Josep Manyé, uns ulls catalans a Londres - Diari de Barcelona | Diari de Barcelona\nJosep Manyé, uns ulls catalans a Londres - Diari de Barcelona\nJosep Manyé, uns ulls catalans a Londres\nEl periodista Josep Manyé i Vendrell va fer un programa de ràdio en català a la BBC des del 1947 fins al 1957 i va esdevenir ambaixador de facto de Catalunya\nFotos Mercè Boix Navarro\nPublicat el 12 de gener 2022\nLa societat catalana sembla més preocupada per la llengua ara que no pas fa uns mesos. Entre la quota del 6% de català a la Llei de l’Audiovisual —la sentència del Tribunal Suprem que ordena que, a Catalunya, un 25% de les classes hauran de ser en castellà— i les queixes reiterades per la castellanització de TV3, no és estrany que les converses de bar girin entorn del problema del català i, particularment, de la importància de fomentar la llengua a l’educació i els mitjans de comunicació. Ara bé, del dit al fet hi ha un bon tret, i per salvar la llengua cal valentia i concreció.\nEn aquest sentit, ben segur que la figura del periodista Josep Manyé i Vendrell (1909-2000) pot ser una espurna encoratjadora: entre el 1947 i el 1957, quan Espanya estava immersa en l’etapa més fosca del franquisme, Manyé va aconseguir fer un programa radiofònic en català a la British Broadcasting Corporation (BBC).\nAl llarg de tota la trajectòria periodística, recordada sobretot per la feina al Servei Exterior de la BBC i per les col·laboracions a Destino i a l’Avui com a corresponsal a Londres, Manyé va esforçar-se a teixir ponts entre Catalunya i el Regne Unit i, d’aquesta manera, va contribuir decisivament a dignificar la llengua i la cultura catalana a escala internacional.\nReportatge de Josep Manyé (Jorge Marín) a Destino (23 de març de 1963). Font: Biblioteca de Catalunya.\nEl català de la BBC\nManyé va entrar a la BBC el 1939, quan es van iniciar les emissions del Servei Exterior adreçades a Espanya, en castellà, i durant els anys de la Segona Guerra Mundial va dedicar-se sobretot a la informació política relacionada amb la guerra. Tots els espanyols seleccionats per la BBC eren “antinazis convençuts”, explica el periodista i professor Marçal Sintes-Olivella. “Les invectives contra el règim del general Franco, del qual les emissions en ressaltaven constantment la seva vinculació a les potències de l’Eix, van originar no pocs problemes al Foreign Office”, hi afegeix.\nPer això, ben aviat, Manyé va veure’s obligat a adoptar un pseudònim per parlar davant el micròfon. “Va triar Jorge Marín, perquè les inicials del nom coincidien amb les de Josep Manyé; Jorge, perquè Jordi és el patró tant de Catalunya com d’Anglaterra; i, Marín, perquè era un gran aficionat al mar i a la vela”, explica el catedràtic emèrit de la Universitat Pompeu Fabra Josep Maria Casasús, que cap als anys 80 va tenir-hi una bona relació d’amistat. A partir d’aleshores, Manyé va mantenir aquest pseudònim sempre que publicava alguna peça en castellà.\nDurant aquests primers anys a la BBC, Manyé va ser molt amic de l’escriptor i periodista Eric Blair, conegut com a George Orwell, que s’encarregava de les emissions radiofòniques dirigides a l’Índia. Compartien l’amor i l’enyor per Catalunya, perquè Orwell hi havia vingut com a brigadista durant la Guerra Civil. “Barcelona el captivà. Recordo que em deia que per ell era com un gran escenari en el qual els personatges que s’hi movien no tenien res a veure amb el decorat”, rememorava Manyé, el 1984, en un article a l’Avui.\nCatalan Programme, de Londres a Catalunya\n“Emissora de la BBC de Londres radiant en català...”, deia Manyé al principi de cada episodi del Catalan Programme (1947-1957), el programa —quinzenal i, més endavant, setmanal— que va fer a la ràdio pública del Regne Unit. El català a la BBC no va ser un fet anecdòtic: va durar tota una dècada. El Catalan Programme era un programa distès i elegant, que s’emetia els dimecres de deu a dos quarts d’onze de la nit i els dijous a la tarda. Caldria emmarcar-lo dins el grup de “programes culturals emesos durant el franquisme, que sempre evitaven tractar qualsevol tema polític en els seus continguts”, com assenyala el professor Cinto Niqui.\nCasasús comenta que “el programa tenia èxit perquè es podia escoltar en català, amb una sensibilitat cultural afinada i amb un rerefons històric de qualitat”. En aquest sentit, el catedràtic de la UPF també posa de manifest el criteri musical refinat de Manyé: “Abans els programes de ràdio donaven molta més importància a la música. En això hem retrocedit. En un programa dedicat a Sant Jordi, Manyé va posar-hi música de Francesc Pujol, amb lletra de Josep Maria Folch i Torres. I, de fet, la sintonia del Catalan Programme era la suite Montjuïc (1937) de Benjamin Britten, el gran compositor contemporani del segle passat”.\nPer damunt de tot, però, el programa va destacar per les entrevistes que Manyé feia a figures rellevants del panorama polític, social i cultural català. Al Fons Josep Manyé i Vendrell de l’Arxiu Nacional de Catalunya trobem un document en què el periodista anota ”algunes de les moltes personalitats catalanes que han passat pels micròfons de la BBC”. Josep Tarradellas, Pau Casals, Josep Carner, Carles Riba, Josep Trueta, Ferran Soldevila, Josep Maria de Sagarra, Salvador Espriu, Joan Miró, Josep Pla, Carles Pi Sunyer, J. V. Foix, Marià Manent, Jordi Pujol, Mercè Rodoreda, Robert Gerhard, Joan Triadú, Frederic Mompou, Montserrat Caballé... La llista és llarga, i hi apareixen pràcticament tots els grans noms catalans del segle XX.\nManyé donava un protagonisme especial als intel·lectuals catalans exiliats al Regne Unit, molts dels quals feien de professors o lectors en universitats britàniques, com ara Joan Triadú i Jordi Sarsanedas. Ara bé, també donava veu a personalitats que vivien a Catalunya; com comenta Sintes-Olivella, “molt sovint els seus treballs eren enregistrats clandestinament a Barcelona, i el consolat britànic s’encarregava de fer-los arribar a Manyé a través de la valisa diplomàtica”.\nLa primera emissió del Catalan Programme, que es va fer el 7 d’abril de 1947, va comptar amb la presència del director de la Biblioteca Nacional britànica, Sir Henry Thomas, que va conversar amb Manyé sobre “els incunables catalans que hi ha en aquell establiment i el magnífic exemplar de Tirant lo Blanc que allí es conserva”, en paraules de Casasús.\nEn un text que també es conserva a l’Arxiu Nacional, Manyé recorda amb una gran tendresa un altre episodi del programa, del mateix 1947, que va consistir en la retransmissió dels Jocs Florals de la Llengua Catalana celebrats a la Church House de Londres. “En aquell sumptuós àmbit, que havia estat escena d’actes solemnes de la vida anglesa, es deixaren sentir unes veus que proclamaven, en prosa i en vers, que Catalunya era quelcom vivent”, va escriure Manyé.\nNo queda cap arxiu sonor del programa, però a partir del seguit de notes i documents del Fons Manyé podem fer-nos una idea prou clara dels continguts que hi imperaven. Per posar-ne alguns exemples, va convidar Manent per parlar de T. S. Eliot; va dedicar un programa a l’Anglo-Catalan Society, de la qual n’era un dels fundadors; va explicar l’estada del valencià Joan Lluís Vives a Oxford al segle XVI; va fer un homenatge a Pompeu Fabra; va parlar de l’escoltisme i del seu fundador, Robert Baden-Powell; i va comentar l’origen anglès de la dona de Joan Maragall. Gairebé sempre, doncs, buscava vincles culturals entre els anglesos i els catalans, entre els dos països que més estimava.\nL’últim episodi del Catalan Programme va ser el 1957. Com diu Manyé, “al marge de l’encoratjament i l’impacte que [el programa] pogués fer a Catalunya durant aquells temps difícils, deixà la seva marca en la pròpia BBC”. En definitiva, va ser un programa valent, que ha passat a la història, sobretot, perquè va suposar el manteniment de la ràdio en català en una època en què a Espanya públicament només es podia fer servir el castellà.\nNo va ser pas l’únic programa fet en català des de l’estranger —també se’n feien, per exemple, a l’Argentina, Xile, Cuba, Mèxic, Moscou, Praga, Belgrad i París—, però sí que sobresurt per la qualitat periodística i per la solidesa del projecte.\nUn segon programa en català, ja a la Transició\nVint anys després, el 1977, Manyé va tornar a parlar en català des dels micròfons de la BBC. En aquesta ocasió, es tractava del programa Setmanari d’actualitat britànica, una realització conjunta de Ràdio Barcelona i la BBC, dirigida per Manyé i conduïda, des de Barcelona, per Albert Nadal. Se’n conserven uns quants episodis a la Biblioteca de Catalunya. Duraven mitja hora i incloïen les col·laboracions d’una bona colla de periodistes, com Montserrat Colldeforns, Pep Bosch, Eduard Delgado, Maria Vilanova i Manuel Escorriola.\nEn aquest segon programa en català, Manyé va optar per un format prou similar al Catalan Programme: hi predominaven les seccions culturals, sobretot dedicades al teatre i el cinema, i també les entrevistes a personalitats catalanes que, per un motiu o un altre, eren al Regne Unit. Per exemple, va entrevistar els doctors Carles Frigola i Pilar Castro, que treballaven a Londres com a psiquiatres; els lingüistes Joan Solà i Joan Julià-Muné, que en aquell moment feien una estada acadèmica a Reading i Londres, respectivament, i el pintor barceloní Guillem Ramos-Poquí, que s’havia fet un lloc als cercles artístics londinencs.\nEl Setmanari d’actualitat britànica també destacava pels editorials que feia Manyé, sovint amb tocs d’ironia. Per exemple, en un episodi de l’any 1977, parlava de la importància del te a la vida de qualsevol anglès. “Pels anglesos, que s’apugi el preu del te és tan preocupant com podria ser-ho pels francesos que s’apugi el preu del vi, amb la diferència que no els serveix de res entregar-se a la beguda per a consolar-se”, deia al final de la peça.\n"Jo vaig ser allà i va passar això"\nSi bé Manyé s’associa sobretot amb la BBC, també va fer una feina important com a col·laborador de Destino, des del 1955 fins al 1980, i, més esporàdicament, va escriure en altres publicacions, com el Clarín de Buenos Aires i l’Excelsior de Mèxic. El seu primer reportatge a Destino va ser Una Barcelona a Anglaterra, un text en què explicava que a prop de Cornualles existeix una petita ciutat anglesa que s’anomena Barcelona. Al llarg de més de trenta anys, va fer bastants reportatges d’investigació, que posteriorment s’han aplegat en diversos llibres.\nPrimer reportatge de Josep Manyé (Jorge Marín) a Destino (31 de desembre de 1955). Font: Biblioteca de Catalunya\nSegons Casasús, un dels millors reportatges és La taverna del botxí. “Manyé va voler investigar la vida del botxí de Londres, que, com que no hi havia pas execucions cada dia, havia de tenir una altra feina. Va descobrir que feia de cambrer en un pub, i hi va anar per comprovar-ho. Al reportatge, el periodista descriu molt bé el moment que el taverner omple la gerra de cervesa, i imagina que, movent la palanca del sortidor, fa el mateix gest que deu fer, com a botxí, per baixar la palanca perquè pugin les cordes”, detalla Casasús.\nCom altres periodistes de la generació d’entreguerres, té un estil que beu de la prosa de Josep Pla. Manyé es definia com un testimoni, com un cronista de tot allò que l’envoltava. “Si actues com allò que els anglesos anomenen witness account, pots explicar les coses com aquell que explica un viatge. O sigui jo vaig ser allà i va passar això, allò i el de més enllà. Després hi ha naturalment, el que podríem dir-ne periodisme culte, que consisteix a documentar-se sobre els factors que intervenen en els fets que un comenta. Aportes un background que situa el lector en el com i el perquè”, va explicar a Sintes-Olivella.\nA partir del 1976, va començar a escriure regularment a l’Avui: de primer, com a corresponsal a Londres; més endavant, com a articulista d’opinió. De nou, es tracta d’un Manyé que gaudeix comparant i connectant Catalunya i Anglaterra. Per exemple, a l’article del 14 de desembre de 1976, escriu que “la diada de Nadal és per als anglesos allò que la de Reis és per a nosaltres...”.\nEn aquesta nova etapa periodística, va recuperar la faceta de comentarista polític, però també va continuar escrivint sobre art i cultura. Amb motiu d’un referèndum sobre la devolució de poders a Escòcia i Gal·les, va parar molta atenció a la situació nacional dels escocesos, segurament perquè li recordava al cas català.\nUn expert dels mitjans de comunicació\nAprofitant l’expertesa periodística i el coneixement del panorama mediàtic internacional, cap als anys 80, quan va tornar a Catalunya, Manyé va dedicar energies a pensar com haurien de ser els mitjans de comunicació —sobretot, la ràdio i la televisió— catalans. “Quan Jordi Pujol va guanyar les eleccions, el nou Parlament, presidit per Heribert Barrera, va aconseguir formar unes primeres estructures d’Estat, una de les quals era el Consell assessor de RTVE a Catalunya. Tant Manyé com jo vam formar-ne part. De fet, és on vam conèixer-nos”, explica Casasús.\nUna mica abans, el desembre de 1977, havia guanyat el premi AVUI, convocat per Premsa Catalana, per l’article “La Televisió que Catalunya necessita” (Avui), en què comparava els models de televisió de diversos països.\nManyé, un ambaixador català poc recordat\nTot i que la seva transcendència és innegable, es tracta d’una figura força oblidada, poc estudiada. Segons Sintes-Olivella, aquest oblit es deu al fet que “la major part de la seva carrera es desenvolupés a l’estranger, lluny dels ambients polítics i culturals d’Espanya”.\nObituari de Manyé al diari Avui publicat el 19 de juliol del 2000\nSeguint aquesta línia, Casasús posa de manifest que “Manyé va tornar els anys 80, quan va morir Franco, i en aquell moment va haver-hi un relleu generacional a les redaccions, i les persones com ell, ja jubilades, en van quedar una mica apartades”. A més, Casasús explica que Manyé era “una persona discreta, amb aquella discreció tan britànica”, i això també pot haver contribuït al poc ressò de la seva obra periodística.\nEl 1978, en un article a l’Avui, Eduard Cardona deia que, segons Manyé, “foren tres els nostres ambaixadors a la Gran Bretanya: Pau Casals, Josep Trueta i Josep Maria Batista i Roca”.\nAmb una mica més de distància, ara ja podem dir que durant el segle passat Catalunya va tenir-ne quatre, d’ambaixadors al Regne Unit: Casals, Trueta, Batista i també Manyé, aquella veu discreta i elegant que durant la segona meitat del segle XX va portar Anglaterra a Catalunya i Catalunya a tot el món.


