Compra disc | iTunes | Spotify | Deezer | Llètres i crèdits | Nota de premsa | Vídeos\nCarles Associats us presenta una tria de cançons del Càntut, un nodrit fons apeixat pel folklorista Albert Massip i cogestionat pel, també, banyolí Francesc Viladiu. Les hem fet nostres car tenim "la certesa de ser Poble", com tothom, i la clara voluntat de gaudir-ne i compartir-les. Na Coloma Beltran i en Jordi Casadesús, vigatans il.lustrats, ens hi acompanyen amb la saviesa i el sentiment. Esperem que us faci el pes.\n"Pugeu al Land-Robber, que naufragarem!"\nEnregistrat a Music Lan (Avinyonet de Puigventós) entre el maig i el juliol de 2016 per José Luis Molero. Mesclat per Quim Puigtió "Kato" i Jordi Casadesús. Masteritzat a Ultramarinos Costa Brava per Víctor García. Produït per Jordi Casadesús.\nFotografies originals de Noemí Elías (les dels avis) i de Néstor Noci (les dels dos Carles). Disseny gràfic de Ramon Ponsatí.\nAquest disc no existiria sense l'empenta iniciàtica i decisiva del Festival Càntut i d'Alter Sinergies. Agraïm també l'aposta del Festival Connexions, de la Fira Mediterrània de Manresa -que ens va concedir el Premi Teresa Rebull- i del Circuit Folc.\nGràcies també a en Quimi Portet per la guitarra flamenca.\nAcordió diatònic: Carles Belda / Violí octavat: Coloma Bertran / Guitarra flamenca i veu: Carles Sanjosé / Teclats: Jordi Casadesús\nA partir de la versió cantada per Joan Arnau i Serra, de les Planes d'Hostoles (la Garrotxa), i enregistrada l'any 2014 per ell mateix. És un poema original del mestre i escriptor Antoni Bori i Fontestà (1862-1912) amb melodia d'origen desconegut.\nL'Herència... és sagrada? La podem menystenir? És sempre un llast? És sempre un tresor preciós? La Cultura suma i l'herència, hi és.\nde veu reganyosa\nque sempre treballa\nal mig del carrer;\njo explico la història\nque sé de memòria,\nveniu a la vora\nque vos la diré.\nPer anys endarrere,\nquan jo encara n'era\npetita com ara\nels que m'escolteu,\nmon avi tenia\nque a terra en ruïnes\nEls mals de les guerres\ntrinxaren les terres,\ncremant les espigues\nel foc dels canons;\nels camps i mesures\nfarcits de malures,\nla fam hi portaven\npels quatre cantons.\nQuan l'avi va veure\ntants mals i va creure\nla hisenda perduda\nper tants de perills,\nva dir a n'el meu pare:\n-Tu ets jove encara,\ntreballa i ensenya'n\ntambé a n'els teus fills.\n-Ets jove tu encara,\nAcordió diatònic: Carles Belda / Baix i bombo: Jordi Casadesús / Violí: Coloma Bertran / Guitarra flamenca i veu: Carles Sanjosé\nA partir de la versió cantada per Quimeta Arpa i Casellas, de Banyoles (el Pla de l'Estany), i enregistrada l'any 2014 per Albert Massip. És una composició original de la pedagoga i músic Narcisa Freixas i Cruells (1859-1926), amb text de Francesc Sitjà i Pineda (1880-1940).\nLa propietat privada és dolenta? Tot és de tots? En funció de què?Com es mesura la solidaritat? Quin és el límit entre solidaritat i barra? La Terra, per a qui la treballa.\nA la vora del camí,\ndel camí d'anar a l'escola,\ns'hi aixeca un pomeró\nque n'està tot ple de pomes.\nSota l'ombreta que hi fa\nhi reposem una estona:\nPomeró, bon pomeró,\nsols de veure'ns ja tremola!\nNo tremolis, pomeró,\nque no et tocarem cap poma;\nsenyor mestre ens ha ensenyat\nde respectar el que no és nostre\ni a estimar els gentils fruiters\nque alegren els cors dels homes\ni els hi fan els ulls somrients\ni els hi fan la boca dolça!\nOcellets i gos: els de Music Lan / Baix, plats i bombo: Jordi Casadesús / Guitarra flamenca: Carles Sanjosé / Veu: Carles Belda / Violí: Coloma Bertran\nA partir de la versió cantada per Cinto Solanellasi Solé, resident a Montagut (la Garrotxa) en el moment de l'enregistrament.Gravació feta l'any 1971 per Anton Prat.\nQuin és el límit de l'amor? Som animalons artístics? Són les cançons arguments a posteriori? Qui fa el que pot no està obligat a més i qui no arrisca, no pisca.\nUna cançoneta nova\nvos la diré, vos la diré.\nDel Pardal quan s'ajocava\nsus l'oranger. Vos la diré.\nEl Pardal quan s'acotxava\nfeia remor, feia remor\nper veure si el sentiria\nla seva amor. Feia remor\nLa seva amor és dins la cambra,\nque no sent res, que no sent res,\nsinó el mosso de la casa\ni el traginer, que no sent res;\ni el traginer.\nli'n vaig parlar, li'n vaig parlar.\nLes onze hores són tocades,\nvés-te a acotxar, li'n vaig parlar.\nvés-te a acotxar.\nNo m'acotxo pas encara,\nvaig de camí, vaig de camí.\na Sant Martí. Vaig de camí,\nsom feta una prometença\na Sant Martí.\nQuan a Sant Martí vaig ésser\nvaig suplicar, vaig suplicar,\nper festejar. Vaig suplicar\nQuan a mes terres vaig ésser,\njo els encontrí, jo els encontrí\nals tres amors que tenia,\ntenia allí. Jo els encontrí\nTres galanes que tenia\neix ocellet, eix ocellet:\ni Isabelet. Eix ocellet:\nAi cançó, qui t'ha dictada,\nqui treta l'ha, qui treta t'ha?\nTres fadrinets de la plana\nde l'Empordà. Qui treta t'ha?\nPER L'ALIMENT DEL BON VI\nBaix, base rítmica i teclats: Jordi Casadesús / Violí i veus: Coloma Bertran / Acordió diatònic i veus: Carles Belda / Veus: Carles Sanjosé\nA partir de la versió cantada per Antonio Pagès i Suriol "Ton de Pla Boscàs", de Cogolls, a les Planes d'Hostoles (la Garrotxa), i enregistrada l'any 2002 per Joan Arnau.\nLa Vida tavernícola ens duu pel pedregar o ens enfila vers els inferns més sucosos? L'assoliment del plaer és individual o col·lectiu? Aquesta cançó desequilibrant ens fa trobar l'equilibri?\n"Anem a l'infern que encara em queden calés" (Enric Casasses)\nPer l'aliment del bon vi,\ns'ha venut les espardenyes.\nHa quedat despardenyat,\nsi no m'han enganyat...\nLes noies de Molló\ntotes són taral.les.\nN'aimen el vi bo,\nl'aigua no gaire.\nQue n'aimen el vi bo\ni l'aigua no.\nsi s'ha venut els mitjons.\nI ha quedat desmitjonat,\nsi se n'ha venut les calces.\nHa quedat desencalçat,\nsi se n'ha venut la casa.\nHa quedat desafincat,\nsi no m'han enganyat.\nsi se n'ha venut la dona.\nPerò la dona no ha volgut,\nquan ha pogut l'ha abandonat,\nEL DIVINO VULL CANTAR (l'oració a l'hort)\nGuitarra elèctrica, teclats i base rítmica: Jordi Casadesús / Acordió diatònic i veus: Carles Belda / Violí: Coloma Bertran / Guitarra clàssica i veu: Carles SanjoséVeus: Albert Massip\nA partir de la versió cantada per Josep Salellas i Budó "Jep Quim de Ca La Pinyareda", d'Agullana (l'Alt Empordà), i enregistrada l'any 2008 per Robert Pellicer, Ramon Manent i David de la Higuera.\nJesús tocava el que no sona segons l'Imperi? Anava a la contra? No seria lògic, doncs, que un cop convertit en una superestrella pel Catolicisme i colleta, als qui en sentien la vida i miracles els vingués de gust cantar el que no toca tot copsant-ne l'Esperit? Fotre conya és sagrat.\nEl divino us vull cantar\ni el divino us vull cantar,\ndel bon Déu, el ver Messies,\ndel bon Déu, el ver Messies.\nDe la mort i passió,\nque el Divendres Sant patia.\nQuan estava a dins a l'hort,\nquan estava a dins a l'hort\namb el cor ple d'agonia,\namb el cor ple d'agonia.\nJa en baixa un àngel del cel,\ndavant seu s'apareixia,\ndavant seu s'apareixia.\nDiu-li que n'ha de morir,\ndiu-li que n'ha de morir\nsi el món salvar volia,\nsi el món salvar volia.\nMoriré pels pecadors,\ncompliré la profecia,\ncompliré la profecia.\nPer vosaltres, gent de Llers,\nque en sou gent de mala vida,\nque en sou gent de mala vida.\nQue me n'heu robat lo magall,\nque el tenia dins la vinya,\nque el tenia dins la vinya.\nI el magall n'era tot nou,\ni el magall n'era tot nou\ni el mànec n'era d'alzina,\ni el mànec n'era d'alzina.\nI si no me'l torneu pas,\ni si no me'l torneu pas\nen donc part a la justícia,\nen donc part a la justícia.\nGuitarra flamenca i veu : Carles Sanjosé / Guitarra elèctrica i teclats: Jordi Casadesús / Acordió diatònic: Carles Belda\nA partir de la versió cantada per Conxita Lloveras i Congost, de la Bisbal (el Baix Empordà), i enregistrada l'any 2016 per Carles Sanjosé.\nCal sublimar el desastre per superar-lo? Verbalitzar els límits païbles de la Vida. És indispensable per seguir endavant? Ho fem.\n"No pots comprendre com el dolor dura per sempre si es fa cançó"\n(Joan Vergés-Toti Soler-Quimi Portet)\nEl rei ha tingut un infantó\nque l'ha hagut de donar a dida;\nl'infantó no en vol callar\nni en bressol ni en cadira.\nNomés a la vora del foc,\na la falda de la dida;\nla dida ja en fa un gran foc\namb llenya seca d'alzina.\nI amb la resplendor del foc,\nla dida queda adormida\ni quan es va despertar\ntrobà l'infant cendra viva.\nLa dida ja fa un gran crit:\n-Valga'm Déu, Verge Maria!\nLes veïnes ho han sentit:\n-Ai, i què t'ha passat dida?\n-S'ha cremat un llençolet\ndels millors que el rei tenia.\n-Dida, aquí teniu diners,\naneu-se'n per les botigues.\n-Si a les botigues no n'hi ha,\naneu a les argenteries.\nMentre estaven dient això,\nel rei i la reina arriben.\n-Dida, a n'on teniu el noi\nque jo veure'l el voldria?\n-El noi és en el bressol,\nque si no dorm, dormiria.\n-Dida, aneu-me'l a buscar,\nque jo veure'l el voldria.\nGOIGS DE SANTA QUITÈRIA\nTeclats, base rítmica i guitarra elèctrica: Jordi Casadesús / Acordió diatònic i veus: Carles Belda / Violí i veus: Coloma Bertran / Guitarra clàssica i veu: Carles Sanjosé / Veus: Albert Massip\nA partir de la versió cantada per Lluís Carbó i Xirgo "Sacot", de Cassà de la Selva (el Gironès), i enregistrada l'any 2003 per Ramon Manent, Gemma Pla i Lurdes Rimalló.\nLa Ruta de la Seda ens va dur pólvora, taronges, paper i arròs? I pel mateix preu, una espiritualitat oriental no conscient? No gosem negar-ho. La tonada ens retorna Ruta enllà amb una naturalitat sospitosa.\nSi n'hi ha una nineta,\nli'n volen donar marit,\npresent la salut i vida\nse n'ha arrancat a fugir.\nDe tres germans que en tenia,\nla cercaren dia i nit,\nla troben adormideta,\na la voreta d'un camí.\nGloriosa Santa Quitèria,\nguardeu-nos del mal de ràbia,\nque és un mal no es pot sofrir.\nJa un germà li'n diu a l'altre:\n-Sí, la matarem aquí!\nJa li'n venten garrotada,\nla testa li'n fan sortir.\nLa testa ha caigut a l'aigua,\nl'animeta al Paradís\ni allí on t'hi ha caigut la testa\ns'hi ha format un monestir.\nEl sobretaula és de plata\ni el monestir n'és d'or fi\ni el capellà que hi diu missa\nn'és el mateix Jesucrist.\nEls escolans que hi alteren\nsón àngels del Paradís,\nla dona que hi fa l'oferta\nla mare de Sant Narcís.\nVulgueu-nos donar la glòria\nper l'hora que hem de morir.\nViolí: Coloma Bertran / Acordió diatònic: Carles Belda / Guitarra clàssica i veu: Carles Sanjosé / Guitarra elèctrica i teclats: Jordi Casadesús\nA partir de la versió cantada per Estrella Pagès i Rustey, de l'Escala (l'Alt Empordà), al seu nebot Isidre Pagès. Enregistrament de l'arxiu de Ramon Manent.\nEn la desesperació podem assolir graus artístics exquisits? L'amor mata? L'amor és Vida? La Vida mata? Us agrada el nom "Pepito"?\n"Ja em sé morir, ara viuré" (Enric Casasses)\nTinc divuit anys, som donzelleta\ni m'enraonava amb un xicot;\ntinc de morir sens despedir-me'n,\nsent ell la causa de l'amor.\nUn favor vos demano mare,\nsi me'l volguessiu fer, si us plau:\nd'anar-me'n a buscar en Pepito,\nque li vull dir-li adéu-siau.\nA la tauleta del meu quarto\nuna carteta hi trobareu:\nuna carteta ben escrita\ni a n'en Pepito li dareu.\nAra en toquen dos quarts de dotze,\nmitja hora en queda per parlar.\nAconsoleu-se, mare meva,\ndeixeu-se estar de tant plorar.\nLA DESGRÀCIA D'UN POBRE HOME (el gitano)\nBaix i base rítmica: Jordi Casadesús / Veu i guitarra: Carles Sanjosé / Veu: Carles Belda / Violi i veu: Coloma Bertran\nA partir de la versió cantada per Pere Parra i Cordomí, de Riudaura (la Garrotxa), enregistrada l'any 1970 per Anton Prat, i combinada amb la versió que el grup Surti Com Surti fa al seu disc "Al peu del Cadí" (2009).\nQuina Vida és millor? L'estabilitat previsible amb flaires d'avorriment i pretesos luxes? O bé l'alegria de l'anar fent i gaudir del moment? Vet-ne ací el diàleg, el debat.\nLa desgràcia d'un pobre home\nté una filla per casar,\nenamorada d'un gitano\nque no la pot desoblidar.\nEscolta, filla meva\ndues paraules te'n vull dir\nque de l'ofici de gitano\ntrobaràs més bon partit.\nTu que estàs avesadeta\na dormir amb bon matalàs,\ncasadeta amb un gitano\na la palla dormiràs.\nSi a la palla haig de dormir,\nres no se m'importa a mi\nsi el meu cor sempre em desitja\nun gitano per marit.\na cuinar-ne amb bons fogons,\ncuinaràs per'quells racons.\nSi als racons haig de cuinar,\na menjar-ne uns bons bocins,\nmenjaràs rucs i pollins.\nSi pollins haig de menjar,\na portar-ne rics calçats,\nben descalçadeta iràs.\nSi descalça jo haig d'anar,\na anar a missa major,\nno veuràs mai més rector.\nSi rector mai més veuré,\nJa vindran mercats i fires\ntu també hi hauràs d'anar,\ncarregada de canalla\ni amb el cistelló al braç.\nSi el cistelló haig de dur,\njo estic boja pel gitano\ni el gitano boig per mi.\nEl FLUBIOL DEL MEU PARE\nCantada per Francisco Bustins i Costa, de Banyoles (el Pla de l'Estany),\ni enregistrada l'any 2012 per Albert Massip.\nfa ballar la mare al llit.\nLi'n toca una sardana\nque en dura tota la nit.\nzig, zig, zig... zig, zig, zig...\nComencem d'anar a ballar\ni amb molta alegria al cor\nobligada de tenor.\nEl meu pare i la meu mare\ndiu que n'estan molt contents\ndel flubiol que els hi toca\nla sardana i a tot temps.\nBateria, percussió i baix: Jordi Casadesús / Acordió diatònic i veus: Carles Belda / Violí: Coloma Bertran / Guitarra flamenca i veu: Carles Sanjosé\nA partir de la versió cantada per Narcís Matas i Sabater "Ciset Barraquer", de les Planes d'Hostoles (la Garrotxa), que fou enregistrada l'any 2005 per Joan Arnau i Jaume Arnella.\nEl sexe és amor? Ens cal el vist-i-plau de la Tribu, o dels seus caps visibles, per ser feliços? Potser sí? O potser no? És tot plegat un joc, potser? Vestim la jugada de l'instint amb traça i rumiem a pilota passada. Segons el dia, és clar.\nI una matinada fresca,\nolailà, quina fresca hi feia,\nvaig anar al bosc a caçar.\nOlailà, quina fresca hi fa.\nNo en trobo perdiu ni guatlla,\nper a poder-li tirar.\nSi no una pastoreta,\nque en talaia el bestiar.\nJo la trobo adormideta,\nno la goso despertar.\nJa en cullo un ram de violes,\ni als pits les hi vaig posar.\nLes violes eren fresques,\noilailà, quina fresca hi feia,\nla pastora es despertà.\n-On t'aneu vós, lo gran jove?\nOlailà, quina fresca hi feia.\nQuè us hi pensàveu trobar?\n-La vostra amor, gentil donzella.\nSi me la'n volguéssiu dar.\n-L'heu de demanar al meu pare.\nI també en el meu germà.\nI també al meu senyor oncle,\nsenyor oncle capellà.\nQue si ells vos a la'n donen,\nper ben donada serà.\nGuitarra clàssica, guitarra elèctrica, bateria i baix: Jordi Casadesús / Veu: Carles Sanjosé / Acordió diatònic: Carles Belda / Violí: Coloma Bertran\nA partir de la versió cantada per Francisca Busquets i Elias, de Sant Hilari Sacalm (la Selva), i enregistrada l'any 1999 per Antoni Miralpeix pel seu treball "La música tradicional a Sant Hilari".\nEl Mal és plaent? El Bé és plaent? Què és el Mal? Què és el Bé? Hi ha res més definitiu que el "No mataràs"? Som com tothom? Tenim antiherois soterrats? Personatges underground? El cançoner és un mirall excel.lent.\nés el nom que en tenia,\ntambé em deien Serrallonga,\nTeníem dos heretats\ni amb la pau tots vivíem;\nles criades i els criats\nde dia i de nit ens servien.\namb un hereu de la vila.\nDe raons a més renyines;\njo li vaig quitar la vida.\nQuan jo me'n veigué perdut,\nme'n vaig dar a mala vida:\nvaig pujar a Roca Guinau,\nme'n vaig fer cap de quadrilla.\nUna nit a l'Hostal de l'Avenc,\nQuè me n'és passat del cap?\nTornar-hi sol algun dia.\n-Mestressa, què teniu per menjar?\n-En tenim capons amb llardet\ni alguna perdiu rostida.\n-Senyora, no sé si ho sabeu,\nQue corren gent de mala vida.\n-Per mi bé n'han corregut:\nmal llamp li partís la vida.\nmal llamp li partís la vida!\n-Mestressa, compteu, compteu:\nque pagar el gasto jo en voldria.\n-Vostro gasto val deu rals,\n-Poseu-la al llibre dels perduts,\nque jo sóc en Serrallonga,\naquell que tant maleíeu.\nells em miren i jo els miro.\nNo n'hi hagué cap de tots ells\ni a les mans el meu grenyal,\naquell que no em fa mai figa.\nDESPRÉS DE LA GUERRA (quan jo n'era petitet)\nGuitarra clàssica: Carles Sanjosé / Violí: Coloma Bertran / Acordió diatònic: Carles Belda / Guitarra elèctrica: Jordi Casadesús\nA partir de la versió cantada per Maria Casas, de Sant Hilari Sacalm (la Selva), i enregistrada l'any 1999 per Antoni Miralpeix pel seu treball "La música tradicional a Sant Hilari".\nCançó d'Amor i de Guerra.\nSón dues cares de la mateixa moneda?\nSegur que la destrucció i la construcció\nsón complementàries? Per què dallonsis\nens barallem? Qui vol lluir ha de patir?\nQuan jo n'era petitet,\npetitet, un jove tendre,\nem vaig infundar l'amor\namb una hermosa donzella,\namb una hermosa donzella.\nI a l'edat dels catorze anys\nel rei féu declarar guerra.\nTrist de mi, com ho faré:\ntinc que deixar la promesa.\nI un amic sempre m'ho diu,\ni un amic sempre m'ho deia:\n-Quan tu a la guerra seràs,\nse't casarà la promesa.\n-I a mi no em diguis això,\nque un disgust sempre s'hi acerca.\nI això és com un pagès\nque en sembri la mala terra.\nQue en sembri el més bon blat\nque en culli sinó nielles.\nQuan ja feia los set anys,\nel rei feu plegar la guerra.\nQue se'n vagi cadascú,\ncadascú a la seva terra.\nJo també me n'aniré\ni a casa de ma promesa.\nJa li'n dono el Déu vos guard:\n-Viuda, casada o promesa?\n-Sóc promesa amb un soldat,\nset anys fa que és a la guerra.\nNo és a la guerra no,\nque està aquí a la presència.\n-Jo per vós, gran jovenet,\nhe fet moltes prometences.\nHe promès resar el rosari,\nset grans i catorze denes,\nset grans i catorze denes.\nHe promès anar descalça\namb una santa molt bella,\namb una santa molt bella.\nEL GENERAL BUM-BUM\nTeclats, baix i bateria: Jordi Casadesús / Acordió diatònic: Carles Belda / Violí: Coloma Bertran / Guitarra flamenca i veu: Carles Sanjosé\nA partir de la versió cantada per Maria Garnatxe i Garriga, de Girona, i enregistrada l'any 2014 per Albert Massip. És una composició original del pedagog, músic i poeta Joan Llongueres i Badia (1880-1953).\nSi de l'atac amb bombes d'un militar castellà a la Vila de Gràcia (el Barcelonès) en fem, en Joan Llongueres, una cançó i la cançó esdevé tan popular que a les nostres mans i goles la rumba de polígon n'és un destí lògic, potser no estem tan malament, oi? Bum, bum bum bum!\nEl general Bum-Bum,\nquan se'n va a la guerra,\ndavant dels seus soldats\nfa tremolar la terra.\nDamunt del seu cavall,\ngalopa que galopa,\ngalopa amunt i avall.\nEl cavall és de cartró.\n-Aparteu les criatures!-\nEl cavall és de cartró,\nque no es cansa ni té por!\nSe'n va a la guerra\nel general Bum-Bum.\nquan es treu l'espasa,\nespanta els enemics\ni fins la gent de casa.\nQuan ell té el braç alçat,\ntremola que tremola,\ntremola el veïnat.\nQue és de fusta tal com cal.\nQue és de fusta tal com cal,\nperquè així no es pot fer mal.\nGuitarra i veu: Carles Sanjosé / Acordió diatònic: Carles Belda\nA partir de la versió cantada per Julià Pascual i Pagès "Mossèn Julià", de Vilallonga de Ter (el Ripollès), i enregistrada als inicis dels anys 80 per Jaume Arnella.\nTé Walt Disney l'exclusiva dels "dolents, dolents" i dels "bons, bons"? Vols dir que no ho fa tothom una mica això? Tenim mitologia pròpia per entendre que podem ser extremadament destructius o constructius, oi? Els catalans som humans.\ni una cançoneta nova;\ni una cançoneta nova\nbé la'n sentireu cantar.\nTreta n'és de dotze lladres,\ntreta n'és de dotze lladres;\ntreta n'és de dotze lladres\nque varen anar a robar.\nJa en venten tres trucs la porta,\nja en venten tres trucs la porta;\nla mestressa diu "Qui hi ha?".\nSoms a dotze amics de l'amo,\nsoms a dotze amics de l'amo;\nque hi volem enraonar.\nL'amo és anat un xic fora,\nl'amo és anat un xic fora;\nl'amo és anat un xic fora\ni més tard ja tornarà.\nja en venten tres trucs la porta\nja la varen desbotar.\nJa me'n troben en a l'amo,\nja me'n troben en a l'amo;\nja me'n troben en a l'amo\ni allà dalt en un replà.\nLa primera punyalada,\nla primera punyalada;\nla primera punyalada\nja l'en varen travessar.\nLa segona punyalada,\nla segona punyalada;\nla segona punyalada\nja l'acaben de matar.\nLa mestressa i la criada,\nla mestressa i la criada;\nja se'n posen a cridar.\nCriden "Via fora, lladres!",\ncriden "Via fora, lladres!"\ncriden "Via fora lladres,\nque ens acaben de matar!"\nS'escaigué passar una ronda,\ns'escaigué passar una ronda;\ns'escaigué passar una ronda\nper allà baix a l'Empordà.\nDe dotze lladres que n'eren,\nde dotze lladres que n'eren;\nde dotze lladres que n'eren\nen tots els varen agafar.\nEl músic empordanès Carles Sanjosé és conegut per ser l'ànima del grup Sanjosex, on escriu, canta i toca la guitarra. Després d'anys de coneixença i respecte mutu, ara s'ha aliat amb l'acordionista vallesà Carles Belda (bregat en mil aventures: Pomada, Mesclat, el Conjunt Badabadoc...) en un nou projecte que neix per recuperar cançons que pervivien tan sols en la tradició oral.\nEls dos Carles s'han submergit de ple en el cançoner online Càntut: Cançons i músiques dels avis, impulsat pel musicòleg Albert Massip i que rastreja la petja del cant de tradició oral a les comarques de Girona. Actualment aplega més de mil enregistraments... i els nostres protagonistes sostenen que se'ls han escoltat tots per escollir les quinze cançons que han esdevingut la matèria prima d'un disc que, en clau d'homenatge, han batejat amb el mateix nom que el cançoner.\nEntre aquestes cançons regna la més pura diversitat temàtica. Cançons de bandolers ("Serrallonga") al costat de temes místics ("El divino vull cantar") o històries tan corprenedores com "La dida". O diverses cares de l'amor ("El pardal", "Morir d'amor"). En clau musical, hi conviuen des de passatges hipnòtics ("Per l'aliment del bon vi") fins la senzillesa de "La vella filosa" o "El pomeró"\nDesprés d'absorbir lentament les cançons per fer-les ben seves, el següent pas ha estat enrolar en l'aventura dos talents osonencs: la violinista Coloma Bertran (Les Violines, Orquestra de Cambra Terrassa 48...) i el multiinstrumentista Jordi Casadesús (La Iaia, Núria Graham), que també ha exercit de productor musical del disc. Tots junts han portat les tonades a una nova dimensió, sempre amb un peu aferrat a la tradició i l'altre jugant amb l'avantguarda. Al llarg del disc hi trobem també petits fragments samplejats dels avis que, originalment, van conservar les cançons vives en la seva memòria.\nEl projecte, que s'ha proclamat guanyador de la primera edició del Premi Teresa Rebull a la producció musical en cultura popular i tradicional, es presenta oficialment aquesta tardor en tres ocasions especials: a la Fira Mediterrània de Manresa (8/10), al festival Connexions (27/10) i al nou festival Càntut (sí, també es diu igual!) que neix el 18 de novembre a Cassà de la Selva i que explotarà en diverses línies totes les possibilitats del cançoner online.\nCarles Belda i Carles Sanjosé sostenen que les cançons de Càntut "se us enganxaran, no us les podreu treure del cap. La música tradicional es transmet de paraula, de memòria, i justament per això quan ha entrat a la testa ja no en surt".


