificació està de cap per avall, amb 10 candidats als trofeus!\nI arriba la cinquena i alhora darrera ronda! Quina emoció! Aguantarà la Montse els seguidors famèlics? Seixanta minuts més tard ja ho sabem. Hem d’apel·lar al Median Buchholz i el Berger per a dirimir qui alçarà els trofeus. Nemesio Moreno ha derrotat amb nitidesa Montse Hergueta, de manera que ja no tenim cap imbatut ni imbatuda. Albert Rico, Carles Cassanyes, Gabriel Bas i Octavian Mocanu han guanyat també assolint 4 victòries. Sis jugadors per desempatar. El final ja el coneixem: Carles Cassanyes es torna profeta a la seva terra, Montse Hergueta és guardonada amb l’argent, i Nemesio Moreno s’emporta el bronze. Paraules d’agraïment, en què intervenen la presidenta de l’Òmnium de Sabadell, Anna Maria Aguiló, Lluís Subirana, Andreu Masagué, Salvador Batlle, així com els feliços guanyadors.\nMés avall la classificació final completa abans amb una comprimida narració audiovisual cortesia de Francesc Gallèn.\nEtiquetes: 20122013ÀgoraAnagramadorApalabradosAparaulatsCampionatCarlesCassanyesCatalàCerdanyolaDiccionariDIECDISCDuplicadaDuplicadesEinaEscolarEscrableFederacióFISCGDLCHerguetaInternacionalJocJocsLlobregatMaterialsMattelMontseMorenoNemeNemesiooficialÒmniumPratquackleQueimadaSabadellScrabbleScrabble escolarSegonTorneigtwitterVallèsWabbleyoutube


Sólo Química es roda a Barcelona | Barcelona Film Commission\nSólo Química es roda a Barcelona\nAlfonso Albacete torna a Barcelona, amb Sólo Química, una producció de Rodar & Rodar que compta amb un cast ple de cares conegudes.\nAlfonso Albacete torna a estar de rodatge a Barcelona, on també va rodar Entre vivir y soñar (2003), amb Sólo Química, una producció de Rodar & Rodar que compta amb un cast encapçalat per Ana Fernández (Oli) i Alejo Sauras (Carlos), seguit de Rodrigo Guirao Díaz (Eric), Jaime Olías (Hans), Alex Monner (Tiretes), Esmeralda Moya (Susana) i altres com Martina Klein, Bibiana Fernández, Jose Coronado, Adrià Collado i Natalia de Molina.\nEl rodatge d'aquesta comèdia romàntica va començar a mitjans de maig i està tenint lloc en diferents localitzacions de la ciutat com en restaurants, botigues i cafès de l'Eixample, els carrers de Sant Andreu, la piscina municipal de Salts de Montjuïc, des d'on es gaudeix d'una espectacular vista de la ciutat, o la Fàbrica de Creació Fabra i Coats.\nAquesta pel·lícula, fruit d'una idea que va sorgir a Màlaga, part del punt de vista d'Oli, una fan que no es considera tal, i l'admiració que sent per Carlos, una estrella de televisió.\nLa pel·lícula arribarà a les pantalles de cinema el 2015.


Pim, pam, pum: la força d’Ivo van Hove | Ivan Alcázar Serrat\nPim, pam, pum: la força d’Ivo van Hove\nIvo van Hove i Toneelgroep Amsterdam ho han tornat a fer: un artefacte teatral perfecte, amb l’humitat relativa ben alta. Ara han posat en escena De stille kracht (La força oculta) de Louis Couperus, sobre l’angoixa emergent a les colònies neerlandeses del XIX. Política, melodrama i existencialisme, que s’ha vist el 2 i el 3 de juliol al Teatre Lliure de Montjuïc, en el marc del Festival Grec.\n‘La força oculta’. ‘La força oculta’. © Jan Versweyveld\nAquests cracks són els guanyadors de l’Eurocopa teatral: els del Toneelgroep Amsterdam dirigits pel gran Ivo van Hove han tornat a deixar gairebé tothom bocabadat amb la seva adaptació escènica de La força oculta, text de Louis Couperus (1863-1923) amb la literatura més corcada i podrida pels remordiments colonials i xenòfobs del tombant de segle holandès. Van Hove, com Juli Cèsar, torna a marcar-se un Veni,vidi,vici a Barcelona, tal com ja va fer al Grec de fa tres anys amb les Tragèdies romanes. Si allà reinventava el mateix Shakespeare per presentar-lo com un jovenet enèrgic i arrauxat, irreconeixible, ara pren la novel·la centenària i hi aplica la seva recepta sempre nova per muntar un artefacte teatral d’una contemporaneïtat entre la tradició excelsa i l’experimentació sublim, amb una agilitat colpidora que la dota d’una sofisticació directa, lleugeríssima. Van Hove sap triar, llegir i depurar els drames per tal de connectar-los amb molts nivells de l’actualitat, i sempre en sap dur al límit la càrrega ètica i la tensió estètica, fins que arriba el moment de la deflagració: pim, pam, pum! I tots fulminats a les butaques.\nCom va demostrar amb el Lazarus de David Bowie, van Hove sap modular molt bé allò que cal posar en escena, i sap fer-ho amb una originalitat fresca i sorprenent. Les arts es retroalimenten. Com passava amb The Fountainhead (al Grec del 2014), sap que el teatre d’idees té, encara, molt a dir. I la polèmica és proteica. Com va poder-se veure a A View from the Bridge (Young Vic de Londres, 2014), sap que un text, per conegut que sigui, pot tenir una nova vida si se li dóna una nova forma. La gran virtut del teatre és que cal fer-lo cada vegada. De stille kracht a nosaltres no ens sonava de res, com tampoc no ho fa el nom de Couperus, un escriptor però fonamental a Holanda. La seva novel·la del 1900 va sobre els enrenous sexuals, sentimentals, anímics i polítics de la família d’un alt funcionari a Java, aleshores pertanyent a la colònia de les Índies Orientals Neerlandeses, i des d’aquí amplia el focus.\nUna escena de ‘La força oculta’. © Jan Versweyveld\nSobre l’escenari es llegeix a la vegada com un drama existencial (la desubicació dels personatges ofereix un catàleg infinit), com un melodrama (amb incestos, enveges, fills bastards, amors amagats i insatisfaccions diverses) i com una anàlisi afilada i tallant sobre la supèrbia occidental. Sempre se sol parlar d’Europa referint-se als milions de morts de les guerres mundials, però el fangar moral anterior i la fossa comuna de les colònies és el veritable fonament del vell continent com a entitat política i econòmica: la merda i la sang. I cent anys després, o sigui ara, emergeix aquell costat fosc del qual s’ocupà Couperus, en un terrabastall. Van Hove dirigeix, controla i dosifica amb mà mestra el flux de totes les forces ocultes que es mouen com corrents subterranis, com humitats i vapors ambientals i com xàfecs, i les allibera quan convé per deixar xop i corprès l’espectador. Val a dir que l’experiència teatral és, en aquesta ocasió, també una lectura superenriquida: molt literària, en un muntatge de diàleg ininterromput i versió original sobretitulada.\nL’elenc del Toneelgroep Amsterdam és quantitativament i qualitativament exagerat, i la sensació des de la platea és gairebé operística. Tal com passa amb altres companyies internacionals de primera fila, com ara els Cheek by Jowl, la revigorització de la interpretació “tradicional” pot dur-se a terme dotant-la d’una pulsió i d’un nervi molt d’ara mateix. El naturalisme passat de voltes, histèric o d’una intensitat que sobta, o el realisme saturat, amb un punt irònic i sense afectacions ni amaneraments, destaquen amb una brillantor que encega quan tenen lloc sobre un fons abstracte, com és el cas. És un xoc per contrast, com trobar-se un llangardaix sobre la porcellana blanca del lavabo, o com si ta mare aparegués per renyar-te en ple Sónar de nit. L’efecte de les interpretacions sobre aquest fons es multiplica, i el conjunt puja i puja i puja com un pastís al forn. L’encavalcament i el lligam de diàlegs, monòlegs i escenes no té aturador, i l’accelerador es va prement més i més a fons segons avança l’obra, amb un control del ritme que només s’explica pel passat del director al món de la performance i al submón del punk.\n‘La força oculta’. © Jan Versweyveld\nI també cal assenyalar i valorar el poder del vigor, el caràcter robust, el carisma d’uns intèrprets tan allunyats de l’adolescència i la indefinició, el figaflorisme i la fragilitat dels actors juvenils i adolescents tan habituals a les cartelleres de cines i teatres. La presència d’intèrprets com Halina Reijn o Gijs Scholten van Aschat omple la sala de sensacions ben fortes i definides, perquè són bons transmissors d’energies en qualsevol faceta i estat d’ànim. Tenen, val a dir, l’avantatge de la nostra atracció pel rostre nou, o menys conegut, però per ells mateixos i des del primer moment en escena ofereixen una veritat plena, una consistència “adulta”, feta i refeta, garantida de forma latent i no latent per un fons que es mostra, s’intueix o roman en el misteri com una mena d’amenaça. I doncs: per ser polièdric cal ser, abans que res, d’una peça, i aquests ho són.\nEl piano de Harry de Wit, compositor i intèrpret de tota la música en directe i de fons, és un dels pocs elements que destaquen en un escenari basat en un gran paviment de fusta i tres parets-pantalla. Plou a l’escenari, i el piano és ple d’aigua, l’escenari és xop. La seva música és subtil, sempre present i acompanyant els diàlegs com si fossin partitures. Ara són les tecles, i després els instruments tradicionals de percussió, que accentuen la tensió i acceleren els esdeveniments. La música és un altre dels corrents, doncs, que travessen l’espai i l’espectacle, i precipiten en monsons, les boires, els núvols i les ràfegues de vent i d’humitat.\n‘La força oculta’ es va poder veure al Teatre Lliure. © Jan Versweyveld\nL’escenari (Jan Versweyveld) és una màquina perfecta: Deus ex machina que quan activa els fons audiovisuals integrals ens trasllada a paisatges de CinemaScope (i ja hem passat de l’òpera al cinema), un dispositiu que depassa els efectes visuals i perspectius per oferir veritables atmosferes: una bombolla ambiental, climàtica, sensacional. Les visuals expandides donen pas a les tempestes, els xàfecs i els huracans, i aquests altre cop a les pantalles enceses amb progressions cromàtiques que aniran transformant, tenyint i enrarint tot l’ambient, elevant la temperatura del color i obrint portes i finestres a la representació de la xafogor. Així, superada la fita plàstica, el resultat mereixeria ja no un mer article de crítica teatral, sinó tot un capítol a part en la història de l’escenotècnia.\nDe stille kracht Festival Grec 2016 Ivo Van Hove Jan Versweyveld La força oculta teatre lliure


