La figura del psicòleg a l’Hospital\nEl servei de psicologia de la Fundació Miquel Valls, que pertany al Programa d’Atenció integral a persones amb malalties avançades de l’Obra Social la Caixa, a part de l’atenció domiciliària que realitzem, oferim també atenció a les unitats especialitzades de l’Esclerosis lateral amiotròfica i la malaltia de la motoneurona.\nActualment estem presents a tres hospitals:\nHospital Universitari de Bellvitge: Unitat Funcional de la Motoneurona (UFMM)\nHospital del Mar: Unitat Mutidisciplinària d’Esclerosis Lateral Amiotròfica (UMELA)\nHospital de Sant Pau i la Santa Creu: Consulta Multidisciplinar: Comitè d’ELA.\nLa presència del psicòleg acostuma a donar-se en aquells moments en els que el pacient o familiars manifesten de manera explícita la demanda, davant la comunicació de males notícies, davant la dificultat a l’hora d’adaptar-se a la malaltia de la motoneurona, entre altres situacions. Sempre que es detecti la necessitat, es podrà rebre suport psicològic especialitzat a la unitat. Al mateix temps que, es respectarà, la reticència o negació a rebre suport emocional específic.\nL’objectiu de les visites serà minimitzar el sofriment del pacient, oferint contenció emocional a través d’un clima de confiança. Tenint en compte les necessitats i preocupacions existents, potenciant tots aquells recursos amb els que conta la persona i que, permeten tenir una major sensació de control respecte a la situació. Donat que ni el context ni la freqüència són els més favorables per poder realitzar un seguiment psicològic, es podrà valorar iniciar seguiment psicològic al domicili.\nRespecte a la família també es pot oferir suport emocional. La intervenció pot anar dirigida a explorar i aclarir dubtes, ajudant a la família a organitzar-se i a participar activament en la cura i expressió d’afecte cap al pacient, potenciant els recursos per augmentar la sensació de control sobre la situació, proporcionar informació que faciliti l’afrontament de situacions difícils i prevenir possibles bloquejos. Així mateix, s’oferirà atenció i elaboració del dol anticipat, afavorir el comiat i informar dels recursos sobre l’ajuda psicològica. Igualment es podrà comptar amb un seguiment a nivell domiciliari.\nEn el cas que el pacient estigui ingressat o es trobi a urgències, es valoraran les necessitats emocionals, socials i ocupacionals que puguin presentar arrel de l’ingrés; amb la idea de minimitzar el sofriment subjectiu.\nEs donarà suport emocional per la informació rebuda, al mateix temps que s’acompanyarà en la presa de decisions, si s’escau.\nExisteix la possibilitat de poder concertar una visita amb la Cap de la UFMMN de l’Hospital de Bellvitge per tal de poder aclarir els dubtes que puguin anar sorgint al llarg del procés de malaltia o per rebre informació específica sobre mesures invasives quan el pacient s’està plantejant prendre decisions mèdiques anticipades. Aquestes visites es realitzen de forma conjunta amb el neuròleg i el psicòleg. Aquesta reunió és el que es coneix amb el nom de FAMELA (Família ELA). La presència del psicòleg en aquesta visita permet oferir suport als familiars en el cas que es donin males notícies o la informació rebuda no s’ajusti a les expectatives d’aquesta, així com minimitzar el patiment. En el cas de l’Hospital del Mar, la unitat també ofereix un espai on poder atendre a l’afectat i a la família fora de la unitat per a poder consultar dubtes. I finalment, a l’Hospital de Sant Pau, també es reforça la vinculació amb l’equip multidisciplinari, el qual pot oferir al pacient i/o familiars un altre dia de visita (fora del programat) per atendre les necessitats que s’hi escauen.\nDavant la comunicació de males noticies pot haver la presència del psicòleg. Els professionals mèdics són els encarregats de donar-les, i, ètica i legalment, estan obligat a transmetre la informació en relació a la situació de salut, al pacient. Quan això no sigui possible, es farà a través de la família.\nLes males notícies poden venir donades per la comunicació del diagnòstic, l’empitjorament de l’estat del pacient, la comunicació de la necessitat de realitzar mesures invasives, la comunicació de l’inici del procés final de la malaltia que suposa la mort del pacient, entre d’altres. És a dir, són aquelles notícies que modifiquen la previsió de futur i que per tant suposen un fort impacte emocional.\nCaldrà crear un espai de confort on poder realitzar la comunicació, recollint les emocions que es puguin generar en el moment i donar el recolzament necessari, minimitzant la repercussió de la notícia.\nPensem que és important que com a usuaris de les unitats especialitzades es conegui la nostra presència, si és que ja no es coneixia prèviament. En qualsevol cas, es pot demanar per la figura del psicòleg i podrem oferir suport i donar informació personalitzada i individualitzada per cada cas.\nDepartament de Psicologia de la Fundació\nMiquel Valls (Projecte EAPS-FMQV)


Grups ecologistes volen protegir 23 espais agroforestals al corredor mediterrani\nLes zones forestals i agrícoles estan situades al llarg d'aquesta franja del territori\nLAURA DIÉGUEZ. Barcelona\nLa Federació d'Ecologistes de Catalunya (EdC) ha proposat protegir els espais agroforestals del corredor mediterrani de Catalunya en un document, anomenat Proposta d'espais agroforestals del corredor mediterrani, presentat ahir al congrés de la Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN). La federació considera que aquests espais s'han de protegir perquè estan sotmesos a una gran pressió urbanística. Per protegir i gestionar aquestes zones, l'EdC proposa que «es formin 23 consorcis supranacionals» amb implicació dels departaments d'Agricultura i Acció Rural, Medi Ambient i Política Territorial.\n+ La zona de l'estany de Banyoles és una de les proposades en l'estudi. Foto: RAMON ESTEBAN\nLa federació d'entitats ecologistes de Catalunya proposa protegir uns 23 espais agroforestals situats al llarg del corredor mediterrani, que està format per comarques de pas situades a la franja litoral i a la depressió prelitoral, i que, amb tot tipus d'infraestructures, connecten Europa amb el sud peninsular i Àfrica. Aquesta privilegiada situació en què troben comarques catalanes ha fet que, durant temps, espais agroforestals de les planes de Catalunya estiguin sotmeses a processos d'ocupació urbanística. Per aquest motiu, la federació Ecologistes de Catalunya (EdC) ha elaborat el document Proposta d'espais agroforestals del corredor mediterrani, que va ser presentat ahir al congrés de la Unió Internaciónal per a la Conservació de la Natura (UICN), per protegir aquests espais agroforestals més afectats per les infraestructures. Per fer front a la continuació d'activitats urbanístiques i per preservar la biodiversitat que hi ha en aquestes planes del corredor, un dels membres de l'Associació per a la Defensa i Estudi de la Natura (ADENC), una de les entitats que formen part de l'EdC i que també va col·laborar en l'elaboració del projecte, Alfred Martínez, va explicar que «cal que es formin 23 consorcis supranacionals» amb implicació de depar taments de la Generalitat com ara Agricultura i Acció Rural, Medi Ambient i Política Territorial. Aquestes administracions ambientals de proximitat s'encarregarien de «gestionar i protegir» aquests espais, ja que no hi ha instruments de planificació territorial, ni administració de proximitat, ni recursos suficients per gestio nar les planes, va criticar Martínez. «Davant d'aquesta manca d'instruments en el Departament d'Agricultura i Acció Social, vam pensar que era el millor moment per cobrir mancances», ja que les zones forestals situades a les serralades sí que disposen d'instruments territorials (pla d'espais d'interès natural i Xarxa Natura 2000) i de gestió.\n- 1. a les valls del Fluvià\n- 2. a l'Empordà\n- 3. a les valls de l'Onyar-Girona\n- 4. a l'estany de Banyoles\n- 5. a la plana de Vic, a la Catalunya central\n- 6. a la vall d'Aro\n- 7. a l'estany de Sils\n- 8. a la Tordera\n- 9. al Vallès\n- 10. al Maresme\n- 11. al pla del Bages\n- 12. al Moianès\n- 13. a la Conca d'Òdena\n- 14. al Baix Llobregat\n- 15. al Penedès\n- 16. al Garraf\n- 17. al Gaià\n- 18. a les valls del Francolí i Riudecanyes\n- 19. als plans de Queralt\n- 20. a les valls de Siurana\n- 21. a la Ribera d'Ebre\n- 22. a les Valls i del Delta de l'Ebre\n- 23. a la Sénia


Mescladors i mescles per a pols MiniPress.ru Catàleg d'equips farmacèutics\nCatàleg / Equipament industrial / Arxiu per categoria "Batedores i mescladores de pols"\nBatedora altament eficient per barrejar material en pols secs a la indústria farmacèutica, alimentària, química i altres indústries. A causa del disseny únic, es produeix una barreja uniforme. Volum útil: 50 litres. El dipòsit de mescla està fabricat en acer inoxidable amb parets interiors i exteriors polides. Realitzat per GMP. Proporcionem instruccions detallades per configurar una batedora de pols. Abans de ser enviat al client, la batedora es prova i es prova en producció. Completat i rendiment garantit. Mantenim estoc de peces i consumibles al magatzem. El preu inclou el lliurament a la ciutat del comprador.\npublicat per 10/11/2017 Equipament farmacèutic a Mescladors i mescles de pols 6 comentaris de clients\nVL-300 Mesclador de pols\nEl modern mesclador en forma de V és un mesclador de pols amb un eix giratori intern amb pètals per barrejar material en pols secs a la indústria farmacèutica, alimentària, química i altres. Volum útil: 300 litres. Barreja eficaç de pólvores sense zones estancades Fabricat en acer inoxidable segons les exigències GMP. A causa del disseny únic, es produeix una barreja uniforme. El dipòsit de mescla està fabricat en acer inoxidable amb parets interiors i exteriors polides. Realitzat per GMP. Proporcionem instruccions detallades per configurar una batedora de pols. Abans de ser enviat al client, la batedora es prova i es prova en producció. Completat i rendiment garantit. Mantenim estoc de peces i consumibles al magatzem. El preu inclou el lliurament a la ciutat del comprador.\nEl modern mesclador en forma de V és un mesclador de pols amb un eix giratori intern amb pètals per barrejar material en pols secs a la indústria farmacèutica, alimentària, química i altres. Volum útil: 180 litres. Barreja eficaç de pólvores sense zones estancades Fabricat en acer inoxidable segons les exigències GMP. A causa del disseny únic, es produeix una barreja uniforme. El dipòsit de mescla està fabricat en acer inoxidable amb parets interiors i exteriors polides. Realitzat per GMP. Proporcionem instruccions detallades per configurar una batedora de pols. Abans de ser enviat al client, la batedora es prova i es prova en producció. Completat i rendiment garantit. Mantenim estoc de peces i consumibles al magatzem. El preu inclou el lliurament a la ciutat del comprador.\nVL-100 mescladora de pols VL-100\nEl modern mesclador en forma de V és un mesclador de pols amb un eix giratori intern amb pètals per barrejar material en pols secs a la indústria farmacèutica, alimentària, química i altres. Volum útil: 100 litres. Barreja eficaç de pólvores sense zones estancades Fabricat en acer inoxidable segons les exigències GMP. A causa del disseny únic, es produeix una barreja uniforme. El dipòsit de mescla està fabricat en acer inoxidable amb parets interiors i exteriors polides. Realitzat per GMP. Proporcionem instruccions detallades per configurar una batedora de pols. Abans de ser enviat al client, la batedora es prova i es prova en producció. Completat i rendiment garantit. Mantenim estoc de peces i consumibles al magatzem. El preu inclou el lliurament a la ciutat del comprador.\nMesclador industrial en forma de V per a materials a granel. Apte per a ús en la indústria farmacèutica, química i alimentària. Material de qualitat europeu, materials: acer inoxidable AISI 304. Volum net: 14 litres. Proporcionem instruccions detallades per configurar una batedora de pols. Abans de ser enviat al client, la batedora es prova i es prova en producció. Completat i rendiment garantit. Mantenim estoc de peces i consumibles al magatzem. El preu inclou el lliurament a la ciutat del comprador.\npublicat per 11/03/2017 Equipament farmacèutic a Mescladors i mescles de pols 6 comentaris de clients\nMàquina de farcit i dosificació de pols FP-70