Església i llengua (I) – Miquel Àngel Maria\nEsglésia i llengua (I)\nDimarts, 10 d'octubre de 2006 per Miquel Àngel Maria\nL’Església catòlica mallorquina fa passes enrere, i a gran velocitat, en l’ús preferencial de la llengua catalana en les seves activitats i, en conseqüència, contribueix -per acció i per omissió- al procés de residualització de la nostra llengua. Això no és un judici, ni una opinió; és una constatació enterament objectiva. Altra cosa serà la valoració que això ens mereixi. A mi em sembla un gravíssim error, i una tendència nociva tant de portes a dintre -és perjudicial per a la cohesió de la pròpia comunitat catòlica mallorquina- com de portes a fora -és negativa per a la societat a la qual l’Església serveix.\nAquesta involució, que contrasta amb el compromís i el testimoniatge de l’Església mallorquina de fa poques dècades, es nota amb especial claredat en les activitats eclesials que continuen tenint una incidència social rellevant, com ara la catequesi d’infants, i s’observa sobretot a Palma. Fa cosa de dos anys, una mare em contava que s’havia queixat al rector d’una parròquia del centre de Palma pel fet que la seva filla rebia la catequesi en castellà. L’argument dels catequistes era el típic de la submissió lingüística: com que a cada grup hi havia infants nouvinguts, s’havia optat per fer la catequesi en castellà… i així no es marginava ningú. Un altre cas: a principis del present curs, una altra parròquia, també de Palma, va fer arribar a les escoles de la seva barriada un full informatiu sobre l’oferta de catequesi infantil: un full escrit íntegrament en castellà… dirigit a infants escolaritzats en català, cosa que no ajuda gens a valorar la importància de la feina normalitzadora que es fa a les escoles en el tema lingüísitic. I bé, d’exemples n’hi ha, malauradament, de sobres; però segurament cap no resulta tan llampant, per la seva força simbòlica, com el fet que la parròquia dedicada al Beat Ramon Llull, pare del català literari, no tengui ni tan sols una missa celebrada íntegrament en la seva llengua…\nTot això fa que molts catòlics mallorquins -i, insistesc, en especial a Palma- se sentin estranys a la seva pròpia terra; irònicament, podrien evocar Ex 18,3 o 1Mac 1,38. Alguns ja han expressat el seu malestar veient la pràctica desaparició del català en determinats àmbits eclesials com un perillós germen de segregació per raó de llengua, un perill de creació de comunitats mútuament ignorades. Però és que últimament també han sovintejat les crítiques des de fora de l’Església, des dels sectors socials sensibles a la marginalització del català. I aquí no hi val defensar-se dient que els usos lingüístics de l’Església són un afer intern. No. L’Església ha de ser considerada com qualsevol altra entitat que tengui una incidència social significativa. I si les lleis i el sentit comú apel·len a la normalització lingüística com una tasca que ha d’implicar tota la societat, l’Església no se’n pot evadir i ha d’encaixar les crítiques que pugui rebre quan la seva actuació sigui considerada, des del punt de vista de la normalització de la llengua, incorrecta o insuficient. Ben igual que hom pot criticar, posem per cas, un club esportiu, un centre d’oci o cultural, o una empresa de serveis.\nPer això crec que és positiu, i fins i tot necessari, que aquest debat no es circumscrigui als cercles eclesiàstics, sinó que, per la seva incidència social, es faci a través dels mitjans de comunicació. La setmana que ve, doncs, continuarem.