Escut del Iemen - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nL'escut del Iemen fou adoptat el 22 de maig de 1990.\nEs tracta d'una àguila d'or amb les ales esteses que té damunt el pit un escut d'argent on es representa una planta de cafè al natural damunt una presa d'or (en al·lusió a la presa de Marib), sota la qual hi ha un llac format per quatre faixes ondades d'atzur i tres d'argent alternades.\nL'àguila sosté amb les urpes una cinta d'or que conté una inscripció en àrab amb el nom oficial de l'Estat: الجمهورية اليمنية (al-Jumhūriyya al-Yamaniyya, «República del Iemen»). Al voltant, dues banderes nacionals passades en sautor.\nDe 1945 a 1990 el Iemen va estar dividit en dos estats, el Iemen del Nord i el Iemen del Sud (abans, Federació d'Aràbia del Sud). El Iemen del Nord tenia un escut molt similar a l'utilitzat actualment per la República del Iemen, amb l'àguila d'argent, i l'escut d'armes que duia l'àguila al pit té semblances amb el que feia servir l'antic regne mutawakilita (1918-1962). El Iemen del Sud tenia un escut similar al d'Egipte i l'Iraq —i, antigament, Síria i Líbia—, amb l'Àguila de Saladí.\nFederació d'Aràbia del Sud, 1962-1967\nIemen del Sud (República Popular del Iemen del Sud), 1967-1970\nIemen del Sud (República Democràtica Popular del Iemen) 1970-1990\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Escut del Iemen\nFlags of the World – Iemen (anglès)\nHubert Herald – Història de l'escut (neerlandès) (anglès)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Escut_del_Iemen&oldid=30316134»\nCultura del Iemen\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 10 juny 2022 a les 14:31.


El paisatge agrari by pilarmestres 3585 views\nGrup 5 industrial by pilarmestres 1111 views\nPaisatge urbà by pilarmestres 1629 views\nGrup 2 urbà by pilarmestres 1125 views\nPaisatge industrial by pilarmestres 1800 views\n1. PAISATGE AGRARI MARIA MASSANA ERIKA REY ANTHONY RANDOS BIEL GARRIGA\n2. QUÈ ÉS EL PAISATGE AGRARI? Els paisatges són aquells que han estat modificat per l’esser humà per poder-se alimentar conreant la terra i criant bestiar.\n3. Hi ha granges , camps de conreu, camins de sorra , rius , pobles, carreteres , vaques , mètodes de transport , alimentació per els animals , remats.\n4. ELS ELEMENTS DEL PAISATGE AGRARI Els camps on es conreen les plantes per alimentar les persones i el bestiar. Els prats per alimentar els animals. Les granges on es fa la cria del bestiar. Els pobles i les cases de pagès on viuen les persones que es dediquen a les feines agràries. Els camins que permetren accedir els camps i les carreteres o les línies ferroviàries que comuniquen els diversos pobles.\n5. QUÈ ÉS LA MECANITZACIÓ?QUÈ ÉS LA MECANITZACIÓ? L’ús de la màquines per fer las tasques del camp i la introducció de tècniques moderna per concrear han permès augmentar la producció i reduir els preus de venda dels productes agraris.\n6. L’ESTABULACIÓ DEL BESTIARL’ESTABULACIÓ DEL BESTIAR Generalment el bestiar el crien i alimenten en granges i té ben poc contacte amb el camp.\n7. EL TURISME RURALEL TURISME RURAL El turisme en granges o cases de pagès proporciona als que el practiquen un contacte directe amb les activitats agràries i ramaderes .\n8. LA MANERA DE VIUREGgstfstyftdftyfsjshxggxggxggggggggggggggggggggggggggggggggggggggggggggggggggggggggggggggggggggggggggggg Actualment, al nostre país hi ha poques persones que es dediquen a les activitats agrícoles i ramaderes.\n9. Fotos paisatges agraris


Ajuntament d'Alaquàs. Premsa.La policia local d'Alaquàs participa als cursos per a la detecció de la falsificació de targetes d'estacionament per a persones amb mobilitat reduïda\nDurant els últims dies, els agents han intervingut una targeta de mobilitat reduïda falsificada que era utilitzada pels familiars del titular que va morir a 2016\nLa Policia local d´Alaquàs continua participant de forma activa als diversos cursos de formació en matèria de seguretat i protecció ciutadana. L’últim es va celebrar fa unes setmanes a la central de la Policia Local on van participar 20 policies de diferents municipis de la província de València.\nVa ser Fernando Arnal, agent del Cos de Policia Local de Torrent i expert en documentoscòpia l’encarregat de donar a conèixer la normativa en relació a les targetes d'estacionament, a més dels coneixements necessaris per a detectar les possibles targetes no originals i/o manipulades.\nRecentment a Alaquàs, els agents de policía intervenien una targeta de mobilitat reduïda falsificada que era utilitzada pels familiars del titular que va morir a 2016.\nLa proliferació del mal ús d’aquestes targetes fa necessàries aquest tipus de jornades que busquen conscienciar de la importancia de controlar aquests estacionaments i així poder evitar la insolidaritat de les persones que realitzen un mal ús. L’objectiu és garantir els drets del col·lectiu de persones amb mobilitat reduïda.\nEl festival FRA 2019 calfa motors amb el seu concurs PreFRA Emergents carregat de propostes musicals que arriben de la mà dels grups amateur locals i valencians


La sonda RIPE Atlas Anchor de l'Anella Científica es renova | CSUC\nInici > El CSUC > Premsa, difusió i formació > Novetats > La sonda RIPE Atlas Anchor de l'Anella Científica es renova\nLa sonda RIPE Atlas Anchor de l'Anella Científica es renova\nLa nova sonda, que substitueix la instal·lada l'any 2014, és una PC Engines APU2 amb 1 GHz Quad-Core CPU, 2 GB de RAM, 3 x GigE Ethernet i 250 GB de disc dur.\nEl projecte Atlas de RIPE és un sistema que té per objectiu el monitoratge de l'estat del tràfic i la connectivitat d'internet a nivell global. Per fer-ho, es disposen de diverses sondes, anomenades Atlas, situades per tot el món, especialment a Europa, Orient Mitjà i Àsia, que comproven l'estat de la xarxa i generen dades útils per analitzar el tràfic a partir de dos paràmetres com són els pings i els traceroutes. Els primers observen les latències i, els segons, inspeccionen els camins que segueixen les dades a l'enviar-se a través de la xarxa. De fet, des de l'any 2012, el CSUC disposa d'una sonda Atlas a l'Anella Científica i, des del 2014, d'una sonda RIPE Atlas Anchor al Sistema Autònom de l'Anella Científica i d'una altra sonda RIPE Atlas al Sistema Autònom del CATNIX.\nLes sondes Anchors són sondes Atlas millorades, amb molta més capacitat de mesura i amb major cobertura regional dins de la xarxa de mesura Atlas. Les Anchors proporcionen informació molt valuosa sobre la connectivitat i l'accessibilitat de la xarxa a nivell local i regional. A més, ambdós tipus de sondes, les Atlas i les Anchors, permeten fer mesuraments en línia sol·licitats pels propis usuaris de les sondes, que detecten la visibilitat i estat de la seva pròpia xarxa.\nLes Anchors es troben situades en llocs on hi ha una gran amplada de banda, com és el cas del CSUC amb l'Anella Científica. La sonda Anchor està situada al sistema autònom de l'Anella Científica i s'anomena es-as13041 bcn. Els resultats del monitoratge del tràfic de la xarxa es troben disponibles per al seu ús i es poden visualitzar en el mapa de sondes Anchors.\nD'aquesta manera, el projecte de la xarxa de mesura Atlas pretén aconseguir construir la major xarxa de monitoratge de l'estat d'internet en temps real, proporcionant una comprensió sense precedents de la connectivitat i accessibilitat d'internet.


