11 dades divertides sobre el 'joc de partit' - Article\nMentre ABC es prepara per rellançarJoc de partitamb Alec Baldwin al capdavant, estem mirant enrere la versió clàssica del joc, quan els estàndards i les pràctiques eren tan estrictes que la més mínima insinuació que es passava dels censors era divertidíssima, quan Gene Rayburn trencava rutinàriament la quarta paret. , quan els mal funcionaments de l'armari es limitaven a un flaix de roba interior, i el micròfon de Rayburn era objecte d'una curiositat compensadora que demanava que Sigmund Freud analitzés.\nJoc de partit, que va ser l’espectacle diürn més vist durant quatre anys seguits, era —com va dir una vegada Charles Nelson Reilly— menys d’un programa de jocs i més d’un compromís social.\n1. VA COMENÇAR EN UNA SALA DE CONFERÈNCIES.\nDurant una reunió corporativa 'creativa' a principis dels anys seixanta, el personal de Goodson-Todman, Frank Wayne, va tenir una idea. 'Proveu això', va dir als seus companys de feina a la taula de conferències, 'escriviu alguna cosa sobre un elefant i intenteu escriure el mateix que creieu que faran els altres'. Van sorgir diverses respostes diferents: 'és gris', 'és gran', però dues persones van escriure 'té un tronc'. Mark Goodson estava intrigat amb el concepte de joc on no hi havia respostes correctes o incorrectes i només les respostes coincidents anotaven punts. Així,El partit del partitva néixer.\n2. LA SEVA TECNOLOGIA PRINCIPAL VA DEIXAR UNA COSA QUE ES DESITJARÀ.\nEl partit del partitva debutar el desembre de 1962, amb Gene Rayburn com a amfitrió i l’enganxós “A Swingin’ Safari ”de Bert Kaempfert com a tema principal. El joc enfrontava dos equips de tres (una celebritat i dos civils), guanyant punts si les respostes dels membres de l’equip coincidien. La tecnologia del programa de jocs encara estava a la seva infància, de manera que, tot i que tenien signes electrònics per indicar un 'partit' i el nombre de punts, els jugadors havien d’aixecar les mans per avisar a l’amfitrió que estaven preparats per mostrar la seva resposta.\n3. AMADLA PREGUNTA “SALSA” DE L’ESCRITOR VA FER EL PLATGE DEL JOC.\nDick DeBartolo ho eraaJoc de partitescriptor de preguntes i escriptor independent per aMADRevista.El partit del partitfeia deu mesos que estava en antena quan Goodson es va apropar a DeBartolo per donar-li un 'cap amunt' que les classificacions es van enfonsar i NBC va donar a entendre que el programa seria cancel·lat després que acabés el seu contracte d'un any. DeBartolo va tenir un suggeriment: per què no posar un ximple,MADuna mica de gir a les seves preguntes? Va posar un exemple: 'A Mary li agrada abocar salsa sobre ___ de John'. (Era el 1963, de manera que, per descomptat, els panelistes donaven respostes com 'puré de patates' o 'pa de carn', però les possibilitats que no es parlaven van fer riure al públic.) Goodson va començar a incorporar una o dues preguntes 'ximples' per joc i les valoracions de manera constant augmentat.\n4. LA MOSTRA TENIA ALGUNS FANS DE LA CELEBRITAT.\nQuan l’espectacle es va convertir en un èxit, es van renovar els contractes de tothom i aviat una sèrie de famosos de la llista A reclamaven jugar.El partit del partitva ser gravat a Nova York, de manera que els actors que treballaven a Broadway podien escapar-se fàcilment per gravar alguns espectacles en els seus dies de descans. Lauren Bacall, Gloria Swanson i Jayne Mansfield van ser només algunes de les estrelles que van exercir de capitans d’equip durant la carrera original del programa del 1962 al 1969.\n5. EL PRODUCTOR EXECUTIU NO BUSCAVA RIUS.\nQuan la versió renovada deJoc de partitva tornar a les ones a l'estiu de 1973 (la versió original va sortir a l'aire el 1969), tenia un conjunt més gran, una selecció més gran de celebritats i premis en metàl·lic més grans. Molt havia canviat, però no el joc; al principi, encara era bastant senzill ('Posa un nom a una flor vermella') com la versió dels anys 60 del programa. El productor executiu Mark Goodson ho va preferir així; quan es tractava dels seus jocs, era molt rígid quant a les regles i el procediment. Fins i tot va enviar una llarga nota a Gene Rayburn una vegada, castigant-lo per clown i 'riure'. Això no va impedir que el personal de redacció s’escapés en alguna pregunta de tipus de doble enteniment.\n6. ALGUNES PARAULES ES VAN PROHIBIR.\nAls anys 70, hi havia diverses paraules que no podies dir a la televisió.Joc de partites va advertir als concursants i als panelistes abans de gravar, per exemple, que no podien dir 'orinar' o 'fer pipí'; només era acceptable 'tintinar'. De la mateixa manera, qualsevol paraula biològicament correcta per als trencadissos trossos d’anatomia humana era verbal, tal com va descobrir Fannie Flagg un dia quan va escriure “genitals” a la seva targeta. La directora Ira Skutch va atacar-la quan va tallar la cinta i li va aconsellar que aquest era el seu primer i únic advertiment. Si alguna vegada va tornar a dir alguna cosa d’aquest tipus, se li prohibiria l’espectacle.\n7. LA CLAU DE L’ÈXIT DE L’ESPECTACLE VA SER AL CASTING.\nDurant les primeres setmanes del seu retorn, l’espectacle seguia trobant els seus peus i comptava amb un repartiment giratori i disparat de panelistes de celebritats. Es va decidir que potser un parell de 'habituals' de celebritats perquè Rayburn conegués prou bé per desenvolupar una relació amb ells també mantindria la sintonia del públic cada dia. Jack Klugman havia estat un panelista reticent en els episodis de la primera setmana, apareixent només amb la condició que la seva llavors esposa, Brett Somers, fos convidada a aparèixer en el futur. 'Brett es mor per sortir de casa, em faríeu un favor', va dir a Skutch. L’actriu de veu gravosa amb les ulleres de grans dimensions va resultar ser un ajust perfecte per al programa i es va convertir en un dels tres ponents habituals.\nCharles Nelson Reilly era un vell amic de Rayburn: els dos havien treballat junts a Broadway aAdéu, adéu Birdie—i Rayburn el va convidar a jugar, pensant que el seu enginy astut i la seva personalitat extravagant serien un divertit panelista. L'actor i comediant britànic Richard Dawson sovint era sarcàstic, però tenia una ment ràpida i era un bon jugador; no feia mal que fos també guapo i encantador. Es va convertir en el tercer panelista permanent. No va passar molt de temps abans que els tres s’haguessin convertit més o menys en “personatges” que s’ajustessin com a trencaclosques: Somers i Reilly, la parella discutible, i Dawson, l’ídol matinera droll que besava les concursants.\n8. LA TABLA DELS SEUS ES VA PLANIFICAR ACURATAMENT.\nSomers i Reilly van ocupar les cadires intermèdia i final del nivell superior, i Dawson estava situat a la cadira central, a la fila inferior. La resta de llocs eren coberts per diverses celebritats diferents, algunes de les quals apareixien gairebé de forma regular. El primer seient de la fila superior estava reservat per a un còmic o una estrella de sitcom, preferiblement un home. El quart seient (primera cadira del segon nivell) es deia 'seient fictici' entre bastidors; la celebritat en aquesta cadira sempre era del tipus 'rossa', pensem en Loni Anderson o Suzanne Somers. El sisè seient va ser 'el pitjor' segons les celebritats que hi van estar al llarg dels anys; els cinc panelistes anteriors ja han utilitzat els millors acudits o bromes, i s'esperava que fos original. Betty White, Marcia Wallace o Fannie Flagg ocupaven sovint aquest lloc de 'persona que pensa'.\n9. ELS EPISODIS ES VAN FILMAR A L’ESTIL MARATÓ, AL DURANT UN ÚNIC CAP DE SETMANA.\nNo és estrany que els panelistes sovint semblessin una mica desconcertats a mesura que les seves respostes esdevenien més escandaloses, amb freqüència. Rayburn va viure a Cape Cod, Massachusetts i va volar a Los Angeles cada dues setmanes el divendres, i després el repartiment i la tripulació van procedir a gravar 12 espectacles durant el cap de setmana. Amb un horari tan exhaustiu, els panelistes (i l’amfitrió) tendeixen a absorbir una mica durant el descans per dinar ... i el descans. (Depenent de l'hora del dia que es gravés l'episodi, la copa d'espuma de poliestireno que es veia bevent d'un membre del repartiment sovint s'omplia de vodka en lloc d'aigua.) Tot i el seu comportament a la pantalla, però, Dawson no es va complaure; la seva beguda escollida sempre era el cafè. El repartiment mai no va semblar ser totalment bombardejat, però va ser decididament 'més fluix' en alguns episodis ...\n10. ELS PANELISTES VAN PROTESTAR UNA RESPOSTA.\nMalgrat tots els seus fanàtics fanàtics, els panelistes encara van tenir present que el seu objectiu era intentar guanyar diners per als concursants civils. Per tant, quan el jutge va prendre una estranya i arbitrària decisió sobre l'acceptabilitat de 'universitat' enfront de 'acabar l'escola' durant un episodi de 1977, els panelistes van entrar en mode de protesta completa. Per descomptat, avui dia aquesta anarquia s’hauria editat abans de l’emissió, però va ser aquest tipus d’espontaneïtat el que va mantenir sintonitzant els espectadors.\n11. ALGUNS CONCURSANTS ES VAN CONVERTIR EN CELEBRITATS.\nChiPsl'actriu Brianne Leary va competir en un episodi del 1976 i va guanyar una mica més de 9.000 dòlars. (Va aparèixer com a panelista de famosos tres anys després, l'única civil que ho va fer.) Mentre era una actriu que lluitava, Kirstie Alley, de Wichita, Kansas (que va catalogar la seva ocupació com a 'dissenyadora d'interiors'), va pagar les seves factures en aparèixer al joc de televisió. espectacles. El 1979 va guanyar molts dòlars (i una aprovació de Rayburn) com aJoc de partitconcursant.