El temps a l'Escala: Previsió Meteorològica pel 3 i 4 de Novembre de 2020\nCANVI DE TEMPS A LA VISTA , ENTRARÀ TRAMUNTANA MODERADA, MARXARÀ LA HUMITAT PERÒ ES MANTINDRAN ELS NÚVOLS\nDimarts 3 de Novembre de 2020:\nEstat del cel: Cel ennuvolat de matinada, al matí i migdia s'aclarirà, fins que a mitja tarda tornin a arribar núvols per ponent. A la nit tornarà a quedar tapat del tot i fins i tot amb possibilitat d'alguna gota. Ambient encara molt humit, sobretot a primera hora.\nVent: Calma de matinada , amb estones de vent variable fins a migdia. A la tarda entrarà tramuntaneta de força 3/4, que al vespre i nit es reforçarà fins a força 4/6.\nEstat de la Mar: Arrissada de matinada, amb marejol a migdia i maror a partir del vespre i nit. Tràgul de gregal de 0,5 a 1m d'alçada al vespre i nit.\nPublicado por Sergi Corral Buela en 18:56


Els usuaris/es de la Residència de Diversitat Funcional Relleu donen regna a la seva imaginació en Expocreativa - Fundación Salud y Comunidad\nEls usuaris/es de la Residència de Diversitat Funcional Relleu donen regna a la seva imaginació en Expocreativa\n|In Infància i Famílies\nLa mostra Expocreativa, organitzada per la Diputació d’Alacant, que el passat any va realitzar la seva XXI edició, ha premiat la creativitat artística de les persones amb discapacitat intel·lectual de la província, mostrant el seu enginy i imaginació, a través de tres disciplines, en què es divideixen les obres: pintura, ceràmica i arts plàstiques. Valors com la capacitat, l’esforç, la passió i les ganes de superació subjacents en cadascun dels treballs realitzats, constitueixen un exemple per a la societat en general.\nLa Residència de Diversitat Funcional Relleu, gestionada i dirigida per la Fundació Salut i Comunitat (FSC), ha participat en la categoria d’arts plàstiques, presentant una obra denominada “EXPOMUNDIAL” que es va realitzar amb diferents tipus de materials, predominant la costura sobre tela de feltre. En aquesta ocasió, no van aconseguir obtenir cap premi, però l’experiència va ser molt positiva.\nCal destacar que l’obra guanyadora del premi per votació popular en aquesta edició va ser “Empapat de Diversitat” del Centre Tamarit d’Elx, realitzada per 6 autors del centre il·licità, en la categoria de pintura.\nD’altra banda, a més de participar en aquesta exposició presentant una obra, un grup d’usuaris/es de la Residència de Diversitat Funcional Relleu, es van animar a assistir a la Gala de Premis i Cloenda de la XXI Edició de Expocreativa. En la mateixa, van poder gaudir d’un espectacle entretingut, en què alguns dels centres participants en la mostra, van realitzar algunes actuacions de ball, música i expressió corporal.\nDesprés del lliurament de premis, va tenir lloc un aperitiu per a tots els assistents, en què els nostres usuaris/es van poder gaudir de la bona companyia de companys/es d’altres centres, ballar i riure.\nLa Diputació d’Alacant dóna suport a aquesta mostra des de fa més de vint anys amb l’objectiu d’afavorir la integració, la inserció i la connexió social de les persones amb discapacitat intel·lectual de la província.\nCreativitat, originalitat, composició i esforç han estat els aspectes que més s’han valorat en aquesta edició, a la qual s’han presentat 62 treballs realitzats per usuaris/es de 31 centres d’atenció especialitzada del territori.


La Cecot felicita Miquel Iceta pel seu nomenament al capdavant del Ministeri de Política Territorial i espera que ajudi a revertir la infrainversió a Catalunya i acceleri el traspàs de competències pendents - CECOT\nMés enllà d’ajudar a recuperar inversió per Catalunya, la Cecot espera que pugui accelerar el traspàs de competències com ara l'execució de la legislació laboral i les relatives a ocupació i formació professional que permetria adaptar els programes formatius a les especificitats de cada territori.\nLa Cecot expressa públicament la seva felicitació a Miquel Iceta pel seu recent nomenament com a Ministre de Política Territorial en l’actual Govern de Pedro Sánchez. La situació sanitària actual, i també l’econòmica i política tan convulsa i inestable dels darrers anys, porten a l’entitat catalana a trobar sempre la vessant positiva de qualsevol dels continus canvis que patim, per sobtats que puguin esdevenir. En aquest cas el nomenament d’Iceta al capdavant d’un Ministeri que és clau per a l’entesa territorial i per l’impacte en el desenvolupament econòmic i social de Catalunya. com pot ser la redistribució de les inversions, hauria de poder provocar un canvi en la tendència i revertir una situació injusta per a la ciutadania catalana.\nSegons la darrera actualització de la balança fiscal elaborada per la Direcció General de Pressupostos de la Generalitat de Catalunya, i que el Ministre Iceta coneix des del seu paper com a diputat del Parlament de Catalunya, l’any 2015, els catalans eren el 16% de la població de l’Estat i van pagar el 19,4% dels impostos. En canvi, la participació catalana en la despesa va ser molt menor (14%). I si es treu la despesa de Seguretat Social, ja que l’Estat hi té menys discrecionalitat, la despesa de l’Estat a Catalunya va representar només l’11% de la seva despesa total. En xifres absolutes, el dèficit fiscal registrat l’any 2015 va ser de 16.803 milions i de 16.801 milions d’euros l’any 2016.\n“Per sort, el Ministre Iceta coneix de primera mà les reivindicacions i necessitats del territori i des de la Cecot esperem que sabrà establir ponts per resoldre moltes d’aquestes situacions que considerem injustes i sense raonaments tècnics que avalin la recurrent infrainversió de l’Estat a Catalunya”.\nPer part del sector empresarial, la Cecot ha demanat sistemàticament que polítics i representants empresarials puguin establir un diàleg fluid, constant i discret que doti de realisme els objectius dels PGE en les inversions que tinguin efecte directe sobre la competitivitat empresarial. “Aquesta relació continuada facilitaria, per exemple, la priorització en la inversió d’infraestructures en base al retorn de cadascuna d’elles. I no ens trobaríem, cada any, amb un teixit empresarial incrèdul davant la proposta d’inversió en infraestructures en els PGE. Aquesta és una funció que esperem pugui desenvolupar Miquel Iceta, tant pel coneixement de la situació catalana com, sobre tot, per la seva capacitat per saber-la traslladar al Govern estatal”.\nUna altra actuació que la Cecot espera del Ministre Iceta és l’acceleració en el traspàs de competències a Catalunya, contemplades a l’Estatut i avalades per dictàmens del TC. Entre aquestes competències l’entitat catalana destaca: la de la legislació laboral que més enllà de la Inspecció de Treball transferida a la Generalitat l’any 2009 té pendents aspectes com la regulació del treball protegit; i la relativa a les competències en matèria d’ocupació i de formació professional per tal que la Generalitat pugui tenir flexibilitat per decidir els continguts dels programes d’ocupació i formatius adaptats a les especificitats de cada territori.


Un Pitxot retrobat a Santa Cristina d´Aro – Arxiu d'actualitat local\nUn Pitxot retrobat a Santa Cristina d´Aro\nSegons Informa Diari De Girona Una subhasta d’art a l’antic Hospital de Sant Feliu de Guíxols celebrada el passat mes d’agost ha permès que l’artista empordanès i director del Teatre-Museu Dalí de Figueres, Antoni Pitxot, recuperés la pista d’una obra que va fer l’any 1975, Sant Jordi 1975, i que li va servir com a “projecte” d’una de més rellevant o, si més no, més mediàtica, com és l’oli sobre tela que va realitzar l’any següent, Sant Jordi, que va regalar al president de la Generalitat Josep Tarradellas. Pitxot ha pogut saber on es troba després que un veí de Santa Cristina d’Aro l’adquirís en aquella subhasta d’art.\nEl comprador és Salvador Ribot, conegut perquè va ser jutge de Pau de la vila, a més de regidor a l’Ajuntament. Sobre la compra, recorda que li va semblar que no despertava gaire interès malgrat haver estat feta per Pitxot i, sobre el que en va pagar, es limita a dir que va ser “un preu per sota del preu de mercat d’aquest gran artista ?altempordanès”.\nRibot explica que va adquirir el quadre, de 38 centímetres d’ample per 46 d’alçada, per regalar-lo a la seva esposa, Montse Palomino, avui, dia de Sant Jordi. El cristinenc explica que li va comprar i li regala avui pel significat que la data té per a ella: és el seu aniversari, alhora que fou un Sant Jordi quan ella va conèixer el seu pare.\nDe Sant Jordi, Pitxot en va fer dos versions, una de les quals es troba al Palau de la Generalitat. No obstant això, en el certificat d’autenticitat que li ha fet a Ribot, precisa que el Sant Jordi de 1975 és “projecte d’un altre de grans dimensions que figurava en el despatx de l’expresident Tarradellas al Palau de la Generalitat l’any 1978”.\nSalvador Ribot va aconseguir el certificat d’autenticitat, i va conèixer Pitxot el dia que l’Ajuntament de Figueres li va lliurar la Fulla de Figuera de Plata. La filla de Pitxot, Antònia, ha concretat que el seu pare devia vendre fa molts anys l’obra en una exposició al Baix Empordà i desconeixia on es trobava. Ara ja saben que és a casa de Ribot.\nUn Pitxot retrobat a Santa Cristina d´Aro added by Redacció on 23/04/2015