El concurs per les obres al Casal Calones, desert per manca d’ofertes - Altaveu el diari digital d'Andorra\nEl concurs per les obres al Casal Calones, desert per manca d’ofertes\nAndorra la Vella ha tornat a obrir convocatòria per a adjudicar les tasques del viaducte del carrer Doctor Vilanova, que únicament va tenir una candidata fa sis mesos\n08/06/2022 (11:19 CET)\nPorta d'entrada al Casal Calones\nEl sector de la construcció passa per un moment complicat. D’una banda, és habitual que les entitats públiques tinguin dificultats a l’hora de trobar empreses que es vulguin fer càrrec d’obres petites. Però, a més, actualment els preus i l’abocador no juga a favor d’aquesta problemàtica. Aquest dimecres, el comú d’Andorra la Vella ha publicat al BOPA que el concurs per a les obres al Casal Calones ha quedat desert per no haver rebut cap oferta. Així mateix, ha tornat a obrir convocatòria per adjudicar la rehabilitació del viaducte del carrer Doctor Vilanova.\nFa uns mesos era el bon ritme el que dificultava trobar empreses. Tot i que ara aquest volum de demanda es manté, ja que hi ha una gran oferta pública, els preus estan jugant una mala passada a les constructores. Aquesta setmana el principal afectat ha estat el comú de la capital, que haurà que ajornar la primera fase de la millora de l’eficiència energètica de la façana del Casal Calones.\nLes tasques a les instal·lacions ja es preveien des de fa un temps, però cap empresa del país s’ha mostrat interessada en portar-les endavant. Es tractava d’una actuació petita, de poc calat. Sigui com sigui, i pels motius que sigui, no s’ha presentat ningú ni s’ha fet cap oferta per fer aquestes obres.\nD’altra banda, el comú fa un segon intent amb la rehabilitació del viaducte de Doctor Vilanova. En aquesta ocasió, fa sis mesos, es va haver de deixar desert el concurs perquè l’única oferta presentada no complia amb els requisits que es demanaven. En el seu moment, al desembre de 2021, es va deixar en stand-by el projecte al considerar que l’import era massa elevat per fer una adjudicació directa. Per tant, ara es torna a convocar el concurs, i s’espera que es pugui adjudicar durant el mes de juliol.


Els veïns critiquen l'augment de la brutícia del parc del Francolí\nD’altra banda, l’encarregat de la guingueta situada a la zona més propera al Parc Central assegura que «hi ha joves que fan ‘botellón’ i grafitis»\nActualitzada 17/04/2017 a les 22:56\nEls veïns del parc del Francolí asseguren que en els darrers mesos ha augmentat la brutícia a la zona. Els motius, segons diuen, són l’augment de l’afluència de gent al parc, un espai que atrau centenars de persones sobretot durant els caps de setmana. La problemàtica, tal com explicava la portaveu de l’Associació de Veïns del Parc del Francolí, Roser Barrio, és la següent. La neteja del parc la realitza la Fundació Onada, que també s’encarrega de la guingueta situada a l’espai més proper al Parc Central. Com la Fundació Onada no treballa els caps de setmana, les papereres s’omplen els dissabtes i els diumenges, i el dilluns «la brossa ja ha caigut a terra i està tot molt brut», assegurava Barrio.\nLa portaveu de l’associació, que s’ha creat recentment i també té altres queixes com la falta d’enllumenat a la zona, expressava que «ens hem queixat moltes vegades, però encara no s’ha fet res per solucionar-ho». La mateixa subratllava que «no es tracta d’un problema de la Fundació Onada, nosaltres no els culpem», però afegia que «l’únic que volem és que es solucioni la situació el més aviat possible, perquè es tracta d’un problema de recursos».\nEl Lluís, encarregat de la guingueta regentada per la Fundació Onada, situada a la part del parc més propera al Parc Central, assegurava que «els caps de setmana, molts joves deixen l’espai de les taules de fusta molt brut, i jo me n’he d’encarregar de netejar-ho els matins abans que vinguin els clients». El mateix expressava que «ara hi ha un noi que ve a treballar una hora els dissabtes i els diumenges per netejar-ho», però destacava que «segueix sense ser suficient».\nA banda de la brutícia, l’encarregat de la guingueta també criticava que «ha augmentat l’incivisme» i que «aquest es produeix, majoritàriament, els caps de setmana». Segons explicava, «molts joves vénen a sota de l’envelat que tenim i, a banda de deixar-ho brut, trenquen part del mobiliari». Segons deia, «ho hem denunciat a la Guàrdia Urbana moltes vegades, però encara no han fet res». A més, a la part del darrera de la guingueta hi han pintat un grafiti. «No és el primer cop que passa. Nosaltres arribem, veiem el grafiti, ho denunciem, ho netegem i després torna a passar perquè no hi ha conseqüències», subratllava l’encarregat. Caldrà veure si la situació millora, perquè tal com explicava el mateix, de cara a l’estiu hi ha programats alguns actes que faran créixer encara més l’afluència de gent a la zona.


El TC confirma la suspensió de les taxes judicials i l´impost als dipòsits bancaris - Diari de Girona\nEl president de la Generalitat, Artur Mas, durant l´entrevista a Catalunya Ràdio. acn\nEuropa insta l´Estat a donar més marge a les comunitats. Catalunya\nBARCELONA | EFE/DDG El president de la Generalitat, Artur Mas, va denunciar ahir que el Govern central va "a sac" contra Catalunya en recórrer mesures com l'euro per recepta sense oferir alternatives per al finançament de l'administració catalana i la reducció del dèficit. "No donen alternatives, van a sac i ja t'espavilaràs", va lamentar Mas en una entrevista amb Catalunya Ràdio l'endemà de conèixer-se la decisió del Tribunal Constitucional de suspendre la taxa de l'euro per recepta en resposta al recurs presentat pel Govern.\nEl president català va esmentar el retard en els pagaments com una de les mesures que la Generalitat es veu obligada a emprendre davant les dificultats de tresoreria, i va advertir del perill que aquesta situació pot suposar per a Espanya: "Si Catalunya falla en compromisos elementals, tot l'Estat queda en qüestió". Mas va recordar que, amb l'euro per recepta, la Generalitat aconsegueix un estalvi en factura farmacèutica d'entre 200 i 300 milions d'euros anuals que serveixen per finançar serveis sanitaris. El president català va assenyalar la situació de l'euro per recepta com un exemple de les limitacions de l'autonomia de Catalunya: "No pot ser que ni tan sols es pugui decidir sobre un euro per recepta, ni es tingui capacitat per anar als mercats a finançar-se; quan hi ha crisi es necessiten instruments d'Estat", va postil·lar.\nEl Tribunal Constitucional també ha deixat en suspens l'impost als dipòsits bancaris i les taxes judicials a Catalunya, després de paralitzar dimarts l'euro per recepta, el que deixa a l'aire uns 800 milions d'euros amb els quals comptava la Generalitat per fer front als comptes de 2013 i al dèficit.\nEl govern de CiU va pactar amb ERC una sèrie de taxes i nous impostos amb l'esperança que 1.000 dels 4.000 milions d'ajust contemplats per a 2013 vinguessin per la via dels ingressos. Però la suspensió de diverses d'aquestes taxes complica els pressupostos i, en paraules de Mas, posa a la Generalitat "contra les cordes" perquè si no aconsegueix que es rebaixi l'objectiu de dèficit per a 2013 (ara un 0,7% del PIB) es veurà obligat a pactar amb ERC retallades extra o noves vies d 'ingressos, el que posarà a prova els acords de governabilitat entre les dues formacions. Dels 800 milions "afectats", uns 500 corresponen a la recaptació que la Generalitat esperava obtenir amb l'impost de dipòsits bancaris, segons l'estimació feta pel portaveu del Govern, Francesc Homs, a l'aprovar-se l'esmentada mesura.\nDe fet, fonts del Govern ja comptaven amb la possible suspensió d'aquest impost quan es va aprovar el corresponent decret, però esperaven que, en tot cas, el Govern espanyol els compensés si tancava aquesta via d'ingressos.\nLa Generalitat té previst presentar un recurs contra la suspensió d'aquestes taxes.