S’acosta el període Nadal–Cap d’Any–Reis, una època màgica per a tots els que som, diguem-ho així, culturalment catòlics, independentment que siguem creients, agnòstics o ateus, catòlics practicants o anticlericals convençuts. Tots els que ens hem criat immersos en una cultura de tradició cristiana –i als valencians, això ens afecta de ple–, els dies que envolten Nadal ens porten a la memòria vivències de la nostra infància, i no únicament de la nostra, sinó també de la dels nostres pares, dels nostres avis, dels nostres besavis, vivències del passat que ens han arribat per tradició oral i s’han barrejat amb les pròpies. Tant el dia de Nadal, com també els dies immediatament anteriors i els posteriors fins al dia 6 de gener, se’ns presenten envoltats d’una parafernàlia que transcendix els actes religiosos i, fins i tot, la mateixa religió. La gastronomia nadalenca, les cançonetes de Nadal, les estrenes, les innocentades, les múltiples celebracions festives, els àpats, els regals dels reis, etc., formen part indissociable de la nostra tradició, de la nostra cultura, de la nostra personalitat, de la nostra idiosincràsia. Però la globalització uniformitzadora i anihiladora que, per a desgràcia nostra, ens ha tocat viure, anorrea les cultures mil·lenàries i substituïx els trets específics dels pobles que tenen una personalitat diferenciada per altres trets universals que són clons vulgars i uniformes, idèntics arreu del món. Fem una ullada ràpida a la gastronomia nadalenca, concretament al sopar de la nit de Nadal i al dinar del dia de Nadal. La tradició valenciana ha sigut, durant centenars d’anys, la nit del 24 de desembre –que els valencians sempre hem anomenat nit de Nadal, perquè és la nit en què es celebra el naixement de Jesucrist i que ara pràcticament tothom anomena amb el castellaníssim i innecessari Nochebuena– fer un sopar frugal que només es diferenciava del d’una nit quotidiana pel fet que, per a postres, es menjava fruita seca, com ara ametles, avellanes, castanyes, bellotes dolces, figues seques, panses, etc., i, per descomptat, el tradicional panfígol. Era un sopar lleuger que permetia dormir bé i arribar amb forces i bona cosa de gana al dinar del dia de Nadal, el típic putxero valencià amb pilotes, que abans s’anomenaven tarongetes perquè tenen, aproximadament, la forma i la grandària d’una taronja petita. L’alcoià Josep Garcia Llopis arreplega en el seu llibre Revoltim la cançoneta següent, que ell recordava haver sentit en l’Alcoi de primeries del segle xx:\nActualment, a Alcoi, ja no s’usa la denominació tarongeta –tothom en diu pilota–, però els valencians que viuen al sud de la línia Biar-Busot continuen emprant-la amb normalitat. A Elx, per exemple, no es diu de cap altra manera.\nA partir dels anys seixanta del segle xx va començar a entrar la televisió en les nostres llars i els valencians ens vàrem assabentar que en altres punts d’Espanya –a Madrid, per exemple– la nit de Nadal era costum fer un gran tiberi, amb angules, gambes, llagostins, percebes, un besuc al forn o mig corder rostit i, per a postres, dolços a orri. Nosaltres, immediatament, ho vàrem copiar i, ¡hala!, bona fartada per a sopar. I l’endemà, dia de Nadal, com no volem renunciar a res, ¡això podíem fer!, a menjar-nos l’olla de Nadal amb pilotes, el torró i tot el que siga menester. I encara sort que el dia 26 de desembre, en què sempre hem celebrat el segon dia de Nadal i ens hem menjat un bon plat de canalons fets amb les sobres del putxero, ara ja no és festa i podem anar a l’ambulatori a buscar ajuda per a combatre l’enfit.\nI de les cançonetes de Nadal ¿què en podem dir? Els valencians, durant anys i anys, hem cantat les nadales en la nostra llengua. Manuel Sanchis Guarner en va arreplegar unes quantes que va publicar en el seu Cançoneret de Nadal que, molt encertadament, ha reeditat l’Acadèmia Valenciana de la Llengua, acompanyat d’un CD amb tretze nadales nostres interpretades per diversos grups i cantants de la terra. Fa uns anys el Grup de Danses Carrascal d’Alcoi va editar el CD titulat L’asguilando. Cançons populars del Nadal alcoià amb quinze nadales alcoianes. Eixes són les cançonetes que els valencians hem cantat sempre fins que ens varen ficar en el cap que en lloc de cantar allò de “a la rum rum, a la rum rum, figues i panses i apagueu la llum” (també hi ha la variant “a la rum rum, a la rum rum, figues i panses apaguen la llum”) el que havíem de fer és mirar “cómo beben los peces en el río”, que es veu que és una cosa d’un nivell intel·lectual més elevat. Però com açò de la globalització va i ve i no s’entreté, ara, gràcies als mitjans de comunicació i als altaveus de les grans superfícies, ja no ens interessa si “los peces beben y vuelven a beber” o si el “chiquirritín está dormidito entre pajas”, ara l’interés rau en jingle bells, joy to the word, deck the halls, let it snow, up on a housetop, sleigh ride, winter wonderland o here comes Santa Claus, tot amb autèntic i inequívoc sabor americà, com toca.\nDe tota manera, com sé que, afortunadament, encara hi havem uns quants valencians que estimem profundament les nostres coses, reproduïsc tot seguit la lletra de Pastoret ¿a on vas?, una cançó de Nadal genuïnament nostra. Aquesta nadaleta la conec d’Alcoi i la lletra que aporte correspon a com l’he sentida cantar a persones de la meua família. Vull aclarir, no obstant això, que la cançó és coneguda, amb variants molt lleugeres, en diversos llocs de la nostra àrea idiomàtica, com ara Girona, el Pirineu de Lleida, el Priorat, les Terres de l’Ebre, l’illa de Mallorca i diverses poblacions valencianes.\nPastoret ¿d’a on véns?\ni els encaminava als peus de l’infant.\nPastoret ¿d’a on vens?


Un milió i mig de mascaretes arriben a les subdelegacions del govern valencianes - À Punt\nUn milió i mig de mascaretes arriben a les subdelegacions del govern valencianes\nMés de 4.500 agents i persones voluntaries s’encarregaran de repartir-les a partir de dilluns.\nDescàrrega de mascaretes a la Delegació del Govern a València\n03 de maig 2020 - 10:49\nLes subdelegacions del govern a València, Castelló i Alacant han rebut aquest cap de setmana 1.544.000 mascaretes, que es repartiran a partir de dilluns, dia en què s’inicia la fase 0 de la desescalada i l’ús de mascaretes es considerarà obligatori al transport públic.\nDel més de milió i mig de mascaretes que el govern espanyol ha enviat a les sudelegacions valencianes, 642.000 es repartiran en 132 nusos de transport i la resta entre ajuntaments i les entitats socials Càritas, Creu Roja i el Comité Espanyol de Representants de Persones amb discapacitat (Cermi).\nDe repartir-les en estacions de tren, metro i autobús s’encarregaran més de 4.500 efectius de la Guàrdia Civil, la Policia Nacional, voluntariat de Protecció Civil i policies locals, mentre que el repartiment en municipis es farà en col·laboració amb la Federació Espanyola de Municipis i Provincies, els ajuntaments i les diputacions provincials.\nLa delegada del govern a la Comunitat Valenciana, Gloria Calero, ha indicat que “aquesta distribució té com a objectiu garantir l’ús obligatori de mascaretes en transports públics col·lectius”.\nDe la remesa de mascaretes que ha rebut aquest cap de setmana el país valencià, 177.500 es distribuiran a les comarques de Castelló, 574.000 a les comarques d'Alacant i 792.000 a les de València.\nEn total, el govern d’Espanya ha rebut aquest cap de setmana 14,5 milions de mascaretes, de les quals 6 milions es distribuiran en nusos de transport, 7 milions a través d’ajuntaments i la resta, 1,5 milions, a entitats socials dels diferents territoris.


Desenvolupament ambiental | CitaPrevia ITV PrevenControl\nInici / Desenvolupament ambiental\nSensibilització ambiental i comunicació\nA PrevenControl, considerem que la sostenibilitat ambiental només és possible aconseguint la motivació i compromís de tots els implicats, per això periòdicament realitzem campanyes d’informació i sensibilització ambiental per tal que tota persona o entitat implicada, estigui plenament informada i sigui coneixedora de les qüestions ambientals relatives a la seva àrea d’actuació i així poder comptar amb la seva participació i suport en totes les accions de gestió i millora posades en marxa.\nRecentment hem dut a terme una anàlisi de les operacions amb una perspectiva de cicle de vida, el que ens ha permès identificar clarament els aspectes ambientals associats a cada etapa des del subministrament de materials fins a la gestió al final de la seva vida útil. Disposem de mecanismes per identificar i avaluar periòdicament els aspectes ambientals, determinant quins són significatius.\nEstablim controls operacionals sobre aquells aspectes significatius sobre els quals tenim control directe i sobre aquells en què tenim algun grau de control o influència.\nAnualment, establim objectius i accions ambientals que ens permetin millorar la nostra actuació ambiental i la protecció del medi ambient, definint mesures concretes a realitzar, els recursos assignats i els responsables més idonis per dur-les a terme.\nRealitzem seguiment periòdic dels objectius per garantir la consecució dels resultats esperats o en cas contrari establir noves mesures que ens permetin assolir-los.\nPer conèixer l’evolució del comportament ambiental de la nostra organització de forma periòdica i sistemàtica mesurem i avaluem:\nCompliment legal i altres requisits.\nAspectes ambientals significatius.\nAnàlisi de riscos i oportunitats.\nResultats de l’acompliment ambiental.\nHem establert indicadors ambientals que ens aporten dades sobre consums de recursos dels nostres centres de treball, activitats o serveis i gestió de residus generats etc. Aquests indicadors proporcionen informació fiable i oportuna per a cada aspecte per tal de prendre decisions més encertades i així poder complir amb el nostre propòsit de seguir millorant el nostre acompliment ambiental.\nComunicació externa d’informació ambiental\nPrevenControl té a disposició de les parts interessades que ho sol·licitin, informació sobre els aspectes ambientals indicats i sobre el seu acompliment ambiental.


Perquè augmenta el preu del blat?\naugment preu cereals\naugment preu del blat\nconseqüències augment preu del blat\nLa noticia del sector aquest estiu ha estat sense dubte l’augment del preu del blat i les seves conseqüències.\nPer situar el tema feia aproximadament 10 anys que el preu del blat seguia una gràfica de preus homogènia, on els canvis no eren massa accentuats. Però aquest any 2018 els preus han sortir d’aquesta dinàmica i per això s’ha hagut de revisar preus.\nUn dels motius que ha fet augmentar el preu del blat ha sigut les males condicions climatològiques dels grans productors: USA, Rússia i Europa, aquestes zones han patit sèquies prolongades i aquestes ha fet que els rendiments i les qualitats dels blats baixessin de forma considerable. Com a anècdota Espanya ha tingut una de les seves millors collites des de fa anys, però en el mercat global no té cap influencia, tenint en compte que és un país deficitari amb cereals.\nA part d’aquestes condicions climatològiques adverses, com va passar en la última moguda important de preus, els fons de inversió que sempre es fixen on poden guanyar diners, han començat a invertir amb cereals, fent pujar encara més els preus.\nAixí doncs estem davant d’un any complicat a nivell mundial en quant a quantitat de blat però també de qualitat.


L'Escola Nàutica, història i futur de la gent de mar\nL’Escola Nàutica, història i futur de la gent de mar\nA la Facultat de Nàutica s'hi formen les futures dones i homes de mar, encara que alguns prefereixen la terra\nSergi Hernández | dilluns, 24 de maig del 2021, a les 12.01\nL’Antonio Baños visita la Facultat de Nàutica, a pla de Palau, on es troba amb Agustí Martín, mariner i degà de la Facultat de Nàutica de Barcelona. Parlen de la història i del futur de l’escola dels homes i dones del mar.\nMés de 250 anys d’història\nLa Facultat de Nàutica es va inaugurar el 1769, ara fa 252 anys. En aquella època, explica Martín, feien falta homes per navegar i per fer la ruta de les Amèriques. Abans de la creació d’aquesta facultat, els pilots catalans s’havien d’examinar a Cartagena. El primer local de la nova facultat era a la Barceloneta. L’impulsor de la Facultat de Nàutica va ser Sinibald de Mas, pilot i navegant, convençut que Barcelona havia de tenir una escola per formar la gent.\nDurant la Guerra Civil, a l’edifici de la Facultat de Nàutica s’hi va establir el Comitè de Milícies Antifeixistes, encarregat de preparar la defensa de Catalunya. A la taula de la sala de reunions, el president Companys va signar un dels darrers documents com a president de la Generalitat.\nLa situació del mar, insostenible\nEl cas del vaixell que va embarrancar al canal de Panamà fa poc i que va col·lapsar el comerç marítim mundial, serveix Martín per reflexionar sobre el creixement desmesurat del trànsit de mercaderies arreu del món. Per ell, això s’hauria d’aturar. A la facultat, explica, moltes assignatures aborden de manera transversal les competències de sostenibilitat. Això també comporta abandonar a poc a poc el consum de fuel dels vaixells, passar al gas liquat (procés que ja està avançat) i acabar substituint-los tots dos per l’hidogen. També alerta que tots els plàstics del supermercat acaben al mar. A la facultat també parlen d’altres temes del mar relacionats amb l’actualitat: pirateria, guerres, migracions i tasques de salvament.\nAra, la principal tasca de Martín és la de degà de la facultat, però està enrolat en un vaixell per quan s’enyora del mar. Martín pertany a una associació que es dedica a recuperar vaixells i en tenen un, el Sant Ramon, a Mataró, amb què surten a navegar.\nNova incubadora d’empreses\nMartín explica que fa uns anys, el 2014, la venda de l’edifici de la Facultat de Nàutica va estar sobre la taula per pal·liar les dificultats econòmiques. Però, finalment, el problema es va arreglar i avui, la facultat segueix en aquesta edifici tan mariner. A més, la facultat té un projecte d’ampliació amb un edifici al costat d’allà on teòricament hi ha d’anar l’Hermitage, a la nova bocana del port. En aquest edifici hi hauria d’anar un mode formatiu, amb la part més tecnològica de la facultat, el centre de Tecnologia i Recerca, i una incubadora d’empreses. Martí assegura que a Barcelona hi ha un sector tecnològic industrial naval. A la ciutat hi ha una de les empreses principals del món de reparació de grans megaiots. Al voltant d’aquesta gran empresa han nascut empreses petites, però afirma que n’han de néixer més encara.\nAlumnes de mar i de terra\nActualment, a la facultat hi ha més de 700 alumnes. Però hi ha una clara diferència entre els que es volen embarcar i els que no. Aquests segon grup són els futurs enginyers navals, els nois i noies que construiran i repararan els vaixells. Els que s’embarquen, afirma Martín, són persones especials. A aquests se’ls obre un món de feines als ports i a les empreses relacionades amb el sector.\nA través dels treballs de final de grau, Martín ha detectat que els neguits de les noves generacions de mariners van encaminats al medi ambient i a temes socials.\nBarcelona ha estat pionera en el transport marítim, terrestre, ferroviari i aeri. Aquí es va crear la flota més poderosa del Mediterrani; es va fer el primer submarí; es va construir el primer cotxe a motor d’explosió; es va fer el primer viatge en tren de la península, i va tenir lloc el primer vol de l’estat.\n— mar Mediterrani — port de Barcelona — universitats — UPC\nMaig sec, però menys que l’any passat