Sapere Aude. Aquesta màxima hauria d'unir a tots els que confien en el paper de la universitat com a garant de la llibertat de pensament. No obstant això, el 'procés' ha arraconat les divises clàssiques.\nAmb la connivència o fins i tot la col·laboració activa dels despatxos, l'agitació a les aules s'ha convertit en una altra de les eines de l'independentisme per propagar el seu missatge. La consigna és clara: si no ets 'indepe', no ets benvingut en aquest campus. Però no tots estan disposats a acceptar aquesta situació.\nSuspeses les classes de la Facultat de Dret de la Universitat de Barcelona\n"Des del començament del 'procés', s'ha promogut que les universitats es pronunciïn sobre qüestions polítiques que no tenen res a veure amb la seva funció", afirma Chantal Moll de Alba, professora de Dret Civil a la Universitat de Barcelona i membre d'Universitaris per la Convivència. "Això s'ha fet per donar una sensació d'unanimitat" --explica Moll de Alba--, "quan la realitat és que tota la comunitat universitària no pensa el mateix".\nFins ara, set centres universitaris --la Universitat de Lleida (UdL), l'Autònoma de Barcelona (UAB), la Politècnica de Catalunya (UPC), la de Barcelona (UB), la Pompeu Fabra (UPF), la Rovira i Virgili (URV) de Tarragona i la Universitat de Girona (UdG)-- han exigit la llibertat per als condemnats per sedició en la decisió del Suprem.\nLa civilista assenyala els claustres com a responsables directes de la vulneració a la llibertat ideològica d'estudiants i professors contraris al 'procés', encara més quan els seus posicionaments a favor de l'independentisme no han estat ratificats per cap consulta a la comunitat universitària.\nMoll de Alba apunta que els claustres podrien estar incomplint la doctrina del Tribunal Suprem, que va reiterar al juliol, a propòsit de l'adhesió del Col·legi de Metges de Barcelona a un manifest independentista, que "no és ajustat a Dret que un col·legi professional prengui oficialment postura sobre qüestions polítiques que divideixen la societat i són alienes a la funció de defensa dels interessos professionals".\nESTUDIAR: MISSIÓ IMPOSSIBLE\nLa publicació de la sentència del Tribunal Suprem sobre l'1-O s'ha convertit en una nova excusa per sacsejar la vida universitària. Després d'una primera vaga promoguda pel Sindicat d'Estudiants dels Països Catalans (SEPC), a la qual han seguit diversos incidents durant aquesta setmana, aquest mateix sindicat ha convocat una nova aturada els propers dies 30 i 31 d'octubre.\nEls rectors i degans han claudicat davant les demandes dels vaguistes. El Sindicat d'Estudiants, una associació antisistema molt ben organitzada --que fins i tot ha protagonitzat episodis violents en el passat--, ha aconseguit un canvi del sistema d'avaluació a la UB i la UdG. En ambdues universitats, els estudiants que ho prefereixin, podran abandonar l'avaluació contínua i acollir fora de termini a un examen final. Altres universitats estan estudiant aquesta mesura, però encara no han pres cap decisió.\nTampoc els equips directius han intentat preservar l'ordre públic, sinó que han avalat la instal·lació de barricades i piquets en els accessos públics a les instal·lacions intimidats per la bel·ligerància del Sindicat.\nNo obstant això, el SEPC no en té prou: també vol canviar les dates dels exàmens i estendre aquestes mesures a instituts i centres de Formació Professional. Julia Moreno, estudiant de Dret i Ciències Polítiques a la UAB i presidenta de S'ha acabat! --entitat que agrupa els estudiants constitucionalistas--, creu que "la gent està farta de trobar-se que no poden accedir a classe", pel que espera que la vaga de finals d'octubre "compti amb poques persones i tingui un seguiment mínim".\nS'ha acabat! ha abanderat un moviment contrari a la vaga sota el lema 'Jo vaig a classe' que va aconseguir superar les barricades el passat 24 d'octubre. Moreno explica que "aquestes setmanes el que hem fet és accedir a classe si la gent ho volia i, de forma pacífica i amb molt d'ordre, és el que s'ha aconseguit en les diferents facultats".\nA S'ha Acabat! no estan sols. També l'Associació de Joves Estudiants de Catalunya (Ajec) ha criticat les reivindicacions des de la universitat "disfressades de lluites estudiantils", quan realment tenen un caràcter polític.\nEn un comunicat, han indicat que senten tristesa davant d'aquestes reivindicacions, que, "si bé tenen un ampli suport entre la comunitat estudiantil, no són una postura majoritària i no tenen dret a forçar la paralització de l'activitat acadèmica a Catalunya".


"EL RATOLÍ DE LA SUSI": PER TU PAPA... EL QUE NO VAIG PODER DIR, T'HO DEIXO AQUÍ...\nEl papa ens ha deixat aquest divendres de repent, no esperàvem pas ningú que li hagués arribat el moment...\nI ahir el varem acomiadar tota la família i els amics, amb llàgrimes als ulls i el cor molt trist...\nVa tenir una ceremonia bonica, amb cançons que li encantaven, boniques paraules parlant d'ell, molta gent al seu voltant i a tots els que estimava.\nPerò jo no vaig tenir valor per llegir el que per ell havia escrit, tan sols vaig fer un agraïment a la gent que havia assistit, ràpid i improvisat i amb molt neguit...\nCrec que t'hagués agradat al menys llegir-les en privat, així que aquí les deixo escrites, esperant que allà on siguis t'arribin "papa estimat"...\nI perquè tots vosaltres les llegiu, el Ratolí les ha publicat esperant que les gaudiu i us arribin al cor de veritat...\nLa Maria i el Pepito, els meus estimats pares!!!\nHas marxat i ha estat tant ràpid que quasi ni ens en hem adonat, ho has fet tant de repent, que encara ho estem paint, lentament...\nHas marxat i t'hem deixat anar, tranquil, seré i espero que sentint-te estimat...\nTens noves coses a fer, nous llocs per veure, un paradís esperant i no t'ho pots pas perdre...\nNo estiguis trist perquè ens veguis plorar, pensa que ho fem de joia com a tu t'hagués agradat, no patim, sabem que vagis on vagis segur que Triomfaras, com sempre fas...\nSigues molt feliç, nosaltres ho hem estat amb tu tot el temps que ens has regalat, i ens has donat molt amor mes d'algun maldecap perquè ets un obstinat!!\nAra nosaltres ens quedarem aquí plegats i tots junts recordarem tots els bons moments que amb tu cada un hem passat... Que han estat moltissims!! Ni ho dubtis, perquè qualsevol que sigui dels dolents ja estan mes que obidats.\nGràcies per tot el que ens has ensenyat, créixer amb tu ha estat el millor legat, amb tot el bo, el dolent i allò que hem anat superant, perquè cada cop que hem caigut, tu ens has aixecat i sense el teu fidel suport no ens haguéssim fet tant grans...\nEstic completament segura que molts dels que avui son aquí presents, un gran record de tu han guardat!!\nPerò ara es el moment de viatjar sol tal com has fet, has de volar ben alt fins arribar allà dalt!!\nPotser estarem tristos un dia, dos, tres o algun que altre més... Però no pateixis Papa, que entre tots ens ajudarem i mirarem de tenir cura de tota la nostra gent.\nEstarem separats sols un temps però algun dia amb tu ens reunirem i vindrem carregats d'històries i records que ja et contarem.\nAra la nostra vida ha de continuar i t'asseguro que sinó hi ets tu ens costarà, no serà fàcil de poder-la viure sense tu al nostre costat, però al nostre cor sempre estaràs instalat, no et preocupis "Pesattttt"!!!!\nAixí que ja pots seguir el teu viatge tranquil, marxa content i satisfet que ja veus com t'estima la gent, i l'empremta que tu deixes entre nosaltres ens queda per sempre molt present.\nLa Mama, l'Àlex, el Jordi, jo, els teus nets i tota la família que tant i tant t'adorem et dessitgem:\n"Bon viatge Pepito, arreveure al més bo i valent del món!!"\n"I a tots vosaltres amics, una gran abraçada i un fort agraïment, perquè el vostre suport sempre el tindrem molt present!!" ___\nPapa, dóna'm molta força perquè per mi ets imprescindible i ara no se pas com m'hi acostumaré...\nT'estimo... Espero que t'hagin arribat allà on siguis (espero que "allà dalt"), les meves paraules i que t'hagis sentit satisfet... No ens ho dèiem gaire sovint, però t'estimo, t'he estimat i sempre t'estimare ...


Martin augmenta el seu avantatge en 4 segons - Empordà\nMartin augmenta el seu avantatge en 4 segons\nL'irlandés establert a Girona es jugarà la Volta amb Purito Rodríguez\nLLEIDA | EFE/DDG Després de la seva impressionant victòria a Port Ainé, el líder de la Volta a Catalunya Daniel Martin (Garmin Sharp) va treure petroli en la cinquena etapa, entre Rialp i Lleida, en augmentar en quatre segons el seu avantatge sobre Joaquim "Purito" Rodríguez, segon en la general.\nLa Volta de 2013 no entén de dies de transició i quan semblava que l'etapa d'aquest divendres serviria perquè els corredors prenguessin forces després de la duresa pirinenca, Martin va aconseguir una bonificació d'un segon en un esprint intermedi i va tallar en la meta Purito Rodríguez, que es va deixar tres segons.\nSubcampió en l'edició de 2011, aquest irlandès resident a Girona va deixar en un segon pla la victòria en l'esprint que el canadenc François Parisiene es va apuntar després de superar Samuel Dumoulin (AG2R) i Stephane Poulhies (Cofidis), segon i tercer respectivament.\nMartin va entrar novè en el grup de tretze velocistes que va lluitar per a la victòria d'etapa, demostrant a Lleida que no va de broma i que farà suar Purito per escriure el seu nom per segona vegada en el palmarès de la prova catalana. A Lleida no només va mantenir el mallot de líder, sinó que va segellar el seu avantatge en 14 segons sobre Purito, 42 sobre el colombià Nairo Quintana (Movistar) i 46 sobre el guanyador de l'últim Tour de França, Bradley Wiggins (Sky).\nAvui es disputa l'etapa entre Almacelles i Valls, una jornada traïdora de 200 quilòmetres en la qual els corredors hauran de superar l'Alt de l'Illa, un port de segona categoria situat a 14 quilòmetres de meta. La Volta més trepidant dels últims anys arriba a la fi demà. Ara només falta per saber si el vencedor serà un irlandès de Girona o un català del Vallès.


Abelardo: “M’és igual que donin per mort l’Espanyol”\nAbelardo, en roda de premsa | RCD Espanyol\nL’entrenador blanc-i-blau assegura, en la roda de premsa prèvia al retorn del seu equip a la competició, que Raúl de Tomás “ha tingut un problema al seu genoll i no està al cent per cent”\n“En il·lusió no ens guanyarà ningú”. Abelardo té clar que a l’Espanyol li queden onze finals per intentar evitar el precipici cap a Segona i li és igual “que donin per mort l’Espanyol”. “Per a nosaltres el partit contra l’Alabès és molt important, ja que començarem el camí cap al nostre objectiu. Estem molt motivats”, ha declarat el tècnic perico en la roda de premsa prèvia al retorn del seu equip a la competició.\n“Hem d’anar partit a partit. El de demà és molt important. Si guanyem, tindrem el dret de continuar tenint finals. Si no, es posarà tot molt més difícil. Si hem de guanyar partit per salvar-nos, és aquest”, ha valorat Abelardo, un tècnic al qual li agraden “els reptes”: “Soc una persona ambiciosa. Per treball i dedicació no serà. Ho intentarem al 200%”.\nL’entrenador de l’Espanyol ha assegurat que l’aturada forçada pel coronavirus “ens ha anat bé mentalment, ja que ens ha servit per alliberar-nos del mal record de l’últim partit”. “Estem amb la ment neta, amb ganes de competir i moltes esperances d’aconseguir l’objectiu i donar una alegria increïble a la nostra afició”, ha sentenciat Abelardo, que ha informat que Raúl de Tomás “ha tingut un problema al seu genoll i no està al cent per cent”.


El CNB i l'Adipav entreguen l'escultura 'Homenatge al Patí de Vela' al Port de Barcelona\nPublicat 20/9/2019 19:21:49 +02:00CET\nEl Club Natació Barcelona (CNB) i l'Associació Esportiva Internacional de Patins a Vela (Adipav) han lliurat aquest divendres al Port de Barcelona l'escultura 'Homenatge al Patí de Vela' després que s'hagi restaurat.\nEn l'acte hi han assistit la presidenta de l'enclavament portuari, Mercè Conesa; la presidenta de l'Adipav, Anna Pujol; el president del CNB, Bernat Antràs; i el president de les Federacions Esportives de Catalunya, Gerard Esteva, ha informat el Port de Barcelona en un comunicat.\nEn la seva intervenció, Conesa ha defensat que la infraestructura portuària barcelonina "és més que un port perquè també és ciutat" i ha demanat posar en valor el treball que s'ha fet entorn del món de l'esport.


