Els musulmans consideren la seva religió com la versió final i universal d'una fe primordial monoteista revelada en diverses èpoques i en diversos indrets mitjançant els profetes, en especial Abraham (en àrab: Ibrahim), Moisès (Mussa) i Jesús (Issa).\nLa Batalla de Poitiers, va tenir lloc el 10 d'octubre de l'any 732 entre les forces comandades pel líder franc Carles Martell i un exèrcit islàmic comandat per l'emir Abd-ar-Rahman ibn Abd-Al·lah al-Ghafiqí entre les ciutats de Tours i Poitiers, a França.\nMar 4, 801\nLa conquesta de Barxiluna va ser l'operació militar realitzada per un exèrcit franc amb tropes d'Aquitània, Bascònia, Borgonya i Gòtia amb l'objectiu de reconquerir Madínat Barxiluna que havia estat vuitanta anys sota domini del Califat de Còrdova. Viquipèdia\nLa història de Lleida s'ha desenvolupat al voltant del Turó de la Seu, ja que sempre ha estat el lloc on s'han situat les infraestructures representatives del poder de control social: la fortalesa andalusina i la mesquita, i més tard la catedral.\nLa Conquesta del País Valencià fou el conjunt de maniobres militars que dugueren a l'annexió de l'actual territori del País Valencià a la Corona d'Aragó dutes a terme pels reis Jaume el Conqueridor i Jaume el Just\nLa conquesta feudal hispànica és el procés mitjançant el qual pobles cristians i catòlics del nord de la península Ibèrica van conquerir progressivament la resta dels territoris hispànics cap al sud, que restaven sota sobirania de l'Àndalus.


One-Bedroom Holiday home in Borensberg Fornåsa Suècia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nFornåsa, Fornåsa, Suècia - Veure al mapa\nMés informació sobre One-Bedroom Holiday home in Borensberg\nDissenyat tant per oci com per negoci, One-Bedroom Holiday home in Borensberg està situat idealment a Fornåsa; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA One-Bedroom Holiday home in Borensberg, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen aparcament de cotxes, s'admeten animals de companyia.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, One-Bedroom Holiday home in Borensberg no troba competidors en cap categoria.\nAllotjaments a Fornåsa


Temporal València: Vents que superen els 90 quilòmetres per hora\nEls vents superen els 90 quilòmetres per hora i deixen prop de 60 intervencions de bombers en la Comunitat\nEn la capital del Túria s'han registrat 73 km/h\ndiumenge, 31 de gener 2021 - 10:35h\nEl temporal ha deixat forts vents este dissabte en el territori valencià | Arxiu\nEls forts vents que han afectat este dissabte en el territori valencià han deixat ratxes per damunt dels 90 quilòmetres per hora i han motivat al voltant de 60 intervencions de bombers, segons han informat l'Agència Estatal de Meteorologia (Aemet) i el Centre de Coordinació d'Emergències.\nLes tres províncies de la Comunitat Valenciana han estat este dissabte en avís groc per vents que poden superar els 90 quilòmetres per hora en algunes zones. De fet, l'avís és de nivell taronja a l'interior sud de València. El Centre de Coordinació d'Emergències ha activat la premergència nivell taronja a l'interior de Castelló i en interior sud de València.\nAixí, en l'observatori de l'Aeroport de València s'han conseguit els 93 quilòmetres per hora al llarg de la vesprada. En la capital del Túria s'han registrat 73 km/h. A demés, s'han produït arruixons dèbils.\nRatxes més fortes en Castelló\nEls efectius del Consorci Provincial de Bombers de València han actuat en 20 servicis i els d'Alacant en 30, cap d'elles de gravetat, mentres que els bombers provincials de Castelló han dut a terme nou actuacions relacionades amb l'episodi de vents en Betxí, l'Alcora, Altura i Vila-real per caigudes de pins, cornises i uralites.\nL'episodi de vents ha anat endurint-se al llarg de la jornada. Durant el matí, amb dades fins a les 11.30 hores, les ratxes més fortes eren de 79 km/h en Bicorp. Li seguien l'Aeroport de València, amb 78 km/h, i Vilafranca, amb 76 km/h.\nSegons ha avançat el dia, els vents han superat els 80 quilòmetres per hora en moltes zones. Amb dades fins a les 16.30 hores, les ratxes més fortes es corresponen a Vilafranca, amb 87 quilòmetres per hora; Fredes, amb 81 quilòmetres per hora; l'Aeroport de València, amb 80 km/h; Bicorp i Xàtiva, amb 79 km/h, i Segorbe i Utiel, amb 76 i 75 km/h, respectivament.\n"La dona d'un jugador del Madrid: «S'alimentava de les mostres del súper per viure»" "Les dos noves restriccions que està estudiant Sánchez per frenar la tercera onada"


Biblioteques de Torelló: Recomanem: Formatges dels Pirineus\nRecomanem: Formatges dels Pirineus\nFormatges dels Pirineus: Els 50 millors\nAutores: Laia Pont Diez i Natàlia Nicolau Villellas\nValls, Ed. Cossetània, 2017\nLes autores, de la tria i del llibre, son Enginyeres Tècniques Agrícoles, especialistes en la recerca i innovació dels sector formatger, amants i coneixedores dels producte i viatgeres incansables a la cerca de l’excel·lència. En els seus viatges de descoberta han parlat amb un gran nombre de pastors, formatgers, ovelles, cabres i vaques. Així han fet la selecció d’uns formatges amb una història molt especial i un gust a l’alçada.\nSi voleu saber més coses del món dels formatges o sobre les autores, visiteu el seu blog.\nPublicat per Biblioteca de Torelló a 16:50\nEtiquetes de comentaris: cabra, formatge, llibre, ovella, Pirineus, vaca


Home Notícies El Saló de la Immersió 2012 emergeix un any més del 16 al 18 de març a Fira de Cornellà\nEl Saló de la Immersió 2012 emergeix un any més del 16 al 18 de març en Fira de Cornellà\nFabricants com Cressi, distribuïdors, agències de viatge, didàctiques o centres demostren el seu recolzament a la fira més veterana del país\nDescarrega't una entrada a meitat de preu Fira de Cornellà porta tretze anys organitzant el Saló de la Immersió, la fira més veterana del país dedicada exclusivament a les activitats subaquàtiques i al busseig com protagonista. Malgrat els moments de recessió econòmica que vivim, aquesta nova edició conta amb el suport incondicional de marques referents per al sector com Cressi. Els fabricants aprofiten per a presentar del 16 al 18 de març les seves principals novetats ja que la nostra fira es converteix en l'aparador ideal en contacte directe amb professionals i afeccionats.\nI és que el Saló de la Immersió des dels seus inicis ha estat punt de trobada on té cabuda tot allò relacionat amb les immersions: des de fabricants o distribuïdors, a escoles o centres de busseig passant per agències de viatges especialitzades, organitzacions o botigues tècniques, etc. Completarem l'oferta firal amb activitats i demostracions. La piscina instal•lada en el recinte serà la protagonista per als més petits que desitgin realitzar el seu primer bateig d'immersió. En ella podrem assistir-hi també a demostracions d'apnea estàtica a càrrec de dos posseïdors de títols pels seus rècords en la modalitat, Santiago Jakas i Miguel Lozano. I en el vessant de reflexió donarem veu a l'anàlisi, debats sobre el present i el futur del món de les activitats subaquàtiques en el marc d'una nova edició de la Jornades Tècniques Professionals.\nA poc més d’un mes de la seva celebració, són nombrosos els expositors interessats en estar presents en aquesta primera fira de submarinisme de l’any en el nostre país. El Saló de la Immersió evoluciona de forma paral•lela al sector des de fa tretze anys i convertint-se en un suport incondicional per als seus seguidors. El visitant trobarà en la fira totes les novetats de cara a la nova temporada: l'últim en neoprens, equips de captació d'imatge subaquàtica, jackets, aletes, ordinadors, reguladors… Tot per al busseig tècnic i esportiu. La presència d'agències de viatges especialitzades garanteix la presentació en la fira d'interessants ofertes en destinacions tradicionals i en llocs molt més extravagants amb fons marins més desconeguts pels bussejadors. Expositors nacionals que compartiran espai en la fira amb altres procedents de països com França, Itàlia, Mèxic, Egipte, Indonèsia o Filipines.\nUn marc incomparable per a presentar novetats Els fabricants, botigues i distribuïdors aprofitaran el seu pas pel saló de la Immersió per tal de donar a conèixer els seus productes més nous. Per exemple HMDIVER presentarà el Rebreather Pathfinder, molt compacte ideal per a viatjar i per al busseig recreatiu. Demostraran els seus avantatges portant-lo directament des d'USA per a presentar-lo en la fira. En la modalitat d'equips d'imatge subaquàtica, Freatic Sports donarà a conèixer als nostres visitants la nova il•luminació Scurion per l’espeleobusseig amb un últim model apte per al busseig submergible fins a 100m i que serà comercialitzat a Espanya per aquesta firma.\nLes agències de viatges també donaran a conèixer les seves propostes més innovadores. Per exemple Maktub llançarà en la fira el seu nou producte anomenat Biobuceo, una forma diferent de bussejar. Consisteixen en programes nacionals orientats a mercats estrangers per a promoure el busseig a Espanya, concretament en zones com Cap de Gata, Costa del Sol, Tenerife o Lanzarote.\nI és que del 16 al 18 de març el Saló de la Immersió serà el punt de trobada del món del busseig a Espanya amb el suport del cos de GEAS de la Guàrdia Civil, de la Unitat de Suport d'Emergències Subaquàtiques de Catalunya i a nivell federatiu tant de la Federació Catalana d'Activitats Subaquàtiques.\nSaló de la Immersió Dies: 16, 17 i 18 de març Horari: d’11h a 20h - Entrada 6€ Menu principal