Genießerhotel Die Forelle Weissensee Àustria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nTechendorf 80, Techendorf, Weissensee, Àustria, 9762 - Veure al mapa\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Weissensee, no busqui més enllà de Genießerhotel Die Forelle. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nGenießerhotel Die Forelle ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix instal.lacions per a minusvàl.lids, express check-in/check-out, servei d'habitacions, centre de negocis, instal.lacions de barbacoa.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, escriptori, balcó/terrassa, llits extrallargs (> 2 metres), telèfon a cada habitació. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com bany, centre esportiu, sauna, esquí, buceig. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Genießerhotel Die Forelle la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Weissensee.\nTots els tipus de viatgers (7) Parelles (4) Viatgers en solitari (1) Grups (2)


Rocky, el company ideal de l'Ironman | Affinity Petcare\nRocky, el company ideal de l'Ironman\nUn home que desprèn vitalitat\nUna energia i una força impressionants\nDaniel Tudela Martínez és un home que desprèn vitalitat. Ha participat en diversos esdeveniments esportius, entre ells el prestigiós Ironman. A l'hora d'escollir una mascota , va triar un gos a imatge i semblança seva: enèrgic i familiar.\n“Fa un any, quan ens vam traslladar amb la meva dona Paulina i les meves filles a una casa amb jardí, vam tenir per primer cop l'oportunitat de tenir una mascota”, explica. “La meva dona va prometre un gos a les nenes i vam triar un weimaraner, un gos que és molt afectuós amb les nenes i que m'acompanya a fer esport”.\nVa ser així com en Rocky es va convertir en un membre més de la família, un dels més actius: “En Rocky és un gos molt ansiós. Necessita la seva dosi d'activitat diària, si no es torna frenètic”, explica en Daniel. Gairebé tots els matins surten junts. “Quan veu que agafo la bicicleta es torna com boig. També li encanta córrer”, comenta en Daniel, que segueix els consells d'una educadora canina i el porta sempre lligat durant els seus passejos a peu o en bicicleta per la ciutat.\nEn Rocky necessita la seva dosi d'activitat diària\nEls consells de la professional en comportament caní també permeteren en Daniel educar el seu petit huracà amb potes: “En Rocky és un gos amb una energia i una força impressionants i, ja que a més és molt sensible, el canvi de família el va afectar molt. Al principi feia moltes malifetes, com destrossar les plantes del jardí o la gespa. Gràcies a la constància de tots per educar-lo, ja no fa aquest tipus de trapelleries”, afirma en Daniel. Avui el seu gos és “un bonàs, i deixa que les nenes li facin de tot. A la petita li encanta abraçar-lo, mentre que la més gran no es cansa de jugar amb ell a tirar-li pilotes”.\nPerò en Rocky també té les seves dots especials i, fins i tot, s'enamora: “El meu gos té l'habilitat d'obrir totes les portes de casa, així que ara s'obren amb clau. La que més li agrada obrir és la del jardí al carrer, perquè va a veure una veïna husky”. En Daniel ens explica que el seu gos es para a la porta de la veïna i li lladra serenates.\nDes que va arribar en Rocky, els moments en família ja no són com eren abans: “li encanta donar voltes per la piscina quan ens hi tirem. També el portem de vacances al nostre apartament dels Pirineus. I cada cop que obrim la porta del cotxe, hi vol pujar. Li encanta sentir-se un més de la família”.\nEl cert és que aquest weimaraner no només va canviar el ritme familiar d'en Dani, sinó que també va canviar-li la manera d'entrenar d'en Dani: "Abans, quan feia mal temps o estava molt cansat, no sortia a córrer. Ara surto sempre, i moltes vegades per ell, perquè sé que ho necessita. Des que hi ha en Rocky també prioritzo l'entrenament a la natura; ara faig menys circuits urbans. A més noto que entreno més relaxat, abans estava massa pendent del cronòmetre".\nResulta evident que en Daniel no s'ha equivocat en escollir en Rocky: un gos amb una sensibilitat que entendreix les nenes i uneix la família, però que també és capaç de seguir-li el ritme a l'incansable Ironman.


La universitat crea un servei per atendre l'alumnat en situacions de violència masclista i revela les dades d'un estudi\nLa UB impulsarà diversos tallers, a partir del mes de març\nBarcelonaLa Universitat de Barcelona i l'associació Connexus han posat en marxa un nou servei per atendre tot l'alumnat de la facultat que es trobi en una situació de violència masclista. A més, destaquen que un 10% de les persones matriculades han viscut algun episodi d'aquest tipus, arran d'una investigació en què han participat 1.700 persones.\nSegons explica la universitat, serà un servei gratuït i confidencial que oferirà un espai "d'informació, assessorament i atenció psicològica de proximitat", tant a noies estudiants que hagin estat o siguin víctimes com a nois que tinguin actituds d'aquest tipus que vulguin eradicar.\nD'aquesta manera, la UB es converteix en la primera universitat catalana que implementa el Programa per a les universitats contra la violència masclista (PUC). Aquest projecte ha estat desenvolupat per Connexus, i compta amb el suport de l'Institut Català de les Dones i l'Obra Social La Caixa. A partir del mes de març s'iniciarà una ronda de tallers a les diferents facultats de la UB per difondre aquest servei al gruix de l'alumnat, així com la resta de programes en matèria d'igualtat que impulsa la universitat.\nUn terç dels joves consideren "acceptables" conductes com controlar els horaris de la parella\nSegons recull Europa Press, la delegada del rector per a la Igualtat de Gènere de la UB, Trinidad Donoso, afirma que "les universitats són un reflex de la societat" i ho exemplifica amb el fet que "un 10% de les estudiants de la UB han sofert violència de gènere durant la seva vida", segons un estudi que estan a punt de fer públic. Conclou que, davant aquesta situació, la universitat ha de ser capaç de "vetllar pels seus estudiants, especialment els més vulnerables".\nLa violència de gènere en joves\nUn estudi de la Creu Roja ja avançava que els joves són el col·lectiu que més tolerància té a algunes formes de discriminació de gènere. Mentre que el rebuig a la violència física i verbal era pràcticament unànime, amb un 97% i un 93% respectivament, un terç dels joves consideraven acceptable o inevitable en algunes circumstàncies controlar els horaris de la parella, impedir que vegi la seva família o amistats, no permetre que treballi o estudiï o dir-li coses que pot o no pot fer.\nA més, segons un estudi de l'Institut Reina Sofia, un 80% dels joves d'entre 14 i 19 anys en coneixen algun cas, i coincideix amb l'estudi de la Creu Roja que les accions que més presencien estan relacionades amb l'anomenada violència "de control". Els casos més freqüents són controlar la vestimenta i les companyies de les parelles, amb qui poden anar o revisar-los les converses del mòbil.


Inici » Productes » Automóbils\nL'assegurança d'automòbils té per objecte cobrir la Responsabilitat Civil del conductor del vehicle derivada de fets de la circulació del mateix, entenent-se com tals els que es motivin per l'ús o circulació del vehicle per vies i béns del domini públic, garatges i aparcaments, així com per vies privades que no estiguin especialment destinades o acotades pel desenvolupament d'una feina o tasca industrial o agrícola.\nLa subscripció d'aquesta assegurança és obligatòria, el que la fa ser la més estesa de totes les que garanteixen riscos de responsabilitat civil.\nLa Llei sobre Responsabilitat Civil i Assegurança en la Circulació de Vehicles a motor (Disposició adicional 8ª de la Llei 30/1995, d'Ordenació i Supervisió de les Assegurances Privades), en el seu Capítol II "De l'assegurament obligatori", article 2º "De l'obligació d'assegurar-se, disposa, en relació amb l'article 1r. del seu cos legal:\n"Tot propietari de vehicles a motor que tingui el seu establiment habitual a Espanya vindrà obligat a subscriure un contracte d'assegurança per cada vehicle del que sigui titular que cobreixi, fins la quantia dels límits de l'assegurança obligatòria.....", la responsabilitat del conductor del vehicle pels danys causats a les persones o en els béns amb motiu de la circulació, en virtut del risc creat per la conducció del mateix. Els vehicles no assegurats en la forma establerta no podran circular per territori nacional. L'incompliment d'aquesta prohibició serà sancionat administrativa i penalment.\nLes assegurances de vehicles tenen moltes diferències entre companyies i elevades fluctuacions en primes, però disposem d'un ampli ventall d'entitats amb la possibilidad de donar cobertura en totes les circunstàncies.\nEls tipus de vehicles que assegurem són els següents:\nVehicles de TIR\nFurgonetes particulars o de servei públic\nCamions d'empreses o servei públic\nRemolcs o semiremolcs\nLes garanties que cobreix són les següents:\nCICLOMOTORS I MOTOCICLETES\nSi la seva moto és la seva passió, gaudeixi-la.\nNosaltres ens encarreguem de solucionar els problemes.\nTercers, tot risc, assistència de viatge, accidents del conductor i ocupants, defensa de multes, etc...\nDOCUMENTACIÓ A APORTAR PER A LA CONTRACTACIÓ\nFotocòpia permís de conduir i D.N.I. del prenedor i tots els assegurats inclosos.\nFotocòpia del permís de circulació (La fotocòpia ha de ser clara i que es vegi correctament la matrícula i el número de bastidor). En cas de vehicle comprat de segona mà, Fotocòpia de l'últim propietari i justificant de gestoria del nou propietari.\nFicha tècnica per les 2 cares amb l'encuny de la I.T.V al dia (ha de ser clara i ampliada per que s'observi clarament el nº de bastidor i la matrícula.)\nLa pòlissa entrarà en vigor a les 24 hores del dia que la companyia accepti el risc.\nL'assegurat no podrà circular fins que aquesta corredoria li indiqui el nº de contracte, sempre que s'hagi pagat i que el rebut estigui al seu poder. En cas de devolució, la pòlissa quedarà sense efecte.\nResponsabilitat civil de subscripció obligatòria\nResponsabilitat civil complementària\nIndemnització de danys\nReclamació de danys\nDefensa per multes de tràfic\nAccidents corporals del conductor\nAssistència en viatge ( Només per motocicletes )\nRetirada del permís de conduir ( Només per motocicletes )