Swing Terrassa by Triplestep\nBALLA A TERRASSA\nla vida és moviment,\nper nosaltres és swing…\nTriple Step és més que una escola som un equip de ballarins, mestres i pedagogs que busquem un espai per poder compartir un element comú, el ball.\nBallar ens permet poder compartir amb els amics estones que ens ompliran de rialles. Els més científics de l'equip diuen que això és teràpia!\nUn tret que ens caracteritza és la passió per la dansa, la qualitat tècnica i el valor de les persones.\nTriple Step serà un punt de trobada, per ballar i que movent-nos fem que el món s’aturi uns instants. Tu, amb qui balles i la música, un triangle perfecte!\nEl Lindy Hop és un estil de ball que s’origina a Nova York i fa embogir als ballarins afro-americans. El nom fa referència al famós vol de Charles Lindbergh que al 1927 va creuar per primer cop l’Oceà Atlàntic.\nAquest és un dels balls de la música swing i es va estendre arreu dels Estats Units, però va ser amb l'edició de la revista Life al 1943 que es va declarar "ball nacional" i quest fet el va catapultar a l'èxit.\nAquest ball torna a ressorgir amb força a principis dels 80 i segueix conquistant arreu del món. Serà per la seva música elegant i energètica? Potser pel seu caràcter integrador i social on tothom hi és ben rebut? Està clar que quan ho proves, no pots viure sense ell!\nVols aprendre a ballar?\nVols descobrir un món nou ple de gent i ganes de passar-ho bé?\nConsulta els nostres cursos i els horaris\nVols saber més coses sobre Triple Step?\nVine i segueix-nos\n© TripleStep. All rights reserved.


La treballadora del Cedre que va donar positiu no ha contagiat a cap padrí - Poble Andorrà\nLes proves realitzades als residents indiquen que no hi ha hagut transmissió\nLa treballadora del Cedre que va donar positiu per coronavirus no hauria contagiat a cap dels padrins del centre sociosanitari, segons fonts properes a l’executiu. La detecció del cas va aixecar les alarmes i va provocar que s’activessin els protocols de seguretat. Les proves realitzades mostren, però que no hi ha hagut més contagis.\nEl Cedre és un dels punts més sensibles amb el coronavirus després que durant la primera onada va ser el lloc on es van produir més defuncions. Fins i tot es va habilitar una part de la residència per tractar els pacients afectats. El nivell de seguretat teòricament és màxim i els cribatges constants per evitar que torni a entrar el virus.\nFonts properes al Govern van comentar que la preocupació més gran continua sent que les residències siguin hermètiques, ja que s’està demostrant que si el coronavirus no afecta padrins, de moment, no només no hi ha morts sinó ni tan sols casos greus. Per tant aquest és el principal objectiu. En la segona onada de brots no hi ha hagut cap víctima. L’únic difunt, el número 53, ho va ser per seqüeles de la malaltia que va passar durant la primera onada.\nLa vacuna 'americana' es vendrà al novembre


ValènciaLa diputada autonòmica d'Esquerra Unida del País Valencià (EUPV), Esther López Barceló, ha demanat avui a la consellera d'Educació, María José Català, que ordeni "immediatament" una inspecció de la conselleria sobre els fets ocorreguts al centre concertat Nuestra Señora del Carmen d'Oriola on, durant un partit de futbol, els jugadors van fer la salutació feixista mentre sonava la versió de l'himne d'Espanya de José María Pernán.\nLes imatges d'aquests fets van ser enregistrades i estan penjades a Internet. "Les imatges estan corrent com la pólvora per les xarxes socials", denuncia López Barceló, que exigeix a Català que es depurin responsabilitats immediatament. "La conselleria ha d'intervenir-hi, encara que sigui en un centre concertat, on no poden permetre tampoc aquest tipus de comportaments", ha assenyalat la diputada d'EUPV.\n"Els col·legis, siguin privats o públics, rebin o no subvencions, no poden tolerar cap apologia feixista. Aquests comportaments vulneren els valors democràtics que preveu la llei i, per tant, és necessària i urgent una inspecció d'Educació que confirmi els fets, que els investigui i, per descomptat, que acabi amb una depuració de responsabilitats", ha exigit Esther López Barceló.\nEsquerra Unida feixistes Col·legi oriola