Trucar al 112 accelera l'atenció en cas d'infart - Grup Clínica Bofill\nTrucar al 112 accelera l'atenció en cas d'infart\n16 de març de 2012 · Clínica Bofill\nDavant qualsevol sospita de tenir un infart agut de miocardi, la millor opció per rebre l'atenció adequada en el mínim temps possible és trucar al 112. Les dades del Departament de Salut demostren que avisar un familiar i dirigir-se a un centre sanitari, ja sigui un hospital o un centre d'atenció primària (CAP), encara que estigui relativament a prop, no és la millor decisió.\nEn una situació com aquesta, “tots els minuts compten”, insisteix el conseller de Salut, Boi Ruiz, i les dades constaten que, entre els pacients que reben tractament per infart, els primers a ser atesos són els que, davant la sospita, havien avisat el Sistema d'Emergències Mèdiques (SEM) a través del telèfon 112. Tot i això, el cert és que només el 29% dels pacients que reben el tractament adequat havien trucat a emergències.\nSegons Salut, les persones amb infart agut de miocardi que avisen el SEM reben una primera assistència mèdica (amb electrocardiograma inclòs) en 45 minuts de mitjana, mentre que els que s'adrecen a un hospital comarcal triguen 90 minuts; els que van a un hospital terciari (altament especialitzat) en triguen 106, i els que opten pel CAP, 74.\n“Els tractaments són molt eficaços si es poden administrar en les primeres tres hores”, explica el cardiòleg i director del pla director de malalties cardiovasculars, Antoni Curós. Per això, es considera de vital importància escurçar el temps que transcorre entre l'inici dels símptomes i el primer contacte amb un metge. Les unitats del SEM estan equipades per diagnosticar un infart i, en cas afirmatiu, són els mateixos professionals de les ambulàncies medicalitzades els que activen l'anomenat codi infart i avisen l'hospital de destí per tal que l'equip ja estigui preparat quan hi arribi el pacient.\nTot i que els estudis confirmen que “la reducció de la mortalitat és màxima”, quan s'aplica tractament durant les tres primeres hores, ara per ara, a Catalunya només s'assoleix aquest temps en el 40% dels casos, admet Curós. Per aquest motiu, el Departament de Salut iniciarà el mes vinent una campanya centrada a fomentar la trucada al 112.\nCada any es produeixen més de 6.500 infarts aguts de miocardi a Catalunya, dels quals, uns 3.000 han de rebre tractament per desobstruir l'artèria coronària. Entre aquests pacients, la mortalitat –30 dies després– és del 3,3%, molt per sota del 12% de l'any 2000.\nEl principal símptoma de l'infart de miocardi és un dolor intens, opressiu i prolongat al pit que es pot estendre als braços. Sol anar acompanyat de suor freda, debilitat i nàusees. En les dones, el dolor no és tan indicatiu i cal tenir en compte altres símptomes com ara la dificultat respiratòria, la fatiga i, fins i tot, la somnolència.\nvol reduir Salut la mortalitat per infart d'aquí al 2020, millorant la prevenció i l'atenció en els casos aguts.\nLa reducció de la mortalitat és màxima si el pacient rep tractament en les tres primeres hores\nDIRECTOR DEL PLA DIRECTOR DE MALALTIES CARDIOVASCULARS\nVeure noticia de La Vanguardia


Reial Decret-Llei 16/2013, de 20 de desembre, de mesures per afavorir la contractació estable i millorar l’ocupació dels treballadors | Raich López & Díez\nBOE de 21/12/2013\nEl Consell de Ministres del passat divendres, 20 de desembre, va aprovar el Reial Decret Llei de millora de la contractació estable i l’OCUPACIÓ dels treballadors.\nEls principals aspectes tractats són els següents:\nMesures per flexibilitzar el contracte de treball a temps parcial.\nAmb l’objectiu d’impulsar la utilització d’aquest tipus de contracte, es realitzen importants canvis en matèria de temps de treball:\n– Desapareix la possibilitat que els treballadors contractats a temps parcial puguin realitzar hores extraordinàries, excepte els supòsits ja previstos en l’article 35.3 de l’Estatut dels Treballadors.\n– Es modifica el règim de les hores complementàries pactades per flexibilitzar-ho, de manera que s’amplia als contractes temporals i que es redueix el termini de preavís a 3 dies per a la realització de tals hores.\n– Únicament cap la realització d’hores complementàries pactades si la jornada ordinària establerta en el contracte és d’almenys de deu hores setmanals, en còmput anual i el nombre d’hores pactades no podrà excedir del 30% de les hores ordinàries de treball ampliable per Ccol..\n– S’estableix una obligació de registre de la jornada dels treballadors a temps parcial. L’incompliment d’aquest registre podrà ser la presumpció que està celebrat a jornada completa. (Excepte para treballadors de la llar contractats a temps parcial).\nS’introdueixen un nou sistema d’hores complementàries voluntàries per als contractes indefinits a temps parcial sobre la base de l’acord voluntari del treballador.\n– En aquest cas, només s’admet la seva realització en el cas que el contracte de treball a temps parcial (no inferior a deu hores setmanals) i sigui per temps indefinit\n– No existeix preavís mínim, si bé el percentatge no podrà superar el 15 per 100, ampliable per Ccol fins a un 30 per 100 i la seva realització serà voluntària.\n– A més, s’estableix una obligació de registrar dia a dia la jornada de treball, ordinària o complementària, per permetre un millor control per part de la Inspecció de Treball i Seguretat Social.\nAmpliació de la reducció de jornada per cura de fills menors d’edat, dels vuit als dotze anys\n– Qui per raons de guarda legal tingui a la seva cura directa algun menor de 12 anys o persona amb discapacitat física, psíquica o sensorial que no exerceixi una activitat retribuïda tindrà dret a una reducció de la jornada de treball diària, amb la disminució proporcional del salari entre almenys un vuitè i màxim la meitat.\nEquiparació de la cotització empresarial per desocupació\n– S’equipara la cotització empresarial per desocupació dels contractes temporals a temps parcial a la dels contractes temporals a jornada completa. A partir d’ara s’estableix que el tipus de cotització empresarial per desocupació en els contractes temporals serà única: el 6,70 per 100.\nDistribució irregular de jornada\n– Es potencia la distribució irregular del temps de treball ja que a falta de pacte l’empresa podrà distribuir de manera irregular al llarg de l’any el 10% de la jornada. El preavís s’estableix en 5 dies i la compensació de l’excés o el defecte haurà de compensar-se en el termini de dotze mesos des que es produeixin.\n– Es permet la realització del contracte indefinit de suport a emprenedors a temps parcial. Així, es reconeix a més la possibilitat de gaudir dels drets als incentius fiscals i de Seguretat Social en proporció al temps de treball contractat.\n– Es limita la durada del període de prova en els contractes temporals no superiors a sis mesos a un màxim d’un mes. També s’actualitza el règim d’interrupció del període de prova, ampliant-ho a altres situacions com a maternitat i paternitat.\nS’autoritza a les empreses de treball temporal perquè, de la mateixa forma que ja celebren contractes per a la formació i l’aprenentatge, puguin fer contractes en pràctiques per a la posada a disposició a les empreses usuàries.\nEs prorroga fins al 31 de desembre de 2014 la possibilitat de celebrar contractes per a la formació i l’aprenentatge en matèries en les quals no existeix títol de formació professional o certificat de professionalitat, ni centres formatius disponibles per a la seva impartició.\nHomogeneïtzació de bases de cotització d’autònoms\nFinalment, el Reial decret Llei conté un grup de mesures relatives l’homogeneïtzació de les bases de cotització.\nS’ajusten les bases mínimes de cotització exigible als autònoms amb més de 10 treballadors i autònoms societaris, equiparant la seva base mínima a la prevista per als treballadors enquadrats en el grup 1 de cotització al Règim General equiparable a 1.051,50 euros pel que aquest canvi li pot afectar a un gran numero d’autònoms . S’exceptuen els autònoms que causin alta inicial en el mateix, durant els 12 primers mesos de la seva activitat, a explicar des de la data d’efectes d’aquesta alta.\nTambé es modifica l’article 109 del text refós de la Llei General de la Seguretat Social, per aclarir la base de cotització de les remuneracions tant en metàl·lic com en espècie i per excloure de la mateixa les assignacions de l’empresa destinades a formació i estudis dels treballadors quan tals estudis vinguin exigits per les activitats o les característiques dels llocs de treball.\nAddicionalment, es modifica el text refós de la Llei de l’Impost de societats, per aclarir que les deduccions per creació d’ocupació previstes en l’article 43.4 d’aquesta norma, en el supòsit de contractes a temps parcial, s’aplicaran de manera proporcional a la jornada de treball pactada en el contracte.\nEl règim d’hores complementàries pactat amb anterioritat a l’entrada en vigor d’aquest reial decret-llei continuï sent aplicable en els contractes vigents a aquesta data tret que les parts acordin modificar-ho en els termes establerts en la nova regulació, i que els períodes de prova que s’haguessin concertat amb anterioritat a l’entrada en vigor d’aquest reial decret-llei continuïn regint-se per la normativa legal o convencional conforme a la qual es van celebrar.