La Federació | Federació d'Instituts d'Estudis del PV\n> La Federació\nLa Federació d’Instituts d’Estudis del País Valencià (FedinesPV) va nàixer el 1999 en una assemblea celebrada al Monestir del Puig, a l’Horta Nord. La seua creació fou fruit de la necessitat de coordinar i vertebrar la feina de molts centres d’estudis locals i comarcals que ja portaven anys treballant al i pel territori.\nAquell any, a les acaballes del mil·lenni, un debat col·lectiu organitzat a Ontinyent per un dels centres degans, l’Institut d’Estudis de la Vall d’Albaida (IEVA), serví per constatar aquesta necessitat i posà la primera llavor de la FedinesPV.\nFruit d’aquell debat, i des de la fundació, la FedinesPV ha treballat en una triple direcció: d’una banda, per millorar la coordinació entre els diferents instituts i centres d’estudis locals i comarcals del País Valencià; d’altra banda, per visibilitzar i posar en valor la feina d’aquestes entitats, que sovint són el principal baluard en l’estudi, defensa i difusió del patrimoni; i, per últim, per constituir-ne un interlocutor únic i representatiu amb l’administració. Amb el temps, a més a més, la FedinesPV també s’ha proposat oferir formació i serveis per a les entitats adherides.\nReprenent el fil del temps, i després d’uns anys de baixa activitat, l’abril de 2016, la FedinesPV va celebrar una Assemblea refundacional a València amb el propòsit de donar-li un renovat impuls gràcies a nous compromisos institucionals. El suport institucional, pràcticament inexistent fins el moment, va permetre la incorporació de noves entitats i el desenvolupament de projectes més ambiciosos.\nAquesta nova etapa també ha suposat l’inici de la coordinació de la FedinesPV amb altres territoris mitjançant la integració en la Coordinadora de Centres d’Estudis de Parla Catalana (CCEPC) i la col·laboració amb l’Institut Ramon Muntaner (IRMU), una fundació privada que dona cobertura econòmica i logística als centres d’estudis. Aquesta col·laboració ha contribuït a la potenciació mútua de les entitats de manera que s’han pogut compartir projectes, coneixements i serveis.\nA hores d’ara, la FedinesPV agrupa centres d’estudis de quasi tot el territori valencià. Centres que tenen àrees d’estudi tant local com comarcal o, fins i tot, que abasten tot el País quan estan especialitzades en algun àmbit o coneixement específic.\nD’ençà la fundació, la FedinesPV ha promogut diverses iniciatives, com ara les Jornades de Patrimoni, la trobada anual Universitat de València – Instituts d’Estudis Comarcals o els Premis d’Investigació Jove. La Federació també compta amb un butlletí des d’on difondre l’activitat pròpia i la de les entitats que en formen part: Bastida, de periodicitat semestral, que isqué a la llum per primer cop la primavera de 2019.\nUna altra part important de la tasca de la FedinesPV consisteix en la participació en diferents trobades i reunions en representació de les entitats federades. D’aquesta manera, contribueix a fer present el País Valencià en aquests espais d’intercanvi científic i cultural.\nPer últim, des de l’abril de 2019, i gràcies a la col·laboració de l’Institut d’Estudis Comarcals de l’Horta Sud, la FedinesPV disposa d’un despatx propi al Castell d’Alaquàs, un extraordinari monument d’època renaixentista.\nPresident, membre del Centre d’Estudis de l’Horta Nord.\n+ informacióNascut a Massalfassar (l’Horta) el 1966, és secretari del Centre d’Estudis de l’Horta Nord i president de la Federació d’Instituts d’Estudis del País Valencià (FedinesPV). Dirigeix la revista semestral de música i cultura popular Caramella, i ha publicat, entre d’altres, els llibres La Cançó en valencià. Dels repertoris tradicionals als gèneres moderns (Acadèmia Valenciana de la Llengua, 2011); Pensar en vers. La cançó improvisada als països de la Mediterrània (Els llibres de Caramella, 2014); El cant de la terra. Pep Gimeno Botifarra (Bromera, 2016, amb Joan Olivares); i Bressolant. El llibre de les cançons de bressol (Andana Editorial, 2016), Premi de la Crítica 2018 de l’Institut Interuniversitari de Filologia Valenciana. Col·labora en diversos mitjans de comunicació i és el secretari del jurat dels Premis Ovidi a la Música en Valencià des de la seua creació. El 2017 va ser reconegut amb el premi Recercat que atorga l’Institut Ramon Muntaner per la seua tasca en l’àmbit dels estudis locals i comarcals.\nVicepresident, membre de l’Institut d’Estudis Guardamarencs.\nNascut a Guardamar del Segura l’any 1959, és llicenciat en Història per la Universitat de València-Estudi General i doctor en Belles Arts per la Universitat Politècnica de València. Ha estat professor de la Universitat de les Illes Balears i en l’actualitat és professor de l’Escola Superior d’Art i Disseny de València (EASDV), on ha exercit diversos càrrecs directius i actualment n’és Cap del Departament d’Expressió i Representació. És membre del Grup d’Avaluació de la Investigació de l’Institut Superior d’Ensenyances Artístiques de la Comunitat Valenciana (ISEACV). Es dedica a la pintura, al gravat calcogràfic i a la il·lustració i ha fet diverses exposicions individuals i col·lectives. També ha publicat diversos treballs d’investigació històrica i artística i col·labora en revistes i publicacions periòdiques.\nEntre els anys 2003 i 2007 ha estat regidor de l’Ajuntament de Guardamar com a responsable de les àrees de Cultura, Educació, Patrimoni i Turisme. És vicepresident de l’Institut d’Estudis Guardamarencs, cap del Consell de Redacció de la revista Baluard, i president de l’Associació Ecumènica de Cristians pel Valencià.\nSecretari, membre de l’Instituto de Estudios Comarcales Hoya de Buñol-Chiva.\nManel Pastor i Madalena (València, 1957) és doctor en Història Medieval per la Universitat de València. És membre de l’Instituto de Estudios Comarcales de la Hoya de Buñol-Chiva, un dels centres fundadors de la Federació d’Instituts d’Estudis de País Valencià (FedinesPV), entitat de la qual és actualment secretari. Ha publicat diversos llibres amb documentació medieval i articles d’història, toponímia i altres matèries. Ha treballat com a professor a diverses escoles d’adults i com a tècnic superior de Cultura en la Institució Alfons el Magnànim (Diputació de València), on era director de la col·lecció “Estudis Comarcals”. Participa també en el consell de redacció de les publicacions periòdiques PLECS d’Història Local i Frontissa.\nAntonio Esteve Blay\nTresorer, membre de l’Associació Cultural Centelles i Riusech.\nVocal, membre de l’Institut d’Estudis Comarcals de l’Horta Sud.\nNascut a Castelló de la Plana el 1951, és un activista cultural i pedagògic des dels anys 60: ha sigut membre de la Secció de Pedagogia de Lo Rat Penat; ha participat en l’organització de les primeres Escoles d’Estiu del PV i és membre fundador de l’Associació per a la Correspondència i la Impremta Escolar (ACIES) i del Moviment Cooperatiu d’Escola Popular del PV (MCEP-PV). Ha impartit cursos d’educació, llengua i cinema en l’Institut Municipal d’Educació de València, Lingüística Valenciana de l’ICE, en el Servei de Formació Permanent de la Universitat de València i en la Universitat dels Majors de la Florida. El 1984 fou nomenat per la Conselleria d’Educació coordinador del Departament de Planificació i Assessorament Didàctic.\nHa escrit diverses obres de temàtica diversa i ha col·laborat en molts treballs col·lectius. Entre els més recents trobem 20 Mestres del segle XX al PV (2017), La revista Escola (2017), Les mestres freinetistes dels anys trenta (2016) i Les revistes escolars freinetistes dels anys seixanta (2018). A més a més, ha escrit més de 350 articles a revistes i periòdics com El Temps, Mètode, Levante-EMV o Saó, i ha estat director de Celobert, Annals de l’Ideco de l’Horta Sud i director literari d’Edicions del Bullent i d’Abril Edicions .\nLa seua trajectòria ha estat reconeguda amb els premis Joanot Martorell (1978), Raquel Payà (1990), Investigacions de l’Ideco de l’Horta Sud (1996), Benvingut Oliver (2002), Guaix (2011), Jaume I de l’Alcúdia (2012) i Baldiri Reixac en la modalitat d’assaig pedagògic (2015). En l’actualitat, és president de l’IDECO de l’Horta Sud i també coordina el Centre d’Estudis Locals de Picanya.\nVocal, membre de l’Institut d’Estudis de la Vall d’Albaida.\nNascut a Ontinyent (la Vall d’Albaida) el 1964, és doctor en Pedagogia per la Universitat de València. És membre de la Junta de l’Institut d’Estudis de la Vall d’Albaida (IEVA), que presideix des de 2020. Exerceix d’educador social a l’Ajuntament d’Ontinyent. Investiga aspectes educatius i socials des del vessant històric a la ciutat d’Ontinyent. Ha publicat llibres, articles i ha participat en projectes audiovisuals: «Les mamàs belgues» (2016) i «Un viatge a cegues» (2018), en aquest últim com a coguionista. Ha exercit com professor associat de la Universitat de València. Ha desenvolupat tasques com a tècnic en la Comissió per a la Recuperació de la Memòria Democràtica d’Ontinyent (2015-2019), representa la UGT en la Fundació Universitària de la Vall d’Albaida i el Consell Econòmic i Social d’Ontinyent. És membre fundador del Memorial Democràtic Vall d’Albaida.\nAntoni Espinosa i Pallarés\nVocal, membre del Centre d’Estudis del Camp de Morvedre.\nNascut a la Seu d’Urgell (Alt Urgell) el 1953, actualment resideix a Sagunt (Camp de Morvedre). És vicepresident del Centre d’Estudis del Camp de Morvedre, des d’on mostra el seu compromís en la defensa i la protecció del patrimoni històric i cultural, i la ferma implicació en la preservació del medi ambient. És Diplomat en Magisteri i Llicenciat en Filologia Catalana per la Universitat de València i exerceix de professor de Valencià en l’Escola Oficial d’Idiomes.\nDurant 12 anys, ha estat director de l’Escola d’Adults de la Pobla de Farnals, ha treballat de traductor (castellà-valencià) en la Conselleria de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge de València i ha sigut corresponsal del diari El Punt (1998-1999). També ha elaborat diverses ponències relacionades amb l’ensenyament del valencià en la població adulta en els Cursos d’Estiu de la Conselleria d’Educació, Investigació, Cultura i Esport de València i ha publicat i traduït treballs de gramàtica i d’història. Publica regularment en la revista Papers d’Ecologia, que edità el Centre d’Estudis del Camp de Morvedre i també en altres revistes i publicacions locals i comarcals.\nRosa Dasí Asensi\nSuplent, membre de l’Institut d’Estudis Comarcals del Camp de Túria.\nNascuda a Bétera el 1964, és llicenciada en Història Contemporània per la Universitat de València. S’ha especialitzat en l’estudi del “procés de politització de les dones durant la II República”. Té diversos treballs publicats derivats de la participació en jornades i congressos. Professionalment, ha exercit de docent en diferents centres d’ensenyament de persones adultes. Des del 1995 treballa a l’Ajuntament de Sagunt com a coordinadora-tècnica de la Universitat Popular de Sagunt.\nÉs membre de l’Institut d’Estudis Comarcals del Camp de Túria des de la creació el 1989 fins l’actualitat, on hi ha ocupat diversos càrrecs inclós el de presidenta que ocupa en aquests moments.\nJosep Vicent López i Gil\nSuplent, membre del Taller d’Història Local de Godella.\nSuplent, membre del Centro de Estudios de La Serranía.\nNascut a un poble de la comarca de la Serrania del Túria (El Villar), actualment coordina el Centre d’Estudis d’aquesta regió geogràfica i fa de periodista radiofònic a la Xarxa d’Emissores Municipals Valencianes i a la ràdio autonòmica, amb diversos programes divulgatius. Publica col·laboracions a revistes temàtiques valencianes i fa tasques de divulgació cultural al Centre de Formació de Persones Adultes de Torrent, a més de participar com a voluntari en l’Associació d’Alcohòlics Rehabilitats de Torrent i Comarca i animar el projecte “RadioEscola” de la Federació Escola Valenciana.\nSuplent, membre dels Campaners de la Catedral de València\nRaül Eslava Blasco\nSuplent, membre de l’Instituto Cultural y de Estudios del Rincón de Ademúz\nNascut a Ademús (Racó d’Ademús) el 1965, és llicenciat en Geografia i Història, en l’especialitat d’Història de l’Art, per la Universitat de València. Des de l’any 1995 ha exercit de docent al cos de Música i Arts Escèniques.\nÉs membre de l’Instituto Cultural y de Estudios del Rincón de Ademuz (ICERA) des de la seua creació el 1993 fins a l’actualitat, del qual ha estat president (2011-2018) i actualment n’és secretari. Coordina l’edició de la revista «Ababol», publicada per l’ICERA.\nEspecialitzat en el patrimoni històric-artístic del Racó d’Ademús, ha participat en diversos projectes per a la seua catalogació, estudi i difusió. Ha publicat nombrosos articles i tres estudis monogràfics amb l’esmentada temàtica patrimonial.\nDirector tècnic de FedinesPV.\nNascut a València (l’Horta) el 1978, és doctor en Història per la Universitat Pompeu Fabra i ha publicat diversos treballs sobre els primers anys del franquisme, entre els quals destaca el llibre La instauració del franquisme al País Valencià (PUV, 2010). És membre del Consell de Redacció de la revista Recerques i de PLECS d’Història Local. Professionalment ha treballat de periodista i editor a L’Accent; ha sigut cambrer, autònom i administratiu. Des del 2019 és professor col·laborador de la UOC.\nActualment és director tècnic de la Federació d’Instituts d’Estudis del PV (FedinesPV), en representació de la qual també és membre de la Junta de la Coordinadora de Centres d’Estudis de Parla Catalana i del patronat de l’IRMU.


Els joves jugadors del Can Mir inicien la lliga amb bona nota - Esports - Rubí TV\nEls joves jugadors del Can Mir inicien la lliga amb bona nota\nEl primer cap de setmana de competició acaba amb dues victòries i una derrota\nEl passat dissabte va començar la competició de futbol escolar organitzada pel Consell Esportiu del Vallès Occidental. Els equips de Can Mir han afrontat un dur inici des de zero en cadascuna de les seves categories, ja que la majoria dels jugadors són noves incorporacions o ascendits d'una categoria superior. Tot i les difícils previsions per a uns equips debutants, els resultats de la primera jornada han estat encoratjadors.\nEl partit que va donar el tret de sortida a la lliga va ser l'enfrontament entre els alevins del Can Mir i l'Escola Pia de Terrassa. Els rubinencs van caure per 0-3 contra uns egarencs en molt bona forma. El primer partit va evidenciar una falta de conjunció entre les noves incorporacions al club i els jugadors provinents de categories inferiors.\nEls qui han començat al cent per cent ha estat l'equip dels Benjamins. El conjunt rubinenc va protagonitzar una trobada intensa contra el FC Cerdanyola, que es va saldar amb un ajustat 5 a 4, amb gols d'Ethan i doblet d'Iván i Raúl per part del Can Mir.\nD'altra banda, els Prebenjamins del Can Mir van donar la sorpresa, amb una espectacular golejada a casa. Els més petits del club van derrotar al CF San Cristóbal de Terrassa, fent gaudir d'un partit vibrant a l'afició present. El marcador va acabar amb un resultat de 7-1.