la tràgica història de rc cola - Article\nLa història tràgica de RC Cola\nQui beu RC Cola, de totes maneres?\nÉs una pregunta que els bevedors de Coca-Cola i Pepsi fan des de fa dècades. En la prolongada batalla de màrqueting que va començar als anys 70 i que va veure com les grans marques més estimades ho van aconseguir a través de recolzaments de celebritats, recompenses de promocions (Pepsi Stuff, algú?), Un atac publicitari i fins i tot una cursa cap a l’espai, RC Cola va continuar al marge, una llauna blava i vermella tranquil·la que semblava senzillaser.\nEl fet és que RC ha tingut seguidors fidels al llarg dels seus més de 100 anys d’història. Les seves arrels s’endinsen molt al sud, on beure’n una amb Moon Pie és una tradició de coll blau que encara avui és popular. Fins i tot hi ha una cançó que celebra l’aparellament. RC també té presència internacional, a països com Estònia, Tailàndia i Islàndia. Actualment és una de les marques de soda més venudes a Filipines.\nPerò el nombre de bevedors de RC podria haver estat molt, molt més gran. En un univers alternatiu —i completament versemblant— hauria donat a Coke i Pepsi una carrera pels seus diners. En un moment donat, ho va fer. Ho creguis o no, Royal Crown Cola solia ser una de les empreses més innovadores de la indústria de les begudes. Va sortir amb el primer refresc en conserva, el primer refresc sense cafeïna i el primer refresc de 16 unces. Va ser el primer a prendre la dieta tradicional de cola i el primer a fer proves gustatives a tot el país.\nDonada la seva llarga i pionera història, RC mereixia ser més que la marca de refresc mitjà que és avui. En una indústria que viu i mor comercialitzant-se, RC no va fer prou. Però el seu fracàs no es va deure només a la manca d’iniciativa. També va ser un cas de mala sort, mal judici i un ingredient fatídic conegut com a ciclamat.\nCom el seu principal rival, Coca-Cola, RC Cola també va començar a Geòrgia, a la ciutat de Colom. De fet, va ser un desacord amb Coca-Cola el que va portar un home anomenat Claud Hatcher a desenvolupar el que seria la Royal Crown Cola Company. Hatcher era un farmacèutic i un majorista de queviures que, juntament amb el seu pare, dirigien la Hatcher Grocery Company. A principis de la dècada de 1900, els Hatchers van vendre molta Coca-Cola als seus clients, tant, que Claud va considerar que tenia dret a un descompte o a una mena de comissió que reconeixés la seva contribució a la companyia. El representant local de Coca-Cola, però, va rebutjar la sol·licitud, sabent que Coca-Cola era el refresc més popular del país i que no havia de ser empès pels seus clients. Frustrat, Hatcher va dir al representant que havia comprat el seu últim cas de Coca-Cola i va prometre desenvolupar la seva pròpia marca.\nDesprés de mesos dedicats a jugar al soterrani de Hatcher Grocery, Claud va arribar amb Royal Crown Ginger Ale, una efervescent alternativa al best-seller de color caramel (i anteriorment amb cocaïna) de Coca-Cola. La beguda, amb el seu nom de so real, va resultar bastant popular i aviat Hatcher i el seu pare van abandonar el concert de queviures per convertir-se en embotelladors de refrescos a temps complet. El següent desenvolupament de Claud va ser Chero-Cola, una cola amb gust de cirera que convertiria l’empresa en un fabricant legítim de refrescos i, inevitablement, el posaria en competència directa amb la marca que solia vendre.\nJimmy Emerson, DVM a través de Flickr // CC BY-NC-ND 2.0\nA principis de la dècada de 1900, com avui, Coca-Cola era, de lluny, l’empresa de refrescos més rendible dels Estats Units. I amb aquest èxit van aparèixer nombrosos imitadors que desitjaven treure profit del mercat que havia creat. Segons Tristan Donovan, autor deFizz: Com Soda va sacsejar el món, incloïen eliminatòries com Candy-Cola, Kos-Kola i Coke-Ola. Fins i tot hi va haver una cola anomenada Klu Ko Kolo, creada per atraure aquells que de sobte s’interessaven pel Ku Klux Klan després que el grup aparegués a D.W. Pel·lícula de Griffith del 1915El naixement d’una nació. El Coca-Cola gaire no es divertia. Per mantenir el seu domini a la indústria, la companyia va començar a demandar aquests imitadors per infracció de marques comercials. Durant les següents tres dècades, Coca-Cola va demandar a més de 500 fabricants de fotocòpies, segons Donovan, i va guanyar amb més freqüència.\nEntre el punt de mira hi havia atrapats Claud Hatcher i Chero-Cola, que Coke argumentava que no podia utilitzar el terme 'cola' en el seu nom. Hatcher va lluitar contra la demanda i va continuar combatent-la durant diversos anys, alhora que construïa la distribució de Chero-Cola a més de 700 embotelladors de franquícies. El seu refresc no era pas un simple imitador, Hatcher reclamaria una i altra vegada i no seria assetjat pels seus negocis.\nEl 1923, un jutge va pronunciar-se a favor de Coca-Cola, dient que Chero-Cola infringia la marca comercial de Coke. Això significava que Hatcher havia de retirar 'cola' del nom de la seva empresa, cosa que li va costar un valuós reconeixement de marca. Una beguda anomenada 'Chero' no semblava igual i, amb tota seguretat, les vendes de Chero van caure. Al cap d’uns anys, Hatcher va canviar el nom de l’empresa pel de la seva beguda de fruita més popular, Nehi (pronunciada com a “genoll alt”).\nLa Gran Depressió va afectar les vendes de Nehi, tal com va fer per a altres empreses de refrescos. Per empitjorar les coses, Claud Hatcher va morir el 1933, deixant Nehi en mans del seu director comercial, H.R. Mott. El que semblava ser un desastre, però, va resultar ser només l’oportunitat que la companyia necessitava. Mott era un astut home de negocis. Immediatament després de prendre el relleu, va abandonar les begudes amb un rendiment baix i va centrar els esforços de la companyia en els més venuts. També va tornar a introduir Chero-Cola sense l'aroma de cirera i amb un nom nou, que, després de dues dècades turbulentes, va remuntar als inicis de la companyia. El 1934, Nehi va sortir amb Royal Crown i, durant els anys següents, les seves vendes es van multiplicar per deu.\nUn anunci de 1943 amb Rita Hayworth. Jose Roitberg a través de Flickr // CC BY-NC-ND 2.0\nLa meitat del segle XX va comportar una victòria rere l'altra per a Nehi. El 1944, els tribunals van dictaminar que Coca-Cola no posseïa, de fet, la paraula 'cola', cosa que permetia a Royal Crown convertir-se en Royal Crown Cola, o RC Cola. Amb distribució i vendes a tot el país, Nehi va destinar diners a anuncis impresos i televisius amb estrelles com Bing Crosby, Joan Crawford, Shirley Temple i Lucille Ball. 'Vostè aposta que RC té el millor gust!' els anuncis de revistes van cantar. I això no era només un fanfarró buit: Nehi havia realitzat proves de gust públic a tot el país enfrontant RC contra els competidors Coke i Pepsi, i es va declarar guanyador. Era la primera vegada que una empresa de begudes feia aquesta promoció. Si les proves es van arreglar o no d'alguna manera està a debat; el que importava era que la gent els cregués.\nLentament, constantment, el RC es va anar incorporant a les fonts de soda i als prestatges de les botigues de queviures. Per mantenir-se al capdavant de la ment amb els consumidors, va continuar innovant. El 1954 es va convertir en la primera empresa a distribuir a nivell nacional gasoses en llaunes d'alumini. Poc després va començar a vendre refrescos en ampolles de 16 unces com a mida alternativa per als aficionats amb set. El 1959, Nehi va canviar el seu nom per coincidir amb el seu producte més venut, convertint-se en la Royal Crown Cola Company.\nPerò, tot i que Royal Crown havia fet progressos significatius, continuaria rastrejant Coke i Pepsi mentre continués venent un producte similar. El que necessitava era alguna cosa nova. El que necessitava era un canvi de joc.\nEl 1952, el fundador d’un sanatori a Williamsburg, a Brooklyn, anomenat Hyman Kirsch, va inventar un refresc sense sucre anomenat No-Cal . Disponible en ginger ale i cirera negra, No-Cal es va fer específicament per a pacients del sanatori de Kirsch que tenien diabetis o patien malalties del cor. Kirsch va descobrir ràpidament que la seva beguda tenia un atractiu molt més ampli i, juntament amb el seu fill, van començar a elaborar altres sabors, com ara xocolata, cervesa d’arrel i cirera. Els dos van vendre No-Cal a botigues locals i van construir ràpidament una xarxa de distribució que s'estenia per Nova York i el nord-est. Com que Kirsch no era un home de negocis, però, va lluitar per expandir-se més enllà del mercat regional. També va continuar comercialitzant No-Cal principalment a clients diabètics, limitant-ne encara més l'abast.\nL’èxit de Kirsch va cridar l’atenció de la Royal Crown Cola Company. A mitjans dels anys 50, va començar a desenvolupar en secret el seu propi refresc dietètic, que atrauria no només als diabètics, sinó a tota una nació de consumidors cada vegada més conscients de les calories. Mentre que altres empreses de menjar i begudes continuaven impulsant tot el dolç, salat i deliciós, RC va reconèixer una demanda incipient d’opcions més saludables.\nalsis35 a través de Flickr // CC BY-NC 2.0\nAl cap d’uns anys, RC va sortir amb Diet Rite, una beguda que la companyia creia que seria l’avenç que tant necessitava. Els mercats de proves havien confirmat rotundament el seu atractiu. Un, a Carolina del Sud, va veure que els administradors de supermercats reclamaven el producte. 'A Greenville, S.C., on portàvem un tercer pobre darrere de Coke i Pepsi, en realitat teníem gestors de botigues de queviures que pujaven als seus cotxes i perseguien camions RC per aconseguir Diet Rite a les seves prestatgeries', va assenyalar un representant de RC.\nQuè podria provocar aquesta reacció? No només el Diet Rite era gairebé lliure de calories, sinó que era gairebé lliure de caloriesitenia un gust sorprenentment semblant al real. L’ingredient clau —el que Kirsch havia utilitzat per primera vegada a No-Cal— era un edulcorant alternatiu anomenat ciclamat que era 30 vegades més dolç que el sucre. Desenvolupat per primera vegada per un estudiant de la Universitat d’Illinois el 1937, inicialment es va vendre com a edulcorant de sobretaula. El 1958, l’Administració d’Aliments i Drogues va donar la plena aprovació, obrint el camí al seu ús com a ingredient del mercat massiu. El moment no podria haver estat millor per a Royal Crown.\nEn una mica de màrqueting especial, la companyia es va assegurar de vendre Diet Rite com una cola real: a les mateixes ampolles primes per níquel cadascuna o com a paquet de sis. També es va assegurar de posar la paraula 'cola' a les seves etiquetes. Els consumidors volien alguna cosa diferent, van pensar els executius de RC, però notambédiferent.\nQuan Diet Rite va arribar a les prestatgeries el 1962, va ser un èxit fulgurant. Al cap d’un any i mig del seu llançament, havia arribat al número quatre de la llista de vendes, per darrere de Coke, Pepsi i RC Cola. Va resultar que Amèrica estava preparada per al que durant anys semblava oximorònic: un refresc saludable. La resta de la indústria es trobava en una situació propera a un estat de xoc. 'Tan impactant va ser l'impacte de Diet-Rite Cola al mercat dels refrescos a principis dels anys seixanta', va informarTendència de Geòrgia, 'Que la seva acceptació es podria comparar amb els inicis de la mateixa poderosa Coca-Cola uns 75 anys abans'.\nAnunci del 1967 amb la ballarina de ballet Tanya Morgan. Pretty Mid-Century via Flickr // CC BY NC-2.0\nCoke i Pepsi van ser capturats completament desprevinguts. No només no havien previst l’atractiu principal del refresc dietètic, ni tan sols tenien res a l’abast. Al cap d’un any, Coca-Cola s’afanyaria a alliberar TaB, que també endolcí amb ciclamat. Pepsi va respondre amb Patio Cola, un refresc dietètic dirigit a dones que també contenien ciclamat i que aviat es canviarà de nom a Diet Pepsi. Com era previsible, hi havia molts altres seguidors ràpids al mercat, incloses marques oblidades com LoLo, Coolo-Coolo i Bubble-Up. El 1965, Coca-Cola va sortir amb un refresc dietètic amb sabor cítric anomenat Fresca.\nCap d’ells, però, no va poder agafar Diet Rite, que va continuar creant quota de mercat per a Royal Crown Cola.\n'RC tenia la marca de dieta cola dominant, i això va ser molt important', explica Tristan Donovanmental_floss. 'Per a RC, hi havia aquest sentit de:' finalment, hem trencat '.\nA finals dels anys 60, Royal Crown posseïa el 10 per cent del mercat dels refrescos. Allò estava lluny de dominar, però no deixava de ser una xifra molt respectable i l’empresa estava a punt de seguir creixent. Segons tots els comptes, l’empresa que va començar al soterrani d’una botiga de queviures de la petita ciutat es va convertir en un actor important en la indústria del refresc.\nL’augment del refresc dietètic pot haver fet les delícies dels fabricants de begudes refrescants i dels consumidors nord-americans, però va espantar directament la indústria sucrera . Després de dècades de bombejar el seu producte d’autor en refrescos, hi havia una beguda comparable que va acabar amb el sucre completament. Què passa si les begudes gasoses continuaven creixent? I si totes les begudes gasoses es convertissin en gasoses dietètiques? Sempre amb recursos, la indústria va buscar canals legals per minar les begudes dietètiques.\nA mitjan anys seixanta, va començar: el lent fluir d’estudis que suggereixen que el ciclamat era perillós. El 1964, un estudi va relacionar el ciclamat amb el càncer en animals i va plantejar la possibilitat que pogués tenir efectes adversos en els humans. Però els autors van deixar de relacionar l’edulcorant amb condicions específiques com el càncer o defectes congènits. El president de la Royal Crown, W.H. Glenn va rebutjar l'estudi com 'res despectiu' i altres fabricants es van fer ressò d'aquest sentiment. No obstant això, a mesura que avançava la dècada, els estudis van fer afirmacions més específiques. El 1969, el cop decisiu contra el ciclamat es va produir en la forma de dos estudis. Un va afirmar que els ous de gallina injectats amb ciclamat van provocar deformitats de pollets, mentre que un altre va trobar que les rates amb dosis de ciclamat presentaven un major risc de desenvolupar tumors de bufeta. Les conclusions dels estudis, escampades per diaris i pantalles de televisió a tot el país, van implicar el ciclamat com un ingredient molt perillós.\n'Tothom va començar a dir:' Déu meu, la soda dietètica et donarà càncer! ', Diu Donovan. 'El mercat va caure gairebé a l'instant'.\nLa FDA, per la seva banda, no va tenir més remei que eliminar la seva classificació 'generalment reconeguda com a segura' (GRAS) del ciclamat. La indústria del refresc dietètic va caure en picat, passant del 20 per cent del mercat a menys del 3 per cent. Els fabricants van reformular frenèticament les seves begudes i van intentar tranquil·litzar els consumidors, tot sense èxit. Durant la nit, la moda de la soda per a dietes s’havia aturat.\nLa recessió va afectar especialment la Royal Crown. Diet Rite havia estat el seu intèrpret estrella, l’únic avantatge que tenia sobre Coke i Pepsi. Sense ella, tot el que tenia l’empresa era la tercera cola favorita del país, que per si sola no guanyaria terreny als seus rivals. Al cap d’unes setmanes, l’empresa va tornar a llançar Diet Rite, aquesta vegada endolcit amb sacarina. Però el gust —la sacarina té un matís notòriament metàl·lic— no era el mateix, i moltes persones no estaven preparades per tornar a prendre begudes dietètiques de totes maneres. Finalment, Coca-Cola i Pepsi van tornar a entrar al mercat amb millors fórmules i màrqueting i, una vegada més, Royal Crown Cola només havia servit de conillet d’índies als seus competidors.\nSegons Donovan, la reacció del ciclamat va ser el resultat directe de la intromissió de la indústria sucrera. Aquest vestíbul, va dir, va proporcionar 600.000 dòlars en finançament per als estudis que van condemnar el ciclamat, que ara es consideren controvertits, ja que implicaven exposar els animals a nivells molt més alts de l’ingredient que qualsevol bevedor de ritu dietètic o TaB. Per obtenir la mateixa quantitat de ciclamat que les rates en un dels estudis, per exemple, hauríeu de beure més de 500 begudes dietètiques al dia. Avui en dia, el ciclamat s’utilitza àmpliament com a edulcorant a països com Austràlia, Sud-àfrica i a tota la Unió Europea. Científics de tot el món diuen que és segur per al consum, tot i que els resultats dels estudis de 1969 encara perduren. Els Estats Units, el Japó i 45 països més han confirmat la prohibició de l’additiu.\nCom poden ser admissibles resultats tan dubtosos? Donovan va assenyalar una bretxa legal anomenada Delaney Clause, una modificació de la Llei sobre aliments, drogues i cosmètics de 1938 establerta per un senador anomenat James Delaney, que va investigar insecticides i cancerígens a la indústria alimentària a finals dels anys 50. La clàusula obligava a la FDA a prohibir qualsevol additiu que es trobés per 'induir càncer en l'home o, després de les proves, que induís càncer en animals'. Per molt benintencionada que la clàusula Delaney, no es detallaven les restriccions a la quantitat d’un determinat ingredient que es pogués provar. Independentment de si era un grànul o un galó, si resultava perillós per a la salut humana o animal, s’havia d’estirar l’ingredient.\n'La clàusula Delaney era una llei molt ben intencionada però poc pensada', diu Donovan.\nPer desgraciada que fos la sort de Royal Crown, la seva resposta en els anys següents no va ajudar a res. Prometent no tornar a posar tants recursos darrere d’un sol producte, l’empresa va començar a diversificar-se. Va comprar dos fabricants de sucs de fruites, Texsun i Adams Packing. Després va fer el pas realment estrambòtic de comprar set empreses de mobiliari per a la llar. Què, exactament, va veure el fabricant de refrescos en aquesta indústria no està clar, però devia ser força convincent: a mitjan anys 70, gairebé una quarta part del negoci de Royal Crown Cola estava lligat a la fabricació de miralls, marcs de quadres, rajoles, i armaris.\nEl tobogan de baixada es va accelerar. El 1976, Royal Crown va comprar la cadena de menjar ràpid Arby’s. Aquella adquisició, com a mínim, tenia un cert sentit, ja que donaria a la companyia una sortida per als seus refrescos de font. Però Royal Crown va gestionar malament la cadena, introduint hamburgueses i altres menjars de menjar ràpid convencionals a una empresa que s’havia fet el nom amb sandvitxos de vedella rostida. El 1984, Victor Posner, un multimilionari home de negocis especialitzat en l'adquisició d'empreses, va adquirir Royal Crown, que en aquell moment havia deixat caure la 'cola' en el seu nom per convertir-se en Royal Crown Companies. En els nou anys que Posner va posseir a Royal Crown, va reduir el pressupost de màrqueting de la companyia i va lluitar contra els executius per la direcció de la companyia. El 1987, el govern el va condemnar per càrrecs d'evasió fiscal i poc després el va investigar per intercanvi d'informació privilegiada.\nMentre la Royal Crown estava ocupada amb la reducció de costos i la fabricació de pantalles, Coca-Cola i Pepsi llançaven milions a una carrera armamentística sense precedents. A partir de mitjans dels anys 70, els dos van començar a reforçar-se mútuament amb proves de gust, programes de recompenses, anuncis de televisió, nous productes i moltes altres promocions. Pepsi va donar a conèixer Pepsi Stuff; Coke va contrarestar amb Coke Rewards. Coke va posar Bill Cosby als seus anuncis; Pepsi va respondre amb el rei del pop. El 1985, després d’assabentar-se que Coca-Cola estava posant a bord de la Coca-ColaChallengertransbordador espacial, Pepsi va preparar ràpidament la seva pròpia llauna i va pressionar la NASA perquè la deixés a bord. Cap dels dos no va funcionar de la manera que se suposava i els astronautes es van queixar del truc. Però no importa: les dues empreses havien estat a l’espai exterior.\nDes de la perspectiva del consumidor, les guerres de cola semblaven ser dos gegants empesos en destruir-se mútuament. La realitat, però, era que tots dos es van beneficiar de l'exposició.\n'Les guerres de cola van retirar les vendes de qualsevol marca que no fos Coca-Cola i Pepsi', diu Donovan. 'En aquest moment, ningú no pensa ni en RC perquè no participa en aquesta carrera'.\nAmb el seu pressupost publicitari limitat, RC va sortir amb alguns espots de televisió amb un número estàndard que mostraven a les persones que es desprenien d'una ampolla abans de parar-se a somriure a la càmera. Fins i tot hi va haver alguns anuncis lleugerament divertits, inclòs un en què els presoners 'condemnats a una vida de Coca-Cola o Pepsi' colaven llaunes i ampolles de RC a les seves cel·les.\nPer a la majoria de la gent, però, la marca amb més de 100 anys d’antiguitat era en gran part invisible.\nUn titular de Onion del 1997 semblava resumir les coses: 'RC Cola celebra la seva 10a compra'. Durant els anys 80 i fins als 90, Royal Crown va continuar perdent quota de mercat mentre els seus dos principals competidors la van engolir. L’empresa tenia un seguiment fidel i una distribució nacional, però als ulls d’una nació de Coca-Cola i Pepsi era la perdedora, la perenne medalla de bronze.\nLes coses només van empitjorar per RC. A mesura que els dos gegants de cola continuaven creixent, van signar acords amb comerciants que els garantien un ampli espai de prestatgeria. Van oferir descomptes especials als supermercats i van començar a pagar tarifes de slotting, una pràctica que encara existeix avui en dia. (Si alguna vegada us heu preguntat per què Coca-Cola i Pepsi dominen el passadís de soda, és perquè sovint paguen per aquesta propietat immobiliària.)\n'[Coca-Cola i Pepsi] van començar a tallar el mercat minorista i a tancar RC en el procés', explica Donovan. 'Per tant, RC no només perdia publicitat, sinó que perdia també a les botigues'.\nRC va intentar retrocedir en la lluita. Després que l'empresa va sortir de la propietat de Posner, va guanyar un sòlid pressupost de publicitat i desenvolupament. El seu primer intent per iniciar les vendes va començar el 1995 amb RC Draft, un refresc anomenat 'premium' elaborat amb sucre de canya. Malauradament per a RC, la gent no veia el que era tan 'premium' de la beguda i, al cap d'un any, es va treure dels prestatges. El 2000, Cadbury-Schweppes va comprar RC i el va traslladar al grup Dr. Pepper Snapple. En els anys posteriors, RC va sortir amb unes quantes coles reforçades: RC Edge i RC Kick, juntament amb les opcions baixes en calories de RC Ten i un Diet RC de marca. Cap dels nous productes no va aconseguir moure el dial i, actualment, cap producte RC està a prop dels gràfics més venuts.\nLlavors, qui beu RC Cola aquests dies? A més dels seus fans del sud, la marca té presència a Chicago, on es serveix als jocs de Bears i a les pizzeries de tota la ciutat, que sovint lliuren un litre gratuït amb comandes. Segons l’Enciclopizzeria, aquest acord es va iniciar als anys 60, quan un embotellador local creatiu s’entenia amb les botigues de pastissos locals, imaginar el maridatge de la pizza RC i de plats profunds generaria bones vibracions amb els clients. Va fer-ho, i avui en dia molts xicaguanos tenen un punt feble per a la cola desvalguda.\nA banda de Windy City, però, l’atractiu de RC sembla lligat a la petita ciutat d’Amèrica i temps passats. 'La companyia mai no va sacsejar la seva imatge estrictament meridional de les ciutats petites', afirma elNova Geòrgia Enciclopèdia, que narra la història de l’Estat. Per als fans de RC, aquesta imatge com la víctima ignorada i poc valorada de les guerres de cola és justament el que els encanta. És la marca de ganga descarada: l’alternativa sense adorns i sense adorns per als veritables amants de la cola.\npscc.ets a través de Flickr // CC BY-SA 2.0\nDonovan, per una banda, creu que la narrativa de RC hauria estat molt diferent si no s’hagués produït la prohibició del ciclamat. L’èxit continuat de Diet Rite podria haver donat a Royal Crown la confiança –per no parlar dels fons– necessaris per comercialitzar amb més agressivitat i continuar innovant. El seu reconeixement de noms hauria pogut créixer i la seva influència en restaurants i minoristes. Podria haver-se unit a Coke i Pepsi a l’estratosfera de les vendes de refrescos o fins i tot haver-les superat?\n'RC probablement no hauria tingut els recursos de Coca-Cola o Pepsi', suposa Donovan, 'però es podrien haver mantingut molt millor'.\nAvui en dia, no és una cosa que valgui la pena presumir de ser una de les millors empreses de refrescos. Tota la indústria dels refrescos està disminuint i ha estat durant més d’una dècada, ja que els consumidors opten per opcions més saludables. En els darrers 20 anys, les vendes de refrescos calòrics complets han caigut més d’un 25 per cent. En lloc de reforçar-se mútuament, Coke i Pepsi es barallen per mantenir rellevància amb una nació que rebutja les seves begudes exclusives. S’estan expandint en sucs i aperitius, desenvolupant nous refrescos sense calories i invertint milions de dòlars en publicitat que lliga les seves marques a la felicitat, la nostàlgia i altres emocions que podrien transcendir qualsevol preocupació sobre la salut personal.\nBeure menys refresc és sens dubte una bona cosa. Però, per a molta gent, sempre hi haurà alguna cosa meravellós en una cola amb calories completes i gelada. Tant si es tracta d’una cosa quotidiana com d’un regal cada poc freqüent, és probable que la majoria de la gent arribi a una Coca-Cola o a un Pepsi. Però si la història hagués anat una mica diferent, podrien ser igualment fàcils d’aconseguir un RC Cola.