La Red Estratègica de Matemàtiques (REM) organitza la jornada ‘Oportunitats de finançament europeu a les matemàtiques’, que tindrà lloc a l’Institut de Ciències Matemàtiques (ICMAT), a Madrid, el pròxim 30 de setembre de 2019.\nL'activitat està dirigida a investigadors en matemàtiques amb interès en explorar vies de finançament europees per a la seva investigació, i a gestors d'aquest àmbit que es dediquen a la preparació de propostes. La jornada comptarà amb la participació com a ponent d’Arantxa Sanz, responsable de recerca del Centre de Recerca Matemàtica (CRM).\nEl programa de la jornada comptarà amb els següents punts:\nActivitats dirigides a investigadors\n10:30 - 10: 45h. Benvinguda.\n10:45 - 11: 30h. Ponència 1: Oportunitats per a matemàtiques i els matemàtics en el Programa Marc.\n"Horizon 2020 per les matemàtiques i els matemàtics? Motivació i instruments ", Miguel A. Benítez (BCAM).\n"Participació de les matemàtiques a H2020: core, essential and collaboration", Miguel A. Benítez (BCAM).\n"Horizon Europe - 2021-2028: Evolució, no (r)evolució", Arantxa Sanz (CRM).\n12:00 - 13: 00h. Ponència 2: Aspectes pràctics en la redacció i presentació de propostes Europees per a projectes en matemàtiques: impacte, programació, comunicació i open science.\n"Implementació dels projectes Europeus. Com dissenyar un pla de treball eficient i coherent. Definició de tasques i recursos ", Patricia Benito (ICMAT).\n"Impacte - o no només de spin offs viu el projecte: Interdisciplinarietat, innovació i recursos humans", Arantxa Sanz (CRM).\n"Comunicació i divulgació en el marc dels projectes H2020", Àgata Timó (ICMAT).\n"Open Science i l'accés obert hi ha vida més enllà de ArXiv?", Miguel A. Benítez (BCAM).\n13:00 - 14: 00h. Taula rodona: Estratègia de futur de la matemàtica espanyola en el context europeu. participants:\nProf. Francisco Martin (U. Granada),\nProf. Francisco Marcellán (UC3M),\nDr. Elena Akhmatskaya (BCAM),\nProf. David Ríos (ICMAT).\nmodera: Lluís Alsedà, director del Centre de Recerca Matemàtica (CRM).\nActivitats adreçades a gestors\n15:00 - 18: 00h. Taller destinat a gestors de la recerca matemàtica. Es tractaran temes diversos sobre les especificitats de les matemàtiques, sobre la preparació de propostes i la gestió. Es tractaran, entre altres, els següents temes:\n-Com motivar els matemàtics per participar-hi?\n-Què busquen els matemàtics en el finançament dels programes marc europeus?\n-Estructura de la gestió de la investigació per donar suport millor als investigadors.\n-Com informar sobre les convocatòries? Disseminació eficient.\n-Formació per a investigadors.\n-Suport durant les diferents fases de la preparació de propostes i entrevistes.\n-Anàlisi de les debilitats trobades durant l'avaluació de propostes elaborades per matemàtics.\nSi esteu interessats en assistir a la jornada us heu d’inscriure mitjançant correu electrònic contactant a mgarcia155@us.es (Maria del Mar García Lazo, gestora administrativa de la REM).\nLa REM ofereix finançament per cobrir les despeses de desplaçament a Madrid a investigadors adscrits a algun centre públic d'educació, al CRM o al Basque Center for Applied Mathematics (BCAM), fins a esgotar els fons disponibles. En cas de sol·licitar finançament pel viatge s'haurà d'adjuntar un pressupost estimat del cost.


L'embolic de CiU amb l'automòbil - Notícies Economia - Notícies Economia - e-notícies\nEconomia · 22 de Febrer de 2011. 18:41h.\nEl suport nacionalista als concessionaris irrita als fabricants\nCiU, PP, PNB i BNG han propiciat l'aprovació d'una esmena a la llei d'economia sostenible que modifica la normativa que regulava les relacions comercials entre els concessionaris del sector de l'automòbil i els fabricants, fet que ha provocat la protesta d'aquests últims.\nFins ara, els concessionaris estaven obligats a vendre tots els vehicles que els lliuraven els fabricants. Amb aquesta esmena, podran tornar en un termini de 60 dies els automòbils que no hagin venut, en les mateixes condicions en què els van adquirir.\nComo a reacció, els fabricants d'automòbils, agrupats a l'Associació Nacional de Fabricants d'Automòbils i Camions (Anfac), han amenaçat de replantejar-se les inversions, inclosa la participació en el Saló de l'Automòbil de Barcelona, que es farà al maig.\nEl president de l'Anfac, Francisco Javier García Sanz, ha assegurat que se senten "traïts" per la l'aprovació de la nova norma, que ha qualificat d'"injustificada i inoportuna" i que posa en perill els "llocs de treball de moltes famílies que viuen del sector".\nDe la seva banda, el ministre d'Indústria, Turisme i Comerç, Miguel Sebastián, ha demanat al PP i a CiU que recapacitin perquè l'esmena "no entri en vigor". Ha afegit que els fabricants "vendran els cotxes directament" i tindran els seus propis canals de comercialització, el que suposarà el tancament de concessionaris, de manera que aquesta modificació "és dolenta per a tots".\nI el diputat del PSC i portaveu adjunt del grup socialista al Congrés, Daniel Fernández, ha afirmat que CiU “ha participat en un cop d’estat econòmic contra la indústria automobilística, una de les més importants de Catalunya”, amb el seu suport a una esmena que podria causar greus perjudicis al sector. També li ha demanat que "rectifiqui inmediatament".\nEl portaveu de CiU al Congrés, Josep Antoni Duran i Lleida, ha assegurat que no hi hagués hagut conflicte amb el sector de l’automoció si el Govern espanyol hagués complert amb la seva obligació y hagués impulsat la llei de distribució com li va exigir el Congrés dels Diputats amb la aprovació de diferents iniciatives. Duran ha admès que l’esmena ha provocat una reacció negativa en els fabricants i positiva en el sector de la distribució.\nPor això, ha afirmat: “CiU està d’acord en que cal trobar una solució i comparteix en aquest sentit el que el Govern [espanyol] vol fer, però cal recordar que el Ministeri ha tingut molt temps per fer-ho i no ho ha fet”. I ha afegit: “Aquesta esmena s’hauria pogut estalviar si el Govern [espanyol] hagués complert l’acord que el propi Parlament va legislar, perquè es veiés obligat a presentar una llei de distribució, previ diàleg amb els dos sectors i això, el ministre Sebastián, ha estat incapaç de fer-ho”.\nA més el president de la Generalitat, Artur Mas, s'ha reunit aquest dimarts per separat al seu despatx oficial amb les associacions automobilístiques de fabricants i d'importadors per tractar el conflicte creat amb els concessionaris per la nova normativa de distribució de vehicles. Mas ha explicat als representants del sector de l’automòbil que s’adreçarà als grups parlamentaris que pertoqui per reequilibrar la situació i fer-la tornar al punt inicial, abans que s’aprovessin els canvis legislatius que han provocat la protesta de fabricants i importadors de vehicles.\nAixò serà possible en el benentès que en pocs mesos cal fer una nova llei de distribució comercial que ajudi al conjunt del sector de l’automoció i trobi un punt d’equilibri entre tots: fabricants, proveïdors, importadors i distribuïdors, així com a l’exportació i a l'ocupació.\nTreballadors de Nissan en una protesta davant el Parlament\nDuran entona el mea culpa\n#3 VIDA, BCN, 24/02/2011 - 19:56\n¡Tremendo el tema! En el tripartito eran 3, con poca experiencia de ir juntos, de orígenes, evoluciones e ideología diferentes. Éstos son una federación de dos y con años de convivencia.\n#2 Jordi Trencavel, Mollet, 22/02/2011 - 22:02\nFabricants de cotxes , bancs ,ryan air , tots escamya pobres .Els diners que costa mantenir tot això es podrien dedicar a altres industries\n#1 Josep Portero, Terrassa, 22/02/2011 - 20:40\nEl govern dels milooooooors!