Gen o gens que causen la síndrome d'Opitz C (TANCAT) - Fundació Bosch i Gimpera\nGen o gens que causen la síndrome d’Opitz C (TANCAT)\nLa síndrome d’Optiz C és una malaltia genètica molt greu que a dia d’avui no té possibilitat de tractament, diagnòstic prenatal o consell genètic ja que no es coneix el gen responsable ni com s’hereta.\nEl Departament de Genètica de la Facultat de Biologia de la Universitat de Barcelona, va rebre la visita d’un pare d’una nena afectada “Un home de Terrassa, que podia ser qualsevol de nosaltres, preocupat perquè no es podia fer res per la malaltia de la seva filla. La malaltia de la Marta era com la d’altres nadons, nens o nenes: rara, devastadora, inexplicable…” comenten els investigadors Roser Urreizti, Susana Balcells, Bru Cormand, Daniel Grinberg, i Lluïsa Vilageliu. Van empatitzar amb aquell pare i van decidir assumir el repte d’investigar sobre la síndrome d’Opitz C amb l’objectiu de trobar el gen (o gens) responsable(s) d’aquesta malaltia com un primer pas per entendre la base molecular i investigar després els possibles tractaments.\nLa síndrome d’Opitz C és considerada una malaltia ultra rara, ja que es coneixen només 60 casos diagnosticats en tot el món, la qual cosa fa que hi hagi poc interès en invertir en recerca. És per aquesta raó que els investigadors de la UB van optar per utilitzar la fórmula del crowdfunding gràcies a la qual van aconseguir arribar 25.000 eur per fer la recerca.


El PP es vol vendre la seu de Barcelona - El triangle\nEls de García Albiol segueixen les passes de CDC-PDECat, Unió i el PSC\nEl Partit Popular ha posat en venda la seva seu de Barcelona, ubicada al carrer Comte d’Urgell, per un preu d’1.967.550 euros, segons l’anunci publicat al portal immobiliari Idealista. Fonts del partit citades per El País expliquen que busquen un comprador des del 2015, però no en troben.\nSota el lideratge de Xavier García Albiol, el PP català va esdevenir la força parlamentària amb menys vots de les eleccions del 21-D. Actualment la seva bancada ha quedat reduïda a quatre diputats, després d’haver-ne perdut set, de manera que rebrà menys de la meitat de subvencions que fins ara.\nEn aquest context ha aparegut l’anunci a Idealista, el qual aporta plànols i fotos interiors, però no cap identificació amb el partit. Segons la descripció, el local totalitza 1.009 metres quadrats repartits en dues plantes.\nCDC-PDECat, Unió i el PSC\nEl juliol de l’any passat va transcendir que s’havia posat a la venda la seu central del PDECat, situada al carrer Provença de Barcelona, la qual segueix habitant actualment. En concret, estava pagant un lloguer a la seva formació predecessora, Convergència, que ha de fer front a deutes que l’empenyen a desprendre-se’n. Però no se n’ha sortit i els neoconvergents negocien la venda amb un comprador xinès, ha publicat Economía Digital citant fonts properes a la negociació.\nDe fet, Convergència ha d’afrontar una reclamació de 6,6 milions d’euros per la sentència del cas Palau i es va vendre la seu del carrer Còrsega. La seva antiga companya de coalició, l’extinta Unió, també va traspassar la seu quan es va dissoldre.\nAixí mateix, el PSC ha marxat aquest mes de la seu del carrer Nicaragua, que ha ocupat els darrers 38 anys. El trasllat al carrer Pallars té lloc després de la davallada que el partit que lidera Miquel Iceta ha patit els darrers anys.\nPrevS’intensifica la crisi entre el PDECat i JxCat


Menú 2 – tAstantelmón\nPublicat per tastantelmon el 05/02/2017 05/02/2017\nEl aliments processats són aquells que han patit algun tipus de variació abans que nosaltres ens els puguem menjar.\nEl nostre cos està acostumat a menjar llegums, fruita, carn, peix fresc, aliments de primera qualitat, en estat natural. Nosaltres, a la cuina de casa, els processem sense utilitzar additius, sucres, colorants.\nLa indústria, per a poder obtindre resultats, quan processa un aliment, sí que ha d’afegir additius, sucres, colorants…\nHem evolucionat a tots els nivells i no anava a ser menys amb l’alimentació. És un gran avanç, però estem deixant tant de costat la nostra part creativa a la cuina que perdem qualitat per tots els costats.\nLa solució als moments d’estrés que patim, deguts a la voràgine diària en la qual estem instal·lats (casa, treball), està en la nostra manera d’organitzar-nos. Una casa és com una empresa i t’agrade més o menys, les feines que has de fer, han de ser coherents amb tu mateix. Les teues accións a nivell individual, seran les que et donaran la qualitat de vida desitjada i no ho oblidem, no és tan perfecta com ens la fan vore.\nLa indústria ha realitzat un treball d’estandardització, per a poder satisfer la demanda de necessitas alimentàries de manera general. I segons la demanda, ha anat desglossant-la per sectors (xiquets, light, sense gluten, bio, eco, producció local…) Tot açò passa a poc a poc, com evoluciona el mercat.\nAmb l’ajuda de les imatges, les grans empreses ens transmeten, felicitat, frustració, estalvi. Ens fan sentir culpables, fent-nos creure que ens fan una feina necessària per a poder donar-li al teu cos allò que és de primera necessitat, l’alimentació adequada! A poc a poc, gràcies a l’ajuda d’algú que no ens coneix personalment, sap de nosaltres mitjanant estudis estadistics i de mercat. Han aconseguit introduir a la nostra dieta, una gran quantitat d’ingredients artificials, químics i additius alimentaris que li donen un sabor tan atractiu al que mengem, que poden arribar a ser addictius. I ens hem cregut que el nostre problema, la pressa, que ens atabala constantment, ens l’han solucionat.\nVos convide a cuinar a casa. Organitzeu-vos i milloreu la vostra qualitat de vida. No sempre podrà ser, sempre hi ha imprevistos, però que estos no siguen la tònica del dia a dia. Solucionem nosaltres els nostre problemes. No deixem en mans de qui tan sols té interessos econòmics la nostra alimentació!\nEl desdejuni, l’esmorzar i el berenar, podem cobrir-los amb un suc natural, una beguda làctia o vegetal i amb LLESQUES AMB OU ! Vos assegure que és perfecte. Ací a casa funciona.\nEntrada prèvia Menú 1