Bloc d´un Metge de Família: L'anisakis i les seves malalties com a malaltia professional\nL'anisakis i les seves malalties com a malaltia professional\nLes malalties per anisakis i la seva consideració com a malaltia professional, ve subjecta a la pròpia definició del que es considera així en la nostra norma legal, és a dir que sigui una malaltia contraiguda com a conseqüència del treball, en les activitats que es descriuen en el quadre de malalties professionals i per l'acció de l'agent o les seves substàncies que es recullen en l'annex I de l'actual quadre.\nA més perquè s'admeti com a malaltia professional devem tenir un diagnòstic ferm (enquadrat en el quadre de malaltia professional), un agent causal (recollit en el llistat) i una exposició a l'anisakis desenvolupada en l'exercici del treball (activitats recollides en el llistat).\nEl llistat o quadre de malaltia professional és un sistema tancat per a agents causals i malalties causades, i l'adscripció no és fàcil. La parasitació tindria cabuda en el grup de malalties per agents biològics, l'al·lèrgia podria discutir-se la seva adscripció però sol recollir-se també en aquest grup, l'asma ho recolliríem en el grup de malalties respiratòries (causades per inhalació diu el text legal) i les manifestacions dèrmiques en el grup de les malalties professionals de la pell.\nL'exposició laboral a l'anisakis, és necessària i imprescindible perquè el procés sigui qualificat de malaltia professional, però aquesta exposició no sempre estarà ben delimitada, i no obstant això ha d'estar provada. Pot haver existit una sensibilització fora del treball i una aparició o desenvolupament de la malaltia per reiterada exposició o contacte amb l'anisakis en el treball el que dificultarà la seva qualificació ocupacional.\nEtiquetes de comentaris: Anisakis, Malaltia Professional


Josep i Pere Pujol surten en llibertat i sense mesures cautelars - Diari de Girona\nJosep i Pere Pujol surten en llibertat i sense mesures cautelars\nEls fills de l'expresident de la Generalitat han comparegut per donar explicacions sobre la suposada fortuna familiar\nefe 13.11.2015 | 18:35\nJosep i Pere Pujol surten en llibertat i sense mesures cautelars EFE\nJosep i Pere Pujol Ferrusola, fills de l'expresident català Jordi Pujol, han quedat en llibertat sense mesures cautelars després de declarar durant gairebé sis hores davant del jutge José de la Mata com a imputats per un delicte de blanqueig dels diners que la família atresorava en comptes a Andorra, suposadament procedent de comissions il·legals.\nSegons fonts jurídiques, els dos han contestat en castellà i "sense restriccions" a totes les preguntes que els ha formulat el jutge de l'Audiència Nacional i la tinent fiscal Anticorrupció, Belén Suárez, que no ha demanat per a ells cap tipus de mesura cautelar després de l'interrogatori.\nL'últim a declarar ha estat Pere Pujol, que ha estat una hora i mitja davant del jutge, i que, en ser preguntat pels periodistes com ha anat l'interrogatori, s'ha limitat a dir "magnífic". Abans ho havia fet Josep Pujol, que durant quatre hores i mitja ha respost a les preguntes del jutge i la fiscal, com el seu germà, en el marc de la peça secreta sobre la informació que Andorra ha remès al jutjat de De la Mata en la causa en la qual investiga els negocis sospitosos de Jordi Pujol Ferrusola, fill gran de l'expresident català.\nDesprés de comparèixer davant l'instructor, Josep Pujol, que ha declinat fer declaracions al mig centenar de periodistes que esperaven a la sortida, i el seu germà Pere han abandonat la seu del tribunal en un taxi que els ha recollit al carrer Gènova, aquest últim acompanyat del seu advocat Cristóbal Martell, que els ha assistit a tots dos en l'interrogatori.\nEls germans Pujol Ferrusola, fills de l'expresident català Jordi Pujol, han arribat a les 9.30 hores a l'Audiència Nacional per prestar declaració davant del jutge acusats de col·laborar en el blanqueig de la fortuna que acumulava la família en comptes a Andorra.\nEls dos han arribat acompanyats del seu advocat Cristobal Martell caminant pel carrer García Gutierrez fins a la seu de l'Audiència Nacional i han eludit fer declaracions als periodistes abans d'entrar a les instal·lacions annexes, sota el parc de la Vila de París, on s'ubiquen ara les sales de declaracions.\nEl jutge els havia citat a partir de les 10.00 hores per prestar declaració com a imputats per un delicte de blanqueig en el marc de la peça secreta sobre la informació que Andorra ha remès al jutjat de De la Mata en la causa en la qual investiga els negocis sospitosos del seu germà gran Jordi Pujol Ferrusola, fill gran de l'expresident català.\nSegons fonts de la investigació consultades per Efe, el fill més gran dels Pujol va ingressar en els seus comptes d'Andorra desenes de milions d'euros, suposadament procedents de comissions il·legals, que presumptament després repartia a parts iguals entre els seus set germans i els seus pares, tots ells imputats en diferents causes obertes a l'Audiència Nacional i Catalunya.\nD'allò investigat, es desprèn que el primogènit dels Pujol va desviar també part d'aquests diners a uns altres comptes a paradisos fiscals com Panamà, Belize, els Estats Units, Luxemburg i el Regne Unit.\nEl febrer passat, la jutge d'Andorra va ordenar el bloqueig de tots els comptes que Jordi Pujol Ferrusola i la seva exdona, Mercè Gironès, també imputada en aquesta causa, tinguessin a les entitats Crèdit Andorra, Bancsabadell d'Andorra, Banca Privada d'Andorra, Mora Banc, Mora Banc Grup i Andbank.\nDe la Mata va cridar a declarar per primera vegada en aquesta causa Josep i Pere Pujol Ferrusola el passat 27 d'octubre, el mateix dia que va ordenar desplegar l'operació Hades, en què van participar 200 agents de la Policia Nacional i en què es van practicar quinze registres a Catalunya i Madrid, entre ells els domicilis dels dos germans.\nEn l'acte d'entrada i registre, el jutge afirmava que des que el 2012 se'l va començar a investigar judicialment, el germà gran "ha realitzat un progressiu procés de descapitalització de tots els seus actius patrimonials i financers".\nLa investigació a Jordi Pujol Ferrusola, la primera oberta a un membre del clan familiar, es va iniciar arran de la denúncia de la seva exnòvia María Victoria Álvarez, en què detallava els viatges que va fer amb ell a Andorra amb motxilles plenes de bitllets de 500 euros.\nVa explicar que MT TAHAT va comprar la participació dels empresaris Carles Sumarroca Claverol i Carles Sumarroca Coixet (també afectats pels registres) en l'empresa General Lab, després que la resta d'accionistes no van exercitar l'opció preferent.\nLa investigació a Jordi Pujol Ferrusola es va iniciar arran de la denúncia de la seva exnòvia i s'hi indaga el moviment de divises efectuat durant vuit anys (2004-2012) a tretze països, entre ells Suïssa, Illes Caiman i Liechtenstein, i que ronda els 32 milions d'euros.