Alcalde Cruset, què li semblaria baixar de l'altar? | FemSafareig.cat\nnov. 24, 2014 Ricard Gili Ferré Opinió 2\nAquesta és una conversa fictícia, però el fons és real. El gener passat, el ministre del govern espanyol Jorge Fernández Díaz va afirmar estar convençut que Santa Teresa intercedia en favor d’Espanya. Conseqüència? Polèmica i bromes. Al Congrés, fins i tot li van demanar al govern espanyol que expliqués com la santa en qüestió s’ho feia per intercedir pels espanyols.\nEn aquell moment, l’escena de Fernández Díaz em va transportar a la meva infantesa riudomenca, quan feia d’escolà i el dia de la festivitat del beat Bonaventura –per qui no ho sàpiga, un franciscà local que va ser conseller de quatre papes–, l’alcalde de l’època, Josep M. Vallès, pujava a l’altar de l’església i li demanava que protegís els riudomencs. D’això ja fa més de 15 anys.\nAquesta dissabte se celebrarà a Riudoms la festivitat del beat Bonaventura i la història m’ha tornat a venir al cap. No sé ben bé com, m’he acabat preguntat si l’actual alcalde, Josep M. Cruset encara fa el mateix. He pensat que no, que és impossible. Un polític jove com ell, de la nova fornada convergent… no ho deu pas fer això. Digueu-me malalt, però he fet un Google i… voilà, he trobat un parell de vídeos a YouTube sobre les festes del beat Bonaventura. Oh, sorpresa(!), l’alcalde Cruset –tot i ser jove i de la nova fornada convergent- és de l’escola del ministre Fernández Díaz i l’exalcalde Vallès. Ell també reclama l’ajuda de les divinitats.\nL’alcalde Cruset -dalt de l’altar i d’esquena- fent l’ofrena d’un ciri al beat Bonaventura en la festivitat del 2013. És el moment en què fa el seu discurs, acompanyat de la pubilla i l’hereu. Les restes del beat són dins l’urna del fons. Foto: captura de vídeo de Riudoms News.\nL’any passat, el dia de la festivitat del beat Bonaventura, va pujar a l’altar i dirigint-se a les despulles d’aquest religiós (min. 6:25), va assegurar que “un any més em presento davant vostre en representació de tots i cadascun dels riudomencs (…) amb la ferma necessitat de la seva empara en els temps que estem vivint”. Un any abans, el 2012, havia fet el mateix (min. 16.25). Cruset es dirigeix al beat Bonaventura i, en un discurs carregat de tòpics, li prega “ara, més que mai, necessitem sentir-nos prop de vos. Així doncs, us oferim aquesta oració tot (…) demanant-vos per tots i cadascun dels riudomencs i riudomenques salut, prosperitat i harmonia. Beat Bonaventura, pregueu per nosaltres”.\nA Riudoms, que l’alcalde pugi a l’altar de l’església a demanar la protecció del beat Bonaventura és vist com a “normal”. És un poble amb una forta tradició catòlica i, de fet, deu ser dels pocs municipis catalans on els darrers anys s’hi ha creat una nova processó i unanova confraria, en què –per cert- el mateix alcalde ha participat de manera activa. Però, més enllà d’això, què els deu semblar als centenars de musulmans o cristians ortodoxos que viuen al municipi que l’alcalde pugi dalt de l’altar d’un temple catòlic i asseguri que parla “en representació de tots i cadascun dels riudomencs”? I als agnòstics i ateus? Els ha demanat permís per parlar en nom seu sobre una qüestió que afecta les seves creences personals?\nSigui com sigui, a Riudoms, veure poder polític i religiós del bracet és un fet habitual. Primer exemple: totes les fotos del butlletí d’informació municipal del desembre passat en què s’informava de les festes del beat Bonaventura són d’actes religiosos o estan fetes a l’interior de l’església del poble. Ni rastre dels actes laics (pàg. 8). I segon exemple: l’alcalde Cruset participa de manera institucional en les múltiples processons que es fan al llarg de l’any a Riudoms, en alguns casos literalment al costat del capellà, recordant èpoques “bajo palio”. Vegeu la de Sant Sebastià(min. 10:35), la del mateix beat Bonaventura (min. 5:10) o la del Divendres Sant (min. 55:30). I si us hi fixeu bé, veureu que a les dues darreres, l’alcalde va acompanyat de la jutgessa de pau de Riudoms, Marina Mas. Resultat: una escena en què poder polític i judicial apareixen honorant el poder religiós.\nAl darrere d’aquesta realitat hi ha més que el simple refrany popular que postula que “a Riudoms, misses i processons”. Hi ha un procés atiat pel mateix Cruset i en què el capellà local, Josep Mateu –jove, amb molt bona sintonia amb els feligresos i, pel que jo el conec, de tarannà progressista–, s’hi sent còmode. Així ho explicava ell mateix en una entrevista a la revista L’Om, l’agost de l’any passat.\nDes d’una lògica de mercat, a Riudoms, la simbiosi entre poder polític i religiós és del tot coherent. D’una banda, el capellà té el suport de l’alcalde per mantenir i –si pot- ampliar els seus dominis religiosos, i així consolidar el sistema de valors i creences catòliques. De l’altra, l’alcalde Cruset –conscient que bona part dels riudomencs tenen una arrelada cultura catòlica– no té cap problema a atiar-la i intentar beneficiar-se’n. És una de les estratègies polítiques més velles: pretendre semblar igual que els teus votants per crear proximitat i generar-los confiança. Es podria dir que pujar a l’altar és la versió religiosa de visitar un mercat durant una campanya electoral.\nL’alcalde Cruset al costat de l’Arquebisbe de Tarragona, Jaume Pujol, i el capellà de Riudoms, Josep Mateu, en la inauguració de la reforma de l’Abadia de Riudoms, el maig passat. Tots ells, Cruset inclòs, van fer un discurs als assistents. A les primeres files també hi havia diverses regidors de l’equip de govern, de CiU. Foto: Facebook de la Parròquia de Riudoms.\nPerò no tot és lògica de mercat. En una societat com la nostra, amb identitats múltiples i complexes, caldria evitar que la religió –sovint en connivència amb el poder polític– ocupi l’espai públic i imposi la seva manera de veure el món en aquells assumptes que afecten el conjunt de la societat. Vaja, que la religió hauria de quedar en l’esfera privada de les persones, lluny del terreny de la política. A l’estat espanyol, recentment hem vist com l’Església ha pressionat perquè la llei de l’avortament del ja dimitit Gallardón –la més restrictiva de la democràcia– no es quedés curta. Per no parlar de molts països àrabs, on a través de lleis amb base islàmica es cometen barbaritats.\nDocumentant-me per a aquest article, he llegit una reflexió d’un polític gai del PSOE, Pedro Zerolo: que avui es pugui avortar, que els homosexuals puguin casar-se o, fins i tot, que ens puguem divorciar són realitats que difícilment existirien si no s’hagués apostat, de manera més o menys conscient, pel laïcisme com a moviment de progrés. Hi estic del tot d’acord. En el fons, això és el que em ve a la ment quan veig l’alcalde de Riudoms dalt d’un altar parlant en nom de tots i cadascun dels riudomencs i pregant a un beat que intercedeixi per nosaltres. I és que si la majoria de polítics de casa nostra no hagués baixat de l’altar, aquests avenços socials encara no haurien arribat. Alguns, però, segueixen sense fer-ho. Josep M. Cruset, pregueu per nosaltres.\n2 comentaris a “Alcalde Cruset, què li semblaria baixar de l’altar?”\nDana Zlatariu 26 novembre 2014 at 23:14\nHe de admetre que llegint l’article he passat una bona estona, no ho dic pel contingut, sinó més aviat per l’expressió. Ara m’explico.\nPrimer de tot, el fet de que l’Alcalde Cruset demani al Beat una mica de compassió per nosaltres, ho vec bastant bé, i no perquè crec en algun poder diví, sinó perquè crec que tal com estem a nivell de país, ni tan sols un poder diví ens ho pot arreglar. Tan de bo algú d’allà de dalt s’escoltés les paraules de l’Alcalde.\nSegon, per si no saps, més del 80% de la població mundial creu en un poder sobrehumà, serà per alguna cosa, jo no hi crec, però sí respecto la gent que ho fa.\nAnna M. Llauradó Gaudí 30 gener 2015 at 17:56\nL’estat és laic. D’acord. Però que l’alcalde d’un poble amb una arrelada tradició religiosa com Riudoms, en la festa local del Beat Bonaventura, fill del poble, a qui tots els riudomencs professen devoció, o si més no, respecte, participi en els actes que es fan en el seu honor i demani que intercedeixi per la seva vila, ho trobo molt coherent. I, si us plau, no ho compareu amb cap fanàtic ministre espanyol, que el que fa és tota una altra cosa.\nNo és l’únic alcalde que participa d’un acte religiós tradicional. A Tarragona mateix, el seu alcalde, socialista, participa com a batlle en processons i actes religiosos propis de les festes tarragonines.\nI, per si hi han musulmans o ortodoxos que vivent a Riudoms, això no els hi sembla bé, s’han de canviar les tradicions, les festes, i els costums en honor d’ells…? No en volia saber d’altra! Naltros, no respectem les seves creences…? Amb més motiu, ells han de respectar les del poble. I ningú pot demanar el contrari.