Una mika de mi: I ara toca filar\nDoncs sí! El que em faltava per apendre era.... Filar! Quan veia les maravelles que fan l'Alba i la Marga amb la fibra, em moria de ganes de provar-ho. Així que el mes passat vaig asistir al curs de filat que feia la Marga. Va ser un curs molt divertit que vaig fer juntament amb l'Imma i l'Anna, vem riure molt, i la "profe" és molt bona, oix, que pilota que sóc, ni que m'hagués de posar nota, jeje. Primer ens va ensenyar a utilitzar el fus i després vem fer pràctiques amb la roda de filar. També ens va ensebyar a plegar amb 2ply i a fer el Navajo ply. Per mi el més difícil ha estat dominar la fibra ja que em costava d'estirar i a més a més m'entrava tota la torsió on no tocava. Ara ja la començo a dominar jo.\nEl curs, evidentment, jo estic fent la foto, :\nFibra merino i fus\nLa qüestió és practicar molt i molt, cosa que no faig gaire, jeje. Però aquí podeu veure la diferència entre la primera fibra filada i la segona. A la segona, el fil ja em surt una mica més uniforme i no amb el bunyols que em sortien a la primera. I la tercera fibra filada ja surt una mica millor que la segona. No és que em surti bé, però amb la pràctica es va millorant.\nSegon filat cabdellat\nTercer filat cabdellat\nPerò aquí no s'acaba tot, feia molt dies que volia escriure aquest post, però tenia la sensació que li faltava alguna cosa i que sense ella quedava incomplet, fins que fa uns dies la Hormi ens va enviar un mail amb un enllaç al segundamano.es on algú es venia una roda de filar i vaig dir: Meva! Em vaig posar en conatcte amb la venedora i ens vem posar d'acord en trobar-nos. Total, que per un preu increïble vaig aconseguir LA RODA!\nS'han de fer uns retocs però està en molt bon estat pels anys que té, qui me la vendre l'havia comprat en un antiquari feia més de 20 anys, però fins que no arregli el que té espatllat, no la podré fer servir gaire, tot i així no té res que no es pugi sol·lucionar. I és taaan mona, que aquesta nit he somiat amb ella, jeje. I ara toca posar-li nom, me'n ronden uns quants pel cap però no m'acabo de decidir, esperaré, l'aniré arreglant i filant i potser ella mateixa me'l dirà...\nQuè! És maca o no?\nEscrit per Laia a les 14:29\nEtiquetes de comentaris: artesania, curs, filat, roda de filar\nLaia, tindreu de dormir al carrer!\n10 d’abril de 2011 a les 15:07\naix!!! què cuca que és!!!\nfes-li un petonet de part meva, jejejeje\n10 d’abril de 2011 a les 15:21\nQue post más hilandero que te ha salido y la rueda no es bonita es preciosa, me gusta mucho. Ahora ya no hay escusa, a hilar, hilar como una posesa.\n10 d’abril de 2011 a les 19:57\nTu també, Laia!\nÉs molt maca...\nJustament ara ha passat per darrera la meva parella i ha vist la foto i suposo que m'ha vist la cara de... jo vull una, jo vull una... i sense dir-nos ni una paraula ja m'ha dit:\n- Però Núria on la posarem...\nTu que pots tenir-la ;-)Disfruta-la molt!!\noooh! m'encanta la roda! a la marga la detindran per induccion al vicio! je je\n10 d’abril de 2011 a les 21:03\nladycc ha dit...\nQue guai,es molt maca\n10 d’abril de 2011 a les 21:22\nLa roda aquesta com et descuidis un dia te la robo, perquè m'encanta!! Benvinguda al club!!\n10 d’abril de 2011 a les 21:58\nQue envidia, que buena pinta tiene ese ovillo\n10 d’abril de 2011 a les 22:13\nUi!!!! quina roda més preciosa sembla el timó\nd'un vaixell de vela.\nEl segon filat cabdellat ha quedat molt bé,\nde professional :)\n11 d’abril de 2011 a les 1:34\nsi, tu també ets molt maca!\nEt va perfecte, et veig clarament filant amb amor un món de somnis que és fan realitat... és molt bonic!\nJo vull que em facis una pulsera pel tormell d'aquest fil blanc i buturut! el primer eh!\n11 d’abril de 2011 a les 2:00\nEs preciosa, mucho más bonita que las fotos del segunda mano.\nya tengo ganas de ver lo que hilas con ella!!\n11 d’abril de 2011 a les 10:16\nOhh! ja veig que has incrementat la família! segur que us fareu molt bones amigues!\n11 d’abril de 2011 a les 11:31\nesta chica es una sorpresa ha dit...\nhila que hila\nbesitos de tu sorprendedora\n11 d’abril de 2011 a les 13:39\nNena, és rebonica!!! La veritat és que el post m'ha sonat una mica a xino, que complicat això de filar... però la roda m'ha enamorat!!\n15 d’abril de 2011 a les 13:06\nooh! que bonica la roda! i si, el segon i tercer cabdell t'han quedat perfectes! :)\n19 d’abril de 2011 a les 7:17\ntoooma! Que valenta que ets. De veritat us admiro tant a les que us atreviu amb el filat, i les rodes i les fibres i els tintats i tot plegat...\nAra, que amb una mestra com la Marga i una roda tan preciosa segur que faràs uns cabdells preciosos! Aiiiix cada cop em fas més enveja!\n19 d’abril de 2011 a les 10:11\nOoooh, Laia, la teva roda ´és de conte, em recorda a la de la Bella Dorment. Ostres, li podries dir Aurora, com la Bella!!!\n22 d’abril de 2011 a les 9:29\nMe hubiera encantado hacerlo.\n22 d’abril de 2011 a les 9:47\nBenvinguda al club!!! js veuras quin vici...\n22 d’abril de 2011 a les 20:51\nqué bonita rueca! Ojalá algún día pueda hilar...\n24 d’abril de 2011 a les 0:14\nuff! crec que tot això del filat em queda mooolt lluny! la roda és maquíssima! :)\n26 d’abril de 2011 a les 0:40


Cristina Quindós: "Jo dic que l’esclerosi múltiple és com la fe, ens han de creure, no tot ha de ser tangible i visible"\n- Com ho sabies?\n- I per què a un neuròleg?\n- Per tant ja havies anat al metge?\n- Què et va dir el neuròleg?\n- Quan van aparèixer els primers símptomes?\n- Te la va encomanar?\n- Quins símptomes tens?\n- Quan et van diagnosticar ho vas explicar?\n- Com vas viure l’impacte psicològic de la malaltia?\nEl meu Twitter (@cristinaquindos) és escleròtic i llegeixo comentaris de gent que ha perdut amistats. Jo no he perdut ningú que no m’hagués fet perdre la vida perquè durant la vida ja perds gent. Em considero molt afortunada fins i tot amb l’esclerosi múltiple perquè el brot més bèstia em va agafar en un moment que ja ho tenia gairebé tot fet. Vull dir, no tenia nadons, ni em volia comprar un pis, ni començava la meva carrera professional. A mi, l’esclerosi em va trobar quan tot això ja estava fet. Podria haver estat molt pitjor. A la feina sempre s’han portat súper bé amb mi i sempre m'han permès fer teletreball i horari totalment flexible.\n- Vas participar al grup d’adults de la Fundació.\nAlma, a les 27.03.2020\nCris, a les 20.04.2020\nMaritza Almada, a les 28.03.2020\nlaura, a les 30.03.2020\nSuzanne, a les 31.03.2020\nRebeca, a les 14.04.2020\nAntonio Herrero Fernández, a les 15.04.2020\nMaceral, a les 16.04.2020\nOlga Martinez, a les 18.04.2020\nAntonio Collado, a les 21.04.2020\nCris, a les 06.05.2020\nCarla, a les 13.05.2020\nCris, a les 24.07.2020\nMARTA, a les 08.01.2021\nCris, a les 12.02.2021\nviviana, a les 26.04.2021\nCris Quindós, a les 30.08.2021\nDarrera actualització a les 16:05:34 28 de setembre de 2021