SANTUARI DE LA MARE DE DÉU DE MISERICÒRDIA. REUS: 08/01/2010 - 09/01/2010\nPublicat per Santuari de la Mare de Déu de Misericòrdia a 13:19 Cap comentari:\nHomilia Missa de l'Aparició\nL’Evangeli és per a viure’l, per a viure com a fills de Déu.\n"Maria, deixebla fidel del Senyor"\nPotser ens ha sorprès una mica la manera de reaccionar de Jesús en aquest fragment d’Evangeli que hem llegit de Mateu. És que Jesús té, a vegades, sortides que desconcerten. I no és gens estrany. Té expressions que no saps per on agafar-les: “Qui és la meva mare?. Qui són els meus familiars”. I ningú s’atreveix a demanar una explicació; si és que n’hi ha cap. I Ell s’alça, estén la ma, eixampla la mirada i: “Tothom que fa la voluntat del meu Pare del cel és la meva mare i els meus familiars”. Doncs jo avui, i sempre, al començar la celebració podria dir Estimats familiars, mare i parents de Jesús, que heu vingut, avui, a la celebració de l’Eucaristia...\nUn aclariment que encara desconcerta, segons com, una mica més. Una resposta que desconcerta...; o potser no! Potser ho aclareix tot. Existeixen uns lligams de l’esperit, també en la vida normal i humana, més forts que els mateixos lligams de la carn. Jesús amplia els lligams de paternitat, i ara entenem perquè nosaltres, amb tot dret... i amb tota veritat, podem dir a Déu Pare nostre. I també és així que podem dir Maria, mare nostra. Jesús no renega de la maternitat de Maria, l’amplia fins a nosaltres. Això serà aquell “Aquí tens la teva mare” adreçat a Joan al peu de la creu. Jesús no nega la maternitat de Maria, l’amplia fins a nosaltres. Sí, la seva mare és tot aquell que fa la voluntat de Déu.\nMaria les té totes dues, la maternitat física, perquè l’ha portat al món, i l’altra perquè fa la voluntat del Pare. Recordeu les paraules de l’Anunciació (“Facis en mi segons la seva paraula”). És per això que sant Agustí s’atreveix a dir: De res hagués servit a Maria la seva maternitat corporal sinó hagués concebut el Crist en el seu cor i després en el seu cos.\nLa teva mare és aquí fora i et vol parlar. No!, ja no cal. Ara ja no necessita, Maria, abraçar-lo, escoltar la seva paraula, ni veure’l, per sentir-lo molt a prop; ara pot marxar serena i tranquil·la, segura d’una altra veritat que ella no sabia encara, allò que els mantindrà units més enllà de la distància física: l’afany per complir la voluntat de Déu. I així, només així, s’entén Betlem i s’entén el Calvari.\nAvui som aquí, com cada dia vint-i-cinc i com en tota celebració hem escoltat aquesta salutació: Germans.... Vosaltres sou els germans i la mare de Jesús, si complim la voluntat del Pare de cel.\nL’Evangeli no és un llibre per llegir, fins i tot diria que no és un llibre per escoltar, és un llibre que, llegint i escoltant-lo, ens donarà la vida. L’Evangeli és per a viure’l, per a viure com a fills de Déu. Que el Senyor ens ho faci entendre així.\nI això farà que creixi, encara més, la nostra devoció filial a la Mare de Déu; la primera serventa del Senyor; la que, si volem ser fidels a Déu, com ningú, ens farà de model i de mestra.\nPublicat per Santuari de la Mare de Déu de Misericòrdia a 8:55 Cap comentari:\nHomilia Diumenge 21 de durant l'any.\n“Ara són darrers els qui llavors seran primers, i són primers els qui llavors seran darrers”: aquell creient senzill, potser poc instruït, que no parla gens de Déu però que sempre parla amb Déu.\nLectura del llibre d’Isaïes (Is 66,18–21)\nLa Sociologia és una ciència humana que em penso que és més antiga del què ens pensàvem: a l’Evangeli d’avui ja hi tenim una enquesta, un prendre el pols a l’opinió (“Quants se salven?”). Encara que no sé ben bé si és una enquesta o simplement una curiositat. O potser no és ni una cosa ni l’altra; potser del què es tracta de saber és si jo em salvaré o, vés a saber, si aquell es condemnarà. I, evidentment, no hi ha resposta. Però si que hi ha una proposta, la proposta d’un camí a seguir que, potser a vegades, serà un camí costerut o una porta estreta. El que ens interessa no és com és el camí o com és la porta, sinó si és el camí i la porta correctes. “Jo sóc el camí” diu Jesús a Tomàs, en el Darrer Sopar, davant d’aquella pregunta “Senyor, quin camí hi porta?”.\nLa preocupació, doncs, no és ser en un costat o en un altre. La preocupació ha se ser, sobretot, quin camí hi porta. L’entrada per poder ingressar ja la tenim, però també és veritat allò que diu que tot taló estripat o esmenat és nul... Jesús, per un cantó, parla d’una porta estreta, i per l’altre d’una porta suficientment capaç per a que hi pugui entrar tothom (“I vindrà gent d’orient i d’occident, del nord i del sud” i tots hi podran entrar). I ens ha d’alegrar que sigui així, que hi càpiga tothom; tot i que sempre hi ha algú que selecciona abans d’hora.\nEn canvi, potser, no ens fa massa gràcia allò de “mentre que a vosaltres us hauran tret fora”, amb aquell definitiu “No sé d’on sou”. Això ens desconcerta, això ens descol•loca. Però, Senyor, pocs que som i encara ens renyeu a nosaltres, els qui menjàvem i bevíem amb vós, els qui hem estat fidels a vós tota la vida!. Quan diu “No sé d’on sou” penseu que no és que Déu sigui curt de vista, no!; és que potser nosaltres no donem la talla i no ens reconeix. No som el que hauríem de ser, o no som el que ens pensem que som!.\nLa pregunta sobre quants se salven, feta en temps de Jesús, té una lectura molt concreta. Pertànyer al poble d’Israel, el poble escollit, era garantia absoluta de salvació, mentre que els gojim, els pagans i la resta, ho tenien molt magre, per no dir impossible, per salvar-se. El que jo no sé si això era cosa del temps de Jesús... o encara ho és d’ara.\nEns hauria de fer pensar aquella frase de Jesús: “Ara són darrers els qui llavors seran primers, i són primers els qui llavors seran darrers.”. Fins hi tot podríem posar exemples. Aquell teòleg que és el primer en parlar de Déu i de les coses de Déu, fins i tot s’atreveix a dir com és Déu i quins són els seus designis; o bé aquell creient senzill, potser poc instruït, que no parla gens de Déu però que sempre parla amb Déu; no té cap tesi sobre la paternitat de Déu segons els evangelis, però tracta a Déu com a Pare. O aquell predicador, molt exigent amb el rigor i el compliment dels deures dels altres; i aquell home que, amb tota honradesa, sap el què ha de fer i s’esforça per ser fidel. Aquest són els primers o els darrers?. Hi ha cristians que són els primers en defensar la fe catòlica, apostòlica i romana... i potser fan la vista grossa davant de certes exigències de l’Evangeli. N’hi ha, per altra part, que no saben altra cosa sinó que formular grans decisions dogmàtiques, però són incompetents completament amb la senzillesa de l’Evangeli; hi ha creients que són els primers en esbombar consignes de justícia, de solidaritat per crear una societat més humana i més justa, però en cas de necessitat... no truqueu a la seva porta que no en traureu res. En canvi n’hi ha que, sense cridar massa, viuen compromesos, amb esforç i amb constància, al servei dels pobres, i no diuen res!.\nEn el nostre món d’avui esperem més, seriosament, les coses banals i supèrflues, i perd de vista allò que és important. S’ha de tenir molta set per valorar un got d’aigua. El món d’avui es neguiteja per les coses caduques i se li escola l’esperit.\nEl cristià que camina li interessa ben poc el nombre dels qui se salven, que si són pocs o que si són molts. Jo, personalment, crec que són més dels qui ens pensem, tot i que sempre hi ha algú que creu que són masses.\nHomilia Diumenge 19 de durant l'any.\nL’itinerari d’Abraham pot ser una bona imatge del camí del cristià, atent sempre a la veu de Déu, atenent sempre als signes dels temps, fins arribar a la plenitud de vida.\nHo acabem de sentir: “No tingueu por, petit ramat”. Doncs, sí; tenim por!. No som menys que sant Pere quan veu que la barca s’enfonsa. I també diu Jesús: “Amic meu”. Però Pere respon: “No veieu que ens enfonsem!”. I a més a més de dir “No tinguis por”, Jesús afegeix a Pere: “Home de poca fe”. Així, doncs, deu voler dir que la por pot paralitzar la fe.\nDavant del núvol que ens envolta, el deixeble és normal que tingui por. Més ben dit: que tingui la temptació de la por, de caure en el desànim. Que els fills d’aquest món són molts més espavilats que els fills de la llum i la proposta del món és més atractiva, més còmoda que la de la fe. Però també és temptadora, potser una creu. Tinguem ben present que aquest “No tingueu por” és la salutació repetida de Jesús ressuscitat, d’aquell que ja ha superat tota por i ens parla des de l’altra banda; té fonament de causa, se’l pot creure, sap què diu, parla des de la seguretat a uns homes i dones encara subjectes a la inseguretat.\n“Petit ramat” ha dit. La fe dels petits. Deixeu-me dir: la gran fe dels petits. Talment com la confiança del fill petit que confia plenament perquè sap, en braços dels seu pare, que no ha de tenir por de res. A nosaltres, els creients del segle XXI, moltes vegades ens ve el dubte veient com anem quedant reduïts en nombre, veient que no signifiquem res en un món on no contem, on els poderosos s’obren camí, són creguts, són seguits, perquè són envejats; d’aquí ve que avui hi jugui un paper de primer ordre la fe. Creure és obrir el cor al misteri de Déu, i això no és fàcil; però només això dóna sentit i dóna impuls a la vida; i això, per a molts, pot semblar, des de fora, absurd, il•lús, però per al creient és font de vida i de vida plena. El Pare es complau a donar-nos el regne.\nPotser sí que per a alguns creients és molt trist veure com molts han abandonat una fe potser viscuda de manera molt insuficient, molt superficial, per agafar un altre camí, el camí de la increença, tant inconscient i tant superficial com la creença d’abans. La confiança en allò en què creiem no la dóna la força que tenim, ni la quantitat de gent que som (“Petit ramat”), ni les nostres capacitats, ni la necessitat de creure; la dóna Déu.\nSant Pau ens ha dit: “Creure és posseir anticipadament els béns que esperem, és conèixer per endavant allò que encara no veiem.”. L’Apòstol ens diu que la vida cristiana obeeix a una seguretat que no és d’ordre físic, però no per això deixa de ser una seguretat; consisteix en la profunda i íntima convicció de que Déu no falla en les promeses que ha fet; que si ens mantenim fidels a allò el qual ens ha dit, aconseguirem els béns promesos. Talment com a Abraham: se li donà la terra que li havia promès i no l’havia vist ni de lluny.\nLa fe, doncs, no és cap il•lusió que, més o menys, pot tranquil•litzar la vida del cristià amb promeses utòpiques. La fe és certesa; dóna Déu resposta amorosa de la persona. Una mena de posessió anticipada d’allò que esperem i que tenim la seguretat de que arribarà; no per nosaltres, sinó, només, perquè Ell vol. I el Senyor, ens consta que fins ara, ha complert totes les promeses que ha fet.\nNomés en manca, si de cas, una fe com la d’Abraham, una mena de visió d’allò que encara no veiem, que és més que tot el que podem aspirar. En una paraula: tenim tots els números de la rifa, però encara no ha arribat el dia del sorteig.\nHi ha uns fets històrics que en avalen, i serveixen de fonament per a la nostra fe, la dinamitza: la mort i resurrecció salvadora de Jesús. Això és el què ens dóna plena seguretat.\nL’itinerari d’Abraham pot ser una bona imatge del camí del cristià, atent sempre a la veu de Déu, atenent sempre als signes dels temps, fins arribar a la plenitud de vida, abans no.\nSi fem cas d’allò que ens diu Jesús: “On teniu el vostre tresor hi tindreu el vostre cor”, amb això ja està tot dit!. Només cal creure. Diguem, doncs, com en el salm: “Que el vostre amor, Senyor, no ens deixi mai; aquesta és l’esperança que posem en Vós”.