Coldplay lideren al Regne Unit derrotant a Robbie Williams • Ràdio Capital de l'Empordà\nAquesta setmana hi havia una gran batalla per aconseguir liderar la llista britànica entre dos pesos pesants del país com són Coldplay i Robbie Williams. Finalment “Everyday life” amb 81.000 còpies ha superat les 67.000 del disc de nadales de Williams i d’aquesta manera s’ha situat com el tercer disc més venut en la primera setmana al país, només per darrere de les 125.000 unitats d’Ed Sheeran’s amb “No.6 Collaborations Project” i de les 90.000 de “Divinely Uninspired To A Hellish Extent” el debut de Lewis Capaldi.\nAmb aquest nou disc ja sumen 8 números 1 al seu país i s’haurà de veure si en altres zones del planeta tenen la mateixa repercussió.\nL’entrada Coldplay lideren al Regne Unit derrotant a Robbie Williams ha aparegut primer a Primera Fila.\nArticle anteriorDua Lipa anuncia concert a Barcelona el 28 d’abril\nArticle següentThe Weeknd triomfa amb el so dels 80 a ‘Blinding Lights’


Santa Magdalena ja té llest el nou arxiu municipal — Santa Magdalena de Polpis\nInici » Notícies » Santa Magdalena ja té llest el nou arxiu municipal\nNoticies — 31/03/2021\nSanta Magdalena ja té llest el nou arxiu municipal\nSanta Magdalena ja disposa d’un nou espai en el qual se situarà l’arxiu municipal. Aquesta mateixa setmana han conclòs els treballs d’instal·lació del mobiliari de l’arxiu, que se situarà en la primera planta de l’Edifici Social.\nSergio Bou, alcalde de Santa Magdalena, explica que: “l’arxiu el teníem al costat de l’actual agència de lectura i ens havíem quedat sense espai i ara amb la posada en marxa del nou Edifici Social, hem considerat que és més idoni traslladar tota la documentació fins a aquest espai, de manera que alliberem una part de l’Ajuntament”.\nEl nou arxiu municipal disposa d’una gran capacitat, a més s’han col·locat prestatgeries mòbils, que permeten un millor maneig de tota la documentació. La inversió en l’adequació d’aquest espai ha sigut de prop de 7.000 €. En breu es procedirà al trasllat de l’arxiu municipal fins a la seua nova ubicació.\nDiputació neteja i esbrossa el Castell de Santa Magdalena 15/04/2021\nReserva de la pista de pàdel de Santa Magdalena via telefònica 15/04/2021\nGeneralitat publica les ajudes per a la promoció de l’autonomia personal per a persones amb diversitat funcional 14/04/2021\nSanta Magdalena implanta la signatura biomètrica en el registre municipal 09/04/2021\nSanta Magdalena suspén la celebració de la festa de Sant Vicent 08/04/2021\nReserva de la pista de pàdel de Santa Magdalena via telefònica\nGeneralitat publica les ajudes per a la promoció de l’autonomia personal per a persones amb diversitat funcional\nSanta Magdalena implanta la signatura biomètrica en el registre municipal\nSanta Magdalena suspén la celebració de la festa de Sant Vicent\nSanta Magdalena rebrà 60.852 € del Fons de Cooperació Municipal de Generalitat i Diputació\nCartell informatiu del Projecte de regulació d’accés amb vehicles de motor al Parc Natural de la Serra d’Irta


divendres, 11 de desembre de 2015 14:47\nSánchez, davant del pessebre de la plaça de Josep Tarradellas\nInstal·lat un nou pessebre públic a la plaça de Josep Tarradellas\nAquesta instal·lació es suma a les que tradicionalment confeccionen els membres dels casals de la gent gran d’El Centre i la Torre Lluch\nAquest matí ha quedat instal·lat a la plaça de Josep Tarradellas un nou pessebre després d’uns anys en què aquesta tradició no s’havia portat a terme. La instal·lació consta de les peces tradicionals en aquest tipus d’escenificacions a banda d’un bon grapat d’ornamentació de jardineria que ha estat muntada per Jardineria Bordas.\nL’alcaldessa de Gavà, Raquel Sánchez, ha visitat aquest matí aquest pessebre i ha assegurat que “feia temps que hi havia entitats, col·lectius i persones que ens demanaven poder recuperar aquesta tradició, i la ciutadania està satisfeta i feliç de poder tenir aquest element que en definitiva és identificatiu de part de les nostres tradicions i de la nostra cultura”.\nSánchez ha visitat també aquest matí els pessebres que tradicionalment organitzen els membres dels casals de la gent gran d’El Centre i de la Torre Lluch. Tot i que ha pogut admirar els dos pessebres, i en els dos hi ha trobat una qualitat exquisida, l’alcaldessa ha volgut tenir un record especial pel del casal de la Torre Lluch ja que “el feia tradicionalment el senyor Joaquín Nuez, que ens va deixar l’any passat però tot i així els actuals usuaris han volgut continuar amb aquesta tradició que ell mantenia tan viva i a la que hi dedicava tantes hores”.\nEnguany, en absència de Nuez, han estat tres usuaris del casal els que han continuat la tradició. Un d’ells, Emili Mondragón, ja havia treballat anteriorment en el pessebre perquè ajudava a Nuez cada any. Mondragón ens ha explicat que l’únic que han fet és “netejar-lo, treure-li tota la pols i la molsa vella, i conservar-lo regant-lo cada dia per tal que no se sequi ja que la molsa si no està humida es queda seca”. Mondragón ens aclareix que no han fet cap variació respecte al pessebre que feia Nuez ja que “igual si toques alguna cosa trenques una altra, i com que ens sembla que tal com està és perfecte l’únic que hem fet és conservar-lo”.\nEtiquetes: Nadal Raquel Sánchez Societat\nDarrera actualització de divendres, 11 de desembre de 2015 14:52