Museu Etnològic de Barcelona- Descobrir.cat\nEntrades amb l'etiqueta ‘Museu Etnològic de Barcelona’\nLa Barcelona sense tòpics al Museu Etnològic de Montjuïc\nL’exposició pretén donar una visió allunyada de tòpics que s’associen amb Barcelona.\nFoto: Elements quotidians del paisatge urbà d’una ciutat © Jordi Cirach\nLa renovada quarta planta del Museu Etnològic de Barcelona acull l’exposició Les cares de Barcelona, la qual pretén donar una visió realista, compromesa i allunyada de tòpics que s’associen fàcilment amb nostra ciutat. Es tracta d’una exposició única en la seva espècie, que pretén que es repensi la ciutat a partir d’objectes urbans que ajudin a analitzar l’entorn en el que vivim des de diferents perspectives.\nFoto: El carro de ferralla també està present en l’exposició © Jordi Cirach\nEs tracta d’una exposició estructurada en 6 àmbits o recorreguts possibles (el carrer, la ciutat missatge, gent de Barcelona, les cultures del món a Barcelona, la ciutat icònica i gent de pas), farcits d’objectes integrats en el nostre paisatge urbà i que, sovint, passen desapercebuts davant del nostre ritme de vida. Cartells publicitaris, senyals, prohibicions, graffitis i altres mostres d’espai urbà que volen ensenyar les diferents cares d’una ciutat submergida en un procés de transformació continuat.\nFoto: Les institucions també han col·laborat en la imatge de Barcelona de disseny de l’actualitat © Jordi Cirach\nTambé és un experiment d’antropologia social que vol entendre la ciutat des de la seva complexitat, posant èmfasi en els barcelonins, aquells que d’alguna manera contribueixen en la formació de la personalitat d’aquesta ciutat. Barcelonins autòctons o al·lòctons, ciutadans o turistes, que comparteixen un mateix espai i una mateixa cultura. La riquesa de la ciutat, tal i com s’entén a la exposició, és el resultat de contraposar les diferents cultures que conviuen a Barcelona.\nDestaquen, amb el permís dels altres objectes que expliquen la ciutat, els souvenirs que els visitants de la Exposició Internacional de 1929 s’enduien com a record. Pancartes, obrecartes, cendrers o nines amb l’uniforme de l’Exposició Internacional, contrasten amb les bufandes del Barça, les tasses amb el “trencadís” de Gaudí o els imants que es venen avui als top manta. La rigorosa actualitat barcelonina.\nFoto: Adrià Pujol, el comissari de “Les Cares de Barcelona” el dia de la presentació als mitjans de comunicació. © Jordi Cirach\nTot això sota la coordinació d’Adrià Pujol, comissari de l’exposició, que segons ell, la finalitat de Les cares de Barcelona és mostrar la ciutat “però amb una mirada diferent”. Així doncs, el visitant que s’acosti al Museu Etnològic reconeixerà, sens dubte, elements urbans que el faran repensar com és la ciutat on viu.\nEntrada general 5€ i reduïda 3,50€\n#LesCaresdeBarcelona | @museuetnologic\nEtiquetes: Montjuïc, Museu Etnològic de Barcelona


Finalitzen les obres del nou assut de Rutxei : Ajuntament Callosa d'en Sarrià\nInici » Agricultura » Finalitzen les obres del nou assut de Rutxei\n(Fotos: Nou assut de Rutxei)\n*Les obres, al costat de la reparació de la bassa d’Onaer, s’engloben dins de les ajudes d’urgència de la Generalitat per les pluges de 2017\nLes obres del nou assut de Rutxei ja han finalitzat després dels últims treballs que han perfilat aquest gran projecte que beneficiarà a l’agricultura callosina. “El nou assut ha substituït a l’anterior, que es trobava en molt mal estat com a conseqüència del temporal de pluges de gener de 2017 i redundarà en un millor aprofitament dels recursos hídrics”, ha assenyalat l’edil d’Agricultura, Lumi Puigcerver.\n(Fotos: Nou mur de contenció de la Bassa d’Onaer)\nL’edil ha recordat que les obres han sigut finançades per la Conselleria d’Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural, ja que s’engloba dins del milió i mig que va destinar com a ajuda urgent per les pluges de gener de 2017 i que incloïa, a més de l’assut de Rutxei, la reparació de la Bassa d’Onaer, la conducció de la Font Major i la instal·lació d’un sifó en el reg del Margequivir. Obres que també estan concloses.\nEn l’assut de Rutxei, situat a l’entorn de la partida Botisant, conflueixen les aigües del riu Guadalest i les de la canonada del Consorci d’Aigües de la Marina Baixa que ve del pantà de Guadalets, i que proveeixen als regs de Rutxei, Piquero, Algepsa i Esperit Sant.\nLes obres de la Conselleria s’han completat amb una inversió de la Comunitat General de Regants de Callosa d’en Sarrià, en la qual s’integra l’Ajuntament com a usuari, que ha consistit en la instal·lació d’una caseta per a protegir les vàlvules de bombament que regulen el flux d’aigua. Així mateix, en els pròxims dies s’instal·larà una tanca per a reforçar la protecció de la instal·lació.\n« Callosa d’en Sarrià mostra la seua solidaritat en la lluita contra el càncer a través del teatre\nL’Ajuntament promocionarà en Fitur les Fonts d’Algar i el patrimoni històric i cultural de Callosa d’en Sarrià »