L'Expedició Malaspina 2010 rep el premi Viatge de l'Any de la Societat Geogràfica Espanyola - Hemeroteca - Actualitat - Universitat de les Illes Balears\nSeccions: L'Expedició Malaspina 2010 rep el premi Viatge de l'Any de la Societat Geogràfica Espanyola\nL'Expedició Malaspina 2010 rep el premi Viatge de l'Any de la Societat Geogràfica Espanyola\nEl doctor Carlos M. Duarte (IMEDEA, CSIC-UIB), director del projecte, i Juan Antonio Aguilar, capità del buc Hespérides de l'Armada Espanyola, han recollit el guardó\nL'Expedició Malaspina 2010, liderada pel Consell Superior d'Investigacions Cientifiques i dirigida pel doctor Carlos M. Duarte, professor d'investigació del CSIC a l'Institut Mediterrani d'Estudis Avançats (IMEDEA, CSIC-UIB), ha estat guardonada amb el premi Viatge de l'Any de la Societat Geogràfica Espanyola.\nEl lliurament del premi va tenir lloc el dia 28 de març a Madrid. A la cerimònia hi va assistir una representació de l'expedició integrada per investigadors de les diferents institucions participants en el projecte i membres de l'Armada Espanyola.\nDurant set mesos de navegació i amb més de 32.000 milles nàutiques recorregudes, més de 400 científics de tot el món s'han implicat en el projecte Malaspina 2010 i han recollit més de 120.000 mostres d'aire, aigua, gasos i plàncton de l'Atlàntic, l'Índic i el Pacific amb les quals s'elaboraran col·leccions de referència per a la comunitat científica internacional.\nMalaspina 2010 és un projecte de recerca del programa CONSOLIDER-INGENIO, liderat pel CSIC, que compta amb la participació destacada de l'Armada Espanyola i la Fundació BBVA. Conclosa la fase de navegació en els vaixells Hespérides, de l'Armada, i Sarmiento de Gamboa, del CSIC, el projecte no ha deixat d'avançar en les seves facetes de recerca i divulgació.\nMentre els científics analitzen les mostres obtingudes, veuen la llum materials i activitats de cultura científica que intenten apropar el treball dels investigadors a la ciutadania. És el cas de l'exposició España explora. Malaspina 2010, que es pot visitar fins al 31 de març al Real Jardín Botánico (Madrid) o la crònica de l'expedició, de Santos Casado, que recentment han publicat el CSIC i Los Libros de la Catarata. La Fundació BBVA també ha produït un DVD divulgatiu sobre l'expedició per al seu ús educatiu, i el 2010 va sortir a la llum el llibre Las Corbetas del Rey, escrit per Andrés Galera, historiador del CSIC que ha participat a Malaspina 2010. La col·lecció la completa el còmic que es va publicar fa mesos a través de Catarata Libros i les làmines de l'expedició Malaspina histórica, produïdes pel Museu Naval i la Fundació BBVA.\nData de publicació: 30/03/2012


Tàrrega acull una exposició retrospectiva de Terrània — Montblanc Medieval\nInici / QUÈ FER? / Esdeveniments turístics / Terrània / Notícies / Tàrrega acull una exposició retrospectiva de Terrània\nTàrrega acull una exposició retrospectiva de Terrània\nFins el dijous 24 de febrer s’ha pogut visitar a l’Escola d'Art i Superior de Disseny Ondara\nEl passat dijous 17 de febrer va tenir lloc va tenir lloc a Tàrrega la inauguració de d’una mostra del fons ceràmic que l'Ajuntament de Montblanc ha anat adquirint al llarg de la trajectòria de Terrània, el Festival Internacional de Ceràmica de Montblanc.\nDurant tres setmanes l’Escola d’Art i Superior de Disseny Ondara ha acollit aquesta exposició que despertà interès entre aficionats, professionals i estudiants de ceràmica. Així es va fer notar durant els parlaments de la inauguració, que comptà amb la presència del regidor de Cultura de la capital de l’Urgell, Carlos Vilchez, la directora de l'escola, Mireia Vilalta, i el professor de ceràmica del centre, Magí Sambola, qui des de la primera edició ha incentivat els alumnes a visitar el festival i prendre-hi part en exposicions.\nLes peces que configuren l'exposició s'han anat adquirint cada any per part de l'organització de Terrània. Corresponen a ceramistes que han realitzat l'exposició central del festival i als ceramistes que han guanyat el premi a la millor obra exposada en l'espai de venda. En aquest darrer cas, la tria la fan els propis ceramistes participants.\nÉs el cinquena vegada que es realitza aquesta exposició retrospectiva. La primera fou a Montblanc, l'any 2012 en ocasió del 10è aniversari del festival. El 2014 sortí a Barcelona, a la seu de l'Associació de Ceramistes de Catalunya. El 2017, en el 15è aniversari de Terrània, es va fer a Tarragona, al Palau de la Diputació. I el 2019 es va desplaçar a Tortosa, a l’Escola d’Art i Disseny.\nL'exposició mai és igual perquè any rere any s'hi afegeixen noves peces. La primera és de 2003, una peça de gres del ceramista britànic d'origen brasiler Marcio Mattos que protagonitzà el cartell de la primera edició del festival. En aquesta ocasió s’han pogut veure algunes de les darreres peces incorporades, com les dels dos darrers ceramistes convidats, Ángel Garraza i Joan Panisello, recentment reconegut amb la Creu de Sant Jordi, i de qui es pogué contemplar una de les peces del Binomi Arbre-Home, a la qual es va fer referència durant la inauguració.\nLa mostra és molt interessant des del punt de vista d’un centre de formació, ja que es tracta d’un conjunt eclèctic, amb diversitat de materials, estils, tècniques i procedències. Hi ha peces de ceramistes d'Alemanya, Bèlgica, Catalunya, Espanya, França, Japó, Lituània, els Països Baixos, Polònia, el Regne Unit i Txèquia. Per tant, una oportunitat única de gaudir i aprendre amb la ceràmica artística.


El gravat paleolític de la cova de la Taverna a Margalef - alforjastark.com\nHomeArqueologiaEl gravat paleolític de la cova de la Taverna a Margalef\nEls treballs de recerca prehistòria que dirigim a la vall del riu Montsant continuen aportant novetats a Ia Prehistòria catalana, corn és el cas que ens ocuparà en aquest article. El nostre propòsit és el de donar a conèixer, corn a primera aproximació, l’aparició d’un gravat a la cova de la Taverna (Margalef de Montsant, Priorat, Tarragona) que representa un cérvol d’aire paleolític.\nEl barranc de la Taverna és una de les moltes barrancades laterals que s’obren a un i altre costat del riu Montsant en el seu recorregut encaixonat entre la plana d’Ulldemolins i la zona, ja més oberta, de la Bisbal de Falset i la seva confluència amb el Siurana, a Lloà. Concretament aquesta zona la podern centrar en el terme municipal de Margalef de Montsant, àrea de gran interès per la Prehistòria, tant a partir de les dades del Dr. Vilaseca com dels nostres treballs en aquests darrers anys.\nEl barranc de la Taverna és una de les moltes barrancades laterals que s’obren a un i altre costat del riu Montsant\nEl barranc que ens ocupa es troba a l’esquerra del riu Montsant, molt a prop del lloc conegut corn la Penya Roja, molt a prop de l’embassament. El paisatge és molt feréstec, amb vegetació tancada, bàsicament formada per pins, que impedeix gairebé el pas de l’home més enllà de la cova de la Taverna, a la qual s’hi arriba per un estret corriol.\nLa boca principal de la cova de la Taverna\nLa boca principal de la cova se situa a 41°17’30″N i 4°28’50″E, segons el mapa 444, Flix, de l’I.G.C. Cal dir que la cova té dues sortides més, tal i corn es veu a la planimetria adjunta, una assenyalada com a <<boques intermèdies>>, de difIícil accés, però utilitzable, i una altra, superior, topografiada per l’equip d’espeleòlegs que ens ha facilitat Ia cartografia, però a la qual no hem arribat mai nosaltres (fig. 1).\nLa travessa de la cova no fou pròpiament agafada com a part de les recerques prehistòriques que fem a la zona fins a l’estiu de 1983, quan certes indicacions ens van apuntar la possibilitat, que avui descartem gairebé totalment, de la presència d’escultures fetes en el conglomerat de la cova. Aquest fet ens va portar a prendre la cova com a objecte d’estudi i fruit d’això fou el descobrirnent esmentat.\nLa cova s’obre en una zona de conglomerats terciaris, de l’Oligoce, de matriu sorrenca i cimentació calcària; la cavitat ha estat formada per un curs d’aigua que ha anat modificant el relleu primitiu, tant per erosió com per acumulació de crostes calcàries i fins i tot d’estalactites i estalagmites. El pas es veu dificultat en certs llocs per l’estretor i els tolls d’aigua, que obstaculitzen l’accés a les diverses sales de la cova, situades també a diferents alçades respecte a l’entrada, que es troba aproximadament a uns 600 metres per sobre del nivell del mar.\nLa nostra prospecció de la cova es va veure recompensada amb la troballa del gravat que és objecte d’aquest treball. A una de les sales vam descobrir un bloc que no era de conglomerat, sinó que es tractava segurament d’un gran còdol esberlat, que hauria format part del conglomerat però que ara oferia a la vista una de les seves cares, de calcària, i per tant idònia per qualsevol manifestació artística, cosa que no podem dir de la resta de les parets.\nEl gravat representa sens dubte un cérvol, animal que en èpoques prehistòriques seria normal a la zona\nEl gravat representa sens dubte un cérvol, animal que en èpoques prehistòriques seria normal a la zona. Una línia, profunda i segura, forma sense discontinuïtats el llom, el coll i una banya; una altra línia, igualment profunda, marca el cap i el mono; l’ull molt feblement marcat per una línia gairebé imperceptible. La segona banya també està poc marcada, però és molt més visible que l’ull; divergeix sensiblement de la primera, de l’eix que aquesta marca, per fer-se després paral·lela i donar peu a interpretar el fet com una perspectiva torta i, per tant, arcaica. La part posterior de l’animal s’ha fet aprofitant una curvatura en relleu de la roca; per la part superior empalma amb la Iínia gravada, mentre que a l’inferior es perd sense concretar cua ni potes. Aquesta manca s’aprecia també en les extremitats anteriors i en la línia vertical, que no es troben representades.\nLa grandària del gravat és de 13 cm. des del morro -a la part posterior de l’animal, i de 5 cm. del morro a la punta de la banya. Les banyes, demés de la línia central que ja hem descrit, tenen uns trets laterals en forma de ramificacions que donen un caire naturalista a la representació.\nCérvol gravat de la cova de la Taverna foto d’Alejandro Bermúdez\nCom que no tenim la part inferior de l’animal, no podem esbrinar res de la seva mobilitat (estatisme, marxa, cursa, etc.). Per la forma del cap i coll sembla que se’ns representa una figura aturada, amb la vista aixecada i actitud vigilant o expectant. Respecte a l’horitzontal, el cap es troba més amunt que la part posterior, però això no pot ser interpretat com a fet decisiu en l’aspecte dinàmic de la figura, sinó corn un element aleatori o potser determinat per l’aprofitament del relleu per representar el darrera de l’animal.\nHi ha a la representació artística que ens ocupa uns quants trets que la fan diferent en relació amb el que hom podria esperar de la zona. En primer lloc, l’estil, naturalista i no esquemàtic, pot fer pensar més aviat en alguna cosa antiga; en segon lloc, la situació física del gravat, molt a l’interior de la cova, molt lluny de la llum natural, fet aquest que el distancia totalment de l’art dels abrics que és el normal, i gairebé diria que l’inic, a les nostres contrades.\nA aquestes circumstàncies que hem exposat podríem afegir la tècnica del gravat, certament intemporal, però que sumada a l’estil podria donar alguna indicació cronològica, i l’ambient dels voltants de la cova en qüestió de troballes prehistòriques. Aquest darrer fet el podem centrar en fases epipaleolítiques amb seguretat, i possiblement en moments anteriors, paleolítics, als nivells inferiors de certs jaciments, avui en excavació i tarnbé en revisió d’anteriors treballs, com el Filador.\nCalc del cérvol de la cova de la Taverna segons R. Viñas\nEn una primera aproximació a coses semblants més o menys properes geogràficament, caldria citar un gravat-escultura publicat per S. Vilaseca i trobat a Lloà, a pocs quilòmetres de Margalef de Montsant (Vilaseca, 1953-54). En opinió nostra els punts de contacte son mínims, tant per l’estil, proper al de les figures de l’art llevantí, com per la tècnica mixta que es fa servir (gravat, aprofitament de fisures naturals i retoc de Ia pedra per escultura) i el lloc de troballa, amb llum exterior, pràcticament a I’entrada de Ia cavitat, Ia cova dels Rogerats. Qualsevol altre indret de paral·lelisme no ha arribat, de moment, a bon port, encara que ens proposem d’estendre ha recerca el màxim possible en vistes a Ia publicació definitiva.\n… creiem que podem llençar la idea que ens trobem davant del gravat rupestre més antic de Catalunya\nEstilísticament resulta també difícil, de moment, d’arribar a concretar alguna cosa. Podrien aventurar-se contactes amb l’estil II de Leroi-Gourhan, com l’absència de potes, Ia perspectiva torta de les banyes o Ia línia sinuosa del dors de I ‘animal, però potser la cronologia se n’aniria massa enllà. L’estil en tot cas, creiem que podria ser un element envellidor de I’obra que considereni.\nPer tot el que hem exposat fins ara, creiem que podem llençar la idea que ens trobem davant del gravat rupestre més antic de Catalunya; manca encara aprofundir la recerca en certs aspectes per arribar a conclusions definitives sobre aquesta obra d’art prehistòric, però aquesta nota vol ser tan sols una primera noticia de la troballa.\nDesgraciadament per precaució no podem desvelar la ubicació exacta del gravat de la cova de la Taverna\nHem d’expressar el nostre agraïment als qui ens han ajudat, i en primer lloc a la gent de Margalef de Montsant, ja que gràcies a les seves indicacions vam parar atenció a la cova; el company Ramon Viñas ha pres cura del dibuix que publiquem, i la fotografia és d’Alejandro Bermúdez; l’aixecament topogràfic ens ha estat facilitat per l’E.R.E. del C.E.C.; d’entre els membres de l’equip d’excavacions del Montsant hem de fer esment de Jordi Nogués, nadiu de Margalef de Montsant i, per això, bon coneixedor de la cova, sense el qual no ens haguéssim atrevit mai a ficar-nos-hi. A tots ells els pertoca també una bona part de la paternitat d’aquest interessant descobriment, que esperem que podrem estudiar a fons ben aviat per publicar-ne dades més àmplies.\n(Original Iliurat l’octubre de 1984)\nPrevious articlePetició a l’ajuntament d’Alforja per fer l’antic camp de futbol un espai de lleure\nNext articleLa creu de la Miranda de Puigcerver: una mica d’història