El Laguna encaixa una nova derrota a la pista del Molins i no surt de la cua de la classificació - Revista Cambrils\nEl Laguna encaixa una nova derrota a la pista del Molins i no surt de la cua de la classificació\nPublicat el Divendres, 14 de febrer de 2020 11:10h\nMolins 99 7 - CFS Laguna 2\nEl Laguna afrontava, el passat cap de setmana, una sortida complicada a la pista del Molins 99 –equip que està situat a la zona alta de la classificació–. D'entrada, als 8 vuit minuts de començar el partit, l'equip cambrilenc ja perdia per un clar 3 a 0 que posava molt complicat treure cap resultat positiu en aquest desplaçament. Uns deu minuts abans del descans, el Molins anotava el seu quart gol que encarrilava molt la victòria local. Ja en la segona part, als pocs segons de començar, va arribar el cinquè del Molins, mentre que tres minuts després, el Laguna aconseguia retallar diferències amb un gol en pròpia porteria d'un jugador rival. En el minut 34 de joc, els barcelonins feien el 6 a 1 i només un minut després, Jaume Ortiz marcava el segon gol per als interessos del Laguna. A falta de tres minuts per acabar el partit, els locals marcaven l'últim i definitiu gol del partit que deixava un marcador de 7 a 2.\nNova derrota del Laguna que segueix com a cuer de grup amb només sis punts en tota la temporada. Aquest proper dissabte 15 de febrer, a les 20 hores, l'equip rebrà a casa la visita de l'Olesa. Serà una bona oportunitat de puntuar, ja que l'equip rival està situat en l'antepenúltima posició de la classificació i també en zona de descens com els cambrilencs.


Ajuntament de Benicarló - La desena edició dels Premis al Comerç Local ja té guanyadors\nLa desena edició dels Premis al Comerç Local ja té guanyadors\nEls Premis al Comerç han reconegut enguany els establiments Viajes Ecuador, J&E Peluquería y Estética i Forn de Pa Santi. L'entrega de premis serà el proper diumenge 17 de desembre a la capella del Convent.\nEls Premis al Comerç 2017 que cada any (i ja en van deu) entrega la Regidoria de Comerç, han volgut reconéixer una vegada més l'esforç de les empreses i establiments de Benicarló per millorar el servei que ofereixen als consumidors i clients. Els premis reconeixen aquest esforç i animen el sector comercial de la ciutat a continuar treballant en la bona direcció.\nPel que fa a la categoria d'Innovació, Renovació i Imatge Comercials, el premi ha estat per a Viajes Ecuador, com a reconeixement a l'esforç, el treball i la inversió que aquesta agència de viatges ha dut a terme aquest any, realitzant una reforma integral del local i una ampliació de més del 50% de la seua superfície comercial.\nEl premi a la Solidaritat i a la Responsabilitat Social Empresarial ha estat per a J&E Peluquería y Estética, per la seua col·laboració amb l'ONG Mechones Solidarios, a través de la qual organitza tallades solidàries de cabells per a elaborar perruques que després s'entreguen a persones sense recursos. La perruqeria també col·labora amb la delegació de Benicarló de l'Associació Espanyola Contra el Càncer donant perruques per a persones malaltes que les puguen necessitar i funcionen com a banc de recollida de donacions de perruques per part de persones anònimes.\nEn la categoria de Trajectòria Empresarial que reconeix els establiments o empreses amb una antiguitat major de 50 anys, ha resultat guanyador el Forn de Pa Santi, una empresa familiar que va fundar el pare de l'actual propietari, Santiago Caldés Segura, i que es dedica a l'elaboració de pa i pastes artesanes. L'empresa està integrada en el Gremi de Forners i Pastissers de Castelló i compta amb dos establiments: un obrador amb venda al públic ubicat al carrer de Sant Francesc i una parada situada al Mercat Municipal destinada a la venda dels productes que elaboren en el seu obrador i on també disposen de zona de degustació.\nEl Premi a la Qualitat Comercial ha quedat desert per no haver-se presentat cap candidatura.\nL'entrega de les distincions a tots els guanyadors es durà a terme aquest diumenge 17 de desembre en un acte que tindrà lloc a la Capella del Convent a les 12.00 hores i on es donaran a conéixer també els guanyadors del Concurs d'Aparadors de Nadal.


15-Reemprenent el Camí – Caminant.cat\nInici Camí de Sant Jaume. Des de Riudaura.\t15-Reemprenent el Camí\n15-Reemprenent el Camí\nescrit per Joaquim Margenat 19 Octubre 2017\nDespres de passar 4 dies a Saragossa curant la sobrecarrega del muscul tibial, avui he tornat a caminar de nou. Amb molta incertesa perquè encara no estic recuperat del tot, però l’inflamacio i el dolor han baixat molt i la mobilitat es bona.\nJa no fa tanta calor després de les pluges. El cel és net i el ventet era agradable. M’ho he pres amb molta calma. Sense cap pressió què em fagi tornar a caure en forçar el cos. Aquest va ser el problema… He tardat 10 hores en fer 23 km. Caminant molt lent i parant molts cops, prenenme el temps que al cos li calgués.\nDormiré al Alberg de Torres de Berrellén. Per cert, molt nou. No és pot dir brut però si un pel descuidat.\nLa sortida de Saragossa és llarga però bastant estètica i agradable. Bordejant l’Ebre força estona. Després, anar passant pobles a través de la planúria aragonesa entremig de camps. Per cert, molts d’ells de coliflors.\nHe pensat en la gent que he conegut aquests dies a Saragossa. L’ alberg és un Hostel i hi ha passat tot tipus de gent. He conegut al Jensen. Un belga que ha vingut desde casa fent autostop i ja marxava de nou cap a Osca per fer un voluntariat durant 3 setmanes. Els estudiants, Shipht i Heaven, danès un i alemany l’altre però d’origen kosovar i centreafricà. M’han donat l’oportunitat d’ajudarlos amb la contractació d’un pis que volien llogar a Saragossa per viure-hi durant els 4 mesos que passaran estudiant a la ciutat. No s’aclaraven amb l’idioma… En Acec, un algerià que estava de turisme però no tenia tarja de credit i se li complicava al fer les reserves i comprar tickets online. Un bon home… I tanta altre gent.\nTambé ha estat una experiència estar aturat i coneixer la ciutat i la seva gent, com veieu.


Dues operatives gestionades per Bergé i Noatum Maritime als molls de Cantàbria i Galícia\nEl tràfic de vehicles al Port de Tarragona ha estat sempre un referent PORT DE TARRAGONA\nDijous, 24 Gener 2019 09:10\nEl Port de Tarragona gestiona més de 4.000 vehicles en menys de 48 hores. Al moll de Cantàbria va arribar aquest dimarts a les 5.00 de la matinada el vaixell Thermopylae per descarregar un total de 2.958 vehicles de les marques Kia i Hyundai. Per altra banda, al moll de Galícia està atracat el vaixell Victory Leader per dur a terme una càrrega de més de 1.100 vehicles de les marques Opel i Citröen.\nEl vaixell Thermopylae gestionat per l’operador Bergé té origen Corea del Sud amb destinació final als països del Nord d’Europa. El recorregut del vaixell comença a Corea del Sud on carrega vehicles de la marca Kia i Hyundai i continua fent parada a la Xina per començar a descarregar en ports com Pireu, Livorno, Sète, Tarragona i Casablanca per dirigir-se al nord d’Europa (Bèlgica i Alemanya) i carregar maquinària i vehicles de models i marques nord-europees i continuar el seu recorregut. Com a curiositat cal dir que en aquest vaixell també es carreguen dos nous vagons de metro fabricats a Alstom, fàbrica ubicada a Mollet, amb una destinació final a Panamà.


L'Estartit, les Illes Medes i el seu entorn natural i cultural - Medaqua - Centre d'activitats d'aventura\nL'Estartit és un lloc privilegiat. Disposa d'una extensa platja i d'una important oferta turística que la converteix en un lloc idoni per passar unes vacances agradables i confortables tot l'any. Les Illes Medes, a tan sols una milla del Port de l'Estartit són un reclam per a milers de visitants cada any. Sol i platja, itineraris pel Parc Natural, activitats nàutiques i d'oci... L'Estartit, un destí per a tota la família.\nA PROP DE L’ESTARTIT\nL'Estartit, per la seva privilegiada situació al centre de la Costa Brava, es converteix en un destí ideal per a la visita de l'entorn. Girona i el seu centre històric, La Bisbal d'Empordà i la ceràmica, Figueres i el Museu Dalí, poblacions medievals i entorns naturals... són algunes de les propostes que us fem.\nLa cultura ocupa també un lloc destacat en el nostre municipi. L'esdeveniment més important és el Festival Internacional de Música que té lloc cada estiu a Torroella de Montgrí i que compta amb la participació de destacades figures del panorama musical. A més, és lloc de pintors, escultors, fotògrafs i escriptors. A Torroella de Montgrí es poden visitar la capella de Sant Antoni i altres fundacions i galeries d'art privades. I a l'Estartit, la sala d'exposicions del Consell Municipal i una galeria d'art. Sense oblidar el Museu de la Mediterrània, visita obligada en el nostre municipi, que ens introdueix a la descoberta i coneixement del nostre territori més immediat.


El Sant Jordi més comunitari, a la Rambla del Raval | Tot Raval\nDes de les 10 fins les 18h a la Rambla del Raval, a més de llibres i roses, el públic podrà adquirir peces i material artesanal fet pels usuaris i usuàries de les entitats participants i gaudir de diferents activitats com tallers, contacontes, titelles, lectures, presentacions de llibres, dansa i actuacions musicals. Entre aquestes hi haurà sardanes, a càrrec de la Colla sardanista del Casal Municipal de Gent Gran Josep Tarradellas, danses colombianes presentades per FEDASCAT, la cançó catalana de Mon Raval, actuacions dels Joves de Xamfrà, del Cor Raval Evolution, del ballet bolivià Tinkuna, de l'associació veneçolana San Juan entre Dos Pueblos i de música marroquina, entre d'altres. L’edició d’enguany comptarà amb un nou espai, els Jardins de Sant Pau del Camp, que acolliran l’actuació de swing de la Storyville Jazz Band de l'escola Spank the Baby.\nLa celebració de Sant Jordi coincidirà en aquesta edició amb la celebració de dos aniversaris, el de la nostra Fundació, nascuda fa 15 anys, i el d’un dels participants històrics de Sant Jordi, Voluntaris 2000, que commemora el seu 25è aniversari.\nLa participació d’entitats torna a augmentar en aquesta edició, en la qual se sumen l’Associació de Dones Marroquines a Catalunya, l’Associació Sociocultural Urdu Dost, l’Associació ‘El carrer és nostre’, Did I Disseny, l’Associació Prohabitatge, Ravalució i Amalur.\nCalendari de Celebracions del Raval 2019\nL'Escola de Salut de Gent Gran inicia la seva 5ª edició


Salut Gaudí | Mútues\n*Veure condicions de la teva pòlissa.\nInforma't si pots obtenir el reemborsament de la visita\nSi la teva pòlissa de salut inclou la opció de reemborsament o lliure elecció de professional, la mútua t’abonarà entre el 70% i el 100% de la visita*.\nEn què consisteix la opció de reemborsament o lliure elecció de professional?\nLes assegurances de reemborsament permeten al pacient visitar als professionals sanitaris i centres de salut que no estiguin concertats a la seva guia mèdica, facilitant així un tractament personalitzat i/o complementari als realitzat pels centres convencionals.\nCom puc saber si la meva mútua té l’opció de reemborsament?\nTrucant al telèfon d’atenció al pacient de la mútua (que trobaràs tant a la targeta com a la pòlissa) t’informaran de la modalitat de la teva assegurança i t’indicaran si inclou la possibilitat d’escollir un especialista que no aparegui al seu quadre mèdic.\nRecorda consultar si tens un nombre concret de visites i el percentatge que t’abonaran en cada cas.\nCom es fa efectiu el reemborsament per part de la mútua?\nLa teva mútua és qui millor et pot informar al respecte.\nNo obstant, generalment et demanaran una petició mèdica per part del metge que et derivi al professional de la salut, ja sigui fisioterapeuta, podòleg, etc.\nMútues amb pòlisses\nAltres (consultar pòlissa)