Demà s’inaugura Girocamping convertint Girona en el gran aparador del sector ·\nDemà s’inaugura Girocamping convertint Girona en el gran aparador del sector\nLa Fira Girocamping 2015 al Palau de Fires de Girona / Arxiu\nLa Fira, que creix en espai i activitats, reuneix a Girona des de demà i fins diumenge 139 expositors\nEl 4rt Girocamping, la Fira del sector del càmping i parcs de vacances única en les seves característiques a l’Estat espanyol, obre demà dijous i fins diumenge les seves portes al Palau de Fires de Girona. L’edició d’aquest l’any reuneix 139 expositors i destaca l’increment d’empreses franceses que han volgut ser-hi presents: un 50 % més que l’any passat.\nAmb la quarta edició de Girocamping, Girona es convertirà en el gran aparador del món del càmping. Com a novetat, aquest any la Fira creix en superfície i potencia les activitats destinades al públic i també les jornades dedicades als professionals.\nEl Saló amplia en aquesta edició la seva zona d’exposició en 1.500 metres. En total disposa de 5.000 metres quadrats d’exposició al recinte de la Fira i 2.800 metres quadrats més a l’exterior. Hi ha dues carpes amb autocaravanes, caravanes i accessoris de càmping.\nDurant quatre dies el Palau de Fires de Girona es transformarà en un gran càmping amb tota l’oferta d’activitats que es pot trobar en aquestes instal·lacions i que aquest any es potencien. La recreació, que s’aconsegueix amb espais verds, arbres i altres elements, farà que els visitants puguin viure per unes hores tota l’oferta que es poden trobar en un càmping, envoltats de natura, i amb activitats i diversió per a tota la família. S’han previst diferents espais tematitzats amb elements que recrearan les quatre estacions de l’any ja que hi ha un bon nombre de càmpings que obren tots els mesos.\nPer aconseguir que el visitant pugui viure l’experiència d’una estada en un càmping i per mostrar que aquests establiments són els grans clubs de vacances del país, hi haurà, entre altres activitats, desfilades de mascotes de càmpings, tallers de globoflexia, pallassos, circuït de ponis, castells inflables i minidisco. A la fira també hi haurà una part de menjar amb Food trucks. A Girocamping es podran veure les últimes novetats i tendències del sector. Les empreses que hi exposen presenten els nous models de bulagows, mobilhomes i autocaravanes.\nLa Fira s’ha consolidat com a referent del sector del càmping i dels parcs de vacances del sud d’Europa. Està organitzada per l’Associació de Càmpings de Girona, amb la col·laboració de l’Ajuntament de Girona, el Patronat de Turisme Costa Brava Girona i l’Agència Catalana de Turisme.\nÉs l’única fira del sector amb el format mixte, tant pel professional de camping com pel client dels campings amb caravanes, autocaravanes bungalous, accessoris, etc.\nGirocamping és un gran aparador del sector que ofereix la possibilitat als visitants de viure una autència experiència. El fet que aquesta trobada ofereixi un gran nombre d’activitats i una recreació de tot el que es pot trobar en un càmping: com són caravanes, tendes de campanya, habitatges mòbils, bungalows, remolcs de caravanes, la fa molt atractiva per al públic familiar.\nLa fira té com a objectiu donar a conèixer el món del càmping i mostrar que és el destí ideal per a unes vacances, o una escapada en família, ja que en aquests establiments s’hi poden trobar instal·lacions esportives, parcs infantils, activitats d’animació i grans espais verds perquè els nens puguin passejar, anar en bicicleta i tot això en un entorn natural, privilegiat i segur. Actualment la xifra de visitants catalans i espanyols als càmpings gironins se situa en el 5%.\nLa quarta edició de Girocamping potencia també les jornades destinades als professionals. Així, en el marc de la Fira, demà dijous 3 de març, es portarà a terme un Networking organitzat per la UdG, i un altre per part de l’Escola d’Hostaleria i Turisme de Girona, per tal de posar en contacte empresaris turístics amb els alumnes. A més, està previst, el divendres 4 de març, un WorkShop entre els responsables dels càmpings associats i les empreses proveïdores del sector que col·laboren amb l’Associació .\nI es duran a terme diferents jornades de gran interès per al sector sobre les últimes tendències en el món del càmping com el concepte glamping low cost amb Comanche ( allotjaments que no ocupen una plaça fixa com el bungalow i que faciliten el retorn als orígens del càmping) o sobre productes com ara el segell Bed&Bike del Consorci Vies Verdes o les Vies Braves .\nEn aquesta edició és lliurarà el tercer premi Jaume Genover i Roig, en honor de qui va presidir durant 22 anys l’Associació de Càmpings de Girona. Aquest reconegut empresari, que el 2010 va rebre la Medalla al Mèrit Turístic de Catalunya i va dedicar tota una vida al sector amb una aposta clara per la qualitat de l’oferta, va morir el febrer de 2012 als 78 anys. Jaume Genover i Roig va ser el pioner en promoure els càmpings gironins a Europa. L’Associació de Càmpings de Girona li ha volgut fer un reconeixement amb uns premis que porten el seu nom i que es lliuraran en el decurs del sopar de gala que es durà a terme demà dijous. A la primera edició el premi el va rebre Josep Suñé, propietari dels càmpings Las Dunas i l’Escala, per la seva dedicació constant al món del càmping , la seva trajectòria personal i la seva aportació continuada a la millora del sector . I a la segona edició, el guardó se’l va endur Josep Lumbreras, que durant 30 anys va ser secretari de l’Associació i actualment és propietari dels càmpings Internacional de Palamós i el Pla de la Torre de Calonge. També va ser secretari de la Federació Catalana de Càmpings i de la Federació Espanyola.\nEls càmpings gironins tenen una gran qualitat i estan reconeguts a nivell internacional. A la demarcació aquest any nou establiments s’han situat entre els millors d’Europa després de rebre el guardó “Best Càmping 2016” que atorguen les associacions d’automobilistes ADAC ( la que té més socis d’Alemanya amb més de 19 milions) i l’holandesa ANWB ( amb més de 4 milions de famílies associades). Els guardonats aquest any són Les Medes de l’Estartit, Cypsela Resort de Pals, Mas San Josep de Santa Cristina d’Aro, El Delfín Verde de Torroella de Montgrí, La Ballena Alegre, l’Àmfora, Aquarius i las Dunas de Sant Pere Pescador i Laguna de Castelló d’Empúries. En total, a Catalunya han rebut aquest reconeixement 18 càmpings i al conjunt de l’Estat espanyol també s’han distingit tres càmpings d’Alacant. En el marc de la darrera Fira holandesa d’Utrecht, celebrada el gener, el càmping Las Dunas també va rebre un guardó de la prestigiosa guia Alan Rogers dins la categoria de millor càmping per a famílies amb nens.\nA més, el passat 26 de febrer, Las Dunas, de Sant Pere Pescador, va rebre un altre important reconeixement per la seva trajectòria i excel·lent qualitat: va ser el primer càmping de l’Estat espanyol guardonat amb el “DCC Europa-Preis de Platí”, una distinció de màxim prestigi atorgada pel DCC (Deutscher Camping Club), el principal club de caravanistes alemany (amb uns 85.000 membres). A l’acte, que es va celebrar a Essen ( Alemanya), en el marc de la fira internacional Viatges i Turisme, Càmping i Caravaning, només es van guardonar dos càmpings a tot Europa: Las Dunas i un càmping alemany.\nEls establiments gironins continuen impulsant inversions de gran relleu per mantenir el lideratge que els distingeix i aconseguir atraure cada cop més turisme de qualitat. En els dos últims anys han invertit 28’5 milions d’euros en nous equipaments, serveis i millora d’instal·lacions.\nA més, els càmpings gironins han fet aquest any una aposta decidida per l’especialització per captar nous clients, que queda reflectida en la guia que edita l’Associació de càmpings de Girona on els establiments hi apareixen classificats segons el producte o servei que ofereixen. Així, hi apareixen 29 càmpings especialitzats en turisme familiar; 11 en esports nàutics; 10 en activitats de natura; 9 en cicloturisme; 6 en glamping; 5 en activitats culturals; 2 en vi; 2 en activitats relacionades amb el benestar personal i la salut; i 1 en golf. L’Associació de càmpings de Girona és el primer col·lectiu d’allotjament que ha dut a terme una classificació d’aquest tipus. Fins ara els càmpings apareixien classificats per municipis o zones geogràfiques.\nL’Associació de Càmpings de Girona és la més antiga d’Espanya, representa el 25% de la Federación Española de Empresarios de Camping. Compta amb 75 càmpings associats amb un total de 119.308 places d’allotjament, el 87,4 per cent del total de la demarcació, una xifra que situa al sector com la primera oferta turística reglada.\nPrevious Taller de Natació Sincronitzada a la Piscina de Roses\nNext Concert de la cantant Núria Graham al Teatre de Roses