Els embotits de la Llacuna | Inventari del patrimoni cultural i immaterial del Penedès\nInici » Els embotits de la Llacuna\ndijous, 30 novembre, 2017 to dimecres, 31 gener, 2018\nMàquina de picar\nMàquina de trinxar\nTaules i mobles d'acer inoxidable\nEls embotits de La Llacuna. Menjant l'entrepà i bebent vi a la vora del foc. Matança del porc, 2017\nEls embotits de La Llacuna. Preparant els entrepans. Matança del porc, 2017\nEls embotits de La Llacuna. Preparant la carn per a embotir. Matança del porc, 2017\nEls embotits de La Llacuna. Embotint. Matança del porc, 2017\nEls embotits de La Llacuna. Assecant els embotits\nEls embotits de La Llacuna. Lligant la llonganissa conjuntament\nEls embotits de La Llacuna. Lligant la botifarra\nEls embotits de La Llacuna. Embotint i lligant\nEls embotits de La Llacuna. Picant i amassant la carn amb sal i pebre\nEls embotits de La Llacuna. Picant la carn\nEls embotits de La Llacuna. Punxant\nEspectacle 'Camins del paradís'\n31è Aplec Internacional a Washington


Presentació de l’exposició “M. Ardan, gran viatger del segle XIX” - SIESTV\n16 oct. 2014 Presentació de l’exposició “M. Ardan, gran viatger del segle XIX”\nLa presentació serà divendres 17 d'octubre a les 12 h al Museu Nacional Arqueològic de Tarragona\nPosted at 13:59h in Cultura, Exposicions by siestv\nLa descoberta del passat i dels seus testimonis va experimentar, en el segle XIX, un gran impuls. Gràcies, sobretot, a l’emergència d’una societat nova sorgida dels efectes de la segona revolució industrial i de les innovacions tecnològiques que aquesta va posar a disposició dels qui se sentien atrets per l’exotisme de llunyanes geografies i civilitzacions. Viatjar era més segur i previsible i, al mateix temps, la vella Europa era àvida de conèixer de primera mà tot el que fins aleshores havia format part d’un relat mític i d’arribar –i no precisament de passada– fins al darrer racó de món a la recerca de tota mena de recursos.\nEl MNAT ha volgut recuperar una part important d’aquell esperit i d’aquella il·lusió col·lectiva, acceptant l’oferiment de Xavier Mulet de presentar al nostre públic la rica i ingent documentació aplegada per un d’aquells erudits i inquiets aventurers, el polifacètic M. Ardan.\nLa presentació comptarà amb la presència de Xavier Mulet que ens mostrarà els treballs que ha dut a terme durant els darrers tres anys a l’entorn d’un dels personatges més significatius i potser més desconeguts del segle XIX.\nMonsieur Ardan, pseudònim amb què va signar la seva obra aquest misteriós personatge, ens presenta des d’una visió introspectiva la societat, la ciència i la cultura de l’època mitjançant els estudis i les fotografies realitzats en algunes de les seves expedicions geogràfiques i viatges a llocs remots i desconeguts i que es recullen en aquesta mostra.\nUna nova proposta del Museu Nacional Arqueològic de Tarragona en el marc del Festival Internacional de fotografia SCAN 2014, que reafirma el seu compromís i implicació amb el mateix.\nfotografies, MNAT, presentació, tarragona