SCP-CV. Sistema de Classificació de Pacients de la Comunitat Valenciana - Conselleria de Sanitat Universal i Salut Pública\nEines i programes\nSCP-CV. Sistema de Classificació de Pacients de la Comunitat Valenciana\nSistema de Classificació de Pacients de la Comunitat Valenciana\nEl Sistema de Classificació de Pacients de la Comunitat Valenciana (SCP-cv) estratifica la població en funció de la seua càrrega de malaltia i risc clínic, utilitzant l'agrupador Clinical Risk Groups (CRG). És una ferramenta de segmentació poblacional en funció de la càrrega de morbiditat, en què cada individu és ubicat en un únic grup clínic de risc excloent, que relaciona les seues característiques històriques, clíniques, demogràfiques i assistencials.\nDes de la Direcció General de Farmàcia i Productes Sanitaris, es treballa des de l'any 2008, en l'estratificació de pacients a través de la integració de la informació del sistema d'informació ambulatori (SIA-GAIA) i les dades de CMBD hospitalari, generant un Conjunt Mínim Bàsic de Dades d'Ús Poblacional (CMDUP).\nFonts d'informació: la informació per a l'estudi s'ha obtingut dels sistemes d'informació corporatius de la Conselleria de Sanitat Universal i Salut Pública: Sistema d'Informació Poblacional (SIP), Sistema d'Informació Ambulatori (SIA), Conjunt Mínim Bàsic de Dades a l'alta hospitalària (CMBD) i del Catàleg de Recursos Corporatiu (CRC). A través del mòdul de GAIA de gestió de la prestació farmacèutica, s'arrepleguen les dades d'utilització de medicaments i de despesa farmacèutica ambulàtoria.\nDades sociodemogràfiques: edat, sexe, data d'alta en SIP, data de baixa en SIP, motiu de baixa en SIP, data de defunció, centre de salut, zona de salut, centre salut, categoria metge assignat, departament de salut, règim de farmàcia.\nDades d'utilització del sistema sanitari: nombre de contactes en atenció primària (AP), servei que presta l'atenció en AP, nombre de contactes en urgències, servei d'urgències que presta l'atenció, nombre d'ingressos hospitalaris, data d'ingrés hospitalari, data d'alta hospitalària, tipus d'ingrés i servei hospitalari que presta l'atenció hospitalària.\nDades morbiditat: diagnòstic principal d'ingrés, diagnòstics secundaris hospitalaris, diagnòstics en atenció ambulatòria, procediments hospitalaris, procediments ambulatoris, utilitzant la CLASSIFICACIÓ INTERNACIONAL DE MALALTIES. 9 a REVISIÓ.\nDades utilització de medicaments: nombre de tractaments ambulatoris vigents, codis ATC, nombre de Problemes Relacionats amb els Medicaments (PRM) ambulatoris per pacient (al·lèrgies, interaccions, contraindicacions, posologia, esdeveniments adversos (AA), duplicitats).\nDades de despesa farmacèutica: import per pacient de farmàcia ambulatòria, import per pacient de farmàcia hospitalària.\nMortalitat: la font d'informació utilitzada, ha sigut el SIP.\nEl SCP-cv a través dels CRG classifica tota la població valenciana en 1076 grups de pacients distints en funció de la càrrega de malaltia, que de forma més agregada, representen 9 estats de salut i 6 estats de gravetat màxim, per a cada estat de salut en funció de l'edat, sexe, tipus de diagnòstic o procediment i on i quan té lloc l'assistència sanitària.\nEstat 9. Necessitats sanitàries elevades. Condicions que suposen dependència de tecnologia mèdica per a tota la vida i/o influeixen considerablement en l'estil de vida del pacient.\nEstat 8: Malalties malignes dominants i metastàtiques. Pacients amb, almenys, una malaltia maligna que condiciona significativament l'atenció mèdica requerida o una malaltia menys significativa.\nEstat 7: Malaltia crònica dominant en tres o més sistemes orgànics. Combinació de tres o més patologies cròniques dominants.\nEstat 6. Malaltia crònica important en múltiples sistemes orgànics. Combinació de dos o més patologies cròniques dominants, cròniques moderades o cròniques menors. Almenys una de les patologies ha de ser crònica dominant o crònica moderada.\nEstat 5. Malaltia crònica dominant o moderada única. Pacients amb una malaltia crònica que és considerada seriosa i que, ben sovint, contribueix significativament a un progressiu deteriorament de la salut i a la necessitat de cures mèdiques\nEstat 4. Malaltia crònica lleu en múltiples sistemes orgànics. Combinació de dos o més patologies cròniques considerades "menors".\nEstat 3. Malaltia crònica lleu única: Són malalties que poden ser controlades al llarg de la vida del pacients amb poques complicacions, encara que poden ser serioses en els seus estadis més avançats o precursores d'altres malalties cròniques\nEstat 2. Historial amb malaltia aguda d'importància. Malalties agudes greus que poden ser precursores de malalties cròniques i provocar seqüeles significatives\nEstat 1. Sans. Tots aquells pacients que no són classificats en cap dels estats de salut anteriors. S'hi inclouen aquells pacients classificats amb símptomes i signes menors. No té nivells de gravetat associats.\nDistribució de la població valenciana per estat de salut i gravetat al desembre de 2014\nPiràmide poblacional per sexe i estats de salut al desembre de 2014\nEnllaç a Observatoris Terapèutics de la Conselleria de Sanitat Universal i Salut Pública\nNota de la Directora Gerent de l'Agència Valenciana de Salut sobre modificació de l'annex: Estructura dels fitxers i procediment d'extracció, entrega i tractament de la informació (Nota de data 23.01.2012)


3 raons per llegir 'El cerdo', de Michel Pastoureau\nGlobal icon-chevron-right Espanya icon-chevron-right Barcelona icon-chevron-right El cerdo\nPer Ricard Ruiz Garzón Data de publicació: dimarts 28 juliol 2015\n118 pàg. 16 €\n1. El cosí: poc estimat\nPorc, bacó, garrí, marrà, verro... Si donem tants noms a un animal és que el creiem important. La seva mala fama, però, impedia que ningú en fes un bon estudi cultural. Amb el subtítol 'Historia de un primo malquerido', l’historiador Pastoreau ho acaba de corregir, seguint en la seva evolució la dels humans. Del bosc a la ciutat, del clima a la dieta i de la neteja a les religions, aquest és un llibre ‘pota negra’.\n2. la creença familiar\nSempre associat a la brutícia i la golafreria, el porc ha estat impur per a jueus, cristians i musulmans. Pastoreau indaga en les coincidències genètiques, en el gust de la seva carn –com la nostra, segons els caníbals–, en l’art, la ciència i la fe... Malgrat Miss Piggy, Babe i Porky, el cert és que la lluita entre menjar-lo i prohibir-lo té moltes claus, i el fragment d’El Bosco que iŀlustra la coberta d’aquest llibre en palesa les principals.\n3. La traducció: taronja\nEditat pel petit segell Confluencias, 'El cerdo' ha trigat sis anys a arribar-nos. El mestre Pastoreau, però, es mereix l’esforç, sobretot després de triomfar amb els seus estudis dels colors, els plantígrads i la iconografia bíblica i medieval. Expert en simbolisme occidental, demostra amb aquesta breu troballa que les fonts menys oficials ofereixen claus revolucionàries. No debades, hi inclou fins i tot... un porc regicida i un d’imperial.


IB3 | LLINATGES\nLes històries del nostres llinatges.\nLlinatges és una producció presentada per Pere Estelrich, que condueix els espectadors a través dels llinatges més típics fins a les anècdotes i històries relatades per la gent de les Illes.\nUn espai que mostra d’on provenen els llinatges, el seu significat o quants d’habitants de les Illes tenen el mateix llinatge. Un apassionant recorregut per algunes de les històries més entretingudes dins els títols que tantes vegades s’han escoltat, narrades per aquelles persones que dia a dia signen amb el mateix llinatge.\nEs té l’oportunitat de visitar dues famílies de les Illes. El seu passat i els seus avantpassats són la salsa de la secció dedicada als llinatges més abundants a les Balears. Dues històries amb diferents protagonistes. Llinatges que es remunten a les conquestes i que, pas a pas, han arribat fins als nostres coneixements. Pomar, Coll, Canyelles o Marí són alguns dels 52 llinatges que, setmana darrere setmana, es coneixen gràcies als records, les llegendes o imatges que els seus portadors facilitaran.


Ramboda Falls Hotel Nuwara Eliya Sri Lanka - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n76, Nuwara Eliya Rd, Ramboda, Ramboda, Nuwara Eliya, Sri Lanka - Veure al mapa\nBarri Ramboda Pundaluoya Nuwara Eliya Centre Ramboda Nuwara Eliya Centre Nuwara Eliya Centre Ramboda Nuwara Eliya Centre Nuwara Eliya Centre Nuwara Eliya Centre\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Nuwara Eliya, Ramboda Falls Hotel és l'el·lecció perfecta. A només 21.0 km del centre de la ciutat, la localització estratègica de l'hotel garanteix que els seus clients puguin accedir fàcil i ràpidament als punts d'interès locals. Per aquells de vosaltres que vulguin aventurar-se Jardins de Te Bluefield, Divisional Hospital Kothmale, Temple Hanuman són només algunes de les atraccions disponibles per als visitants.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Ramboda Falls Hotel és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcacotxes, aparcament de cotxes, servei d'habitacions.\nEntri en una de les 24 habitacions i escapi de l'estrès del dia amb una ampla gama de comoditats com televisió de pantalla plana, accés a internet (sense fils), connexió sense fils a internet (cortesia), habitacions per a no fumadors, escriptori. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com jardí. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Nuwara Eliya, el Ramboda Falls Hotel és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nTots els tipus de viatgers (73) Viatger de Negocis (2) Parelles (30) Viatgers en solitari (10) Famílies amb infants petits (9) Famílies amb infants grans (10) Grups (12)\nNizar, Territoris Palestins


26 de febrer | Estrella Damm\nPosant a prova l’ordi\n9.45h — Com cada jornada, arriba un nou camió carregat d’ordi a la nostra malteria. I només és un dels 20 que, de mitjana, venen cada dia a subministrar-nos el nostre principal ingredient. “El primer que fem és extreure’n una mostra representativa per veure si compleix els paràmetres de qualitat”, apunta Tomás Ramo, director de la malteria. D’aquesta mostra, se’n mesura el calibre per saber si té la mida requerida, així com el grau d’humitat i de proteïna, i la capacitat de germinació. Tot i que les proves són exigents, generalment la càrrega és acceptada. De mitjana es refusa només un 4% dels camions, aquells amb un ordi que no compleix les condicions per formar part d’Estrella Damm.\n"En mesurem el calibre, la humitat, la proteïna i la capacitat de germinació"\nTancs de guarda: ara cal paciència\n16.12h - És difícil no veure'ls a mesura que t'apropes a la nostra fàbrica del Prat: els 83 tancs de fermentació i guarda, també coneguts com a tancs de bodega, destacant entre la resta de les instal·lacions per la seva alçada i presència. S’hi emmagatzema el most de cervesa just després del procés de cocció i d'afegir-hi el llevat, per tal de fermentar durant una setmana i reposar durant dues. "Aquestes dues setmanes de repòs o guarda serveixen per acabar de perfilar la cervesa fins al seu punt idoni —explica Karen Peiró, mestra cervesera de Damm—, ho podríem fer en menys temps, però no quedaria igual".\n"La cervesa podria reposar durant menys temps, però no quedaria igual"\nCamps d’ordi - Osca\nLa pluja porta brots verds\n18.43 h - Els camps d’Osca es tenyeixen d’un verd cada cop més intens a mesura que avança el febrer. Aquí, a les terres dels germans Seuma, l’ordi ha tardat més del compte a brotar per culpa d’un hivern fred i sec, tot i que les darreres pluges han ajudat a accelerar el procés. Ara es veu una capa verda composta de brins de tres o quatre dits d’alçada que aviat afillolaran, és a dir, començaran a separar-se en fulletes per seguir creixent durant els propers mesos. “Ara l’important és que la primavera no sigui massa càlida ni seca”, comenta Blas Seuma, agricultor que fa més de 20 anys que cultiva l’ordi que fa possible la malta de la nostra Estrella Damm.\n"L’ordi ha tardat a brotar a causa d’un hivern fred i sec"