Anarcoefemèrides | [28/08] Funerals de Sacco i de Vanzetti - Batalla de Monte Pelado - Tancament de Radio Libertaire - Guerrero - Souchy - Butet - Martínez Gracia - Remiro - Báguena - Liarte - Alejos - Béranger - Angeloni - Centrone - Falaschi - Martí - Perrone - Naval - Guérineau - Dalmau - Pabón - Plarromaní - Getchev - Shum - Montgon - Enfadaque - Jové - Marcellach - Prades - Guàrdia Abella\n[28/08] Funerals de Sacco i de Vanzetti - Batalla de Monte Pelado - Tancament de Radio Libertaire - Guerrero - Souchy - Butet - Martínez Gracia - Remiro - Báguena - Liarte - Alejos - Béranger - Angeloni - Centrone - Falaschi - Martí - Perrone - Naval - Guérineau - Dalmau - Pabón - Plarromaní - Getchev - Shum - Montgon - Enfadaque - Jové - Marcellach - Prades - Guàrdia Abella\nefemerides | 28 Agost, 2020 12:58\nSeguici funerari de Sacco i Vanzetti\nMembres del "Batalló Giacomo Matteotti"\n- Batalla de Monte Pelado: El 28 d'agost de 1936 al Monte Pelado, al front d'Aragó, entre Osca i Almudébar (Aragó, Espanya), el «Batalló Giacomo Matteotti» de la secció italiana de la «Columna Ascaso», formada per 130 milicians i guiada pel republicà Mario Angeloni i els llibertaris Carlo Rosselli, Camillo Berneri i Umberto Tommasini, entra per primera vegada en acció repel·lint un atac de les forces franquistes integrades per 600 homes ben equiats. Angeloni i els anarquistes Michele Centrone, Fosco Falaschi i Vincenzo Perrone, entre altres milicians, trobaran la mort durant les quatre hores d'intensos combats. El «Batalló Giacomo Matteotti», que prenia el nom d'un destacat militant socialista italià assassinat pels feixistes de Mussolini en 1924, fou creat poc després del cop d'Estat de juliol de 1936 per Camillo Berneri, Gilioli Rivoluzio, Romagno Castegnoli i Antoni Cieri, amb la finalitat de crear una columna anarquista per combatre en la Revolució espanyola i a la qual es van convidar els milicians socialistes no comunistes. També van participar en l'organització els socialistes Carlo Rosselli, Mario Angeloni i Umberto Calosso, i l'anarquista espanyol Diego Abad de Santillán. Aquest batalló es va constituir oficialment el 17 d'agost de 1936. En arribar els milicians voluntaris italians es van afegir a la «Columna Ascaso», formació de la Confederació Nacional del Treball (CNT) i de la Federació Anarquista Ibèrica (FAI) creada en memòria de Francisco Ascaso, lluitador anarquista mort el 20 de juliol durant els combats a les Drassanes de Barcelona. Uns 3.500 milicians italians van combatre el feixisme durant la Guerra Civil espanyola, dels quals entre 500 i 1.000 moriren.\nL'emissora de Radio Libertaire després de l'atac "socialista"\n- Práxedis Gilberto Guerrero: El 28 d'agost de 1882 neix a Los Altos de Ibarra (Léon, Guanajuato, Mèxic) el periodista, escriptor i revolucionari llibertari José Práxedis Gilberto Guerrero Hurtado. Sisè fill d'una família de terratinents (José de la Luz Guerrero i Fructuosa Hurtado) de Guanajuato, va estudiar secundària i va treballar d'obrer. En 1899 va enviar els seus primers articles als periòdics El Heraldo Comercial i El Despertador. En 1901, Filomena Mata el va nomenar corresponsal del Diario del Hogar. Aquell mateix any es va integrar en la Segona Reserva de l'Exèrcit, on va assolir el grau de subtinent de cavalleria. En 1903 va començar a llegir periòdics de l'oposició, com ara El Demófilo i El Hijo del Ahuizote; també coneix autors anarquistes. Després que l'exèrcit desparés contra una manifestació de liberals a Monterrey, va renunciar al seu càrrec en la reserva. En 1904 es va traslladar als Estats Units i va treballar d'obrer en una mina a Denver (Colorado). En 1905 va viatjar a San Francisco (Califòrnia) i va editar el periòdic Alba Roja –possiblement els germans anarquistes Flores Magón van conèixer allà la publicació. El maig de 1906 va ser visitat per Manuel Sarabia i el va convidar a participar en l'anarquista Junta Organitzadora del Partit Liberal Mexicà (JOPLM), de la qual arribarà a ser secretari. El 3 de juny de 1906 va fundar la Junta Auxiliar «Obreros Libres» en una mina de Morenci (Arizona), adherida a la JOPLM. Va obtenir fama com a periodista opositor a la dictadura de Porfirio Díaz, editant els periòdics Alba Roja (1905), Revolución (1908) i Punto Rojo (1909), que va arribar a publicar setmanalment 10.000 exemplars a El Paso (Texas) i des d'on es feia una crida a la vaga general revolucionària; també va col·laborar en Regeneración, editat pels germans Flores Magón. Va estar afiliat al Partit Liberal Mexicà (PLM) i va lluitar en les seves campanyes militars. En setembre de 1910 es van publicar en Regeneración tres episodis revolucionaris esdevinguts en 1908, on Guerrera narra les incursions dels guerrillers llibertaris del PLM als poblats de Las Vacas (avui Acuña), Viesca i Palomas, amb la finalitat d'engegar una revolució social que s'escampés a tota la República mexicana. Els liberals que inicialment havien planejat aixecar-se en armes el 16 de setembre de 1910 van decidir esperar i començar la insurrecció el 20 de novembre, com assenyalava el Pla de San Luis redactat per Francisco Indalecio Madero, a fi d'aconseguir un major impuls, però deslligant-se dels objectius polítics maderistes. Guerrero, qui havia estat nomenat Cap d'Operacions de l'Exèrcit Llibertari Mexicà en la República mexicana, va decidir organitzar pel seu compte un grup armat a El Paso (Texas) per internar-se a Mèxic, encara que amb la desaprovació de la Junta Organitzadora del PLM, que el requeria com a organitzador i escriptor. El 22 de desembre uns 30 insurgents magonistes avancen d'El Paso a Ciudad Juárez, assalten la hisenda de Cruz González, prenen el tren mixt i destrueixen els ponts al seu pas mentre es dirigeixen cap al sud. A Estación Guzmán se'ls van afegir altres 20 guerrillers i es van encaminar cap a El Sabinal. El 25 tornen a Estación Guzmán i s'hi divideixen en dues partides, una dirigida per Prisciliano Silva i altra per Práxedis Guerrero. Aquest prendrà el poblat de Corralitos el 27 de desembre i l'endemà va reclamar la rendició de Casas Grandes sense èxit. La nit del 29 de desembre ataca Janos i a l'endemà la plaça és presa pels rebels; aquest mateix dia, el 30 de desembre de 1910, Práxedis Guerrero mor a Janos (Chihuahua, Mèxic) en circumstàncies no gaire clares. Existeixen almenys tres versions diferents sobre la mort de Guerrero: Ethel Duffy Turner afirma que va ser a causa d'una bala accidental d'un company que el va confondre amb un espia en entrar Guerrero a una barraca per fer un reconeixement; Martínez Nuñez parla que Guerrero va rebre un tret a l'ull dret quan va pujar a una terrassa per contrarestar un atac dels soldats federals; Enrique Flores Magón, per la seva part, sosté que Guerrero exposava a la població els ideals del PLM quan de sobte va caure mort amb un tret al front. Les autoritats mexicanes han «recuperat» la figura de Práxedis Guerrero i l'han aixecat a «heroi nacional». Des de desembre de 1933 l'antiga població de San Ignacio (Chihuahua, Mèxic), situada a la frontera amb els Estats Units, porta el nom de Práxedis Gilberto Guerrero.\nAugustin Souchy escrivint a màquina (Mèxic, 1953)\n- Augustin Souchy: El 28 d'agost de 1892 neix a Racibórz (Oberschlesienel, Alta Silèsia, Polònia) l'anarquista, anarcosindicalista i antimilitarista alemany Augustin Souchy Bauer (o Agustín Souchy). Va esdevenir anarquista molt jove, llegint Gustav Landauer. En 1914 es va declarar insubmís i es refugia a Suècia, on va ser detingut per difusió de pamflets antimilitaristes. A la presó va escriure un llibre sobre Landauer, que va ser assassinat el 2 de maig de 1919. De tornada a Alemanya, a finals de 1919, va entrar en la redacció del periòdic Der Syndicalist, de l'anarcosindicalista Freie Arbeiter Union Deutschlands (FAUD, Unió de Treballadors Lliures d'Alemanya), que en serà l'editor entre 1922 i 1933. En 1920 va participar en el congrés de la III Internacional a Rússia i després d'aquesta estada va trobar Kropotkin, restant a viure a ca seva. En tornar va escriure un llibre molt crític sobre el règim soviètic. En 1922 va ser un dels tres secretaris de la nova Associació Internacional dels Treballadors (AIT), amb Rudolf Rocker i Alexandre Schapiro. Quan Hitler va pujar al poder, es va refugiar a França. El juliol de 1936 va marxar a Barcelona i va participar des dels primers dies de la Revolució espanyola, essent nomenat responsable de relacions exteriors (Informació en Llengües Estrangeres) i conseller polític de la Confederació Nacional del Treball (CNT). En 1939 es va refugiar a França i més tard, després de fugir d'un camp d'internament, a Mèxic en 1942, on treballarà per als sindicats i fent de periodista. En 1950 va retornar a Alemanya. L'estiu de 1960 va marxar a la Cuba revolucionària convidat pel règim castrista per fer un estudi dels pagesos cubans; el resultat va ser la publicació del fullet Testimonios sobre la Revolución Cubana, dura crítica al règim prosoviètic de Fidel Castro, l'edició del qual va ser totalment destruïda per les autoritats comunistes cubanes. En 1962 va treballar de professor i d'expert per a la International Confederation of Free Trade Unions (ICFTU, Confederació Internacional de Sindicats Lliures) a Madagascar i entre 1963 i 1966 a Llatinoamèrica i Etiòpia per a la International Labour Organitsation (ILO, Organització Internacional del Treball). Més tard va fer de periodista arreu del món –va estar-se una temporada als kibbuts israelians, que res se semblaven segons ell a les col·lectivitats aragoneses, i va analitzar de primera mà l'experiència autogestionària iugoslava de Tito– i es va retirar com a publicista independent a Munic. Filòleg i coneixedor d'11 idiomes, ha ensenyat durant anys a les Escoles Berlitz. Ens ha deixat nombroses obres com Reise nach Russland 1920 (1920) Schreckensherrschaft in Amerika (1927), Sacco und Vanzetti (1927), The tragic week in May (1937, sobre els Fets de Maig de 1937 a Barcelona), Entre campesinos aragoneses (1937), Nacht über Spanien. Anarcho-Syndikalisten in Revolution und Bürgerkrieg (1936-39) (1955), Die soziale Revolution in Spanien. Kollektivierung der Industrie und Landwirtschaft in Spanien (1936-1939) (1974, amb Erich Gerlach), Zwischen Generälen: Campesinos und Revolutionären (1974), Vorsicht: Anarchist! Ein Leben für die Freiheit. Politische Erinnerungen (1977, autobiografia) i Reisen durch die Kibbuzim (1984), Erich Mühsam (1984), Die lange Hoffnung. Erinnerungen an ein anderes Spanien (1985, pòstum amb Clara Thalmann), entre d'altres. Augustin Souchy va morir l'1 de gener de 1984 a Munic (Baviera, Alemanya). El seu important arxiu es conserva a l'International Institute of Social History (IISH) d'Amsterdam.