Una mare irresistible, una tragèdia insuportable\nCrítica de 'Tu no ets una mare com les altres' d'Angelika Schrobsdorff (La Campana). Traducció d'Albert Vitó 620 pàg. / 23,95 €\nUna mare irresistible, Una tragèdia insuportable LA CAMPANA\nDesconec fins a quin a punt el conjunt de l’obra de l’escriptora alemanya (jueva!) Angelika Schrobsdorff (1927-2016) té un component autobiogràfic, però diria que és significatiu que trigués tant de temps a escriure la història de la seva mare i de tot el que la seva família va viure a l’Alemanya nazi, durant la Segona Guerra Mundial i en la devastada postguerra. Va ser tan terrorífic que és comprensible que hagués de digerir-ho durant dècades abans de posar-ho sobre el paper. (Claude Lanzmann, que va ser un dels seus marits, també va esperar, fins als anys 80, per filmar el mític documental Shoah ).\nAmb tot, Tu no ets una mare com les altres, que es va publicar en alemany el 1992 i de seguida va convertir-se en bestseller, és molt més que un relat memorialístic sobre una família jueva que, com tantes altres, va ser víctima de la injustícia absoluta. També és la vibrant evocació d’un món -el de l’Alemanya accelerada i neurastènica dels anys 20 i de principis dels 30- que va quedar fet miques amb l’ascens del nazisme. I, sobretot, és l’intent d’una filla per aclarir a partir dels records i de les paraules -les pròpies, però també les de moltes cartes privades que s’han conservat- qui era la seva mare, una dona tan huracanada en els seus anys gloriosos -es va prometre que tindria un fill amb cada home que estimés, i així va fer-ho-, i tan endimoniadament miserable al final de la seva vida, que va ser sempre un enigma per a aquells que la van tractar.\nL’Else, la mare de l’autora, és qui ocupa el lloc central del relat, fins al punt que el seu estat anímic sovint condiciona la naturalesa del text i la força de l’obra. Vull dir que quan l’Else està pletòrica -jove, bella, feliç, impulsiva, seductora, desinhibida- el llibre vessa d’energia i es llegeix amb una passió i una curiositat insaciables, mentre que des del moment que comença a ser vituperada per la desgràcia el llibre es torna una mica monòton, s’espesseix i decau, excepte en algunes de les desolades i lúcides cartes reproduïdes en el capítol final.\nEscapar (o no) del món jueu\nEn aquest sentit, resulta fascinant l’evolució de l’Else, que va néixer al si d’una família jueva de Berlín el 1893 però que, sense trencar mai del tot amb els seus pares, va optar per escapar-se del món jueu, tradicional i rígid, i, amb el seu temperament de “bestiola indomable”, va abraçar la modernitat cultural i la sofisticació i la llibertat de costums que representava el món cristià (no religiós) en l’Alemanya d’entreguerres. Naturalment, aquesta opció seria cruelment capgirada pel curs de la història. Que, de jove, l’Else fos “deslleial amb la família i el judaisme”, al cap dels anys no la salvaria de ser condemnada per jueva.\nSchrobsdorff no idealitza la mare. La capacitat de l’Else per meravellar els homes i les dones també és el resultat d’un egoisme que la duu a negligir els fills i a enganyar sistemàticament el seu tercer i devot marit, i l’entusiasme amb què es llança a l’hedonisme eròtic, social i cultural no és només una mostra de vitalisme sinó també una forma covarda d’inconsciència, que la fa ignorar la tempesta que es prepara.\nEn conjunt, Tu no ets una mare com les altres té tres virtuts que la converteixen, més enllà d’uns pocs passatges feixucs, en una lectura impactant i molt recomanable. La primera virtut és l’autenticitat -energia, relleu, veritat humana- que traspua tot el que s’hi explica. La segona, la clarificadora complexitat amb què retrata el marc sociopolític en què es desenvolupa la vida de l’Else. I, finalment, la tercera virtut és la qualitat de la prosa -bona traducció d’Albert Vitó i Godina-, que destaca per la precisió lèxica, pel ritme torrencial i per la destresa amb què organitza uns materials -narratius, íntims, històrics- a vegades brutals i a vegades delicadíssims.


La conurbació de Barcelona va superar dos cops els límits de diòxid de nitrogen el 2019\nEls punts crítics de contaminació van ser a l'Eixample i a Gràcia - Sant Gervasi, dos eixos de trànsit intens\n2 min. Barcelona 24/02/2020 14:09\n651x366 Declarat episodi de contaminació a Barcelona des del Tibidabo i des de la carretera d'Horta / CRISTINA CALDERER Declarat episodi de contaminació a Barcelona des del Tibidabo i des de la carretera d'Horta / CRISTINA CALDERER\nEl 2019 hi va haver dues superacions dels límits de diòxid de nitrogen (NO2) –40 micrograms per metre cúbic (µg/m3) a la conurbació de Barcelona. Els dos punts de trànsit intens de la capital catalana es van donar a l'Eixample i a Gràcia - Sant Gervasi, el mateix resultat que va registrar-se el 2018.\nLa Direcció General de Qualitat Ambiental i Canvi Climàtic ha defensat que veu un manteniment de la tendència a la millora de la qualitat de l'aire en aquesta àrea. Respecte a l'any anterior, s'observa que els nivells d'NO2 es mantenen similars en general, tret de les estacions de la ciutat de Barcelona i alguns municipis de la perifèria, on s'aprecia un lleuger descens.\nEl 93% de les estacions que hi ha a les zones de protecció especial de l'ambient atmosfèric (28 de les 30 estacions de l'anomenat Àmbit-40) compleixen el valor límit anual. A la primera corona de la ciutat de Barcelona, la zona de qualitat de l'aire 1 (ZQA1), un 88% de les estacions compleixen amb la normativa (16 de les 18 estacions). D'altra banda, a la segona corona, la ZQA2, que comprèn municipis del Vallès Oriental i Occidental i del Baix Llobregat, el compliment és del 100% (12 de les 12 estacions).\nPel que fa als valors límit horaris d'NO2 –les mitjanes no poden superar més de 18 vegades els 200 µg/m3– durant el 2019 s'ha complert l'objectiu a tot el territori, com en l'any anterior. Així doncs, no s'han donat les condicions per declarar un episodi d'alta contaminació per diòxid de nitrogen.


El jaciment de les Guixeres es 'complica' - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl jaciment de les Guixeres es 'complica'\nLa campanya arqueològica de Súria fa emergir fragments de paret que obren nous interrogants sobre les dimensions del poblament de Sant Pere del Puig Dijous va sorgir una tomba infantil fora de la necròpoli desenterrada fa un any\nEl diner de billó que s´ha desenterrat a la zona del puig de Sant Pere EUDALD REDÓ\nEl jaciment de l´església de Sant Pere del Puig vist des del turó on hi ha restes d´una torre del segle XI\nixò es complica!", afirmava ahir al matí Albert Fàbrega mentre recorria el jaciment de Sant Pere del Puig relatant per a aquest diari les novetats de la desena edició de la campanya d'excavació que patrocina l'Ajuntament de Súria a les Guixeres. L'historiador no va afegir "... per sort", però se li notava en una mirada il·lusionada i comprensiblement cansada després de dues setmanes de feina que els treballs han arribat a un punt en què a cada resposta que es desenterra apareixen tres o quatre preguntes noves. Fa una dècada, la vegetació cobria l'indret. Avui en dia, les pedres fan emergir un fragment de la història local alhora que plantegen un grapat d'enigmes.\nLa campanya d'enguany no té una descoberta impactant per fer un titular llaminer a l'encapçalament d'aquest article, però no per això els jorns viscuts per una trentena de voluntaris, entre amants del patrimoni i alumnes de 2n d'ESO de l'Institut Mig-Món de Súria, han estat en va. Dijous va aparèixer una tomba d'un nadó, de qui es calcula que no tenia ni dos anys quan se'l va cobrir amb una modesta sepultura. Dies enrere també es va trobar una moneda petita -de la mida de l'àrea platejada d'un euro- de l'època del rei Alfons I, datada a final del segle XII, el que es coneixia com un diner de billó encunyat amb un aliatge d'argent i altres materials com l'estany i el coure. Fa cinc anys ja havia aparegut una altra moneda, un croat de l'època de Jaume II de final del segle XIII.