Vosaltres sou els infiltrats - Empordà\nVosaltres sou els infiltrats\nSalvador Sostres 18.10.2019 | 06:30\nVosaltres sou els infiltrats L'Empordá\nNo són infiltrats i l'argument de Quim Torra és racista. Aquesta idea d'atribuir el que no ens agrada als espanyols, o a qualsevol que no comparteixi la teva bogeria, no és de fet ni racista i és simplement ridícula. He vist –he hagut de veure– els nois de la violència, i són tan catalans i tan independentistes com Torra, i són tan poc violents com Torra, que és qui els ha incitat a fer el que estan fent.\nL'independentisme ha usat fins ara la intimidació –volent imposar el seu criteri sabent que no era legal ni tan sols majoritari–; les manifestacions de les diades, la presa del carrer indiscriminada, les lleis de desconnexió i tantes d'altres demostracions de força, que no de fortalesa, i quan s'ha vist arraconat en la derrota ha usat la violència. És en les situacions límit en què descobrim el nostre amor, la nostra violència, la nostra fidelitat, les coses que realment ens importen.\nTothom és pacífic quan tot li escau. Tothom és pacífic quan és convocat a fer sanefes un festiu a la tarda. No podem ser tan infantils, ni tan estúpids, de fer-nos un retrat ideal i de negar el que no ens hi encaixa quan ens veiem reflectits al mirall. No podem ser tan poca cosa, no podem ser tan covards. L'independentisme ha estat derrotat pels seus propis errors, que han estat molts i molt grossos, i comesos per persones molt poc intel·ligents. Els líders, d'una banda. I les persones que els han continuat votant, amb cega militància, de l'altra. El president Torra jugant a fer l'equívoc amb els Mossos, i els independentistes que creuen que en l'aldarull i la trencadissa defensen Catalunya quan no fan més que perjudicar-la i humiliar-la. L'independentisme ha estat derrotat per les seves mancances, i perquè s'ha anat desplaçant a la marginalitat criminal, fins que no li ha quedat més espai en l'extrem i s'ha posat violent i incendiari. És clar que sou violents, és clar que heu trepitjat Barcelona d'una manera indigna i que us hauria d'avergonyir, i que no us permetrà mai més de dir-vos patriotes sense cinisme, sense que sigueu un insult a qualsevol causa. És clar que sou uns bàrbars: i en l'hora greu en què cada home es comporta com és en realitat, us ha sortit el monstre i tothom l'ha pogut veure.\nSou violents i sou indignes de la convivència de qualsevol poble civilitzat. I a més a més, sou el recital dels incapaços.\nTambé sou –com tots ho som– la part de vosaltres que no us agrada. També sou els vostres defectes, les vostres limitacions, les vostres atrocitats que ja omplen un catàleg.\nSi ho aprenguéssiu a acceptar, potser sabríeu defensar les vostres idees i el vostre país sense fer tant el ridícul i sense fer-vos tant de mal. Si aprenguéssiu a mirar-vos al mirall i a créixer en l'acceptació, i en l'intent de ser millors, potser aleshores podríeu entendre com es mena el destí d'un poble i com se l'empeny a ser més lliure, i no encara més esclau. És clar que sou violents, i d'una violència estèril. És clar que sou espanyols i esteu espanyolitzant el que hi havia de genuí en l'independentisme: de genuí, de realment lliure. I és clar que la derrota és tota vostra, perquè esteu tan avesats a perdre que heu tendit a la derrota tal com jo tendeixo al Nobu.\nÉs clar que no serviu per al salt que Catalunya hauria de fer per aconseguir el que vosaltres dieu que voleu, i que en acabat ho finalitzeu sempre malvenent a la menuda. És clar que sou uns mediocres i que tot ho heu empeltat de mediocritat, i que aquesta mediocritat explica la dissort. Una altra vegada la dissort, com esteu a punt d'experimentar. També els vostres malsons sou vosaltres, i el que és brut, i el que feu malament. També quan renuncieu sou vosaltres, i quan mercadegeu, i quan preferiu salvar els mobles que sacrificar-vos pel destí que tant vau dir que estimàveu. Quina altra cosa heu fet fins ara? Quina altra cosa has fet, Quim? A mi no pots enganyar-me. També quan feu trampes sou vosaltres, quan robeu, quan ens corrompeu, quan ens enredeu perquè us continuem votant sabent que no mereixeu res més, i que aquest paper d'estrassa que esteu fent és el que millor us defineix.\nÉs clar que els aldarulls d'aquests dies són el vostre mirall, i el vostre totalitarisme us defineix molt més que les vostres patètiques fabulacions sobre una raça diferent de les altres: els catalans, deslliurats de qualsevol taca, també del pecat original. Infiltrats? Sou vosaltres. Agitadors? Sou vosaltres. Provocadors? Però per l'amor de Déu, si porteu 10 anys provocant Espanya, jugant només a provocar-la, perquè no sou valents per pagar el preu d'un enfrontament real i tot ho arrossegueu entre contenidors. De veritat crèieu que incendiant-los ens faríeu passar bou per bèstia grossa? De veritat us sentiu còmodes amb la broma dels infiltrats?\nEn aquestes mans esteu: Torra, Carles Puigdemont, i el premi de consolació, que tornarà a ser Artur Mas si no hi ha res de nou, i em faré un gran tip de riure. Ara és igual, perquè ja heu fet el ridícul, i ja heu perdut, i només ens falta saber com gestionarem els residus. Però fora bo que la pròxima vegada us demanéssiu quin recorregut té la militància sense geni, quina inspiració pot haver-hi sense talent i si l'adscripció pot substituir la intel·ligència.


Keller AG - Catsensors\nLa cèl·lula de mesura integrada en silici va ser desenvolupada en el centre de recerca de Honeywell a Minneapolis / Estats Units a finals dels 60 del segle XX.\nHannes W. Keller, llicenciat en Física a l'Institut Federal de Tecnologia a Suïssa (ETH) i reconegut per Honeywell com l'inventor, va portar aquesta tecnologia a la companyia suïssa Kistler l'any 1971, que va llançar al mercat els primers transductors piezo-resistius amb cèl lula aïllada dos anys més tard. El 1974 va fundar l'empresa KELLER AG, especialitzada en la tecnologia de la mesura de la pressió.\nL'any 2008, KELLER AG fabricar més de 1,1 milions de cèl lules aïllades, de les quals 250.000 es van subministrar a empreses OEM, 750.000 es van emprar en la fabricació de transmissors de pressió i la resta es van subministrar en forma d'uns 500 productes estàndard.\nA Europa, el major fabricant de sensors de pressió industrials\nLa nostra força: Grans sèries a baixos preus i elevada flexibilitat\nRangs de pressió: 5 mbar a 2000 bar\nKELLER està certificada segons ISO 9001


Més de 70 equips competeixen en el Rally Costa Brava Històric\n16/10/2020 Esports - Jordi Rodríguez\nImatge de l'any passat d'un dels vehicles participants en el Rally Costa Brava Històric.\nDesprés de l’aperitiu de l’etapa pròleg d’ahir a la tarda, arriba l’hora de la veritat per als participants en el dissetè Rally Costa Brava Històric. Els 60 equips de cotxes i els 11 de motos que hi prenen part afronten a partir d’aquesta tarda una primera etapa, que tindrà continuïtat demà amb la segona i última. Cap a un miler de quilòmetres en total, més de la meitat de regularitat, i repartits en 26 trams. Palamós acull per quart any consecutiu el podi i el parc tancat de vehicles.\nNoms com el belga José Lareppe, amb Opel Kaddet GTE i que ha guanyat tres vegades el Rallye Montecarlo Historique, o el de Carles Fortuny, vencedor de l'última edició del Costa Brava, destaquen entre els favorits d'aquesta edició. Malgrat que el coronavirus ha fet enrere nombrosos equips estrangers, el cartell és prou competitiu. També destaquen els equips Juan Pedro Garcia-Sergi Giralt, amb Autobianchi, el Porsche 911 de Carles Miró i Iván Matavacas, o el Volkswagen Golf GTI de Poveda i Jordán, així com el carismàtic pilot valencià Luis Climent, al volant d'un Opel Corsa GSi, entre altres. Tots ells competiran en una prova que, per les mateixes característiques dels cotxes, premia la regularitat per damunt de tot. Àlex Romaní és el president de Rallyclassics, l'entitat que organitza el Costa Brava Històric.\nL'etapa de demà dissabte començarà a les dues de la tarda. Abans, a partir de les dotze, els participants faran un recorregut pels carrers més cèntrics de Palamós.\nUna altra de les novetats que presenta aquest Rally Costa Brava Històric és la instal·lació al passeig del Mar de Palamós d'uns simuladors que reprodueixen la sensació de conduir un cotxe de rallies en un tram de competició. Els tres primers classificats d'aquesta competició virtual seran convidats a pujar al podi del rally i rebran una placa personalitzada com a record.\n15/10/2020 - Esports Palamós acull des d'avui el Rally Costa Brava Històric


Un terratrèmol de magnitud 7,1 fa tremolar Mèxic\nEpicentre a prop d’Acapulco\nLa sacsejada ha provocat almenys un mort, un home a qui li va caure al damunt un pal de la llum\nUn sismo de magnitud 7,1 sacude en centro y sur de México / David Guzmán (EFE)\nUn sisme de magnitud 7,1 amb un epicentre molt pròxim al balneari d’Acapulco va sacsejar aquest dimarts el centre i el sud de Mèxic, sense que fins ara es reporti la pèrdua de vides humanes.\nLa tremolor es va produir a les 20.47 hora local (01.47 GMT), amb origen a 11 quilòmetres al sud-oest d’Acapulco, al meridional estat de Guerrero, segons va indicar el Servei Sismològic Nacional, que en un informació preliminar havia donat una magnitud de 6,9.\nEn declaracions a Milenio TV, el governador de Guerrero, Héctor Astudillo, va afirmar que el sisme es «va sentir molt fort» i la gent està «bastant alarmada». Astudillo va informar que una persona va morir per la caiguda d’un pal de la llum al municipi de Coyuca de Benítez. «M’acaben de notificar que a Coiuca de Benítez una persona va morir perquè li va caure un pal al damunt», va informar Astudillo en declaracions a Milenio TV. Va explicar que Coyuca de Benítez és un municipi pròxim a Acapulco, on en un recorregut d’Efe per la costera del balneari es va poder apreciar la caiguda d’estructures metàl·liques i vidres trencats en alguns establiments, a més de l’enfonsament d’una part de la façana d’una vivenda. Va afegir que, a més d’aquest mort, hi ha «moltes notificacions» d’esllavissament de pedra i terres a Acapulco, on en moltes zones no hi ha llum. «Estem mirant de continuar recollint informació que ens va arribant, però finalment puc reportar que hi ha una persona morta», va confirmar.\nMentrestant, el Centre d’Alerta de Tsunamis de la Secretaria de Marina va notificar que no s’espera la generació d’un tsunami a la zona costanera.\nCiutat de Mèxic, en alerta\nEl terratrèmol va activar l’alerta sísmica a la Ciutat de Mèxic, on milers de persones van sortir de cases i edificis com a mesura de seguretat i prevenció, i on a diversos barris s’han produït talls d’electricitat. «El secretari de Seguretat Ciutadana [Omar García Harfuch] està sobrevolant [la ciutat]. Fins ara no es reporten danys greus. Continuem informant», va indicar la cap de Govern de la Ciutat de Mèxic, Claudia Sheinbaum, en un missatge a Twitter.\nPosteriorment, García Harfuch va informar que hi ha talls de llum en alguns barris de la ciutat i el servei de metro funciona amb normalitat i, de moment, no hi ha notícies més rellevants.\nEl sisme d’aquesta nit va passar en la mateixa data en què fa quatre anys –el 7 de setembre de 2017– es va registrar un terratrèmol de magnitud 8,2 que va tenir l’epicentre al golf de Tehuantepec i va afectar principalment els estats d’Oaxaca i Chiapas, on 98 persones van perdre la vida.