E.P.S.A PSICOMOTRICITAT I EDUCACIÓ FÍSICA: 2016\nMANNEQUIN CHALLENGE ACROSPORT\nEls nois i noies de 6è ja han presentat les seves coreografies d'Acrosport i hem finalitzat la tasca enregistrant un Mannequin Challenge. Hauran aconseguit convertir-se en estàtues?\nMannequin Challenge Acrosport 6è from escolapiasantantoni on Vimeo.\nPublicado por Vicens en 14:04 Cap comentari:\nCELEBREM SANT JOSEP DE CALASSANÇ\nDurant aquesta setmana hem gaudit amb alguns dels jocs que els nens i nenes de fa 400 anys compartien amb el nostre fundador, Sant Josep de Calassanç. Voleu veure-ho? Cliqueu la imatge...\nPublicado por Vicens en 14:50 Cap comentari:\nRESUM FOTOGRÀFIC MES DE NOVEMBRE\nSi cliqueu la imatge, accedireu a un resum fotogràfic del mes de novembre.\nPublicado por Vicens en 14:46 Cap comentari:\nP4 participa de l'activitat "CAVALL I ESPORT"\nEls nens i nenes de P4 han pogut gaudir d'una fantàstica experiència: una passejada en poni al Parc de l'Oreneta. L'activitat està promocionada des de l'Ajuntament de Barcelona amb l'objectiu que els infants s'aproximin al cavall, coneguin les característiques de l'entorn i es fomentin hàbits saludables.\nMireu les fotos, mireu...\nPublicado por Vicens en 8:53 Cap comentari:\n6è practica ACROSPORT\nEls nois i noies de 6è inicieu el projecte d'Acrosport . Ja el coneixíem del curs passat però ara cal aprofundir. Us oferim dos vídeos recordatoris:\n- Uns gimnastes professionals ens mostren què són capaços de fer a base d'esforç i entrenament.\n- Uns alumnes d'una escola aporten una bona proposta de què podem fer amb la nostra coreografia.\nPublicado por Vicens en 20:59 Cap comentari:\n39a CURSA DE SANT ANTONI\nJa estan obertes les inscripcions a la cursa de Sant Antoni del proper 22 de gener. Com ja sabeu, tenim moltes ganes de que la nostra escola estigui ben representada i per això ens estem preparant a les classes d'Educació Física. Si cliqueu a la imatge accedireu a les informacions de la cursa i les inscripcions.\nSom-hi Escola Pia!\nPublicado por Vicens en 20:12 Cap comentari:\nRESUM FOTOGRÀFIC MES D'OCTUBRE\nSi cliqueu la imatge, accedireu a un resum fotogràfic del mes d'octubre.\nPublicado por Vicens en 17:31 Cap comentari:\nLa gimnàstica fa per tu!!!\nP5 es prepara per participar en una activitat organitzada per l'Institut Barcelona Esports: La Gimnàstica fa per tu. Hem començat amb equilibris i tombarelles cap endavant i cap enrere.\nIV Marxeta del Cor\nEl proper 19 de novembre tindrà lloc la IV Marxeta en suport als nens i nenes amb cardiopatia congènita. És una oportunitat única per fer una mica d'esport per una causa solidària en un marc incomparable (Recinte Modernista de l'Hospital de Santa Creu i Sant Pau).\nSi entreu al següent ENLLAÇ podreu accedir al formulari de preinscripció.\nSom-hi! Per una bona causa!\nPublicado por Vicens en 8:41 Cap comentari:\nBenvinguts al curs 2016-2017 de Psicomotricitat!!!!! Tenim moltes ganes de fer psico i per això demanem que no us oblideu de portar el xandall de l'escola, els mitjons antilliscants i bambes de velcro, ingredients importants per començar a treballar l'autonomia personal.\nI ara sí, ho tenim a punt? Doncs comencem a fer psico!\nBENVINGUTS I BENVINGUDES AL CURS 16-17\nPer fi! Ha arribat el gran moment! Comencen les classes! L'equip de mestres de Psicomotricitat i Educació Física de l'escola us donem la benvinguda a aquest nou curs! Gaudirem i aprendrem moltíssimes coses noves!\nQuè millor que uns petits consells per començar...\nPublicado por Vicens en 15:15 Cap comentari:\nEl dret a jugar es nodreix de diferents elements que li permeten manifestar-se amb qualitat. No ens referim únicament al temps, l'espai o els recursos materials. Cal també un coixí emocional que ens aporti seguretat i confort, i des del qual puguem jugar amb les formes dels núvols. Divulgar i afavorir el dret a jugar significa conèixer aquests elements. Si cliqueu al següent ENLLAÇ, trobareu diverses propostes\nPublicado por Vicens en 12:28 Cap comentari:\nJORNADA D'ESPORT I CONVIVÈNCIA\nAquí teniu un recull fotogràfic de la jornada. Moltes gràcies a l'Escola Pia de Balaguer per la seva acollida i organització.\nPublicado por Vicens en 11:17 Cap comentari:\nComença el compte enrere per tal de participar de la Jornada d'Esport i Convivència que enguany organitza l'Escola Pia de Balaguer. Els i les nostres alumnes ja han triat activitat i el proper dia 20 de maig estem disposats a gaudir d'un gran dia d'esport i amistat. Tot l'alumnat de 6è de Primària de l'Escola Pia ens reunirem per fer d'aquesta jornada un moment únic del curs.\nPublicado por Vicens en 22:24 1 comentari:\nRESUM FOTOGRÀFIC DEL MES D'ABRIL\nPublicado por Vicens en 19:43 Cap comentari:\nCONGRÉS INTERNACIONAL DE PSICOMOTRICITAT\nEl passat 15 i 16 d'abril vam tenir la gran oportunitat de participar en el Congrés Internacional de Psicomotricitat i neurociències: un enfocament relacional. L'objectiu del congrés ha estat buscar un punt de trobada entre les neurociències i la psicomotricitat. Ha estat un espai de reflexió per apropar-nos, des del cos, a entendre com funciona el cervell, per entendre com estem en el món.\nHem aprofitat aquest espai de reflexió perquè la Carme González presenti com a Escola Pia Sant Antoni un dels projectes que duem a terme a la sala de psico: A Psico fem Kine. S'ha presentat en forma de comunicació per donar a conèixer el treball de Kinesiologia Educativa dins de la sala de psicomotricitat.\nA més, hem tingut al nostre costat a Bernard Aucouturier, el gran pedagog francès i creador de la Pràctica Psicomotriu. Un moment inoblidable.\nPublicado por Vicens en 21:03 Cap comentari:\nEls nens i nenes de 4t ens hem desplaçat al Centre Municipal d'Esgrima Reina Elisenda de Barcelona per participar d'una activitat on hem pogut posar en pràctica tot allò que hem aprés sobre l'esport de l'esgrima. La concentració, la velocitat, el respecte i l'autocontrol han estat algunes de les coses que ens han ajudat a fer d'aquesta jornada un gran èxit.\nPublicado por Vicens en 13:13 Cap comentari:\nResum fotogràfic mes de març\nAquí teniu un recull de fotografies de l'activitat física del mes de març. Gaudiu-ne!\nPublicado por Vicens en 19:59 Cap comentari:\nRECULL FOTOGRÀFIC DEL MES DE FEBRER\nAquí teniu una petita mostra de les moltes coses que hem fet aquest mes de febrer. Fins i tot hem fet Educació Física en pijama!\nPublicado por Vicens en 22:02 1 comentari:\nA la sala de psico els nostre petits de P3 descobreixen tot jugant, les possibilitats del seu cos.\nPublicado por Unknown en 12:57 1 comentari:\nParlem de les nostres emocions\nA P5 un cop finalitza la sessió de psico reflexionem sobre les emocions que em viscut i les compartim amb els companys.\nPublicado por Unknown en 11:10 Cap comentari:\nTot jugant identifiquem parts del cos\nA P4 a la sala de psico, tot jugant identifiquem diferents parts del cos.\n2n de Primària gaudeix de l'IT Dansa\nUs oferim un "tastet" de l'espectacle IT Dansa.\nPublicado por Vicens en 11:01 Cap comentari:\nA 3r fem judo\nEls nens i nenes de 3r han començat a gaudir del judo. Gràcies al Joan Conesa, cinturó negre de judo i mestre d'extraescolars de l'escola, per col·laborar en aquesta iniciativa que culminarà el dia 4 d'abril al Centre Esportiu Municipal Llars Mundet.\nPublicado por Vicens en 10:54 Cap comentari:\nRECULL FOTOGRÀFIC DEL MES DE GENER\nUs deixem amb un recull de fotografies de les activitats del mes de gener.\nPublicado por Vicens en 13:07 2 comentaris:\nGegants al Cicle Superior\nTal i com us vam prometre, aquí teniu un recull de fotografies de les sessions d'Educació Física amb la Colla Gegantera Sant Antoni. Moltes gràcies a tots els col·laboradors i col·laboradores que han fet possible l'èxit d'aquests dies.\nPublicado por Vicens en 19:59 1 comentari:\nSESSIONS DE GEGANTERS PER LA FESTA MAJOR\nDurant aquesta setmana de Festa Major de Sant Antoni els alumnes de Cicle Superior de Primària treballaran conjuntament emb els grups d'ESO en els Tallers de Gegants de l'escola. La Colla Gegantera de Sant Antoni ajuda a fer possible aquest espai de coneixement de les festes tradicionals i d'experimentació amb les diferents figures. En breu oferirem fotografies de les diferents sessions...\nSi us heu quedat amb més ganes,atenció:\nASSAIGS, HORARI I DIA:\na les 18 hores Pinetons i Pia. A continuació gegantons i els grans.\nELS PETITS VISITEN ALS GRANS:\nDijous 21 i divendres 22 de gener per la tarda fe 15 a 17h.\nSEGUICI: 24 Gener del 2016\nLLOC: recorregut habitual, sortida de l’Escola Pia sant Antoni, cloenda a Jardinets.\nPublicado por Vicens en 20:38 Cap comentari:\nCURSA DE SANT ANTONI 2016\nDesprés de mesos de preparació, ha arribat el gran dia. Els més valents i valentes de l'escola han lluitat contra el fred del matí i han participat a la Cursa Popular de Sant Antoni. Hem tingut representants a totes les categories i a totes hem fet un bon paper. Moltíssimes gràcies a tots i totes pel vostre esforç i a les famílies pel seu recolzament.\nPublicado por Vicens en 19:32 1 comentari:\nA 6è iniciem el KIN-BALL\nEls nois i noies de 6è començaran a practicar KIN-BALL, un esport originari del Canadà creat per un mestre d'Educació Física que volia eliminar els individualismes a l'esport i fomentar la cooperació entre els companys i companyes de l'equip.\nUs oferim un vídeo on explica algunes de les normes que començarem a treballar. Veureu que el que sembla fàcil en un principi, després es fa més interessant quan comencen a aparèixer les tàctiques que fan del KIN-BALL un esport apassionant.\nPublicado por Vicens en 21:44 4 comentaris:\nCURSA DE SANT ANTONI 2021\nPIA & GO\nAndreu Casals Àlvarez\nBenvinguts al curs 2016-2017 de Psicomotricitat...