Tot a punt per al 3r Duatló de Rubí, el proper dia 1 de febrer - Rubí Informa!\nInici » Esports » Atletisme » Tot a punt per al 3r Duatló de Rubí, el proper dia 1 de febrer\nTot a punt per al 3r Duatló de Rubí, el proper dia 1 de febrer\nLa prova és puntuable pel Campionat de Catalunya\nPresentació de la III Duatló de Rubí // Imatge de la web de l’Ajuntament de Rubí\nEl Club Natació Rubí, amb la col·laboració dels Ajuntaments de Rubí, Sant Cugat i Sant Quirze, organitza el proper dia 1 de febrer el 3r Duatló Olímpic de Rubí, que després de l’èxit d’edicions anteriors espera assolir una xifra propera als 500 participants, el màxim que hi poden prendre part.\nLa prova consistirà en un recorregut a peu de 10km per circuit urbà, que tindrà la sortida a la Rambla del Ferrocarril; després de donar dues voltes, els duatletes faran 40km en bicicleta per la C-1413, en un circuit tancat al trànsit que partirà de Rubí i passarà per Sant Cugat i Sant Quirze. Un cop finalitzada, tornaran a canviar i faran els darrers 5km de la prova a peu per un circuit mixt d’asfalt i terra, que transcorrerà principalment pel Torrent dels Alous, i l’arribada serà a la Rambla del Ferrocarril.\nPer aquesta edició, els organitzadors han modificat el primer tram a peu, de tal manera que es faran dues voltes més llargues en comptes de tres, i es farà passar els atletes més cops pel punt de sortida a la Rambla del Ferrocarril. Així, tal com ha explicat Antoni Venteo, coordinador de la prova, es vol aconseguir que «el públic els vegi més vegades i fer-lo més partícip (…) Intentem que aquesta prova estigui cada vegada més intergada al municipi».\nLa competició s’iniciarà a les 9h del matí, i els participants podran recollir els seus dorsals a la mateixa Rambla del Ferrocarril a partir de les 7.30h. La meta es tancarà a les 12.30h, moment en què es procedirà al lliurament de premis.\nLes inscripcions per participar al 3r Duatló de Rubí es poden formalitzar a través de la pàgina web de la Federació Catalana de Triatló, i tots els detalls de la prova es poden consultar a la web del Duatló de Rubí.\nTots els participants rebran, a la finalització de la prova, una samarreta tècnica, i maniguets del CN Rubí, entre d’altres obsequis; i a més, tant els corredors com el públic podran gaudir d’una xocolatada.\nEl regidor d’Esports, Josep Manel Castro, va destacar que, des de la seva posada en marxa, el Duatló de Rubí ha rebut valoracions molt positives, tant per part dels participants com per part de la Federació Catalana de Triatló – de fet, la competició va ser finalista al Premi Finixer al millor Duatló de l’any 2013. «És una prova amb una exigència molt gran», va subratllar Castro. Així, el Duatló s’ha convertit en poc temps en una prova de referència, en bona part gràcies a l’esforç organitzatiu del CN Rubí i dels més de 200 voluntaris que el fan possible. Entre els esportistes és una competició molt valorada, especialment per la seguretat, ja que és una de les poques en què la part de la bicicleta es realitza en un circuit tancat. Des de l’any passat, a més, aquesta prova és puntuable per al Campionat de Catalunya.\nLa celebració del Duatló comportarà importants afectacions al trànsit. Així, entre les 8.45 h i les 12 h, la carretera C-1413a quedarà totalment tallada, en tots dos sentits, entre la rotonda de Can Jardí i l’entrada de Sant Quirze. També es tancarà la sortida número 16 (Rubí-Sant Quirze del Vallès-Sabadell) de l’autopista C-16 en sentit Terrassa.\nA més, des de les 8.45 h quedaran tallades les següents vies: carretera de Terrassa des del carrer Primer de maig, Pau Claris, Doctor Robert, Maximí Fornes, Pere Esmendia, Doctor Turró, Colom fins a Prim, avinguda Barcelona, Rambleta Joan Miró des de la C-1413, Passeig de Les Torres des de l’avinguda Can Cabanyes, avinguda Can Cabanyes, Cal Príncep des d’Abat Escarré, Balmes, Prim, Llobateras, Federico García Lorca des del carrer Cervantes, Sant Isidre, Sant Pere, Montserrat, Francesc Macià, Rafael de Casanova, Prat de la Riba, carretera de Sabadell fins a Primer de Maig, Primer de Maig entre carretera de Sabadell i carretera de Terrassa, i carrer Edison.\nTots els carrers de la zona urbana, però, s’aniran obrint a partir de les 10 h, a excepció d’Edison, que es mantindrà tallat fins a la finalització de la prova.\n#a peu #Antoni Venteo #atletes #bicicleta #C-1413 #Campionat de Catalunya #circuit #cn rubí #Duatló #Federació Catalana de Triatló #Manel Castro #Premi Finixer #Rambla del Ferrocarril #recorregut\nArriba la III Duatló de Rubí, el proper dia 1 de febrer\nBona participació dels triatletes del CN Rubí a la Duatló de Girona\nEls triatletes del CN Rubí s’asseguren la permanència a la primera divisió de la lliga de clubs\nOmbres i llums (@piriskoskis)


desembre de 2015 – Novetats de la biblioteca\nBiblioteca oberta durant les vacances de Nadal\nLa Biblioteca Ramon Llull obrirà els dies 23, 28, 29, 30 de desembre, i els dies 4 i 5 de gener en horari de 8:00 h a 14:00 h. Aquests dies hi haurà préstec de portàtils, però NO de llibres. Vos desitjam Bones Festes i un venturós Any Nou.\nAutor Mercedes Duran GiliPublicat el 21 de desembre de 2015 Categories General\nCom cada any, els préstecs que es facin abans de les vacances de Nadal no s’hauran de retornar fins després d’aquest període, a partir de dia 7 de gener. A més també s’ha ampliat de 5 a 7 el nombre màxim d’exemplars que us podeu endur en préstec. Per a més informació: Deman@, la biblioteca … Continua llegint «Canvis en el préstec de cara a les vacances de Nadal»\nAutor Víctor Lopera CuencaPublicat el 15 de desembre de 2015 Categories General


Notícies - Amanda Bernal (antropòloga): "Els sanitaris són un grup cuidador que no està sent cuidat; com a societat no estem a l'altura"\nAmanda Bernal (antropòloga): "Els sanitaris són un grup cuidador que no està sent cuidat; com a societat no estem a l'altura"\nLa santcugatenca co-coordina el GRAIC (Grup de Recerca en Antropologia sobre els Impactes de la Covid-19) de l'Institut Català d'Antropologia\nAmanda Bernal, antropòloga santcugatenca / Foto: Cedida\nel 12/mar/21 Albert Solé Societat PDF\nAmanda Bernal és antropòloga i gestora cultural, i la pandèmia la va 'enxampar' cursant un màster d'Antropologia. Poques vegades es pot estudiar un fenomen com aquest mentre s'està produint, i ho va decidir aprofitar. Aquesta santcugatenca, ara veïna de Barcelona, concretament s'ha dedicat a estudiar l'impacte que està tenint el que està passant sobre el sector dels sanitaris, i les seves conclusions no són gaire optimistes si no hi posem remei aviat.\nSense tenir en compte la part més greu de la situació per la gent que ho està patint, com a antropòloga, poder viure una pandèmia mundial en viu i en directe és un luxe?\nSí, com dius, malgrat la desgràcia que suposa estar vivint una pandèmia, sí que és un privilegi perquè una situació com aquesta ens du a veure quins són els pilars i els principis sobre els quals s'ha construït el nostre model social i econòmic. Per tant, ens permet poder analitzar des de les ciències socials, i en especial de l'antropologia, el rerefons de tot això. Quines són aquelles parts de la nostra societat que no estan donant resposta a les necessitats bàsiques de les persones i que ara es fan més evidents que mai.\nEn quin moment de la pandèmia es crea el grup de recerca sobre la Covid?\nSom un grup d'uns 10 estudiants del màster d'antropologia de la UB que amb el confinament vam començar a orientar les nostres investigacions cap als impactes de la covid. Vam crear el grup GRAIC (Grup de Recerca Antropològica sobre els Impactes de la Covid) gràcies a l'impuls de dos professors, Cristina Larrea i Aníbal García, i des d'aquí investiguem sobre diferents efectes sobre la població (religió, família, sanitat, presons...). I més tard aquest GRAIC es va integrar dins l'Institut Català d'Antropologia (ICA), i el grup va creixent amb altres investigadors. El que té l'antropologia és que té una mirada transversal i permet investigar amb una mirada més àmplia.\nLa seva investigació dins aquest grup està focalitzada en l'àmbit sanitari. A quines conclusions ha arribat ja?\nRealment el personal sanitari està molt al límit. És un grup que és cuidador, però que no està sent cuidat. Com a societat no estem a l'altura. Són persones que estan treballant moltes hores, no fan els descansos setmanals que els corresponen, i totes aquelles tasques que abans feien de manera extraordinària ara s'assumeixen que estan dins de la seva feina quotidiana. Dins els hospitals hi ha un patiment que, tot i que fan una feina vocacional, també són persones. A nivell social i polític hem de trobar les maneres de també tenir cura d'aquestes persones. És un nou repte com a societat.\nI si no els cuidem, als sanitaris, què els pot passar? A ells i a nosaltres.\nSegons diferents investigacions, un alt percentatge del personal sanitari està patint trastorns del son o pateixen ansietat. Jo no soc psicòloga ni psiquiatre, però els que ho estan treballant ja ens diuen que l'estrès posttraumàtic està sent o serà molt vigent entre els sanitaris. Per tant, podem tenir personal sanitari que pugui col·lapsar-se o no pugui donar una resposta efectiva en situacions límit, que els falti energia i pateixin.\nHa passat quasi un any de pandèmia, creu que com a societat hem entès què ens està passant, o encara estem una mica despistats?\nJo crec que ho estem entenent de manera una mica superficial. És una situació molt nova i sense precedents, i encara estem entenent les regles del joc, com actua aquest virus. És normal que encara no ho tinguem totalment integrat, però sí que ja comencem a entendre que el model que tenim no és el model que atén les necessitats bàsiques de les persones. Per exemple, les persones grans que viuen soles i no poden sortir al carrer, de seguida van sortir xarxes comunitàries de gent que els va a fer la compra; o famílies on els pares agafaven el coronavirus i algú apareixia per cuidar-los els nens. Estem veient ja que el model individualista d'un sistema econòmic neoliberal i capitalista no és un sistema que ens permet atendre les necessitats de les persones. Per tant, ens aproxima a veure que tots estem connectats, que tots som vulnerables i que ens necessitem entre tots per poder funcionar com a societat. Hem d'assumir la nostra vulnerabilitat i no tenir por a demanar ajuda perquè som éssers finits.\nTambé es pot accentuar la part més egoista i individualista de l'ésser humà, com la gent poderosa que se salta la cua per vacunar-se. Ho hem vist a moltes pel·lícules apocalíptiques.\nTotalment. Aquí hi ha dues coses, per una banda l'individualisme i per l'altre el privilegi. La percepció del risc en cas de pandèmia no és la infecció, sinó la letalitat, de morir. Per tant, un pot pensar que 'he de vetllar per la meva supervivència i de la meva família perquè és la lluita que em pertoca'. Però aquí hem d'introduir el concepte de corresponsabilitat, és a dir, 'si jo estic bé voldrà dir que et podré atendre quan tu no estiguis bé'. És un tema d'empatia i assertivitat amb la resta. I l'altre tema, el privilegi, que s'ha generat un entramat corrupte amb les vacunes, i un sistema que ens hem de qüestionar.\nDes de l'inici de la pandèmia i els tres mesos de confinament total es va fer una diferenciació d'allò que és essencial amb el que no ho és. I entre el que no és essencial és tot allò relacionat amb l'oci, sigui anar a fer una copa de nit amb els amics, o una calçotada amb 70 persones, que es considera prescindible. Però alhora, quan les restriccions s'allarguen tant, ens adonem com són d'imprescindibles aquestes coses...\nRealment hi ha una saturació de no poder relacionar-nos amb el model de relació que teníem fins ara. No poder trobar-nos amb els amics, no podem sortir a escampar la boira... Per la gent més jove, que el toc de queda sigui a les deu de la nit, quan la seva vida començava a partir de la nou de la nit... Per un tema de responsabilitat i de corresponsabilitat hem de seguir aquestes mesures restrictives, però això vol dir que hem de trobar altres manares de relacionar-nos. Perquè el que no pot ser és no relacionar-nos entre nosaltres perquè això propicia l'aïllament i l'individualisme. Espero que amb les restriccions aconseguim doblegar la corba i recuperem els espais de relació.