TV3 i el final d’ETA – Al fons, a l'esquerra\nTV3 i el final d’ETA\tAhir va ser un dia històric per a tots els demòcrates i va quedar clar qui pot i sap estar a l’alçada de les circumstàncies i qui no. Ahir Tv3 va demostrar que ja no és la televisió pública de qualitat, premiada a tota Europa i referent d’informació plural: mentre es succeïen les reaccions a aquest moment històric, TV3 ens oferia la inauguració de la Masia del FCB en riguròs directe i per dos canals: Esports3 (que normalment emet el mateix que la tele oficial BarçaTV) i TV3. La informació quedava relagada a un trist especial al 3/24. L’opció per estar informat era, simplement, canviar de canal, cosa que vaig fer per veure l’especial a La1. Quan va arribar l’hora de l’informatiu, la el temps dedicat al FCB va ocupar un bon troç, com si no n’haguèssim tingut prou i l’objectiu de la redacció d’informatius fos provocar una indigestiò de somriures perfectes de Sandro Rosell i d’Artur Mas parlant de barcelonisme… el Molt Honorable President no va tenir una sola paraula pel final d’ETA. Le retallades han arribat a la decència dels seus discursos i actes.\nA twitter es podien llegir comentaris de tota mena (la majoria entre sorpresa i indignació). En destaco els de periodístes com Sergi Mas, Toni Clapés, Francesc Valls, David Valenzuela… polítics com Joan Ferran i de molts anònims (com aquest o aquest) que denunciaven que TV3, la nostra tele pública, no feia cap excepció i emetia integrament la ‘jarana‘ culé.\nLa pregunta que em faig és fins quan haurem d’aguantar l’espectàcle cutre i barretinaire de veure com TV3 es va convertint a pasos de gegant en la ‘tele de Barça’, en una ‘tele provinciana’ més? De què serveix que la ‘corpo‘ hagi creat un canal específic d’esports si, al final, els esports ¡perdó! EL BARÇA pesa més que notícies històriques com el final d’ETA o gran calat social com el terratrèmol de Lorca? Rercordem que TV3 va ser l’únic canal de televisió de l’estat que no va enviar cap càmera a Lorca (Múrcia) i va posar la notícia per darrera del fet que el Barça era campió matemàtic de lliga. Les càmeres no eren a Lorca, eren perseguint l’autobús del Barça de l’aeroport de El Prat al Camp Nou en rigoròs directe per TV3. Per fer el que fan, sincerament que el tanquin i estalviem aquests diners per a una altra cosa i no per a entregar-lo alegrement al FCB.\nVull recordar que per molt menys es va destituïr a tot un cap d’informatius, quan l’any 2000 Ernest Lluch va ser assessinat i TV3 no va oferir la notícia en directe. En aquell moment s’emetia com a fals directe el programa ‘Sense titol‘ d’Andreu Buenafuente i interrompre la programació haguès suposat reventar el programa i que la ‘trampa‘ del fals directe es veiés. ¿Què hauriem de fer ara que s’ha primat la fastuosa inauguració de la Masia a un fet indubtablement històric? Algú demanarà disculpes per l’espectàcle provincià? Per la falta de visió? Per posar pel davant un club de futbol al final de 41 anys de violència sectària? Em temo que no.\nNo vull creure que la solució és privatitzar TV3 i que definitivament la compri el Barça. És cert que, total, seguirien emetent partits del Barça, notícies del Barça (que si Messi això, que si Guardiola allò, que si el Madrid ¡ui! què lleig…), curses de Fòrmula 1 i notícies de Fòrmula 1 per sobre tot. Vull creure que la solució és una bona gestió i reconsiderar de dalt a baix el finançament de TV3 i acabar amb la ‘barçadependència‘ que pateix, així com reconsiderar si els canals de TDT són necessaris. Al final tanta TDT pública només ha servit per a que les sèries bones estiguin desterrades al 3XL, les notícies al 3/24, els documentals i programes culturals al 33… això sí el futbol ¡perdó! el Barça i la fòrumla 1 segueixen ocupant hores i hores de preuada televisió pública, tot relegant la informació i la qualitat a la franja horaria de les 23h com el Sense Ficció.\nCrec que sí, mereixem una disculpa.\n21 Octubre 2011 PereJPTelevisió#adeuETA, #adiosETA, #agurETA, barça, cobertura, ernest lluch, fcb, final ETA, inauguració, la masia, tv3\t5 thoughts on “TV3 i el final d’ETA”\tCrític de cine\t21 Octubre 2011 at 10:40\tRespon\tTotalment d’acord. Des de fa ja força temps, TV3 s’ha convertit en una espècia d’altar blaugrana. D’aquí poc veure’m el logo de la caden en colors blaugrana. Em sembla molt bé que facin la retransmissió d’això de la massia, però per això es van crear canals com l’esport 3. És molt trist que a Catalunya tinguem 5 canals de televisió pública i a cap es faci un anàlisi del que ha passat amb ETA. Però no ens enganyem, que ja fa temps que s’està coent això. Amb el tripartit ja passava quan el barça va guanyar les sis copes. S’està perdent tota l’objectivitat.\nPereJP\t21 Octubre 2011 at 10:53\tRespon\tTV3 necessita d’un revulsiu com va ser per TV1 la retirada de la publicitat. La1 va sortir de la mediocritat heretada de la fosca època del PP (Noche de Fiesta, Murcia que hermosa eres i altres vòmits) i convertir-se en una tele de nou respectada i independent.\nO TV3 abandona la barçadependència, o s’acabarà convertint en una tele cutre, un succedani del ‘Punto Pelota’ però en blaugrana. És molt cutre veure que es dedica el mateix temps a parlar del Barça que de tota la resta de l’actualitat en un informatiu.\nJeipi\t21 Octubre 2011 at 15:55\tRespon\tPotser algun el responsable de TV3 ha assumit aquella tesi nacilnal-localista segons la qual això d’ETA és un afer exclusiu entre l’Estat espanyol i Euskadi. El que va passar amb Hipercor, Ernest Lluch i la caserna de Vic era només perquè els nois de la banda no sabien situar-se en el mapa…\nAixò sí, amb la fi de la violència d’ETA molts espanyolistes, basquistes i catalanistes han perdut una bona coartada ideològica.\njose luis\t21 Octubre 2011 at 16:43\tRespon\tCompletament d’acord amb el teu article. Si no t’importa, el copio al meu bloc:\nAra toca retallar TV3 « Al fons, a l'esquerra\t28 Novembre 2011 at 10:24\tRespon\t[…] CatRadio, 33, 3XL, CatInfo…) és un ens massa gran i que en temps de crisi està prioritzant, cosa que n’hem parlat molt en aquest blog, l’emissió del futbol com a font d’ingressos publicitaris per sobre d’altres […]\nPrevious Post Adéu ETA i fins sempre!Next Post Desmantellant la memòria


Apartment Aleqsandre Tbilisi Geòrgia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nApartment AleqsandreApartamentArutin saiatnova 19, Tbilisi Centre, Tbilisi, Geòrgia, 0114 - Veure al mapaExcel·lent8,6Basada en 3 comentarisApartment AleqsandreVeure més fotos"The location of the apartment is very good, close to nearly..."MarkGermanyVeure més fotosVeure totes les 30 fotos\nOferint allotjaments de qualitat al els paisatges, els restaurants, la cultura districte de Tbilisi, Apartment Aleqsandre és una selecció popular tant per oci com per negoci. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Apartment Aleqsandre també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Tbilisi. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen habitació familiar, cuina compartida. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, escriptori, insonorització, ventilador, cuina americana per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Apartment Aleqsandre.