Didier Ruiz, testimoniar l’emoció\nDidier Ruiz © Katorza\nPer Manuel Pérez i Muñoz a\t 4 març, 2019 0 comentaris\nConversem amb el director que a partir del 6 de març reposa al Teatre Lliure Trans (més enllà), el seu primer treball amb el col·lectiu transsexual\nFa 20 anys que convida gent anònima a pujar a escena, creant colpidors espectacles a partir d’històries reals. Teatre documental, testimonial, comunitari; ens diu que no se sent còmode amb les diferents classificacions que sovint li encolomen, ell prefereix parlar d’emocions convocades a escena, de canviar la mirada, de perdre la por als altres.\nTruquem a París, base de La Compagnie des Hommes, amb la qual Didier Ruiz (Béziers, 1961) ha voltat per tot el món a força de donar la paraula a tot tipus d’intèrprets, sobretot als no professionals, o “invisibles”, com sovint se’ls anomena. En despenjar ens sorprèn un sonor i entusiasta “bon dia”, pronunciat en un català impecable. Ens explica que va aprendre la nostra llengua a la universitat, motivat per recuperar la tradició de la seva família emigrada a França als anys vint del segle passat, “la típica història”, apunta sense donar més detalls. I amb relació a Barcelona, es mostra molt encuriosit per la recepció del seu teatre en una ciutat on ha treballat bastant els últims anys. Parlem d’espectacles com 2015 com a possibilitat (Festival Grec del mateix any) o Youth#4, estrenada al novembre al TNC. En ambdós casos, Ruiz va seleccionar grups d’adolescents locals per pujar a escena retrats generacionals plurals i honestos, amb una capacitat enorme per convocar la veritat i l’emoció.\nDe tots els treballs esmentats sorprèn per damunt de tot la naturalitat que atresoren els participants convocats. Com s’ho fa? “Els testimonis necessiten temps, com el treball amb actors professionals, jo no en faig distinció”, apunta. “Si no tens temps ni paciència, no et pots dedicar al teatre. I sobretot has de tenir la capacitat d’escoltar, a la feina però també al cotxe, al bar… Si tens tot això ho pots aconseguir tot.” Intentem baixar al nivell pràctic: Com s’aconsegueix l’excel·lència quan es treballa amb actors no professionals? “L’exigència està sempre convocada, i només canvia la quantitat de temps que necessites per arribar a l’excel·lència. Si no hi arribéssim no convocaríem el públic. La clau és saber en cada moment què es pot demanar als intèrprets, i el que funciona o no. Per això jo no treballo amb text amb els intèrprets no professionals.”\n2015 com a possibilitat © Emilia Stefani-Law\nEl moment present de la paraula\n“Jo dic que la meva intervenció és al mateix temps enorme i mínima. És visible i invisible.” Sense text, els testimonis dels espectacles de Ruiz fan una espècie d’exercici de memòria en directe, que torna a emergir espontània a cada representació. És per això que els períodes d’exhibició dels espectacles no acostumen a ser gaire prolongats, per no perdre “la novetat de la paraula a força de representacions”. El procés de creació d’un espectacle és sempre el mateix. Es fan entrevistes als participants i les respostes s’anoten. Un cop s’entra a la sala d’assaig es treballa la presència i el moviment, i de mica en mica es demana als intèrprets que recuperin les respostes prèvies. “La repetició no és tancada, és una re-dicció, tornar a dir el que s’ha dit a les entrevistes”, remarca. “És com quan expliquem una història a un amic, sempre és la mateixa però mai contada igual. L’objectiu és tornar al moment present de la paraula, la memòria emocional que brolla espontània.” Tot aquest exercici no tindria sentit si no s’aconseguís que els intèrprets se sentissin còmodes i acotxats en tot moment, i aquí també té un paper crucial l’àmbit plàstic dels muntatges, molt important, encara que Ruiz parli de “teatre pobre”. “La posició de les persones ha de ser la més còmoda possible. En aquest sentit tinc també una exigència molt gran amb la llum. Perquè aquesta gent ha d’estar il·luminada de la manera més bella del món. A l’espai no hi ha res, i tanmateix hi ha un espai. És pobre en el sentit que no hi ha text ni gaires recursos, només persones.”\nNi teatre comunitari ni teatre documental ni testimonial, a La Compagnie des Hommes no treballen mai amb etiquetes. Si demanem per un tret definitori, a la conversa surt el concepte de teatre polític. En quin sentit? “Ho és perquè convoca la consciència del ciutadà, l’ésser humà, i ho fa per qüestionar-lo en la seva relació amb els altres, com vivim en la societat i en un món on no estem sols. Veiem cada dia als diaris que la convivència no és fàcil. El teatre és política en el sentit que canvia la mirada de la gent, ens mostra una altra forma de veure les persones que ens envolten.” A banda d’adolescents, Ruiz acostuma a treballar amb gent gran. Al Lliure va presentar el 2017 Dale recuerdos XXX, amb avis de Gràcia. Ho fa, diu, per canviar la imatge que tenim dels nostres ancians. Un dels seus últims treballs ha sigut amb expresidiaris. “Som diferents. Hi ha gent que voldria que els altres fossin com ells i això és impossible. La presència de l’altre per natura és diferent, i això fa por. Som humans i tenim por, jo el primer. Abans de trobar els expresidiaris jo tenia una por basada en mil prejudicis. Després, quan comences a mirar-los als ulls, trenques tòpics i clixés. Comporta un esforç, i aquest exercici és el que proposem als nostres espectacles.”\nContra el prejudici\nEstrenat al Teatre Lliure al maig de 2018, amb pròximes funcions entre el 6 i el 10 de març, l’espectacle Trans (més enllà) dona la paraula a un conjunt de persones transsexuals que pugen a l’escenari per narrar el seu periple vital. L’objectiu és clar: trencar prejudicis i obrir la mirada del públic sobre un col·lectiu sovint invisibilitzat o directament estigmatitzat. “Si avui hagués de triar un títol, ho faria a l’inrevés, perquè el que realment ens importa és el que hi ha més enllà del fenomen trans.” L’estiu passat l’espectacle va passar pel Festival d’Avinyó, on va tenir un ressò considerable. “Temia que l’obra causés polèmica, però al final va despertar una onada d’empatia. La reacció del públic va ser molt generosa, molt emotiva. Crec sincerament que vam contribuir a trencar els tòpics.” Ruiz creu que no hauria estat possible muntar un espectacle d’aquesta mena a París, on no hi ha, diu, tantes associacions en defensa dels drets LGBTI, ni la presència social de persones trans està tan integrada com a Barcelona. És significatiu que a la sala de premsa del festival francès s’estranyessin de l’absència entre els testimonis de treballadors sexuals: “És un prejudici més. Com si la prostitució fos la seva única possibilitat. És horrible i demostra que queda molta feina per fer.”\ntrans © Emilia Stéfani-Law\nLa revolució serà transsexual\nDiferents estímuls van fer plantejar-se a Didier Ruiz el nou horitzó del treball amb transsexuals, tots ells “proves d’amor” de testimonis que estimen més enllà de la seva condició sexual. En aquest sentit, el director ho té clar, els transsexuals són el futur: “N’estic convençut. Al segle XXI tenim les possibilitats tècniques de canviar un fet natural. Abans hi havia la voluntat, però no la possibilitat, ara ho podem canviar tot, de la cara al sexe. Cada vegada més caminarem cap a un espai on desapareix la noció de gènere, i això és una revolució. I cada dia més, com imagino i espero, tothom ho acceptarà fins a arribar a una societat plural. Perquè en el fons cap de nosaltres no és 100 % maculí o femení.” Canvis possibles en l’horitzó d’un creador que es pot permetre el luxe de parlar de revolució després d’haver fet un viatge honest cap a l’essència del teatre, la presència i el contacte entre persones.\nEl teatre segons Didier Ruiz\n“Per a mi l’essència del teatre és poder convocar el públic per gaudir d’una obra i que surti de la funció amb la mirada canviada. Sense aquest canvi no hi pot haver teatre. Per tant, el més important és com aconsegueixes que el públic transformi el seu punt de vista, com el fas reflexionar. Tot teatre que no intenti el canvi per a mi és una equivocació, una oportunitat perduda (…) I això s’aconsegueix a través de convocar damunt de l’escenari l’emoció, la capacitat d’alterar –en el bon sentit–, perquè el teatre no és l’espai de l’intel·lecte, sinó de les emocions.”\nDidier Ruiz Festival Grec Teatre Lliure\nArticle anteriorEl Liceu, de França a Venècia\nArticle següent Nina, multidisciplinària


cases « Sicom\nPosts Tagged cases\nHome → Tag: cases\nLa Plaça dels Futurs 9/1/2019: desnonaments oberts, banca i habitatge, oliveres mil·lenàries venudes, Brèxit ieleccions europees, Vox, el patriarcat i les dones.\nBy SICOM on 12 Gener, 2019 / Bloc, La Plaça, La Plaça dels Futurs / Leave a comment\nTags: "violència masclista", Agricultura, banca, bancs, Bolsonaro, Brexit, cases, desnonaments, desnonaments oberts, Dret a l'Habitatge, drets civils, drets econòmics, drtes humans, eleccions europees., Europa, gènere, habitatge, mercantilització., Oliveres, patriarcat, sènia, UE, Vox, “drets de les dones”\nContinguts Des de la ciutadania diem prou als desnonaments oberts. Els bancs creuen que un immoble val més que la vida d’una persona. Arrenquen oliveres mil·lenàries a la Sènia per vendre-les o adornar jardins a la Xina. El resultat de les eleccions europees i el Brexit poden deteriorar l’economia del continent. Les dones reaccionaran i frenaran l’extrema dreta ignorant Vox […]\nHaití ha estat un “circ humanitari”\nBy SICOM on 9 Agost, 2010 / Bloc, Projectes no actius, Sicom-ACCD-2010_2012 / Leave a comment\nTags: acció humanitària, aigua, amputacions, cases, Creu Roja, dignitat, emergències, exèrcits, higiene, indignació, inversions, Metges Sense Fronteres, propietats, proveïment, reconstrucció, registre, sanejament, sanitat, SICOM, SicomTV, tractaments, “camps de refugiats”\nMetges Sense Fronteres ens fa saber la situació real a Haití. No ha començat la reconstrucció. Encara hi ha necessitats per cobrir. Només s’han complert el 2% dels compromisos econòmics. El que s’ha fet és gràcies a les aportacions de la societat civil. Des que els Estats Units es van fer càrrec del control de l’aeroport, entre els 60 i […]


La Regidoria d'Esports impulsa el pla «Formadors 20.20» - Ajuntament d’Alcoi\nLa Regidoria d'Esports impulsa el pla «Formadors 20.20»\nEl pla Formadors és un programa transversal dirigit a tècnics i entrenadors de la nostra ciutat de qualsevol modalitat esportiva , que estiguen o no en actiu en aquests moments tindran la possibilitat a través d'aquest curs d'adquirir coneixements i eines que els permeten ser més competitius i desenvolupar la seua tasca amb majors garanties.\nL'objectiu és oferir als qui estan al càrrec dels nostres esportistes una formació contínua, de qualitat, en la seua pròpia localitat i a cost zero. «És un projecte innovador en l'àmbit de l'esport local, ja que mai abans s'havia abordat la formació dirigida a entrenadors i tècnics de manera tan ambiciosa . La idea motor de la proposta és molt senzilla: a major qualitat dels nostres tècnics, millor serà el nostre esport» ha destacat el regidor d’Esports, Miguel Juan Reig.\nLes tres primeres ponències ja estan tancades per als dies 20 de gener, 24 de febrer i 9 de març. Els temes a tractar en elles són molt variats i aquesta diversitat és una altra de les característiques de Formadors 20.20. Les temàtiques van des de la passió i la conversió d'aquesta passió en professió, a l'avaluació i primeres actuacions en cas de lesió d'un esportista, passant per les claus per a augmentar el lideratge dels equips.\nLa primera ponència serà a càrrec d'Octavio Pérez, reconegut esportista i preparador físic que a més ha apadrinat projectes esportius i socials molt potents. La ponència que porta per títol «Fes de la teua passió, la teua professió» promet ser molt inspiradora. Aquesta primera ponència se celebrarà en el saló de conferències del Centre d´Esports, el dilluns 20 de gener a partir de les 19:15h.\nLa segona de les ponències, serà el dilluns 24 de febrer, a càrrec de Reme Egea, diplomada en Magisteri d'Educació Física i Llicenciada en Psicologia, que tractarà les claus per a augmentar el lideratge en els equips. Com a tercer ponent tenim a Jordi Reig, un fisioterapeuta molt conegut a la nostra ciutat, que tractarà un tema molt interessant per als assistents com és el què fer i com actuar davant una lesió que es produeix en la pista o el terreny de joc. Aquesta ponència serà el 9 de març i tancarà el primer trimestre\nPer als qui estiguen interessats a assistir a cadascuna de les ponències, únicament hauran d'enviar, al correu esports@alcoi.org, la confirmació de la seua assistència en els terminis que s’establiran des del Centre d’Esports.\nCal recordar que es tracta de formació per a formadors, es a dir, per tots aquells que, d’una manera o altra, desenvolupen tasques de formació cap als nostres esportistes. Des del Centre d’Esports s'emetrà un certificat d'assistència després de cada conferència. Trobareu més informació a les pàgines de Facebook de la Regidoria d’Esports i de la pàgina creada a propòsit per al curs Formadors Alcoi.\nDirigit a tècnics i entrenadors de la nostra ciutat de qualsevol modalitat esportiva que estiguen o no en actiu