Judicis de pel·lícula :: Bufet Molina Bosch\nEl Bloc: Judicis de pel·lícula\nEl jutge (“The judge” de David Dobkin, 2014)\nAmb l'arribada de la tardor, des del Bufet Molina Bosch us recomanem una bona pel•lícula per veure mentre sentim la pluja per la finestra.\nEl film explica la història del típic advocat d'èxit de la gran ciutat, cínic i excèntric, que torna a la petita població en la qual va créixer per assistir al funeral de la seva mare.\nDurant l'estada al seu poble natal, el seu pare, un venerable jutge local, amb qui mantenia una tensa relació des de fa anys, és acusat d'un crim. Es disposarà llavors a defensar al seu pare, tot i anys d'allunyament i distància emocional.\nAquesta pel•lícula no és només un film de temàtica judicial, que ho és, i els nord-americans saben tractar aquests temes perfectament, perquè tenen una enorme tradició; és també i fins i tot principalment, un film dramàtic. Un drama que no té res de nou, però que es presenta amb una força i una intensitat sorprenents, gràcies al duel interpretatiu entre Robert Downey Jr. i el veterà Robert Duvall, un exemple d'oratòria per a un film comercial. Així doncs, no espereu un film ple d'intriga, però sí un ple d'emocions, també en el moment del veredicte final.\nLa caixa de música (“Music box” de Constantin Costa-Gavras, 1989)\nQuina pel·lícula més maca! L’havia vista quan era petit i tenia el record que m’havia agradat, tot i que no recordava perquè. Ara l’he recuperat i, després de veure-la, entenc perfectament perquè em va agradar. Per què és un film que arriba fins al més fons de la teva ànima.\nHi ha un judici, sí, i la trama gira al voltant d’aquest judici, però això només és l’excusa per crear un dilema a l’espectador, per fer-lo entrar en un debat intern dominat per les emocions.\nUn paperàs el de la Jessica Lange, l’advocada i protagonista principal de la pel·lícula. I no es tracta de la típica advocada despiadada, infalible; tampoc no es tracta del típic judici amb interrogatoris brillants i girs sobtats. L’important no és l’advocat ni el fiscal, sinó les declaracions dels testimonis que van apareixent.\nI per primer cop veig com es desenvolupa un interrogatori fora del jutjat, per impossibilitat del testimoni. Ni tan sols m’hi he trobat a la meva vida professional.\nEl final em va semblar sublim. No pel què hi passa, sinó per com ho dissenya el director i com ho executen els personatges. L’última escena és tan delicada, que s’acaba fonent amb la mateixa música dels títols de crèdit, mentre l’espectador encara està pensant quina hagués estat la seva reacció si es trobés en una situació similar. Per cert, el tema musical de l’última escena és preciós; convida a mantenir-se una estona més al sofà. No hi ha pressa per aixecar-se.\nDes del Bufet Molina Bosch us animem a que la mireu una tarda o un vespre que no tingueu pressa, que tingueu ganes de veure una història maca explicada de forma senzilla. No us decebrà.\nEl sergent negre (Sergeant Rutledge, 1960)


S'obre el termini per demanar ajuts en l'àmbit de la restauració i els centres d'estètica\nLa Generalitat contempla que cada empresa o autònom podrà rebre fins a 1.500 euros\nper Redacció 27 d’octubre de 2020 16:16\nEl dimecres 27 d'octubre s'obre el període per demanar subvencions en l'àmbit de les activitats de restauració, i els centres d'estètica i bellesa afectats econòmicament per la Covid-19. Els ajuts de la Generalitat es podran demanar fins a esgotar el pressupost, que s'ha xifrat en 40 milions d'euros.\nAquestes subvencions les podran demanar els professionals autònoms i pimes que prestin activitats de restauració (bars, restaurants i cafeteries, inclosos aquells que presten la seva activitat dins d’un establiment col·lectiu com poden ser centres comercials o mercats municipals) o siguin titulars d’un centre d’estètica i bellesa, donades d’alta en el cens de l’impost d’activitats econòmiques, que han estat obligades al tancament per restriccions aprovades pel govern català el 15 d'octubre.\nEs contempla que cada empresa o persona autònoma podrà rebre fins a 1.500 euros per subvencionar lloguers, compres de producte, subministraments, inversions en tecnologia i altres despeses vinculades amb l’activitat proporcionades per tercers. En canvi, la subvenció no s'atorgarà per pagar sous i salaris, amortitzacions i rentings o despeses internes sense factura de tercers.\nEls ajuts es podran demanar a partir de dimecres 27 a les 9 h del matí, i durant quinze dies o fins que s'exhaureixi el pressupost. Si el pressupost no s'exhaurís en quinze dies, la data límit per demanar els ajuts s'allargaria fins al 31 de desembre. Les subvencions s'atorgaran segons l'ordre d'entrada de les peticions. El Consorci de Comerç, Artesania i Moda de Catalunya respón algunes preguntes freqüents sobre aquestes subvencions.\nrestauració Coronavirus ajuts


CIVISME | Ràdio Abrera 107.9FM\nEls serveis tècnics municipals detecten un nou acte vandàlic en l'espai públic d'Abrera i des de l'Ajuntament es fa una crida al civisme i la cura del nostre entorn\nEls serveis tècnics de l'Ajuntament d'Abrera han detectat un nou atac vandàlic en l'espai públic del nostre municipi, amb la crema d'un contenidor al carrer Pompeu Fabra, al barri de Can Morral. Des del consistori es fa una crida al civisme per tal d’evitar aquestes accions al nostre municipi per mantenir un entorn òptim i cívic per a tothom. El diumenge 1 de maig, la Policia Local d'Abrera va rebre una trucada d'un veí alertant que s'estava cremant un contenidor al carrer Pompeu Fabra, al barri de Can Morral. Actes vandàlics com aquests són una degradació de l'entorn i la seva reparació implica un cost econòmic que assumeixen totes les veïnes i veïns del municipi. En aquest cas, el cost de la substitució del contenidor i la neteja de l'espai és d'uns mil euros. L'ordenança de civisme i convivència ciutadana de l'Ajuntament d'Abrera prohibeix les conductes vandàliques, agressives o negligents en l’ús del mobiliari urbà que generin situacions de risc o perill per a la salut i la integritat física de les persones. Consulteu l'ordenança de divisme i convivència ciutadana fent clic aquí.\nDes de l'Ajuntament es fa una crida al civisme i condemnem aquest tipus d'accions. També s'apunta que aquests actes incívics, que es donen esporàdicament, no canvien la identitat de municipi, on el respecte i la convivència són sempre el tarannà l'habitual.\nDes de l'Ajuntament es fa una crida al civisme i es condemna aquest tipus d'accions. També apunten que aquests actes incívics, que es donen esporàdicament, no canvien la identitat de municipi, on el respecte i la convivència són sempre el tarannà usual, destacant que tenim un poble àmpliament cívic i respectuós.


2 de agost de 2016 (23:02 CET)\nLa Consellera d'Habitatge, Obres públiques i Vertebració del Territori, María José Salvador, ha assegurat aquest dimarts que la Generalitat Valenciana estarà al costat de la reivindicació de les comarques de la Marina Alta i Baixa i de la Safor per a exigir al Ministeri el Tren de la Costa. De fet, ha anunciat que quan es constituïsca el nou govern d'Espanya reclamarà al Ministeri de Foment la constitució de la Comissió de Seguiment i una reunió amb el nou responsable perquè explique de forma detallada l'estudi informatiu i, al seu torn, poder traslladar de primera mà la necessitat d'aquesta infraestructura.\nSalvador ha mostrat així el suport de la Generalitat Valenciana als alcaldes d'Oliva David González; de Gandia, Diana Morant i de Dénia, Vicent Grimalt, després de conéixer l'estudi informatiu del Ministeri de Foment que considera que el Tren de la Costa és inviable social i econòmicament. Davant açò, la consellera els ha traslladat als alcaldes que el Consell considera el Tren de la Costa una "infraestructura clau i fonamental per a la vertebració de la nostra Comunitat i per a l'aposta pel transport públic en les comarques de la Marina Alta i Baixa i la Safor". Cal recordar que aquestes comarques tenen una població aproximada de 544.000 habitants i, per tant, "és incomprensible que no disposen d'una connexió ferroviària, mentre altres zones d'Espanya amb molta menys densitat tenen trens d'alta velocitat".\nPer això, ha apuntat que des de la Generalitat creiem que "està més que justificada la demanda unànime de la societat valenciana perquè aquesta infraestructura siga una realitat" i ha exigit al Ministeri de Foment "igualtat de tracte" per a la Comunitat Valenciana perquè, segons ha recordat, "s'han construït milers de quilòmetres de vies d'alta velocitat a Espanya sense atendre les qüestions econòmiques sinó basant-se en les qüestions socials". "Considerem que aquestes comarques costaneres i altament poblades necessiten també una connexió ferroviària adequada que vertebrarà part del nostre territori", ha declarat.\nAl seu judici, "l'informe emés pel ministeri ha menyspreat l'enorme interés social d'aquesta infraestructura en aquestes comarques amb molt atractiu turístic per què la connectivitat és fonamental entre aquests municipis costaners". Es tracta, a més d'un servei públic, "un dret de més de mig milió de persones que el ministeri de Foment, una vegada més ha infravalorat"\nPer la seua banda, els alcaldes han agraït la sensibilitat de la Generalitat i han coincidit en la necessitat de connectivitat real en aquestes comarques. A més, també han qualificat d'alguna cosa "impensable" en l'actualitat que el ministeri només prioritze la part econòmica, sense tenir en compte la rendibilitat social del Tren de la Costa que beneficiarà a més de mig milió d'habitants.