Oposiciones de Técnicos Medioambientales Ayuntamiento Torroella de Montgrí 2019\nInformación para el opositor » Oposiciones » Ciencias del Medio Natural y Calidad Ambiental » Técnicos Medioambientales Ayuntamiento Torroella de Montgrí 2019\nSe ha publicado el 08 de marzo de 2019, el anuncio de la convocatoria en el BOE de 2 plazas por concurso-oposición libre de Técnico de Mediambiente para el Ayuntamiento de Torroella de Montgrí (Girona). Las bases y el temario se han publicado integramente en el Boletín Oficial de la Provincia de Girona del 27 de febrero de 2019.\nTEMARIO TÉCNICO DE MEDIOAMBIENTE\n(último temario publicado por el Ayuntamiento de Torroella de Montgrí, 2019)\n2. L’organització territorial de l’Estat: l’Administració local. Ens que l’integren. La Llei de bases del règim local. La regulació del règim local a Catalunya.\n3. El municipi. Els òrgans de representació política i la seva designació. Òrgans necessaris i òrgans complementaris. Línies generals de l’organització i competències municipals. Règims municipals especials.\n4. La província en el règim local. Competències. Altres entitats locals. Mancomunitats. Agrupacions. Entitats d’àmbit territorial inferior al municipi.\n5. L’organització territorial de l’Estat: les comunitats autònomes. Constitució i competències. Vies d’accés a l’autonomia.\n6. L’Administració institucional i corporativa a Catalunya. Els organismes autònoms. Els col·legis professionals.\n7. L’Estatut d’autonomia de Catalunya; estructura, contingut essencial i principis fonamentals. Els procediments de reforma\n8. Competències de la Generalitat de Catalunya: exclusives, de desenvolupament legislatiu i executives.\n9. Configuració de la Unió Europea. Els tractats originaris i de modificació. La Constitució Europea.\n10. Característiques de l’ordenament jurídic comunitari. Fonts del dret comunitari. Els tractats. Els reglaments. Les directives. Les institucions comunitàries. La Comissió. El Consell. El Parlament Europeu. El Tribunal de Justícia. El Tribunal de Comptes.\n11. L’Administració pública: concepte i principis. El dret administratiu. El reglament: concepte i classes de reglaments. Fonaments i límits de la potestat reglamentària. Funcionament electrònic de l’administració. Govern electrònic i transparència.\n12. La relació jurídic-administrativa: concepte i elements. La personalitat jurídica de les administracions públiques. El ciutadà com a titular de drets davant l’Administració.\n13. Classes de personal al servei de l’Administració Pública. L’Estatut bàsic de l’empleat públic. El Reial Decret Legislatiu 5/2015, de 30 d’octubre, pel qual s’aprova el text refós de la Llei de l’Estatut bàsic de l’empleat públic. El personal al servei de les administracions públiques. Drets i deures dels empleats públics. L’abstenció i recusació. Codi de conducta. Règim disciplinari. Règim d’incompatibilitats del personal al servei de les administracions públiques.\n14. Les relacions laborals. Sistemes de representació i participació en l’Administració pública. Òrgans de representació, determinació de les condicions de treball i participació del personal al servei de les administracions públiques. Els pactes i els acords amb les organitzacions sindicals.\n15. Les hisendes locals. Classificació dels ingressos. Els pressupostos locals. Modificacions pressupostàries: crèdits extraordinaris i suplements de crèdits. Transferències. Altres modificacions pressupostàries.\n16. El dret tributari a l’Administració local: concepte i contingut. Els tributs: concepte, naturalesa. El fet imposable i l’acreditació. Els impostos: concepte i principis. Els impostos directes. Els impostos indirectes. Taxes i contribucions especials. Els preus públics.\n17. L’acte administratiu: concepte, elements i classes. La motivació i la forma. El silenci administratiu. L’eficàcia de l’acte administratiu: principis generals. Executivitat de l’acte administratiu. La notificació i la publicació. Invalidesa dels actes: nul·litat de ple dret, anul·labilitat.\n18. El procediment administratiu: concepte, principis i importància. El procediment administratiu comú: regulació. L’estructura del procediment administratiu: iniciació, ordenació, instrucció i finalització. Els terminis administratius: regulació i jurisprudència.\n19. Revisió dels actes en via administrativa. Revisió d’ofici. Revocació dels actes administratius. Els recursos administratius: objecte i classes. Les reclamacions prèvies a l’exercici d’accions civils i laborals.\n20. La responsabilitat de les administracions públiques. Responsabilitat patrimonial. L’acció de responsabilitat. La responsabilitat de les autoritats i del personal al servei de les administracions públiques.\n21. Patrimoni de les administracions públiques; concepte, naturalesa i classificació. Les prerrogratives de l’Administració; afectació, mutació i adscripció. Adquisició i defensa del patrimoni. Ús i explotació; els negocis jurídics patrimonials.\n22. La contractació administrativa: concepte i fonts. Incidència del dret comunitari europeu. Principis bàsics de la Llei de contractes de les administracions públiques. Classificació dels contractes i règim jurídic. La selecció del contractista. Drets i obligacions del contractista i de l’Administració.\n23. Les formes d’activitat administrativa. L’activitat de limitació, arbitral, de servei públic i de foment. Principals manifestacions. El servei públic local. Formes de prestació dels serveis públics. La gestió directa i la indirecta. La concessió. Domini públic i privat de l’Administració: règim jurídic i naturalesa. Ús del domini públic.\n24. La potestat sancionadora administrativa i el procediment sancionador.\n25. Concepte i finalitat de la funció inspectora dins de l’activitat de l’Administració local. Principis generals i característiques de la funció inspectora. Àmbits sectorials de la funció inspectora.\n26. Règim urbanístic del sòl; règim jurídic, classificació i usos del sòl, especial referència al sòl no urbanitzable; patrimoni municipal del sòl; parcel·lacions i reparcel·lacions. Pla d’ordenació: classes. La seva formació i aprovació. Efectes. Execucions dels plans d’ordenació: sistemes d’actuació.\n27. L’expropiació forçosa: concepte, fonament, subjectes i objecte. El contingut de l’expropiació forçosa. L’exercici de la potestat expropiatòria. Procediment general i procediments especials.\n28. La protecció de dades. Marc normatiu i règim jurídic. Impacte a l’administració local. La llei orgànica 3/2018 de 5 de desembre, de protecció de dades personals i garantia dels drets digitals.\n29. Aspectes fonamentals de la Cimera de Rio, la carta d’Alborg i la cimera de Johannesburg.\n30. El conveni per a la protecció del canvi climàtic i el protocol de Kyoto.\n31. L’Agenda 21 Local: fonaments i processos.\n32. La Xarxa de Ciutats i Pobles cap a la Sostenibilitat. Objectius i Funcionament. Indicadors de sostenibilitat de la Xarxa.\n33. L’Estratègia de desenvolupament sostenible de Catalunya (EDSC).\n34. L’escola verda i l’escola sostenible. L’Agenda 21 en un centre educatiu. El paper de la ciutadania front el desenvolupament sostenible. Campanyes de participació.\n35. La contaminació acústica. Soroll en sistemes urbans.\n36. Mapa de capacitat acústica i zonificació. Marc legal: el Decret 176/2009 de 10 de novembre, pel qual s’aprova el Reglament de la llei 16/2002 de 28 de juny, de protecció contra la contaminació acústica, i les ordenances municipals.\n37. La gestió dels residus a Catalunya. El marc legal i l’Agència de Residus de Catalunya.\n38. Aspectes bàsics de la proposta del Programa de Gestió de Residus Municipals a Catalunya 2007-2012.\n39. La incineració de residus i els cànons sobre disposició del rebuig de residus. La Llei 8/2008, del 10 de juliol, de finançament de les infraestructures de gestió dels residus i dels cànons sobre la disposició del rebuig dels residus.\n40. La fracció vegetal. Els residus orgànics. Sistemes de recollida (PaP i àrees d’aportació). L’autocompostatge. Les plantes de compostatge: pretractament, compostatge, postractament, emmagatzematge i control de la qualitat del compost. Aplicacions.\n41. Les deixalleries municipals. Residus admesos. Classificació i destí dels materials a la deixalleria de Torroella de Montgrí .\n42. La recollida selectiva del paper/cartró, vidre i envasos. Els Sistemes Integrats de Gestió (SIG). Marc legal. Les tres ‘R’. Proposta i gestió pública en els municipis i conscienciació ciutadana per a la prevenció de residus municipals. Campanyes per al foment de la recollida selectiva de matèria orgànica als municipis.\n43. La gestió dels residus a Torroella de Montgrí: els sistemes de recollida, competències, fiscalitat ambiental, composició general i evolució.\n44. La mobilitat i la seva influència sobre el medi ambient. El cost individual del transport, les emissions i el consum d’energia. Mobilitat a peu, transport públic col·lectiu, bicing i compartició de vehicle.\n45. Pactes, plans i estudis de mobilitat. Marc legal: La Llei 9/2003 de mobilitat de Catalunya, el Decret 344/2006 de regulació dels estudis d’avaluació de la mobilitat generada i el Decret 362/2006 pel qual s’aproven les Directrius Nacionals de Mobilitat. Estudi de mobilitat generada del Pla d’Ordenació Urbanística Municipal. (POUM).\n46. Dia sense cotxes i Jornades de la Mobilitat Sostenible i Segura.\n47. Foment del consum responsable i compres públiques ambientalment correctes. La introducció de criteris ambientals en la contractació pública.\n48. El Decret 21/2006, de 14 de febrer, pel qual es regula l’adopció de criteris ambientals i d’ecoeficiència en els edificis i el Reial Decret 314/2006, de 17 de març, d’aprovació del Codi Tècnic de l’Edificació: qüestions ambientals. La integració de l’energia solar tèrmica en els edificis. Les ordenances solars.\n49. L’estalvi energètic a escala municipal. Auditories, compres agregades i serveis de gestió energètica. Les energies renovables en el Pla de l’Energia de Catalunya. El Pacte d’alcaldes i alcaldesses i els plans d’acció d’energia sostenible (PAES).\n50. Prevenció de la contaminació lluminosa. Marc legal: la Llei 6/2001, de 31 de maig, d’ordenació ambiental de l’enllumenament per a la protecció del medi nocturn. Competències i obligacions de les administracions locals respecte a la prevenció de la contaminació lluminosa. Els mapes municipals.\n51. La Contaminació atmosfèrica. Normativa i valors de referència. La Xarxa de Vigilància i Previsió de la Contaminació Atmosfèrica. L’índex català de la qualitat de l’aire als municipis (ICQA).\n52. Marc normatiu i règim jurídic del servei d’abastament d’aigua potable i clavegueram.\n53. Les diferents formes de gestió del servei d’abastament d’aigua potable. La privatització del servei. La remunicipalització del servei. La gestió local del recursos hídrics. L’abastament domiciliari d’aigua potable. Els plans directors d’abastament. La recuperació de captacions en desús. Accions per promoure’n l’estalvi i l’ús racional. El preu de l’aigua i el cicle integral de l’aigua. La nova cultura de l’aigua. La directiva marc de l’aigua. L’Agència Catalana de l’Aigua. El manteniment i conservació de rieres i lleres públiques.\n54. Competències municipals en matèria de salut pública. Marc normatiu i règim jurídic. Competències municipals en el control sanitari d’aliments i begudes.\n55. El pla de salut de Catalunya. Els plans locals de salut. 56. Els plans tècnics de gestió i millora forestal i els plans simples de gestió forestal. Marc legal.\n57. Sanitat vegetal i control de plagues i malures. Biomassa i aprofitament forestal. Arbres monumentals i arbres d’interès local i comarcal. Marc legal. L’arbrat viari. L’ordenança d’arbrat, zones verdes i espais naturals. Inventari d’arbrat i catàleg de patrimoni.\n58. La Llei 22/2003, de 4 de juliol, de protecció dels animals. Els animals de companyia. Ordenança sobre la protecció, la tinença responsable i salut ambiental dels animals de Torroella de Montgrí. Foment de la tinença responsable, control de colònies felines i campanyes de xipatge i esterilització. Els nuclis zoològics.\n59. El medi natural a Catalunya. El pla d’espais d’interès natural (PEIN) i altres figures de protecció. La connectivitat biològica.\n60. El Conveni europeu del paisatge. La Llei 8/2005, de 8 de juny, de protecció, gestió i ordenació del paisatge. Els catàlegs i les cartes del paisatge. L’Observatori del Paisatge de Catalunya. La Xarxa de Custòdia del Territori. Estudis d’impacte i integració paisatgística, i estudis de recuperació paisatgística.\n61. Vectors ambientals. El sistema d’espais oberts: Regulació i usos.\n62. L’avaluació ambiental de plans i programes. Marc normatiu. L’avaluació d’impacte ambiental. Marc legal.\n63. El Reglament de la Llei d’urbanisme: l’estudi d’avaluació de la mobilitat generada, l’informe ambiental preliminar i l’informe de Sostenibilitat Ambiental. Determinacions del desenvolupament urbanístic sostenible en el planejament general i derivat.


Recepció a la nova directiva del Club de Pensionistes de Finestrat – Ayto. de Finestrat\nCampanya de tractament de colònies urbanes de gats a Finestrat amb suport de la Diputació d’Alacant\nPublicado por Valencia Finestrat en 09/11/2021\nL’alcalde de Finestrat, Juanfran Pérez Llorca, i la regidora de la Tercera Edat, María Llorca, reben la nova directiva del Club de Convivència de Pensionistes i Jubilats de Finestrat.\nAquesta directiva acaba de prendre el comandament d’una dels associacions més arrelades del nostre municipi i la seu del qual es mantenen a la Llar del pensionista, lloc de trobada de tots els jubilats del municipi.\n“Rebre qualsevol associació per a un alcalde és una gran alegria. Rebre, en aquest cas a la directiva del Club de Pensionistes, és si cap, una alegria major sabent el que han passat els nostres majors durant aquest temps de pandèmia” els ha traslladat l’alcalde de Finestrat.\nUna satisfacció a la qual, el primer edil, ha volgut afegir el compromís de l’Ajuntament amb aquesta nova directiva i amb aquest club. “M’ha sorprés gratament la il·lusió amb la qual emprenen aquesta nova aventura i amb les ganes que té de fer noves activitats, eixides, viatges per a la gent més major”. Juanfran Pérez també va afegir “col·laborarem amb ells, com sempre ho hem fet, continuarem fent millores en les seues instal·lacions, i sobretot mantindrem i compartir aqueixa il·lusió que és digna d’elogi”\nPOTS ESCOLTAR LES DECLARACIONS DE L’ALCALDE JUANFRAN PÉREZ,\nLa nova directiva la componen els següents membres:\nSantiago Ortuño, president\nPilar Aragonés, vicepresident\nVicente Llorca, secretari\nJosé Climent, tresorer\nAna Alajarín, vocal


eCityclic compta amb certificació alta en l'ENS | Blog eCityclic\nHome / Noticies / eCityclic compta amb certificació alta en l’ENS\nA eCityclic ens han certificat de conformitat en l'ENS categoria alta\nEstem feliços de poder anunciar que, després de mesos d'esforç, eCityclic ja compta amb la certificació de conformitat en l'Esquema Nacional de Seguretat en categoria alta que dona suport al serveis de Software per a Administració Pública.\nPel nostre equipo aconseguir aquesta certificació significa molt, ja que tant els nostres processos de desenvolupament i construcció d’aplicacions, com els nostres sistemes i les nostres solucions pròpies, garanteixen la màxima seguretat i protecció que l’Administració Pública ha de complir a nivell de sistemes i solucions\nAssabenta't de les novetats sobre eCityclic i Administració Electrònica si et subscrius a la nostra newsletter\nProcés d'auditoria per a aconseguir la certificació\nEn els últims mesos el nostre equip ha estat treballant per a poder complir amb les exigències del Real Decret 3/2010, de 8 de gener, pel que es regula l'Esquema Nacional de Seguretat en l'àmbit de l'Administració electrònica i poder superar el procés d'auditoria.\nDurant el procés s’han auditat des de l’anàlisi fins a l’entrega per a comprovar que complim amb tots els requeriments d’aquest procés i eines de seguretat, amb auditoria de vulnerabilitats i anàlisis de seguretat abans de l’entrega al client, així com el número d’entorns dels clients. També s’ha auditat el sistema de verificacions i validacions que fem. Sobre l’eina, ens han validat el sistema on està instal·lat, la capa de seguretat perimetral, el pla de Backup, el pla de contingències, el doble factor d’identificació, la seguretat de la informació, el xifratge de dades i el sistema de signatura.\nJuridicament, per a nosaltres, no sempre és un requisit tenir el nivell més alt, ja que per les dades que sovint tractem amb les nostres eines de nivell mig, i a vegades amb el baix, podria ser suficient. Però és una obligació per a nosaltres exigir-nos al màxim per a poder arribar a on sigui que el client necessiti.\nJoaquim Mestres, Director d'Operaciones a eCityclic\nSuite d'Administració electrònica\nCom ja vam comentar en la passada edició del CNIS 2020, la nostra fulla de ruta passa per la construcció d'una Suite que uneixi les nostres solucions, tant de gestió interna com de relació amb la ciutadania, d'una forma que permeti l'escalabilitat, modularitat i pensada per a la fàcil integració en l'ecosistema digital de les entitats públiques.\nEl certificat en l'Esquema Nacional de Seguretat és, sense dubte, un pas més en la consolidació de la nostra Suite d'Administració electrònica, atorgant la capa de seguretat necessària en cada cas, fins al nivell més alt.\nAquest 2020 ha estat sens dubte un any marcat per la resiliència tant de persones com d'organitzacions per a poder adaptar-se a la nova normalitat, però a eCityclic hem seguit treballant al nostre màxim esforç per a poder ajudar a les Administracions Públiques, així com en la continua millora dels nostres serveis per a poder oferir la major qualitat a tots els clients.\nSalutacions de part de tot l'equip d'eCityclic!