Línia H14 de la Xarxa Ortogonal d'Autobusos de Barcelona - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nLínia H14 de la Xarxa Ortogonal d'Autobusos de Barcelona\nParal·lel – Sant Adrià\n15 de setembre de 2014 (2014-09-15)\n8 min (feiners)\n13 min (dissabtes)\n21 min (festius)\nD20 H16 V11 V13 V17 V21 V27\nLa línia H14 és una línia d'autobús de trànsit ràpid que pertany a la Xarxa Ortogonal d'Autobusos de Barcelona. Recorre Barcelona i Sant Adrià del Besòs en horitzontal des del Paral·lel fins l'Avinguda de la Platja de Sant Adrià. Va ser posada en marxa el 15 de setembre de 2014.\nLa línia comença a l'avinguda Paral·lel i creua tot el passeig Colom. Al arribar al parc de la Ciutadella, puja per la meridiana i creua el barri del Poblenou. Finalment, passa pel parc del Besòs fins a arribar a Sant Adrià.\nEl seu recorregut coincideix amb cinc àrees d’intercanvi:\nÀrea d'intercanvi Ciutadella\nÀrea d'intercanvi Poblenou\nÀrea d'intercanvi Pont de la Marina\nH14 Primer servei Darrer servei\nA: Paral·lel A: Sant Adrià A: Paral·lel A: Sant Adrià\nFeiners 04:45 05:00 23:35 23:10\nDissabtes 06:45 06:00 23:00 23:10\nFestius 07:45 07:00 23:00 23:10\n↑ 1,0 1,1 «Fase 2014 de la nova xarxa de bus». TMB / Ajuntament de barcelona, 1 juny de 2014. [Consulta: 8 abril de 2016].\n↑ «H14 Paral·lel – Sant Adrià». Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 8 abril de 2016].\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Línia_H14_de_la_Xarxa_Ortogonal_d%27Autobusos_de_Barcelona&oldid=21410408»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 1 jul 2019 a les 10:14.


Amnistia Internacional Catalunya - Drets Humans República Democràtica del Congo: Nens i nenes soldats abandonats\nRepública Democràtica del Congo: Nens i nenes soldats abandonats\n11/10/06 - El programa de desarmament, desmobilització i reintegració del país (DDR) no satisfà les necessitats de protecció i suport dels menors.\namnistia amni, 11 de octubre de 2006\nAlmenys 11.000 menors encara s?estan amb grups armats o no se n'ha tornat a saber res, més de dos anys després que el govern llancés un programa nacional per alliberar els nens i nenes soldats i reintegrar-los a la vida civil. Amnistia Internacional ha publicat avui, 11 d'octubre, un nou informe en el qual adverteix que el programa de desarmament, desmobilització i reintegració del país (DDR) no satisfà les necessitats de protecció i suport dels menors.\nDe la majoria de les nenes que es van emportar els grups armats del país continua sense saber-se?n res, abandonades o mal identificades com ?dependents? de combatents adults. Fins a la data el govern no ha pres cap mesura per seguir-los el rastre i recuperar-les.\n"En algunes zones, les nenes constitueixen menys del 2 per cent dels menors alliberats dels grups armats, que s'incorporen al programa DDR, a pesar que són aproximadament el 40 per cent dels menors que utilitzen les forces i grups armats?, ha dit Tawanda Hondora, sotsdirector del Programa Regional per a l?Àfrica d'Amnistia Internacional.\nDiferents fonts van dir a Amnistia Internacional a la República Democràtica del Congo, que els caps i els combatents adults sovint no se senten obligats a deixar en llibertat les nenes, les quals consideren propietats sexuals. Aquesta discriminació és perpetuada per alguns funcionaris del programa DDR, que accepten sense més que aquestes nenes són ?dependents? de combatents adults, i no nenes vinculades a les forces o grups armats, que tenen dret a incorporar-se al programa DDR per a menors.\nAlgunes nenes creuen que no tenen més remei que quedar-se amb el grup armat, tement que les torturin o les matin si tracten d'escapar.\nQuan els mayi-mayi van atacar el meu poblat, tots vam fugir. Els soldats van capturar totes les nenes, fins i tot les molt petites. Quan eres amb ells, t'obligaven a ?casar-te? amb un. Fora vell com el teu pare o jove, dolent o bo, havies d'acceptar. Si et negaves, et mataven, com li va passar a una de les meves amigues. Mataven la gent com si fossin pollastres. Ni tan sols els enterraven [...] Fins i tot vaig veure com torturaven una nena que es va negar a ?casar-se? [...].\nSón paraules de Jasmine, de 16 anys, reclutada pel grup armat mayi-mayi a Kivu Meridional quan tenia 12 anys i que ara és mare d'un bebè de quatre mesos.\nLes nenes associades amb forces i grups armats sovint estan traumatitzades per anys d'abusos i de vegades tenen fills. Malgrat això, es fa poc perquè rebin el suport necessari i l'ajuda a la qual tenen dret.\nDe fet, la majoria dels menors que han estat alliberats i s'han reunit amb les seves famílies o comunitats, siguin nens o nenes, han rebut poc o cap suport per tornar a la vida civil, com ara oportunitats educatives o professionals. Alguns tenien només sis anys quan els van reclutar.\nMolts menors, entrevistats pels investigadors d'Amnistia Internacional, admetien descoratjats que, a pesar dels horrors que havien patit durant la seva vida militar, temien veure's obligats a tornar a unir-se als grups armats simplement per sobreviure.\nAlguns grups armats continuen preparats per tornar al conflicte en cas que l'actual procés de pau fracassi. Aquests grups consideren que l'alliberament dels seus menors soldats és una amenaça a la seva força si es reprèn el conflicte.\n"El govern no només no ha alliberat milers de menors que segueixen amb les forces o grups armats, sinó que continuen reclutant-se nous menors soldats, entre ells alguns que acaben de ser desmobilitzats i de reunir-se amb les seves famílies?, ha dit Tawanda Hondora.\n"Mentre el govern i la comunitat internacional continuïn sense cobrir les necessitats dels menors alliberats, aquests estaran en perill de tornar a ser reclutats ràpidament per les forces o els grups armats, o de ser abandonats a una existència de pobresa i desemparament.?\n"La prioritat màxima del nou govern ha de ser garantir que tots els menors relacionats amb forces i grups armats siguin alliberats i protegits i accedeixen a bones oportunitats d'educació i obtenció d'ingressos que els permetin romandre a les seves comunitats. Aquesta és l'única forma d'evitar que tornin a ser reclutats i quedin abandonats una altra vegada.?\nFins avui, el govern ha aprovat i aplicat amb molta lentitud els projectes de reintegració dels menors a la comunitat.\nAmnistia Internacional també ha demanat al govern entrant de la República Democràtica del Congo i a la comunitat internacional que donin prioritat a la inversió en el sistema d'educació estatal i facin realitat com més aviat millor el dret humà a l'educació primària gratuïta.\nActualment, només el 29 per cent dels menors de la República Democràtica del Congo acaben l'educació primària, i es calcula que són 4,7 milions, els menors en edat de rebre educació primària que estan sense escolaritzar. D'aquests, 2,5 milions són nenes. Almenys 6 milions d'adolescents no reben educació formal. Aquesta falta d'oportunitats educatives contribueix en gran mesura a la inseguretat econòmica i social dels menors congolesos, un dels factors que originen el reclutament i l'ús generalitzat de menors en aquest país.\nEl conflicte que es desenvolupa actualment a la República Democràtica del Congo ha deixat en ruïnes comunitats de l'est del país, la població civil del qual ha mort o s'ha desplaçat. Es calcula que fins l'any 2006, 3,9 milions de congolesos han mort com a conseqüència del conflicte, i que unes 1.200 persones segueixen morint cada dia a causa de la violència, de malalties que es poden prevenir o de fam.\nCom a part d'un procés de pau nacional i de la transició política que va començar el juny de 2003, el govern de la República Democràtica del Congo, amb 200 milions de dòlars nord-americans de finançament internacional, va llançar un programa nacional per al desarmament, la desmobilització i la reintegració (DDR) a la vida civil d'uns 150.000 combatents, 30.000 d'ells menors, segons els càlculs. L'aplicació del programa s'ha vist obstaculitzada per la falta de voluntat política i militar, per greus problemes tècnics i de gestió i per la inseguretat que encara regna a l?est de la República Democràtica del Congo. El juny de 2006, la comissió governamental responsable del DDR va afirmar que només havia desmobilitzat poc més de 19.000 menors.\nEl dret internacional prohibeix el reclutament i l'ús de menors de 18 anys. El reclutament i l'ús de menors de 15 anys es considera crim de guerra.\nEs calcula que els menors constitueixen fins al 40 per cent d'algunes forces que lluiten en el conflicte de la República Democràtica del Congo. Aproximadament el 40 per cent d'aquests menors són nenes.\nLa despesa estatal en educació ha descendit radicalment en els últims anys i actualment és, en termes reals, menys del 4 per cent del que era el 1980. En no existir un suport adequat del govern, els col?legis públics depenen del pagament directe dels pares per cobrir entre el 80 i el 90 per cent de les seves necessitats de finançament. Moltes llars no poden permetre's pagar aquestes quantitats. Molts mestres en la República Democràtica del Congo han de viure amb només 10 dòlars nord-americans mensuals.