Èxit de participació al Miravisions que organitzava La Mira a Juneda - Premsa Comarcal \nÈxit de participació al Miravisions que organitzava La Mira a Juneda\nUna jornada centrada en el món del fotoperiodisme\n1.oct.2021 10:15 h\nAquest cap de setmana s’ha celebrat a Juneda la segona edició del Miravisions, la jornada del fotoperiodisme organitzada per la publicació associada a l'ACPC La Mira en la que han passat un centenar d’assistents. Els organitzadors la qualifiquen de “tot un èxit” per l’espai de trobada, networking i intercanvis que s’han produït entre tots els participants i asseguren que treballen ja per celebrar la tercera edició del certamen.\nPilar Aymerich i Mònica Terribas han donat el tret de sortida a la jornada de dissabte amb una conversa sobre periodisme i fotografia. Un acte que s’ha convertit també en un homenatge a la trajectòria professional d’Aymerich.\nLa primera taula de debat s’ha centrat en els límits ètics del fotoperiodisme i ha comptat amb la participació d’Emilio Morenatti (Premi Pulitzer 2021), Jordi Borràs (cap de fotografia de La Mira) i Albert Garcia (fotoperiodista del diari El País); i la segona sobre la repercussió internacional del fotoperiodisme local amb Cèlia Atset (fotoperiodista i col·laboradora del Diari Ara), Salvador Redó (periodista i excap de fotografia de Regió7) i Xavier Minguella (fotoperiodista i col·laborador del Som Garrigues).\nEl punt culminant de la jornada ha estat la gala de l’entrega dels guardons de la primera edició del Premi Miravisions de Fotoperiodisme. El treball Atrapats de Mireia Comas ha estat el guanyador en la categoria professional d’aquesta primera edició i Bernat Cedó s’ha endut el primer premi en la categoria d’estudiants pel recull de fotografies que porta per títol A porta tancada.\nDiumenge ha seguit la jornada amb un taller de fotografia amb dron impartit per Carles Rabadà. I cal recordar que divendres al vespre es van inaugurar tres exposicions al Complex Cultural de Juneda: “Pilar Aymerich: fotografies d’una època, retrats amb nom propi”; “El 2020 en imatges: guardonats del Premi Miravisions de Fotoperiodisme”; i “Catalunya any 0. Veure el virus”.


Alcione. Suites des Airs à joüer\nSegueix la tasca de la sèrie Heritage d’Alia Vox renovant enregistraments fets fa dècades pels grups dirigits per Jordi Savall. Ara és el torn d’Alcione, de Marais enregistrada al Castell de Cardona a finals de 1993. Aquesta revisió de l’original avui descatalogat retorna fresca i sona perfectament gràcies a aplicar-li millores tècniques apreciant-hi amb gran perfecció tots els detalls, fraseig i colors tant característics de Savall i les seves formacions. En aquest cas Le Concert des Nations compta amb músics que han seguit amb Savall al llarg dels anys i que els vam poder veure fa poc a l’Auditori de Barcelona com Manfedo Kraemer, Sergi Casademunt o Pedro Estevan i altres intèrprets de primeríssima línia que des de llavors han fet una destacada carrera, com el llaüt i tiorba Rolf Lislevand o el clavecinista Pierre Hantaï.\nLa parella formada per barroc francès i Savall és sempre guanyadora. En el meu cas, i crec que en el de milers de catalans, Savall va ser la clau que ens va dur a conèixer un enorme repertori poc interpretat llavors i a molts ens va enamorar.\nAlcione és una tragèdia lírica que segueix fidel la tradició de Lully però refinant-la i conferint un major pes a les peces orquestrals. Basada en el llibre XIè de ‘Les metaformosis’ d’Ovidi respira un ambient pastoral tant del gust del regnat de Lluís XIV a Versalles. En destaca el patetisme aconseguit a l’episodi de la tempesta del 4t. acte i el fet novador de l’obra en l’ús del tambor amb finalitat imitativa.


/Sessió de marxa nòrdica per la Costa Brava\nDisponibilitat: des de 10/09/2013 fins a 31/12/2022\nLa marxa nòrdica es diferencia fàcilment del senderisme perquè utilitza una tècnica de moviment concreta i és imprescindible l'ús dels seus característics bastons (semblants als d'esquí) per tal d'avançar.\nÉs una pràctica molt completa i beneficiosa per a la salut, ja que, entre d'altres coses, permet treballar el 90% de la musculatura del cos. Únicament requereix disposar dels bastons de caminar per a realitzar-la, sent un esport molt senzill i eficient. És una activitat oberta a tot el món i practicable en qualsevol espai, durant tot l'any.\nÉs una activitat molt senzilla que la poden practicar fins i tot els nens. Ideal, per tant, per fer-la en família.\nAquesta activitat us portarà per la Costa Brava i/o per l'Empordà. XXX [en Bernat ens hauria d'especificar a quins llocs solen practicar-ho].\nSi no disposeu del material necessari, teniu la possibilitat de llogar-lo en el apartat dels suplements durant el procés de reserva.\nCondicions de Sessió de marxa nòrdica per la Costa Brava\nVeure condicions generals de contractació o Polítiques de cancel·lació de Sessió de marxa nòrdica per la Costa Brava\nLa durada d'aquesta sessió és de 1h i es durà a terme per alguna zona de la Costa Brava i/o l'Empordà.\nQualsevol persona a partir de 8 anys pot realitzar aquesta activitat sense cap mena de problemes.\n- el guia tècnic titulat\n- l'assegurança d'accidents i la de responsabilitat civil\n- les fotos preses durant tota la passejada\n- roba còmoda i esportiva\n- sabatilles esportives o de trekking\n- el menjar i el beure necessari durant l'activitat


La República de les Filipines tanca una illa al turisme per poder netejar-la\nBoracay, una illa d'aigües cristal·lines i un dels principals atractius turístics de la República de les Filipines, ha tancat al turisme a partir del pròxim 26 d'abril. Durant sis mesos, els turistes tendran prohibit visitar l'illa, que s'ha convertit en una claveguera pels complexos hotelers i el turisme massiu.\nL'objectiu del president del país és rehabilitar el lloc, que en els darrers anys ha atret cada vegada més visitants i ha patit un notable deteriorament, fins al punt de convertir-se en una «claveguera», segons el mateix president.\nEl problema és que, segons el Govern de les Filipines, la xarxa de complexos hotelers, els negocis locals i fins i tot particulars no utilitzen el clavegueram local, sinó que aboquen les seves aigües fecals directament a la mar. A més, el Govern també demolirà construccions il·legals aixecades sobre pantans i sancionarà les autoritats que hagin permès el seu aixecament.\nBoracay és una illa tropical d'uns 10 quilòmetres quadrats i un dels màxims atractius turístics de la República de les Filipines. Només l'any passat va rebre gairebé quatre milions de visitants.\nAmb aquest tancament, el turisme massiu torna a ser notícia al món. Fa uns dies, el govern de Tailàndia informava del tancament d'una platja per evitar que es continuï deteriorant el seu patrimoni natural.\nEls polítics i els hotelers, TAMBÉ HAURAN D´EMIGRAR, si no hi posen remei.\nI se´ls haurà acabat el negoci. Com Capri.\nQuan les barbes del veí vegis pelar, posa les teves a remullar...\nI sa teva casa, sa primera.\nLo mateix passa a Mallorca, ès necessari implantar una temporada sabàtica sense turisme durant els mesos de Juliol i Agost.\nDemolir totes les instal·lacions turístiques com hotels, xalets, ports esportius, etc de la costa entre la línea de la mar fins a 500 metros terra endins.\nAquí convendria fer alguna cosa efectiva contra el turisme massiu i el deteriorament continu de la nostra illa, però sembla que les nostres autoritats no hi poden fer res. Les perspectives són que encara anirem a pitjor. Quin desastre!


Jornada d'Atenció Primària i Psicologia\nEl dia 21 de febrer de 2014 es celebra a Tarragona una Jornada d’Atenció Primària i Psicologia que organitza el Col·legi Oficial de Psicòlegs de Catalunya – Delegació de Tarragona. Professionals de l’Hospital Universitari Institut Pere ...\nExhibició de Tango al Pavelló dels Distingits\nEl dissabte 1 de febrer a les 11:30 hores es realitzarà al Pavelló dels Distingits de l’Hospital Universitari Institut Pere Mata una exhibició de Balls de Tango a càrrec de l’Associació Tango 2.0. Aquesta associació organitza diverses ...\nCurs d’entrevistes diagnòstiques de recerca en psiquiatria: K-SADS i SCAN\nEl Curs d’entrevistes diagnòstiques de recerca en psiquiatria: K-SADS i SCAN s’impartirà a l’Aula de Docència de l’Hospital Universitari Institut Pere Mata a partir del 4 de febrer. Consta de 30 hores presencials distribuïdes en 7 sessions i ...\nEl dia 19 de desembre va tenir lloc a l’Ajuntament de Reus la presentació davant els mitjans de comunicació del Projecte BANC D’AJUDES TÈCNIQUES que l’Ajuntament de Reus i la Fundació Pere Mata iniciaran a partir del 2014. El Banc d’Ajudes ...\nAl canal de vídeo de la URV. Vols saber què investigo?\nEl dimarts 19 de novembre sis doctorands de la URV van participar a la final del concurs de divulgació científica. Helena Torrell, investigadora de l'Hospital Universitari Institut Pere Mata va guanyar el primer premi amb el tema esquizofrènia, energia i ...\nTutela i procés d'incapacitació\nJosep Pallejà, assessor legal de la Fundació Pere Mata, va realitzar la xerrada "Tutela i procés d'incapacitació" al Consell Comarcal de l'Alt Camp a finals de novembre. La xerrada va organitzar-la l'Associació de Persones amb ...\nCor Marisma del Centre Cultural d'Andalusia de Reus a la Residència Mar i Cel de Villablanca\nEl passat 16 de desembre, la Residència Mar i Cel va obrir les seves portes al Cor Marisma, que de manera altruista i voluntària ens va oferir un repertori de nadales populars. És una associació cultural formada per 14 persones que participen en diversos ...\nX Aniversari de la UHEDI\nA finals de novembre, amb motiu del X Aniversari de la Xarxa Especialitzada en Salut Mental per a Persones amb Discapacitat Intel·lectual, es va realitzar amb gran èxit la jornada de portes obertes de la UHE-DI que va comptar amb la participació d'unes 100 persones. ...\nLa Trobada Gegantera de Villablanca recapta 1.200 euros per a la Marató de TV3\nLa Trobada Gegantera que va organitzar Villablanca el dissabte 14 de desembre per la tarda per col·laborar amb la Marató de TV3 ha recaptat 1.200 euros. La Trobada es va organitzar per iniciativa de la Colla Gegantera de l’Institut Pere Mata i va comptar amb la ...\nEl paper de les famílies en la salut mental\nEl 11 de desembre, la Sra. Anna Bové, psicòloga de l'Hospital Universitari Institut Pere Mata, realitza una conferència a la Sala Àmbit Cutural del Corte Inglés de Tarragona. La Conferència El paper de les famílies en la salut mental ...\nTrobada Gegantera a Villablanca Serveis Assistencials\nEl proper dissabte dia 14 de desembre a les 15:30h celebrem una Trobada Gegantera a Villablanca amb la iniciativa de la Colla Gegantera de l’Institut Pere Mata i la participació de grallers i de colles de la demarcació: el Catllar, El Bou de Reus, Geganta Roser de Reus, ...\nVillablanca presenta diverses sessions clíniques a la Delegació de Tarragona del COPC\nVillablanca Serveis Assistencials inicia la colaboració amb la Delegació de Tarragona del Col·legi Oficial de Psicòlegs de Catalunya per a la presentació de Sessions Clíniques. En aquest context, el proper dimecres 11 de desembre, a les 18.30 hores ...\nEl 12 de desembre de 2013 a les 19 hores es realitza a l'Ajuntament d'Altafulla una xerrada sobre la malaltia de l'Alzheimer. Imparteix la xerrada en Marcel Rosich, Cap de Servei de Neurologia de l'Hospital Universitari Institut Pere Mata. S'impartirà ...\nEl proper dijous dia 12 de desembre de 2013 a les 11 hores del matí, Adela Masana llegirà la seva Tesi Doctoral, que es titula Ordre de naixement i risc per al trastorn per dèficit d'atenció amb o sense hiperactivitat. La defensa de la Tesi Doctoral es ...\nRenovació del contracte residència per a gent gran Jaume Batlle- Poble Nou Barcelona\nLa Fundació Pere Mata, el passat dia 8 de novembre va ser l’entitat guanyadora del concurs de la Residència i Centre de Dia per a gent gran “Jaume Batlle” de Poble Nou Barcelona, amb una capacitat de 78 usuaris de residència assistida i 30 usuaris de ...\nEl Gabinet de Comunicació i Relacions Externes de la URV, ens ha fet arribar una informació que compartim: El dimarts 19 de novembre a la tarda al Teatre Batrina de Reus, sis doctorands de la URV participaran a la final del concurs de divulgació científica Vols ...\nUna investigadora de l'Institut Pere Mata obté una distinció en un Postgrau de Neuropsicologia\nMarta Creus, investigadora de l'Institut Pere Mata i del Grup de Recerca en Psiconeuroendocrinologia i Estrès de l'IISPV, ha rebut un diploma d'honor per un Postgrau de Neuropsicologia Infantil. L'entrega del diploma es va fer el passat 24 d'octubre de 2013 ...