15 hotels secrets que no volen saber - Cultura | Juliol 2020\nUna nit en un hotel us ofereix la possibilitat d’escapar-vos i relaxar-vos, però, què sabeu realment d’aquest lloc? Igual que les companyies aèries i restaurants, els hotels són plens de suculents secrets. Aquí teniu els secrets que heu de conèixer abans de la vostra propera escapada d'hotel, inclosa la secció impactant informació personal que coneixen de tu (a la pàgina 10)\n1. Podria haver-hi un cos sota el llit\nEl 'cos sota el llit' no és només una llegenda urbana. | iStock.com\nEl 'cos sota el llit' és una d'aquestes llegendes urbanes que està arrelada de fet. Tot i que no és un fet habitual, alguns hostes dels hotels han descobert que comparteixen la seva habitació amb un cadàver. Va passar a la ciutat de Mèxic i a Tailàndia el 2016. S'han reportat incidents similars a Kansas City, Atlantic City, Memphis i Miami, segons Snopes. Sovint, el cos no es descobreix fins que els hostes es queixen d’una mala olor a l’habitació.\nTrobar restes humanes és el pitjor dels casos. Però, fins i tot si no hi ha víctimes d’homicidi encallades sota el matalàs, la sala podria haver estat el lloc d’altres desagradacions. Suïcidis, assassinats, assalts i morts naturals es produeixen tant en propietats de gamma alta com de gamma baixa. L'hotel es netejarà després, però no deixarà de llogar l'habitació. Si la mort és notòria (com una sobredosi de famosos), l’hotel pot arribar fins a renumerar habitacions per desanimar als fanàtics que volen veure on va passar una famosa persona els seus últims moments.\n2. Pots perdre l'habitació davant d'una persona amb estatus\nEls clients esperen fer el registre d'entrada a les habitacions de l'hotel. | Joe Raedle / Getty Images\nHas reservat el teu hotel fa mesos i pagues per avançat. Però si no tens mala sort, pots aparèixer i no tenir una habitació. Els hotels –igual que les companyies aèries–, a vegades, sobrecompres per minimitzar els ingressos perduts d’habitacions no venudes. I si esteu baixos al pal de tòtem, podríeu trobar 'caminat' per una altra propietat. No hauràs de pagar per la nova habitació, però definitivament pot ser una molèstia.\nA qui surt caminat quan no hi ha prou espai a la fonda? Segons, però, si un altre hoste té l'estat de l'hotel i no ho és, és probable que siguis el que transporti la maleta a la ciutat, segons Hotel News Now. Al capdavall, els hotels no volen molestar els seus clients més lleials. L’estada d’una sola nit o la reserva a través d’un lloc de tercers, com Expedia, també podria fer més probable que acabis en un altre lloc.\n3. L'esmorzar gratuït no és realment gratuït\nHotel esmorzar | iStock.com/rez-art\nAls viatgers famolencs els encanten els esmorzars continentals gratuïts, de manera que molts hotels surten tots amb el seu matí. Però és realment gratuït aquest plat d’ous i gofres? Potser no. Per un, el cost de l’àpat simplement s’inclou en el preu de l’habitació, tot i que menjar a l’hotel pot ser encara més barat que portar tota la família a IHOP.\nDesprés, hi ha els costos ocults del teu cafè i danès de cortesia, va escriure Bryant Simon en un article per a Fast Company. Els esmorzars gratuïts en un hotel suposen menys llocs de treball per a les cambreres, més escombraries contaminant el planeta en forma de tots els plats i tasses d’un sol ús i les conseqüències per a la salut del menjar sovint menys nutritiu que ompliu.\n4. Els caçadors de ganga aconsegueixen una experiència de ganga\nLa reserva a través d’un tercer no pot comportar una experiència de cinc estrelles. | Joe Raedle / Getty Images\nÉs més fàcil que mai trobar una tarifa fantàstica en un hotel en línia, però tingueu cura de com reserveu la vostra habitació. Fer una reserva a través d’un lloc, com Expedia, pot suposar una estada menys agradable. Alguns hotels ofereixen les habitacions menys desitjables als clients que facin reserves a través de llocs de tercers perquè l’hotel guanya menys diners en aquestes estades i els clients no solen repetir clients.\n'És probable que les reserves fetes a través de llocs de descompte per Internet rebin una de les habitacions més pobres', va escriure el veterà de la indústria hospitalària Jacob Tomsky a la memòria Caps en llits. 'Els convidats no ho eren realment tria la nostra propietat basada en la qualitat, van triar en base a valor.'\nSi l’hotel suposa que sou un client basat en els preus que probablement no tornarà a menys que tingueu un altre descompte dolç, no tindreu gaire incentius a recórrer la mili addicional. Voleu obtenir un millor tractament i estalviar diners? Proveu de trucar a l'hotel i preguntar si pot coincidir amb la tarifa que heu trobat en línia. Pot ser que estigui disposat a oferir-vos un descompte.\n5. Les copes potables només estan impecables\nEls gots d'aigua de l'hotel no sempre es renten correctament. | iStock.com/cyano66\nEls gots d'aigua asseguts al lavabo de la vostra habitació podrien escampar per totes les raons equivocades. Segons Tomsky, la neteja pot ser que els esbandin i s’assequin amb una tovallola de mà. I en un hotel on treballava, utilitzaven un mètode encara més poc ortodox.\n“Alguns [mestressos de casa] utilitzaven polits per a mobles a la web gots de consum', Va escriure sobre el personal de neteja que estava sota pressió per assegurar-se que els gots estaven impecables. Yuck\n6. Les recomanacions del restaurant no són exactament imparcials\nEl conserge pot obtenir un rebut per enviar-lo a un determinat restaurant. | Jean Christophe Magnenet / AFP / Getty Images\nEl servei de consergeria de l’hotel és un recurs valuós, però potser no seria la millor persona per parlar-ne si busqueu un suggeriment imparcial sobre on sopar. Les consergeries poden obtenir un rebot a totes les persones que envien a un determinat restaurant, cosa que significa que et podrien dirigir cap a llocs perquè lligaran les butxaques, no només perquè proporcionin menjar fantàstic.\nSegons Kickbacks, els hotels de nivell mig són més habituals que en propietats de primer nivell, segons Showtickets.com. Tanmateix, fins i tot si obté una mica més per enviar un restaurant a la vostra empresa, un bon conserge encara us enviarà a un lloc de qualitat, sobretot perquè és probable queixeu-vos si sentiu que heu rebut un mal consell.\n7. Pot ser que pugui obtenir les taxes renunciades\nEl personal pot ser capaç de renunciar a taxes i altres tarifes. | iStock.com/monkeybusinessimages\nLes despeses de resort i altres molèsties addicionals suposen el cost dels viatgers a tot arreu. No només les tarifes poden incrementar considerablement el cost de l’habitació, sinó que sovint s’amaguen, de manera que no s’adoneu que la vostra tarifa d’habitació no és tan assequible fins que no arribeu al registre. A més, els “extres” que obté són de vegades bàsicament bàsics: algunes ampolles d’aigua i l’accés a un minúscul gimnàs no converteixen exactament un hotel en un centre turístic, tal com va assenyalar The Points Guy.\nAfortunadament, és possible que puguis sortir de pagar aquestes taxes amb una mica de persuasió educada. Si no utilitzeu tots els serveis o alguns serveis estan fora de servei o no funcionen bé (com ara la connexió Wi-Fi), l'hotel podria cancel·lar els càrrecs de la vostra factura, segons les dades de Frommer. Ser membre del programa de fidelització de l'hotel pot ajudar-vos si intenteu negociar càrrecs. No sempre rebran les quotes, però no em fa mal preguntar.\n8. Totes les habitacions no estan creades per igual\nAlgunes habitacions d’hotel són millors que d’altres. | iStock.com/DragonImages\nEl personal de la recepció pot jurar que totes les habitacions són iguals, però menteixen. Algunes habitacions són realment millors que d’altres, i si demaneu molt bé (engreixa una mica les rodes), potser podreu enganxar-ne una.\n'Aquí hi ha una de les principals mentides que surt de la boca d'un agent de la recepció:' Totes les habitacions són bàsicament iguals, senyor '. Bullsh * t. Sempre hi ha una habitació de la cantonada, una habitació amb una pantalla plana més gran, una habitació que ... té un bany més gran amb dos lavabos ', va escriure Tomsky. El fet de ser educat i, potser, discretament, lliurar una factura de 20 dòlars us permetrà obtenir una de les millors habitacions, o fins i tot una actualització.\n9. Ells saben el que veieu en el pagament per vista\nEl personal de la recepció pot veure què heu vist en els vostres temps. | iStock.com\nAra que la majoria d’hotels ofereixen connexió Wi-Fi gratuïta, s’han acabat els dies d’haver de dependre del pagament per vista per l’entreteniment a l’habitació. Però si encara demaneu pel·lícules directament des del televisor, sabeu que hi ha possibilitat que el personal de l’hotel pugui dir exactament el que heu vist.\n'Desitjo que la gent entengués com de detallats són els sistemes de televisió de pagament per vista', va escriure l'usuari de Reddit, LaDeDarkness. No només els empleats saben el que heu vist, sinó que podrien veure el temps que el vareu veure. Dit d'una altra manera, no intenteu eliminar-ne un cost addicional dient que heu seleccionat 'accidentalment' l'entreteniment per a adults.\npaul allen valor net 2016\n10. La vostra qüestió secreta no és tan secreta\nEl personal de la recepció coneix un enganyador quan en veu un. | iStock.com/rilueda\nSi creieu que el personal de la recepció no té cap idea de què us passaran quan feu la vostra 'dona' a les 15:00. un dimarts, torna a pensar. Els empleats mundials ho han vist tot, i els vostres intents de ser discrets no deixen enganyar a ningú, no que això els importi.\n'Sabem que estàs enganyant a la teva dona. Vull dir que no m'equivoquin, no ens importa. Però no us molesteu en fer un fons històric quan pagueu en efectiu 1-2 vegades a la setmana a la ciutat on viviu ', va dir l'usuari de Reddit JJ23232 en un fil de discussió sobre el que passa realment entre bastidors als hotels.\n11. La roba de llit podria estar bruta\nPot ser que el llit on esteu assegut no estigui molt net. | iStock.com/RossHelen\nMales notícies per als germòfobs: L’hotel podria no rentar tota la roba de llit entre les estades de convidats. Tot i que els llençols es renten regularment, els netejadors i les mantes es netegen amb menys freqüència.\n'Rentem els llençols cada dia, però les mantes sovint només es renten una vegada per setmana. I els llençols? Si no hi ha cap taca visible, potser pot ser un cop al mes ', va dir a recepcionista d'un hotel anònim a Reader's Digest.\nL'edredó no és l'única cosa de l'hotel que no sigui tan neta com sembla.\n12. Tota la resta també és força brut\nEl control remot de l'habitació de l'hotel pot estar cobert per gèrmens. | iStock.com/manaemedia\nMalauradament, un llençol no rentat i uns vidres altament polits gairebé no rasguren la superfície de pràctiques qüestionables de neteja hotelera. La investigació ha trobat en moltes parts de la seva habitació plena de bacteris.\nEls telecomunicacions de televisió van ser un dels articles més bruts de les habitacions d'hotel, va trobar un estudi realitzat el 2012 per científics de la Universitat de Houston. Els interruptors dels llums de nit també estaven bruts, així com els lavabos i els lavabos del bany. Les capçaleres i les nanses de les portes del bany tenien nivells més baixos de contaminació bacteriana. I si esteu fent gel, assegureu-vos d’utilitzar el revestiment de plàstic. Els hostes malalts de vegades fan servir el cubell de gel quan vomiten.\n13. Fins i tot tocar el minibar podria costar-te\nEl minibar de l'hotel és massa car. | iStock.com/serezniy\nFins i tot els hostes menys sofisticats de l'hotel saben que un fet que una mica de cèntim obsequia amb una petita ampolla de whisky del minibar costa molt. Però el que no podreu adonar és simplement recollir aquest paquet de Pringles podria comportar un suplement a la factura.\nMolts hotels han afegit minibars automatitzats que poden sentir-se quan trieu un dels seus aperitius, va informar el Milwaukee Journal-Sentinel. Es pot cobrar als clients invidents o als seus fills que juguessin amb els articles, encara que no consumissin res. La majoria dels hotels revertiran els càrrecs per als articles que no consumíeu ni beureu, però haureu de revisar la factura quan feu la sortida per evitar cap despesa sorpresa.\n14. L'hotel pot demanar-vos una visita abans de fer el registre\nÉs possible que els hotels consultin els vostres perfils de les xarxes socials abans de fer la vostra entrada iStock.com/Anatolii Babii\nEls hotels de gamma alta volen assegurar que els seus clients tinguin una experiència estel·lar, i alguns estan disposats a fer una mica de visió per proporcionar-ho. Segons els viatges i l'oci, els hotels sempre han recopilat i registrat informació sobre els clients, però a les xarxes socials els ha estat molt fàcil crear un perfil.\nDiguem que reserveu un hotel de cinc estrelles per a la vostra lluna de mel. Potser no esmentarà el motiu del vostre viatge quan realitzeu la reserva, però un membre del personal que us googles abans del registre d’entrada veurà les publicacions d’Instagram sobre el vostre casament i us sorprendrà amb una ampolla de xampany a la vostra habitació.\nEl somni en línia també podria ser el motiu pel qual es lliura el Wall Street Journal a la vostra habitació en lloc del New York Times o per què el personal de la recepció fa algun punt per recomanar-li les seves excel·lents instal·lacions de tennis (perquè ja saben que jugues cada cap de setmana). Esgarrifosa o considerada? Tu decideixes.\n15. Es nota la seva mala conducta\nExercir la seva ira pel personal de l’hotel pot tenir conseqüències. | iStock.com/yuriyzhuravov\nEls hotels no simplement fan un seguiment dels vostres gustos i disgustos. També estan notant el seu mal comportament. Consulteu el personal de la recepció al registre? Totes les escombraries de la vostra habitació? Generalment actua com una burla exigent i amb dret? Per dir-ho, està en el vostre registre permanent.\n'[Jo] si sou un maldecap, s'afegirà als comentaris de la vostra reserva i cada vegada que algú (recepció, conserge, etc.) us doni una petita advertència sobre com heu tractat a algú. Qualsevol que tingui accés al programa d'habitacions ... pot veure tot el vostre historial amb aquest centre o hotel ', va dir un usuari de Reddit.