Història « Inici\nHistòria Un dels primers partits del "grup d'amics". Naix el C. R. La Safor.\nQuan, pel vinté aniversari del nostre club (any 2000), la revista del Casal Jaume Primer ens va demanar de fer un breu resum de la nostra trajectòria, la tasca ens va semblar encoratjadora però, al mateix temps, dura i complicada (entre d’altres coses, per les limitacions d’espai que imposaven les circumstàncies). Malgrat tot, vam acceptar el repte. La responsabilitat (i l’honor) va recaure sobre mi i, segurament amb més voluntat que encert, vaig confegir (a còpia de records i de preguntes) aquest parell d’articles que a continuació us oferim.\nEsper que us facen profit.\n20 ANYS DE RUGBI (I) El naixement d’un club\nAixò diu que era l’estiu de 1979.\nUn servidor se n’anà per passar un mes a la Platja de Cullera. Però no de vacances, no us penseu. La realitat era ben altra. Allà m’esperava un treball de cambrer a un negoci familiar, junt al meu amic i company d’estudis, Julio Bronchal, el seu germà José, i un cosí d’aquells que vivia a València.\nAquest últim (Francis, li dèiem) portà un balò de rugbi, car aleshores ell era jugador del club Abelles, de la capital. I així, entre hores de servir gelats, d’agranar la terrassa, de netejar els vidres… trobàrem moments per a l’esplai, per baixar a l’arena calenta a passar-nos el baló o a córrer per entre els estupefactes turistes.\nEl cosí Francis ens donava rudimentàries instruccions sobre el “noble joc del rugbi”, que nosaltres ja consideràvem propi. El verí estava injectat. La llavor havia estat sembrada.\nDes d’aquell mateix moment, tots tres vam fer propòsit d’incorporar-nos a l’equip cadet del club del cosí Francis en començar la temporada oficial.\nI ho vam fer. Cada dissabte, sent encara nit tancada, ens trobàvem a la RENFE de Gandia, on agafàvem l’omnibus de les 6:05 ó el de les 6:55 h. El pitjor era quan, per no importa quin motiu, havies de fer el viatge tot sol. Prop de dues hores més tard, arribaves a l’Estació del Nord, de València, abans de les 9:00. Des d’allà, una caminada fins a la seu del club, a prop del Passeig de la Petxina. Allá ens canviàvem de roba, i rebíem algunes indicacions de l’entrenador. Després, vestits de curt i amb les botes ben cordades, enfilàvem el camí del riu per jugar en els durs i pedregosos camps del vell llit del Túria. Unes setmanes després se’ns van afegir dos companys de classe: Jean Françoise (el francés) i Salvador Xaixo. I així va anar la cosa des d’octubre fins desembre. Però aquells Nadals del 79 al 80, tot havia de canviar.\nEn una de les nostres passejades pel Carrer Major, Placeta del Segò i Passeig de Germanies, a Julio i mi ens va vindre la pensada d’intentar muntar un equip a la nostra ciutat. Amb els amics i coneguts n’hi hauria prou per començar. Durant els dies següents maduràrem la idea. Club de Rugbi La Safor seria el nostre nom, perquè teniem clara la vocació comarcal. La decisió era ferma i, tan bon punt vam tornar a l’Institut (que llavors encara conservava el nom d’aquell…) començàrem a convèncer gent del nostre entorn.\nA les poques setmanes ja teniem un grapat d’entusiastes aspirants a jugador de rugbi. Gent de Gandia, per suposat, però també d’Almoines, El Real, Xeraco, La Font, etc. I a nosaltres dos, que només sabíem que s’ha de còrrer cap avant i passar cap arrere, ens pertocava la tasca d’instruir-los. Ben mirat, potser fou millor així.\nDe manera inconscient en aquells moments, acabàvem d’encetar el nostre particular Viatge a Itaca. I ,com bé diu el poema i la cançó, havia d’estar ple d’aventures i de coneixences.\nEls entrenaments, si és que se’ls podia dir així, van començar sent a l’arena de la platja (aquesta vegada la de Gandia, és clar). Després aconsseguirem permís per compartir l’anomenat Camp B amb molts altres esports. Allò semblava una cazzba més que no una instal.lació esportiva, però, amb les estretors pròpies de l’època i les circumstàncies, i alguna que altra topada accidental, ens vam acabar sortint (més o menys). A banda d’això, els dissabtes anàvem a una mena de solar que hi havia (ara són blocs d’apartaments) al darrere del cine Miami (que tampoc existeix ja) i allà fèiem partidets d’entrenament per anar perfilant l’aliniació.\nLa sort va voler que un argentí, que vivia en una caseta que gairebé fitaba amb aquell descampat, ens veiés i s’acostara per conèixer-nos. Fernando Pastorino era el seu nom (ara fa poc més d’un any que ha faltat, allà al Brasil, on la vida i el seu natural de rodamòn l’havia dut feia temps. El meu emocionat homenatge des d’ací). Fernando havia estat jugador al seu país i es va mostrar disposat a ajudar-nos. La seua experiència i simpatia i la nostra empenta van suplir la seua informalitat i les nostres carències. Finalment, després de dos mesos de provar i aprendre, ens faltava alguna cosa… jugar!\nNo va ser tasca senzilla, trobar un equip amb qui enfrontar-nos, car ignoràvem totalment l’existència de la Federació, dels Delegats de Club, i totes eixes coses. Finalment, no sé ben bé com, aconsseguírem el telèfon d’un jugador del Xàtiva (equip ja desaparegut). Acordàrem data i lloc, a Xàtiva (no cal dir-ho), perquè nosaltres mancàvem aleshores d’instal.lació adient. I allà que ens n’anarem, Diumenge de Rams de 1980. De bon matí, puix que el camí era llarg, sobretot si s’havia de fer en Vespes de 74 cc. i Bultacos Enduro, a raó de dues persones (més equipatges) per moto.\nGuanyàrem 20 a 10. Estàvem farcits d’alegria. Ho vam celebrar com si haguerem descobert “El Dorado”.\nEs podia dir que la criatura havia nascut… i gaudia de bona salut.\nVa ser curiòs, perquè havien transcorregut, exactament, nou mesos.\n20 ANYS DE RUGBI (II)\nRecorde que, poc després d’aquell primer partit i victòria, en una conversa entre Julio i jo, ens vam adonar que allò ja no ens pertanyia, si de cas érem nosaltres qui li pertanyíem. Semblava evident que tenia vida pròpia, i començava a actuar pel seu compte. Ara sí, per primera vegada des que va començar l’aventura, érem ben conscients que el club ens transcendiria a tots. Cada any, per Setmana Santa o Pasqua, per tal de celebrar aquella fita, juguem un encontre entre els més novells i aquells altres que ja duen molts anys al club, incloent-hi els qui fa temps que no practiquen. Trofeu Veterans l’anomenem, i ja en portem divuit. És un acte social d’un caire molt especial, on es retroben vells amics, on conviuen joventut i experiència, on tornen a les boques velles cançons i anècdotes divertides, potser sempre les mateixes i, tanmateix, renovades any rere any.\nDesprés d’aquell esperançador començament només quedava una opció: seguir endavant. Dos partits amistosos més (derrota en Tavernes i victòria en Cullera) i ens vam plantar en la temporada 80-81. Férem equip jovenívol federat i entràrem en la Lliga.\nPotser fent honor al nostre nom, Club de Rugbi La Safor, jugàrem practicament en tots els camps de futbol de la comarca, perquè els ajuntaments i/o els clubs no acabaven de veure amb bons ulls la nostra presència. Don Ignacio Malonda, aleshores regidor d’esports de l’Ajuntament de Gandia, venia amb nosaltres cada vegada que jugàvem com a local, per tal d’assegurar que ens deixarien entrar al camp (el lloguer del qual s’havia encarregat personalment de pagar). Que jo recorde, almenys en una ocasió (no és cap broma) va haver de telefonar la Guardia Civil per fer valdre els nostres drets.\nEnmig de tota aquella follia, nosaltres tractàvem de dedicar-nos simplement a jugar; potser no de manera massa virtuosística ni del tot ortodoxa, però, segons paraules d’algun entrenador contrari, corríem com a dimonis. En l’últim partit d’aquella primera temporada, ens anava el campionat front al prestigiós València, però els punts amb el peu del seu apertura ens llevaren l’oportunitat de fer història. A partir d’ací va vindre el pas a categoria senior, els anys de jugar al Camp B, després a La Banyosa (Beniopa), i per últim, de retruc, a la Platja, ja a finals del vuitanta.\nLa fallida promoció d’ascens del 87-88, i l’ascens de debó, dos anys més tard.\nL’anguniosa i injusta temporada del 92-93. Després, l’arribada de Frank Shelford, ex-All Black, i la perduda promoció a Nacional.\nEls enfrontaments interns (?) portaren a la dispersió de jugadors i a l’angoixa pel futur del club durant uns mesos per a l’oblit.\nPerò la reacciò positiva de les bases del club i l’ajuda de Carlos Bottarini, ex-Puma, van fer possible el renaixement, fins el dur colp del nostre benvolgut amic Ivan.\nUn lent marciment s’apoderà de gairebé tot el mòn.\nI ja dos anys, els darrers, de letàrgia. De mantindre poc més que el nom del club.\nD’intentar, entre una dotzena escasa de persones, que no desaparegués per sempre allò que tantes hores de preocupació ens havia costat i tantes alegries ens havia dut al cor. Dos anys sense crear il.lusió, només sobreviure. Dos anys de col.laboració, quasi assimilació, amb el Cullera.\nMalgrat tot, el nostre sincer agraïment al club germà.\nFins al dia de hui, en que tot sembla haver tornat al seu lloc natural, en que tota la lluita de vint anys assoleix sentit.\nEls que no havíem abandonat en cap moment, recollint (no podíem deixar de fer-ho) un sentiment, potser barreja de nostàlgia i coratge, d’alguns ex-jugadors, ens plantejem la recuperació de l’equip senior, com a primer pas per rellançar el club a tots els nivells. L’aposta és forta. El resultat, sorprenent.\nVint i cinc fitxes senior federades, un equip Infantil i un de Cadet, tots tres participant en Lliga. Però sobretot, un flaire, un ambient, una espècie de covenciment d’haver recuperat, definitivament, una cosa que ens volgueren furtar: un club, un grup humà, una idea. Perquè, el nostre crit de guerra (Anyanya-Panya-Nyegüei // Ab-bahú // Ah-güih-qui) no té cap significat, però perfectament podria voler dir “Primer són les persones”.\nSantiago Díaz i Cano (1999).


L’església de Sant Jaume és la més petita del romànic de la comarca\nEl proper diumenge dia 22 de setembre el Consell Comarcal de l’Alt Urgell organitza una nova sortida guiada, en el context de les rutes guiades a la Seu d’Urgell i comarca, que proposa una caminada per part de l’antic camí que comunicava la vall de Tost amb el Pla de Sant Tirs, concretament aquell tram que unia Torà de Tost amb el castellot del Roc de Racons, actualment en ruïnes, que era un punt de control privilegiat d’aquest itinerari durant l’edat mitjana.\nA banda de les restes de l’antic castell, es podran contemplar les restes de l’antiga església anomenada de Sant Jaume del Roc de Racons, pràcticament adossada a la fortalesa. Es tracta d’una església romànica de petitíssimes dimensions, amb una nau coberta originàriament amb encavallades de fusta i un absis semicircular que encapçala el conjunt a llevant. Aquest absis s’obre a la nau a través d’un plec absidal de tan sols un metre d’ample, fet que converteix aquesta església en la més petita del romànic de l’Alt Urgell i, possiblement, en una de les més petites de tot el romànic català.\nLa caminada, incorporada al programa de la Setmana de la Mobilitat Sostenible i Segura, és gratuïta oberta a tots els públics. Té un nivell de dificultat mitjà i cal realitzar inscripció prèvia al Consell Comarcal de l’Alt Urgell (tel. 973 35 31 12). Per les especials característiques de l’indret a visitar, les places seran limitades.\nFotografia: Aspecte de l’església romànica del Roc de Racons. Consell Comarcal de l’Alt Urgell.\nLa Seu d’Urgell, 18 de setembre de 2013


Habitacions Apartaments Playafels, WEB OFICIAL | Habitacions Castelldefels\nHabitacions Apartaments Playafels\nHabitacions Hotel a Castelldefels Apartaments Playafels\nJa pots reservar el teu apartament Confort o Executive per a 2 i 3 persones devora la platja de Castelldefels al millor preu. Els apartaments d'Apartamentos Playafels són tota una garantia de tranquil·litat, descans i relax a un pas del Mediterrani, en plena costa de Barcelona. Reserva aquí i gaudeix de les teves vacances.\nEls apartaments executive d'Apartaments Playafels han estat completament renovats i ofereixen 30 m² dissenyats per garantir el millor descans. Alguns d'ells estan dividits en dues plantes per a ...\nEls apartaments confort dels Apartaments Playafels posen a la teva disposició un modern espai de descans de 30 m² de superfície en el qual podràs gaudir de dormitori, un bany ...\nEls apartaments executive d'Apartaments Playafels han estat completament renovats i ofereixen 30 m² dissenyats per garantir el millor descans. Alguns d'ells estan dividits en dues plantes per a major intimitat, conten amb minibar, TV plana, Wi-Fi gratuïta, caixa forta, climatització, escriptori, bany privat amb assecador, amenities i bidet, i es permet l'allotjament amb mascota. A més,alguns ofereixen terrassa moblada.\nEls apartaments confort dels Apartaments Playafels posen a la teva disposició un modern espai de descans de 30 m² de superfície en el qual podràs gaudir de dormitori, un bany complet amb amenities, articles de condícia personal, assecador de cabells, bidet, i tot tipus de serveis i entreteniment: wifi gratis, minibar, TV de pantalla plana, caixa forta, taula escriptori i la possibilitat d'allotjar-te amb la teva mascota. A més, alguns dels apartaments ofereixen un pati individual.