Orde del Santíssim Salvador - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nL'Orde del Santíssim Salvador de Santa Brígida (en llatí Ordo Sanctissimi Salvatoris Sanctae Brigittae) és un institut religiós femení de dret pontifici. Les germanes d'aquesta congregació religiosa, anomenades popularment brigidines, fan servir les sigles O.SS.S. a continuació del seu nom.\nEscut de l'orde, amb la creu (com la del vel de l'hàbit), la corona d'espines, les cinc nafres de Crist i el lleó de les armes reials sueques)\nEn origen, orde doble: orde religiós de monges i orde de canonges regulars (els homes); avui, comunitats separades de monges (majoritàries) o monjos\nOrde del Santíssim Salvador de Santa Brígida\nOrde de Santa Brígida, Orde del Santíssim Salvador\nGris, amb toca blanca i vel negre, amb diadema blanques i dues cintes creuades blanques sobre el cap, amb cinc cercles vermells (un al centre i a cada extrem de la creu)\nAmor meus Crucifixus est (L'amor meu és el crucifix)\nDevoció a la Passió de Crist; estudi i vida contemplativa (monges) i apostolat (monjos)\n1344-1346, Vadstena (Suècia) per Santa Brígida de Suècia; restauració: 1911, a Roma, per santa Maria Elisabeth Hesselblad\nUrbà V, en 1370 (confirmat per Urbà VI el 3 de desembre de 1378); refundació: 8 de setembre del 1911 per Pius XII\nRegla de Sant Agustí (s. IV), amb modificacions d'Urbà V (1370)\nCrist Salvador, Santa Brígida de Suècia\nDesapareix entre els segles XVI (a Suècia i països protestants) i XIX, en funció del lloc; es restaura el 1911\nBranca espanyola (1637), orde restaurat (1911), Monjos Brigidins (1976)\nAbadia de Vadstena (primera casa mare, fins a 1595, i de l'actual branca medieval), 1369\nSanta Brigida in Campo de'Fiori (Roma, casa mare de l'orde restaurat); Syon Abbey at Isleworth (Middlesex, Anglaterra), 1415; Lisboa, 1594; Valladolid, 1637 (branca espanyola)\nSanta Caterina de Suècia, Sant Richard Reynolds\n2 Branques actuals\n2.1 Branca medieval\n2.2 Branca espanyola\n2.3 Branca sueca o italosueca\n2.4 Monjos brigidins\nL'orde va ser fundat per santa Brígida de Suècia entre 1344 i 1346 al castell reial de Vadstena, prop de Linköping, que havia estat donat a les religioses pel rei Magnus IV de Suècia. El castell va començar a convertir-se en monestir en 1369, amb el suport de la Santa Seu.\nLa fundadora va donar en 1370 a les germanes la Regla de Sant Agustí, amb algunes modificacions del papa Urbà V; va ser confirmada per Urbà VI el 3 de desembre de 1378 amb la butlla Hiis quae pro divini cultus aumento.\nEls monestirs de l'orde són governats per una abadessa, però eren dobles i, a més de la comunitat de monges, hostatjaven una altra comunitat, separada, de canonges regulars (brigidins), que s'ocupaven de la direcció espiritual de les religioses.\nL'orde es va difondre sobretot als països escandinaus i en Alemanya, i a l'època de la Reforma protestant va començar el declivi i desaparegué.\nMonja brigidina de la branca sueco-italiana, amb l'hàbit tradicional de l'orde\nAbadia de Vadstena, primera fundació de l'orde\nSanta Brigida de Roma, lloc de la mort de la santa i casa mare de l'orde restaurat\nAvui hi ha quatre branques de l'orde brigidí, independents entre elles. Tres són de monges i només una de monjos.\nLa branca original, que segueix la regla original, té avui quatre convents independents: Maria Refugie (Uden, Països Baixos), Syon Abbey (Isleworth, Anglaterra), Birgittakloster (Altomünster, Alemanya), Pax Mariae (Vadstena, Suècia).\nArticle principal: Orde del Santíssim Salvador. Branca espanyola\nMarina de Escobar va voler fundar un convent a Valladolid, el de Santa Brígida, on s'instal·laria una comunitat de l'orde brigidí, només femenina i de clausura monàstica, sota una versió lleugerament modificada de la Regla de Santa Brígida. El 10 de novembre de 1629, Urbà VIII va aprovar la fundació amb el breu Ex incumbentis nobis, i el monestir va començar a funcionar en 1633. L'orde es va estendre per Castella i Mèxic.\nBranca sueca o italosuecaModifica\nÉs la branca amb més fundacions actualment. L'orde fou restaurat el 8 de setembre del 1911 per la religiosa sueca Maria Elisabeth Hesselblad (1870-1957), que s'havia convertit al catolicisme des del luteranisme, i va ser aprovada per la Santa Seu el 2 de desembre de 1940.\nLa casa mare de l'institut és a la Piazza Farnese de Roma, al convent on hi havia viscut i mort Santa Brígida (avui Santa Brigida in Campo de'Fiori).\nLes germanes brigidines comptaven el 2006 amb 566 religioses a 49 cases repartiden a:Itàlia, Suïssa, Regne Unit, Suècia, Dinamarca, Noruega, Finlàndia, Estònia, Polònia, Alemanya, Països Baixos, Índia, Palestina, Israel, Filipines, Indonèsia, Estats Units, Mèxic i Cuba.\nNova branca masculina fundada per Benedict Kirby en març del 1976. Té un monestir (el Priorat d'Our Lady of Consolation a Amity (Oregon).\n↑ El brigidí fou l'últim dels ordes que van adoptar comunitats dobles; els altres van ésser l'Orde de Fontevrault (1100), l'Orde de Sant Sulpici (1112) i l'Orde de Sant Gilbert, fundat el 1135. Els monestirs premonstratencs, només entre 1120 i 1140, també tingueren comunitats dobles, i l'Orde de Montevergine comptà només amb un monestir doble.\nAnnuario Pontificio per l'anno 2007, Città del Vaticano, Libreria Editrice Vaticana, 2007, p. 1718. ISBN 978-88-209-7908-9.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Orde del Santíssim Salvador\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Orde_del_Santíssim_Salvador&oldid=29376484»\nDarrera modificació: 30 gen 2022 a les 15:28\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 30 gen 2022 a les 15:28.


Atenció sociosanitària a persones dependents | #lanuevaFP Atenció sociosanitària a persones dependents | #lanuevaFP\nLes persones dependents poden necessitar d'atenció sociosanitària. És un dels aspectes que tracta l'Integració Social i els professionals d'aquest àmbit.\nL’atenció sociosanitària a persones dependents és un dels conceptes bàsics de la integració social. T’ho expliquem detalladament.\nQuè és una persona dependent\nAbans de posar el focus en l’atenció sociosanitària hem de tenir clar què és una persona dependent. Una persona dependent és aquella que, per algun motiu, ha perdut o ha vist minvades les seves capacitats o facultats per a ser autònom ambientalment i socialment.\nLes persones dependents, per tant, necessiten atenció, suport o supervisió externes per a ser independents en el seu dia a dia. Aquestes persones poden ser persones d’edat avançada, persones amb discapacitat intel·lectual, o persones amb malalties neurodegeneratives, entre altres afeccions.\nQuè és l’atenció sociosanitària de persones dependents\nÉs l’atenció o el suport, tant cognitiu com integral, a les persones dependents segon les seves necessitats o dificultats. Aquest tipus d’atenció sociosanitària té com a objectiu pal·liar possibles dèficits i maximitzar i optimitzar la qualitat de vida de la persona dependent.\nL’atenció sociosanitària pot realitzar-se en institucions socials. En aquest cas, fa referència a l’atenció a les persones dependents per part d’una organització, amb l’objectiu d’aconseguir el benestar dels usuaris.\nTipus d’institucions socials per a persones dependents\nDins de l’atenció sociosanitària, podem trobar diferents tipus d’institucions socials:\nServei de prevenció de la dependència\nEstà enfocat a persones en risc de dependència i el seu objectiu és evitar que empitjori la seva situació de dependència i que mantinguin nivells d’autonomia adequats.\nHospitals i centres de dia\nSón les institucions que ofereixen atenció sociosanitària més conegudes. Ofereixen una atenció completa i integral als usuaris per a millorar o mantenir el seu nivell d’autonomia, participació sociocomunitària, autogestió i qualitat de vida.\nAltres tipus d’institucions són els centres d’atenció residencial, el servei de teleassistència o l’ajuda a domicili.


Apologia de la curiositat: L'editorial Gavarres vista en viu als seus locals de Cassà de la Selva\nEl director del grup editorial Gavarres, Àngel Madrià, ha volgut que ens trobéssim als seus locals de Cassà de la Selva i m’hi he desplaçat de bon grat perquè es tracta d’una petita empresa cultural dinàmica, sorgida de la iniciativa local i consolidada amb visió estratègica. Àngel Madrià va començar treballant el 1982 de delineant muntador de pàgines al Punt Diari gironí al costat del mestre Enric Marquès. Més endavant es va instal.lar pel seu compte i el 2002 va editar el primer número de la revista semestral Gavarres, a la qual va afegir el 2006 la revista Cadí-Pedraforca, el 2008 Garrotxes, el 2009 Alberes i el 2021 Garona-Nogueres. Totes cinc es dediquen a temes locals amb un un disseny atractiu i acumulen una enormitat d’informació recent, una mina de descobertes sobre la realitat del país d’avui que no apareix als diaris amb aquest detall ni amb aquesta visió actual del localisme. Cada número de les diferents revistes és una petita enciclopèdia viva de personatges anònims entrevistats, elements del patrimoni revisitats, paisatges vistos amb ulls d’ara, memòria oral i fotogràfica conservada, oficis reexplicats pels protagonistes... L’any 2009 el Grup Gavarres ja van merèixer el premi a la millor iniciativa editorial per part de l’Associació de Publicacions Periòdiques en Català.\nDarrere de cada número hi ha molta feina de nombrosos col.laboradors, però sobretot hi ha una idea de força: “No volíem gent famosa, sinó gent que ha fet possible el nostre paisatge, que estima la seva terra i treballa calladament. Recuperem un periodisme que s’està perdent: anar a buscar les fonts al territori, escoltar molt, interpretar i escriure”, manifesta Àngel Madrià.\nTambé s’ha llançat a l’edició de llibres, amb un catàleg nodrit al qual acaba d’afegir la reedició dels dietaris de l'autor gironí Miquel Pairolí. He après moltes coses a les pàgines de les revistes i dels llibres del Grup Gavarres. Visitar ara els locals de l’empresa a Cassà de la Selva m’ha confirmat sobre el terreny que algunes iniciatives requereixen ingredients molt diversos per tirar endavant, un dels quals és l’amabilitat dels responsables a l’hora de compartir idees, formar equips i atraure col.laboradors.\nAnònim 24 de novembre, 2021 14:22\nGràcies Xavier pels teus comentaris sobre la feina que fem. Està clar que la clau és tenir un equip de col·laboradors, més de 150, que coneixen pam a pam tot el seu petit país. També, està clar, tot l'equip de l'editorial. Espero que ben avait puguem teixir algun projecte conjuntament. Saps molt bé que la teva prosa encaixa perfectament en les nostres oracions. Una abraçada!\nJoan B. Fort Olivella 24 de novembre, 2021 17:41\nAixí és. L'Àngel és una gran persona i molt activa, i les revistes que edita tot un model de fer fer país des dels racons més desconeguts. Records i felicitats.