ACUP: En determinades ocasions vostè ha esmentat que el finançament és, o ha de ser, una eina al servei d'una política integral d'educació superior en un context específic. Per què?\nPM: L’augment del finançament de l'educació és una eina, no és un fi en si mateix. Els fons públics estan reservats per a les inversions en l'educació superior amb un objectiu específic. La quantitat de pressupost públic a invertir en l'educació superior i de quina manera fer- s'ha de determinar en funció de la política educativa i la política general en el context nacional. Una conseqüència important d'aquest punt de partida és que és un desafiament per a entendre en tots els detalls els pros i els contres d'opcions específiques realitzades en altres contextos nacionals pel que fa al finançament de l'educació superior. Així, pot ser útil observar com s’ha fet en altres països i com s'han decidit en les qüestions del nivell de finançament públic, el mecanisme de finançament, l'equilibri entre la base i objectiu (o estratègica) de finançament, així com els resultats esperats. Però el que funciona, per exemple, a Noruega no ha de funcionar en un altre context nacional.\tACUP: Quins elements del sistema de finançament de l'educació superior de Noruega destacaria?\nPM: El model noruec de finançament va ser canviat el 2003. El nou model té un component bàsic relativament gran (60%), que es complementa amb un component de rendiment (40%). La part de recerca del component basat en el rendiment es distribueix a les institucions sobre la base de la seva participació relativa en la producció investigadora general. Aquest model, basat en el rendiment ha contribuït a un ús més eficient dels fons públics, en el sentit que des de l'any 2003 la producció de recerca de les institucions d’educació superior de Noruega s'ha incrementat de manera espectacular, mentre que al mateix temps l’andandonament dels estudis i el temps mitjà dedicat als graus ha disminuït. D’altra banda, el component bàsic general ha contribuït a un suport estable de finançament per als centres d'ensenyament superior de Noruega. L'assignació de fons no es realitza sobre la base dels contractes o convenis entre el Ministeri i les institucions, sinó sobre la base específica de cada institució i els seus objectius, metes del sector d'activitat i els paràmetres de direcció. La influència de les pròpies institucions en el desenvolupament del seu propi conjunt d'objectius i paràmetres s'ha incrementat gradualment. Els principis bàsics subjacents en les relacions pressupostàries entre el Ministeri i les institucions són l'estabilitat i la confiança mútua.\tUwe Brandenburg\nACUP: Per què, en la teva experiència, creus que mesurar la internacionalització és important per a una institució d'educació superior?\nUB: Permet al HEI de saber on és, en termes de la internacionalitat, i també permet controlar el desenvolupament de la seva internacionalització a través del temps sobre la base de metes i indicadors. La internacionalització no és un fi en si mateix i ha de servir a un propòsit més elevat, com ara la millora de l'educació o la investigació o el compromís social.\tACUP: Què fa que la caixa d'eines IMPI sigui un mètode idoni per a aquest fi? Quins són els seus punts forts?\nUB: L’IMPI no prescriu un determinat conjunt d'indicadors, però permet l'elecció, mentre que al mateix temps, permet l'organització d’aquests indicadors d'acord amb categories útils. També es fixa en la qüestió dels resultats i en general ajuda a trobar quins altres indicadors d'aprenentatge poden ser útils.\t« primer


Actualitat Parc Taulí - Comencen les obres de l’edifici Ripoll per a l’ampliació i modernització del Parc Taulí\nDemà dimarts, 2 de setembre, es donarà el tret de sortida a les obres per a la construcció del nou edifici Ripoll del Parc Taulí de Sabadell, que suposa una inversió de 20 milions d’euros (15,54 M€ corresponents a projecte i obra; 4,5 M€ a l’equipament), aproximadament.\nEstarà situat a la zona nord del Parc Taulí de Sabadell, darrere l’edifici que acull l’hospitalització (Edifici Taulí) i fent façana amb el riu Ripoll. Actualment el solar està parcialment ocupat per una nau que forma part de l’edifici Santa Fe i que serà enderrocada.\nLa construcció del nou edifici s’emmarca en el projecte d’ampliació i modernització de l’hospital per afrontar la pandèmia i la post pandèmia de la COVID-19. Disposarà de 6.000 m2, dels quals uns 4.000 m2 es destinaran a acollir serveis assistencials i uns 2.000 m2 a serveis generals, instal·lacions, logística, etc.\nL’edifici constarà de quatre plantes sobre rasant (més una planta tècnica) i una semiplanta soterrada. Es connectarà amb l’Edifici Taulí a través d’un pont de connexió de tres alçades, connectant al mateix temps les plantes primera, segona i tercera. La planta baixa no es connectarà amb l’edifici existent per tal d’alliberar la planta en contacte amb el terreny, mentre que la planta semisoterrani tornarà a connectar-se a través del túnel de serveis que comunica tot el Parc Sanitari.\nA les plantes soterrani i baixa es situaran la galeria de connexió, instal·lacions, l’accés de persona, els vestuaris i àrees de suport. La planta primera acollirà una UCI polivalent, adaptable en diferents configuracions segons les necessitats assistencials. Les plantes segona i tercera acolliran unitats d’hospitalització. Finalment, la planta quarta serà la planta tècnica on es concentraran les instal·lacions principals de l’edifici.\nEl projecte ha estat adjudicat a la Unió Temporal d’Empreses (UTE) formada per les empreses UTE Calaf, Serom i Cimelsa, els equips d’arquitectura Sanabria & Planas Gallego Arquitectos, SLP i Benéitez Arquitectos, SLP i les enginyeries ZYR Ingenieros i AIA Arquitectura i Instal·lacions.\nEls treballs previs ─tancaments de l’àmbit, enderrocs i moviments de terres, i fonamentació─ s’inicien demà 2 de setembre i comportaran afectacions en alguns serveis de l’hospital, com l’Oficina Tècnica de Cribratge de Càncer o Salut Laboral, i en algunes places de l’aparcament dels professionals, que seran reubicades.\nEs preveu un termini d’execució de 26 setmanes per a les obres i d’unes 8 setmanes per a l’equipament i posada en funcionament.\nEdifici Ripoll interior\nEdifici Ripoll ubicació recinte Parc Taulí\nNota de premsa - S’inicia la construcció dels nous edificis polivalents de l’Hospital General de Granollers i l’Hospital Parc Taulí de Sabadell


Kiko Matamoros parla de formar una família amb Marta López\nKiko Matamoros confessa que es vol casar i tenir fills amb Marta López\nEl col·laborador de 'Sálvame', de 62 anys, s'ha declarat «enamoradíssim» de la seva parella Marta López de 21 anys, amb qui fa 8 mesos que surt\nper María Merino dimarts, 22 d’octubre 2019 - 17:49h\nKiko Matamoros té plans de futur amb Marta López | INSTAGRAM\nLa relació entre Kiko Matamoros de 62 anys, i Marta López de 21, sembla que va per bon camí. Això és almenys el que es desprèn de les paraules que va pronunciar aquest darrer cap de setmana el col·laborador Kiko Matamoros a ‘Viva la vida’. Kiko es mostrava en una entrevista amb Emma García «enamoradíssim», tant és així que s’han traslladat recentment, després de 8 mesos de relació, a viure junts temporalment a un pis de lloguer, en el qual paguen 5.000 euros mensuals, i que està situat en el barri madrileny de ‘El Retiro’.\nAquest no seria el seu domicili definitiu però, ja que entre els seus plans de futur amb la seva nova parella està la intenció de mudar-se pròximament a un nou habitatge que serà el definitiu, segons explicava Kiko a ‘Viva la vida’: «Aquesta és una casa que hem escollit per un breu espai de temps perquè no m’agrada com està decorada ni res. L’abandonaré d’aquí poc per anar-me’n, a finals de mes o a principis del següent, a la meva casa definitiva, que és més gran i infinitament més bonica perquè els mobles els he escollit jo».\nKiko voldria formar una família i casar-se amb Marta López\nPerò els seus plans de futur no es queden aquí, ja que el col·laborador de ‘Sálvame’ també va confessar que no descarta casar-se amb la seva xicota i tenir fills: «No vull frivolitzar amb això, però no m’importaria d’aquí a un temps ampliar la família», assegurava davant l’estupefacció dels col·laboradors i la presentadora Emma García.\nKiko Matamoros voldria tenir un fill amb Marta López | INSTAGRAM\nEn veure la reacció dels seus companys, Kiko etzibava desconcertat: «Què passa, que és un delicte tenir un fill? Fa 8 mesos que surto amb la meva parella, i encara que confiava que algun dia em tornaria a enamorar, no esperava que m’agafés tan fort com amb ella», confessava fascinat Kiko, que rematava les seves paraules avançant l'anunci d'una possible boda entre ambdós: «Estic enamoradíssim. Ella és meravellosa i estic encantat al seu costat. És molt possible que hi hagi boda en un temps».\nIsabel Pantoja amenaça la seva pròpia filla i li llença un ultimàtum\nSálvame Telecinco Mediaset Kiko Matamoros Viva la vida Parella


Europastry, amb plantes a Vallmoll i Sarral, presenta un ERTO per a més de 400 treballadors | Notícies | Indicador d'Economia\nEuropastry, amb plantes a Vallmoll i Sarral, presenta un ERTO per a més de 400 treballadors\nL'expedient afecta poc menys de la quarta part dels 1.800 empleats que l'empresa té a tot l'estat\nUn dels centres de producció d'Europastry. FOTO: ACN.\nRedacció / Vallmoll\nL'empresa va fer una important inversió a la planta de Sarral fa un parell d'anys. Així, va invertir 30 milions d'euros en una nova línia per elaborar brioixeria prefermentada d'alta gamma, generant 100 nous llocs de treball.\nL’empresa catalana Europastry, amb centres de producció a Sarral i Vallmoll, ha presentat un expedient de regulació temporal d'ocupació (ERTO) que afectarà 412 treballadors del total dels 1.800 que l’empresa té arreu de l’estat. La companyia, que es dedica principalment a les masses congelades de pa i brioxeria, no ha especificat l’afectació de l’ERTO en cada centre de treball. De fet, a Sarral i Vallmoll hi ha una plantilla d’un miler de treballadors.\nEuropastry ha assegurat que garantirà la continuïtat dels llocs de treball que formen part d'aquest expedient, així com una compensació per assegurar el 100% de la retribució. La pèrdua del canal horeca -hotels, restaurants i cafeteries- ha obligat a plantejar-se l'ERTO. El també denominat canal 'foodservice' té un pes molt important per a Europastry, de fet, representa gairebé el 50% del seu volum de negoci.\nL'empresa va fer una important inversió a la planta de Sarral fa un parell d’anys. Així, va invertir 30 milions d'euros en una nova línia per elaborar brioixeria prefermentada d'alta gamma, generant 100 nous llocs de treball. Recentment hi ha inaugurat una nova línia exclusiva de producció de 'Dots', un dels seus productes més exitosos.\nA part de la zona de Tarragona, Europastry també té fàbriques a l'àrea metropolitana de Barcelona -Sant Joan Despí, Rubí i Barberà del Vallès- i la seva seu central a Sant Cugat. A la península ibèrica, els centres de producció es concentren a Catalunya i a la Corunya. Actualment, el grup català és present en més de 60 països, a través de 22 plantes de producció i 26 oficines de venta repartides en tot el món. L'any 2018 Europastry va assolir 729 milions d'euros en facturació i va llançar al mercat més de 130 nous productes. Aproximadament el 40% de les seves vendes són fora de l'estat espanyol.\nBorges ajorna els cobraments de la campanya d'estiu a hotels, restaurants i cafeteries\nArriba el concurs de Mestre Major Romescaire de Tarragona