(S'ha redirigit des de: Miliobàtid)\nEls miliobàtids (Myliobatidae) són peixos condrictis de l'ordre dels myliobatiformes amb 7 gèneres i 42 espècies.\nReben el nom popular de milana o tòtina. Per ignorància de la significació originària del mot, els pescadors de Tarragona també apliquen aquest darrer nom a l’escurçana (Dasyatis pastinaca). La confusió de noms entre els dasiàtids i els miliobàtids no és un defecte exclusiu dels pescadors catalans, sinó que també la fan els italians.\nAlgunes espècies del gènere Manta assoleixen els 7 m d'ample i els 1.300 kg de pes.\nEl cap és prominent, amb l'aleta cefàlica, i es troba elevat sobre el pla del disc.\nEl disc és molt més ample que llarg.\nA la part anterior del cap hi ha un lòbul rostral en forma de visera, l'aleta cefàlica, que és la part més anterior de les aletes pectorals que ha quedat separada de la resta per una escotadura molt profunda.\nEls ulls i els espiracles es troben en posició lateral.\nTenen fortes mandíbules proveïdes de plaques de dents trituradores grosses, planes i poligonals col·locades en diverses fileres que són emprades per moldre mol·luscs.\nLes aletes pectorals són agudes i no té aleta caudal.\nLa cua és llarga, filamentosa i ben destacada del disc. És de llargada molt superior a la del disc: a la part anterior porta una única aleta dorsal i darrere d'aquesta un fort agulló. Després de l'agulló la cua s'aprima en forma de fuet.\nLes espècies del gènere Manta poden efectuar salts espectaculars fora de l'aigua.\nSón bons nedadors però necessiten reposar en el fons marí, ja que tant se'ls pot observar descansant sobre el fons, prop de la costa, com nedant activament a prop de la superfície mitjançant elegants ondulacions de les aletes pectorals.\n↑ Dins el grup dels selacis rajiformes tenim encara un altre bon exemple de deriva semàntica en l’aplicació a les escurçanes (família Dasyatidae) del nom tòtina, que pel seu origen és sols aplicable a les milanes (família Myliobatidae). Comentaris sobre algunes causes d'errors o d'inexactituds en la nomenclatura catalana dels peixos marins, Miquel Duran i Ordinyana https://dialnet.unirioja.es/servlet/articulo?codigo=1191807\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Miliobàtids&oldid=20562571»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 6 des 2018 a les 12:40.


Història de la humanitat en vinyetes vol. 2. Egipte - Librerías Espacio Lector Nobel\nEgipte, lÆetapa fara.nica de la hist.ria de la humanitat. Comence m el nostre viatge per la hist.ria de la humanitat fins i tot abans que aquesta sÆiniciés, a la prehist.ria. Just abans de lÆaparició dels nostres ancestres. Quan tot es va crear. En aquest segon volum de la col·lecció hem arribat a un dels períodes més esplendorosos del periple humà al planeta, el dels faraons egipcis i la megalomania desmesurada que els portà a construir les piràmides, i així deixar una de les petjades arquitect.niques més impressionants de la hist.ria. Una demostració de poder i grandiositat que ha arribat fins als nostres dies com a mostra inapel·lable de la grandesa dÆaltres temps.Al llibre que teniu a les vostres mans descobrireu, sempre en clau dÆhumor, per. amb el rigor necessari que exigeix el respecte per la cultura, com sÆestructurava i com funcionava la societat de lÆèpoca fara.nica, com es jerarquitzava la civilització egípcia, i com vivien i treballaven els ciutadans,a més dÆaltres moltes curiositats i anècdotes de lÆèpoca.


Platges i Cales - Colera\nQuè visitar - Colera\nEl seu nom és degut al fet que fins que Portbou no va tenir cementiri, portaven als morts de la població en barca fins a Colera per...\nLa Platja d'en Goixa és una continuació de la platja dels Morts a la badia de Colera. Amagada entre penya-segats i formada per pedres i sorra...\nEntre Llançà i Colera trobem la platja de Garbet. Formada per pedres grans i petites i amb, més o menys, mig quilòmetre de longitud, és una...\nPlatja del Borró de dins (petita de Garbet)\nLa platja del Borró de dins és coneguda pels nombrosos lliris blancs que es poden observar en aquesta zona.\nEstà situada a 4 quilòmetres del...\nLa platja de les Portes està situada en ple centre urbà de Colera, just davant del port.\nEstà formada per pedres i sorra gruixuda i compta amb...\nCala Rovellada està situada a la zona de Colera a pocs quilòmetres de la localitat de Portbou. Està situada en una zona residencial; just...


L'últim quart condemna a Valencia Basket davant Iberostar Tenerife (89-95) | | Notícies Dígitals\nL’últim quart condemna a Valencia Basket davant Iberostar Tenerife (89-95)\n22/11/2020 cronica, iberostar tenerife, valencia basket\nValencia Basket no va poder tancar bé la seua setmana de tres partits en caure derrotat davant el Iberostar Tenerife per 89-95 en un partit en el qual va ser per darrere durant la primera meitat, li va donar la volta en el tercer quart i va acabar pagant en l’últim quart l’encert dels tiradors de l’equip aurinegre. Ho va intentar fins al final l’equip taronja, però esta vegada va faltar encert en els últims compassos per a apretar el marcador i acostar-se a menys de tres punts. Prepelic amb 20 punts, les dobles figures de Labeyrie (11-11) i San Emeterio amb 14 punts van ser els més destacats en el quadre taronja\nJaume Ponsarnau va començar el partit posant en pista el quintet format per Guillem Vives, Josep Puerto, Nikola Kalinic, Louis Labeyrie i Bojan Dubljevic. Una cistella després d’una pilota solta del base taronja i una safata de Kalinic van obrir el marcador i un triple de Dubljevic el va ampliar fins a un 7-0 fins que Doornekamp va inaugurar el compte aurinegre des del tir lliure. El canadenc va clavar el triple però Vives des de la mitjana distància col·locava el 9-5 en arribar a la meitat del primer acte. Guerra i un triple de Fitipaldo li van donar la volta al marcador i un nou triple de Doornekamp posava el 9-13. Shermadini va ampliar la renda visitant a sis abans que Kalinic tallara el parcial des de la mitjana distància. Prepelic i un triple de Van Rossom van activar l’ofensiva taronja però el Iberostar Tenerife retornava els colps i un triple sobre la botzina de quart de Doornekamp ho deixava en 16-22 al final del primer quart.\nPrepelic baix l’anella va retornar la safata de Fitipaldo i amb un triple la cistella de Shermadini encara que li van xiular una falta de tres tirs sobre l’uruguaià, que va convertir dos per a posar el 21-28 a huit minuts del descans. Tobey va córrer la pista per a convertir en dos punts una passada llarga de San Emeterio però l’equip canari continuava trobant el cércol amb facilitat per a mantindre estable en nou el seu avantatge en arribar a la meitat del segon quart (25-34). San Emeterio des del tir lliure i Hermannsson amb un triple després d’una recuperació seua van acompanyar a les bones defenses i San Emeterio amb una acció individual col·locava a dos a l’equip taronja amb el 32-34 abans d’un eslàlom de Huertas que va acabar en cistella. Bufferfield des del tir lliure tornava a estirar la renda visitant però Dubljevic va palmejar dins el tir de San Emeterio i el propi aler càntabre va traure dos tirs lliures per a tornar a retallar. Vives i Huertas van canviar punts des de la línia de personal per a manar el partit al descans amb 38-42.\nLa segona meitat va començar amb un 2+1 de Labeyrie i Kalinic va anotar baix l’anella, però cinc punts seguits de Huertas mantenien la renda visitant. Labeyrie des del tir lliure retallava a dos i Prepelic retornava el triple de Sulejmanovic. Tobey baix l’anella empatava el partit a 50 abans del segon triple de Sulejmanovic que de nou va retornar Prepelic. Labeyrie en una anella passada i un triple de Prepelic van posar per damunt de nou a l’equip taronja i després d’una bona defensa, Vives a la segona va clavar el triple des de la cantonada per al 61-55. Cavanaugh ho va retornar amb un triple de factura similar però Hermannsson va connectar amb Tobey baix l’anella i malgrat la cistella de Huertas, l’islandés li va servir el alley-oop a Labeyrie. Un triple de Vives sobre la botzina de quart deixava el marcador en 68-60 amb deu minuts per jugar.\nL’últim acte va començar amb un 2+1 de San Emeterio que va posar per primera vegada la desena d’avantatge abans d’una cistella de Shermadini. Hermannsson va clavar el triple però l’equip aurinegre continuava alimentant al pivot georgià perquè anotara altres dues cistelles. Fitipaldo va anotar el triple per a posar el 74-69, la qual cosa va portar a Ponsarnau a parar el partit. Després del temps mort, San Emeterio va clavar el triple però Doornekamp va aconseguir la cistella amb addicional i Butterfield el triple per a posar a dos als visitants. Cavanaugh ho empatava a 77 a cinc minuts del final i Fitipaldo amb un triple tornava a posar per damunt al Iberostar Tenerife. Prepelic des del tir lliure tallava el parcial en 3-18 i malgrat la cistella de Huertas, Dubljevic va trobar a Labeyrie per a la safata. Butterfield va posar el 81-85 amb un triple des de la cantonada. Després de la pèrdua taronja, Doornekamp va ficar un altre triple i en la següent acció, Shermadini es va deixar un tir lliure. Van Rossom va ficar el triple, Fitipaldo només va anotar un des de la personal i Prepelic no va perdonar cap dels dos. Fitipaldo tampoc ho va fer en la seua següent visita al tir lliure i encara que Valencia Basket va recuperar la pilota que havia perdut, els triples de Prepelic no van entrar. Sí que ho va fer el de Van Rossom però es va xiular tècnica a la banqueta després de la senyalització d’una personal molt protestada. Huertas va ficar els tres tirs lliures, el tir de Prepelic no va entrar i la victòria es va anar per al Iberostar Tenerife per 89-95.\n← El groguet Vicente Iborra analitza l’empat davant el Reial Madrid\nEl Valencia CF aconsegueix empatar a força de personalitat un partit que tenia pràcticament perdut davant l’Alavès (2-2) →


El "corredor mediterráneo de la bicicleta" Eurovelo recorrerá más de 150 kilómetros de la provincia de Castellón\nPublicado 29/12/2018 13:12:07CET\nCASTELLÓ, 29 Dic. (EUROPA PRESS) -\nEl itinerario cicloturístico europeo Eurovelo a su paso por la Comunitat Valenciana recorrerá más de 150 kilómetros de la provincia de Castellón, en los que atravesará la red viaria, caminos, vías pecuarias e infraestructuras ciclistas consolidadas, según el trazado propuesto por la Conselleria de Vivienda, Obras Públicas y Vertebración del Territorio.\nLa Generalitat ha impulsado este proyecto, que presentó la consellera de Obras Públicas, María José Salvador, el mes de diciembre y lo definió como el "corredor mediterráneo de la bicicleta", ya que atravesará y conectará toda Europa potenciando la movilidad sostenible, ha indicado la Generalitat en un comunicado.\nAsí, tal y como ha explicado el director general de Transporte y Movilidad, Carlos Domingo, de las diez etapas en que se divide el trazado en la Comunitat, tres transcurren en la provincia de Castelló. La primera se inicia en Sant Jordi y llega hasta Alcossebre-Alcalá de Xirvert, pasando por Vinaròs, Benicarló y Peñíscola.\nEn Alcossebre empieza la segunda etapa que recorre Torreblanca, Cabanes, Orpesa, Benicàssim y Castelló, y aquí arranca la tercera que tras atravesar Almassora, Borriana, Nules, Moncofa, Xilxes, la Llosa y Almenara, finaliza en Sagunt ya en la provincia de València.