Les identitats duals (No et suïcides perquè vols II) | Xarxes socials i llengües\nLes identitats duals (No et suïcides perquè vols II)\t27 Setembre 27UTC 2007\nTags: durkheim, El suïcidi, identitat, identity, immigració, migrations, socialnetworks, sociologia, sociology, xarxes, xarxes socials\nA l’apunt anterior parlàvem de l’estudi de la identitat des el prisma de les xarxes socials. Seria interessant aplicar este mateix tipus d’estudi a les identitats de la Franja. Fa alguns anys van començar el filó J. Espluga i l’A. Capdevila a Franja, frontera i llengua, en un mètode qualitatiu, amb entrevistes en profunditat.\nObservo moltes vegades la modulació de la identitat d’alguns franjolins segons l’interlocutor en qui parlen. Això ho diu i ho defensa Espluga. Que la identitat dels franjolins es modela a gust de consumidor. Jo no sóc tant optimista en este tema. Crec que la identitat més comuna i generalitzada sol ser clarament aragonesa. I l’única modulació que fan los franjolins és per amagar-ne part d’ella segons en qui parlen. Per exemple, amb les declaracions d’ahir de Hipólito Gómez de la Roces, la major part dels franjolins hagueren amagat la seua condició catalanoparlant i d’orgull de la llengua, i hagueren subratllat l’aragonesitat. Qualsevol s’arrisca a dir el contrari:\nRecuerdo con tristeza, porque defrauda a cualquiera,\nla recepción que le hicieron al presidente de Endesa\ncuando el pasado agosto y de propia iniciativa pidió\ncomparecer en el Parlament para explicar los problemas\ndel suministro eléctrico en la Ciudad Condal. Resulta\nque salvo el Grupo Popular y el de Ciutadans, los\ndemás le interpelaron en lengu vernácula.\nFue una catetada impropia de Barcelona, sede básica del\nmundo editorial hispánico y "archivo de la cortesía".\nEso no debería aber sucedido ni ocurrir nunca más.\nDeclaracions a un article de El Periódico de Aragón\nPer contra, en un cercle independentista català, on és minoria i potser vol fer amics per a fer unes cerveses, el nostre objecte d’estudi pot amagar la seua identitat aragonesa i tractar altres temes.\nEste joc d’identitats a la Franja ha tengut la seua evolució ideològica amb Urbilatèria, el millor assaig fet a la Franja en els darrers temps. Allà es desenvolupa l’analogia entre les identitats i els sers vius. Hi hagué un temps en que els sers vius tenien un centre amb moltes ramificacions. Igual que la identitat catalana i l’aragonesa, que també tenen un centre, del que la resta de territori depèn. Però arribà un moment en que estos sers vius convivien amb altres de més evolucionats, els urbilatèrics, que s’identifiquen per ser allargassats i tindre dos parts simètriques. Igual que la Franja, que és una identitat allargassada i amb dos parts, una és la llengua i l’altra el territori polític.\nL’analogia em va encantar: ser de la Franja sempre ha estat un problema. És parlar una llengua que no toca parlar a un territori. Ser d’un territori (i fins i tot sentir-se d’este territori) parlant una llengua que el territori no reconeix. No hi ha manera d’encaixar la llengua i el territori. Evolucionem, i desenvolupem esta identitat urbilatèrica, fem construcció nacional a partir de La Franja. Fem-nos forts a partir de l’aparent contradicció. Desfem-nos de l’habitual pregunta de “però tu què et sents, català o aragonès?” i la seua versió en castellà “¿pero tu que te sientes, aragonés o catalán?”: sóc de la Franja i parlo català. Ser aragonès o ser català no significa res per a mi, perquè siga una cosa o l’altra, seguiré lluitant per la meua terra i parlant la mateixa llengua.\nSi a algú li interessa convèncer-me que és millor ser aragonès que català, o és millor ser català que aragonès, que poso tota la carn a la paella per a convèncer-me.\n@RosaridlAurora Perdó, pensava que al teu tuit inicial volies donar una "solució" twitter.com/RosaridlAurora… 22 minutes ago\n@joanjorquera twitter.com/heli_3/status/… 24 minutes ago\nAfirmacions que demostren el coeficient :) twitter.com/EL_Agamenon/st… 24 minutes ago


saragatona: cel d'àngels naïfs enfosquit pels fanals\ncel d'àngels naïfs enfosquit pels fanals\nArribo vint minuts abans de l’hora de tancament. Truco al timbre del primer segona i espero. Potser és massa tard. Potser no m’han sentit. Potser ja no és el temps. No sé si tornaré a veure els angelets innocents, o no tant, ni les verges acolorides d’Ocaña en la seva darrera casa que ja no vaig conèixer.\nQuin desig m’ha portat avui fins aquí? Quins reflexos del passat buscava en aquesta inútil peregrinació? Qui queda dels d’abans? Veig alguna vegada Nazario. Què se n’ha fet de Camilo? Els altres...? Pocs.\nLa Rambla és una ombra d’altres temps amb turistes que mengen Paellador i imitacions dolentes. El somni s’esvaeix en travessar la plaça de Catalunya. Les llums no deixen veure els àngels del cel. És el que toca.\nPublicat per miquel a 1:12 a. m.\nEtiquetes de comentaris: astronomia, cel, Ocaña, Rambla\nJo també passava per aquí aquesta matinada, però només hi passava. I he evitat la Rambla. Com tu dius, els turistes hi mengen Paellador i això no és gens glamuròs. L'Ocaña sí que n'era.\nAi, els turistes, que no saben el que és bo. Quin escrit més sentit...\nPerò no tens temps fins el dia 13?\nen el fons Ocaña també era un turista, però amb sentit. Fa temps no baixo a Barcelona, ja no la reconec i sincerament no m'interessa massa. Ha mort d'exit i mala planificació\nEncara tinc esperances -poques-, Violette: Hi passo i m'hi aturo perquè queden vestigis, ni que siguin mentals.\nTinc temps, violeta, però va ser un rampell sense reflexió. No ho tornaré a intentar.\nPotser era un turista al principi, Francesc, però s'hi va quedar i va ser una part de la Barcelona de l'època, de la Barcelona de sempre.\nNo creguis, Barcelona és diversa i gratificant encara, per això hi vivim. Barcelona és aparador i interiors i ens continua agradant. Barcelona és casa nostra.\nCertament, Barcelona és casa nostra i ens agrada. I la Rambla, també...\nS'ha de saber trobar els llocs, de tant en tant vaig a veure la meva tieta que està al convent del carrer Elisabets, i malgrat el moviment és encara un remell de pau colorista i colorid que manté el seu encant.\nNo podria ser d'altra manera, Violette, malgrat tots els malgrats.\nHo veus, Francesc. Barcelona són tantes, atntes, coses, petites i grans. Una altra cosa són els vistges precipitats dels turistes... i també l'ajuntament.\nde les ondulacions dels camins dels mots fins arri...\nel corneta (sèrie dels herois incombustibles -1)\ncadències de les revoltes\ndels inevitables forats lingüístics\nl'altre sant Josep\nsafari de nou a sis\npetita crònica i no\nde premis virtuals i de mems blocaires (primera ap...\nblues del divendres\namb crisi o sense, tot s'aprofita\nde la música de la nebulosa de l'òliba\nprimera aproximació als efectes de les llunes en a...\nnotes per a un anecdotari del sistema solar: de la...\nestrella de coordenades contínues\nPepe (Rubianes) (Alegret) - (1947-2009)


Dimecres 2 de maig de 2012 Gabriel Massip Fons\tDeixa un comentari\nEntre la Baixa Ribagorça (a l’Aragó) i el Pallars Jussà i la Noguera (a Catalunya), la Noguera Ribagorçana forma el congost del Mont-rebei.\nÉs un indret molt espectacular. Us en deixo unes quantes fotografies, fetes l’octubre del 2011.\nCongost del Mont-rebei, ermita de Nostra Senyora del Congost\nDimarts 1 de maig de 2012 Gabriel Massip Fons\tDeixa un comentari\nUnes quantes fotografies d’aquesta Setmana Santa a Madeira.\nHi ha moltes rutes per fer-hi caminades d’entre dues i cinc hores, amb pocs desnivells. D’aquestes, les més curioses són les levadas, que són sèquies fetes des del segle XV que porten aigua des de les zones més humides de l’illa fins a les seques. Aquesta xarxa té una longitud d’uns 2.000 Km, i per mantenir-la van construir camins paraŀlels, que ara són transitats per excursionistes.\nUna de les més curioses, perquè transcorre dins d’un bosc de laurisilva, és la que va des de les Queimadas fins al Caldeirão Verde. Llàstima de pluja, perquè el salt d’aigua del petit gorg és realment espectacular. Si mai aneu a l’illa us recomano aquesta caminada; són entre 3 i 4 hores, té molt poc desnivell, i cal portar una llanterna (hi ha dos o tres túnels) i calçat adequat per caminar per la muntanya, és clar!\nLevada del Caldeirão Verde\nFunchal – olivera mil·lenària al jardí tropical\nFunchal – jardí tropical\nFunchal – Església dels jesuïtes\nPorto Moniz – piscines naturals\nPorto Moniz – aquari


Presentació de la revista : “Colors del territori” a Osona | Biblioteca Joan Triadú\n← Club de lectura en anglès [Maig 2017]\nExposició “Foment de la lectura a l’entorn de l’àlbum il·lustrat” →\nDilluns 8 de maig 2017 a les 18:30 h.\nPresentació de la revista ‘Colors del territori‘ a Osona.\nOrganitzat per VicDones-SIAD Osona.\nAmb la intervenció de : Jordi Monner (Director de la revista) i Marc Parareda (President de la Ass. LGTB TALCOMSOM).\n‘Colors del Territori’, és una revista anual, que té com a objectiu explicar la realitat de lesbianes, gais, transsexuals i bisexuals que viuen a les comarques del territori.\nLa revista ‘Colors del Territori’ va ser creada fa 11 anys pel col·lectiu LGTB H2O del camp de Tarragona, i a partir d’aquest any amb la col·laboració de Colors de Ponent (Lleida), LGTeBre (Terres de l’Ebre) i TALCOMSOM, ha fet el salt a nivell de tot Catalunya.


Apartament ALEGRIA 319 | 3D @ Porto Downtown Porto | Only-apartments\nRua da Alegria, Porto - en el centre\nEl ALEGRIA 319 apartaments estan equipats amb totes les instal·lacions per rebre als nostres clients, incloent aquells amb mobilitat reduïda (cadires de rodes). La cuina està equipada amb tots els estris i plats de: rentadora, cafetera, tetera, sucs naturals, torradora, microones, cuina (placa) i forn, planxa i taula de planxar. Al menjador els clients poden gaudir de la zona de la magnífica vista del port. La sala d'estar i el dormitori tenen dos televisors i aire condicionat. A la sala del llit pot tenir dos matalassos individuals o 1 llit doble, capacitat per a 2 persones. Al dormitori és el llit de matrimoni i pot tenir un llit individual extra (a petició), amb capacitat per a 3 persones. Per als nens tenim bressols i bany (a petició). Les finestres són de doble i persianes són elèctriques. El bany té una dutxa d'hidromassatge i s'ofereixen tovalloles, paper higiènic i assecadora. Tenim wifi a internet.\nNúmero de registre: 19333/AL\nBAIXA. La Baixa és un barri en el centre de la ciutat de Porto amb una gran quantitat de botigues, bars i restaurants. Alguns dels llocs d'interès turístic són: la borsa, la catedral romànic-gòtica, l'església romànica de Cedofeita, la Torre 2 Clerigos, el símbol de la ciutat (Nicolau Nasoni segle 18), i l'església amb el mateix nom, S . Franziskus-Església, que és d'origen romà i que té un interior decorat amb or. També hi ha diversos museus: Soares dos Reis, Casa de Serralves (francès, que exposa art modern i té bells jardins) i de Guerra Junqueiro. Una cosa que no ha de deixar de conèixer és el vi de Porto, per exemple en els cellers de "Gaia", on podrà degustar-lo. Era Porto que va donar el nom al vi i Portugal. Porto té una àmplia xarxa d'autobusos, que connecten els barris amb el centre. També hi ha tramvies, dos grans estacions de tren, així com al Metro.\nEntrada: des de les 15:00h fins a les 0:00h\nRecollida de / a l'aeroport US$ 28,24 (Pagament únic)\nBasat en 24 opinions de clients