\nNotícia de la condemna de Robert Butet apareguda en el diari parisenc La Petit République del 13 de juny de 1914\n- Robert Butet: El 28 d'agost de 1895 neix al XVIII Districte de París (França) l'anarquista i antimilitarista Robert Anatol Butet, conegut com Stefano Sagnol. Era el fill primogènit de Jules Edouard Butet, cotxer i xofer, i Marie Provost, modista. Es guanyava la vida com a afinador de pianos. Entre 1911 i 1912 col·laborà, sota el pseudònim d'Stefano Sagnol, en Le Libertaire. El desembre de 1912, amb son germà Marcel Butet i Louis Villetard, del grup de Saint-Ouent (Illa de França, França) de la Federació Comunista Anarquista (FCA), signà, sota el nom d'Stefano Sagnol, el cartell titulat «Si la guerre éclate, ce que nous ferons» (Si la guerra esclata, això és el que farem), fent una crida al sabotatge de la mobilització. El 18 de gener de 1913 parlà en la I Conferència-Concert, organitzada pel grup de Saint-Ouen de l'FCA, a benefici dels «camarades víctimes de l'acció», que se celebrà a la Sala Picolo del carrer Malassis de París. Abans de la Gran Guerra fou membre del grup local de la Federació Comunista Anarquista Revolucionària (FCAR), de la qual son germà era secretari. El juny de 1914 va ser condemnat a dos presos de presó, amb llibertat provisional, per «ultratges als agents» quan aquests havien anat a casa seva a escorcollar-la després de ser sospitós d'haver llançat pamflets antimilitaristes rere els murs de la caserna de la gendarmeria de Tournelles a París. Durant la primavera de 1916 va ser mobilitzat en el 130 Regiment d'Infanteria. El 29 de juliol de 1919 es casà al VIII Districte de París amb la cuinera Berthe Léontine Rollier. En aquesta època estava domiciliat amb sos pares, al número 2 del carrer Baudin de Saint-Ouent, i vivia de la pintura artística. Fou membre de la Societat d'Artistes Independents, per a la qual participà en exposicions. El seu últim domicili fou al número 4 del carreró Jacques-Auguste de Saint-Ouen. Robert Butet va morir el 23 de desembre de 1971 a l'Hospital Bichat de París (França).\nNecrològica de José Martínez Gracia apareguda en el periòdic tolosà Espoir del 13 de setembre de 1970\n- José Martínez Gracia: El 28 d'agost de 1902 neix a Barcelona (Catalunya) l'anarcosindicalista José Martínez Gracia. Sos pares es deien Manuel Martínez i Carmen Gracia. Refugiat a França, després de la II Guerra Mundial s'instal·là a Tarascon on treballà de sabater i fou en diferents ocasions secretari de Cultura i Propaganda de la Federació Local de la Confederació Nacional del Treball (CNT). A finals dels anys seixanta fou membre de la Comissió de Relacions del Nucli de CNT del departament de l'Arieja. José Martínez Gracia va morir el 12 de juny de 1970 –algunes fonts citen erròniament el 14 de juny de 1970– a Tarascon (Llenguadoc, Occitània).\n- Agustín Remiro Manero: El 28 d'agost de 1904 neix a Épila (Saragossa, Aragó, Espanya) el militant cenetista i resistent antifranquista Agustín Remiro Manero (Mangón). Fill d'una família pagesa amb nombrosos germans, només als 10 anys va poder assistir a l'escola, però sempre va ser un apassionat lector. Es va afiliar en la Societat d'Obrers Sucrers i en la Societat d'Obrers del Camp i d'Oficis Diversos de la Confederació Nacional del Treball (CNT) en 1919 mogut pels relats de l'assassinat legal de Francesc Ferrer i Guàrdia i de la Setmana Tràgica. En 1925 va ingressar a l'Exèrcit i va servir dos anys a Àfrica, on es va mostrar rebel i per això enviat a un batalló disciplinari que va combatre en els més durs moments de la guerra contra Abd el-Krim. De tornada a Épila, va crear un grup anarquista i va desenvolupar una extensa tasca orgànica clandestina. Derrocat Primo de Rivera, va ser un dels militants més destacats de la CNT i va assolir popularitat a la conca del Jalón (xerrades, mítings amb Ascaso i Ballester, etc.). En 1932 va participar activament en la vaga de la fàbrica sucrera del Jalón a Épila, que va tenir com a resultat dos morts i diversos ferits, des de la secretaria de la Comarcal de CNT. Aquest mateix any va ser present en el moviment revolucionari de desembre i el seu casament civil va ser el primer d'Épila. En 1934 va dirigir la construcció del local de la CNT del seu poble i l'any següent va rebutjar les ofertes dels cacics saragossans que li oferien ser el cap provincial de la Falange. Amb el cop militar de juliol de 1936 li agafa segant de jornaler a Used i es va traslladar a Épila, però vençuda la resistència obrera, el 26 de juliol creua l'Ebre, s'ajunta amb altres fugitius i l'agost arriba a Tardienta, ja a zona republicana. Es va incorporar a la Columna Durruti com a responsable de la XI Centúria i més tard a la Columna Ortiz, i amb el grup de Gallart (La Noche) va realitzar infinitat d'operacions en terreny enemic dirigides a facilitar la fugida de qui havia quedat encerclat a Saragossa. Va ser responsable del grup Los Iguales, amb Cayetano Continente i Juan Bautista Albesa, especialitzat en sabotatges (ponts, vies fèrries, grans infrastructures) i en rescatar presoners, que va actuar el setembre a la zona de Fuendetodos i mesos més tard a la Columna Carod-Castán (118 Brigada de la 25 Divisió). Va lluitar en l'ofensiva sobre Saragossa, en la presa del vèrtex geodèsic de Sillero i en les batalles de Belchite i de Terol (1937), i després de la presa d'aquesta ciutat, va marxar amb el seu grup a València. Perdut Terol, va combatre a Cedrillas. Enfonsat el front i partit en dos el territori republicà en caure Vinaròs a mans franquistes, va restar a zona catalana, on a petició del cap de l'Exèrcit de l'Est (Pérez) va accedir a formar i comandar el Batalló de Metralladores C (Batalló Remiro), compost per 470 homes, majoritàriament guerrillers i voluntaris aragonesos, i que va intervenir en nombroses accions especialment al front de Lleida (Tremp, Sort i Balaguer). Ferit a les lluites del Vèrtex Esplà l'estiu de 1938, va ser operat a la Seu d'Urgell i després vindria l'exili gal i el seu internament als camps d'Argelers de la Marenda i Mazères. Fugint dels camps de concentració va fer contacte amb Francisco Ponzán Vidal, Joan Català i Laguarta, i amb ells portarà a terme nombroses operacions de salvament de persones compromeses a Espanya –va portar a França els primers delegats d'Esteve Pallarols de la CNT. Quan va esclatar la guerra mundial, a petició de Ponzán, va acceptar el març de 1940 col·laborar amb els aliats en la Xarxa Pat O'Leary per combatre els alemanys a Espanya (agent núm. 3.004 del MI-6, Servei Secret Britànic), realitzant diverses missions com a correu i enllaç i facilitant l'evasió de persones en perill (jueus, polítics antifeixistes, pilots abatuts de la RAF), alhora que treballava activament en l'organització confederal, directament lligada al Comitè Nacional de la CNT, i en la lluita antifranquista. El 23 gener de 1941, efectuant un servei de correu per als britànics, després de creuar la frontera des de Pontevedra, va ser detingut per la Policia de Vigilància i Defensa de l'Estat (PVDE) salazarista a Portugal i lliurat a les autoritats franquistes tres dies després a Valencia de Alcántara (Càceres). Condemnat a mort en Consell de Guerra a Madrid el 27 d'abril de 1942. El 21 de juny de 1942 va intentar evadir-se de la presó madrilenya de Porlier amb altres condemnats, però descobert pels guàrdies alertats per uns veïns un cop saltada la tàpia, va resultar greument ferit pels seus trets; malgrat tot, va aconseguir arribar fins a una casa propera on es va amagar, però quan va venir la patrulla, veient-se sense escapatòria, va suïcidar-se saltant per una finestra des d'un quart pis, estavellant-se mortalment contra el terra. Nou dies després de la seva «execució», Capitania General li commutava la pena de mort per la inferior en grau. Va deixar escrites unes memòries en vers. En 2006 l'Ajuntament d'Épila i la Diputació Provincial de Saragossa va publicar pòstumament, en 2006, el llibre d'Antoni Téllez Solà, Agustín Remiro. De la guerrilla confederal a los servicios secretos británicos.\nNecrològica de Moisés Báguena Belmonte apareguda en el periòdic tolosà Espoir del 5 de juny de 1978\n- Moisés Báguena Belmonte: El 28 d'agost de 1908 neix a Manzanera (Terol, Aragó, Espanya) l'anarcosindicalista Moisés Báguena Belmonte. Sos pares es deien Miguel Báguena i Maximina Belmonte. Fills d'una família dedicada a la ramaderia, s'encarregà des d'infant a pasturar el ramat. Quan era adolescent emigrà a Barcelona (Catalunya), on esdevingué conductor de tramvies i s'afilià al Sindicat dels Transports de la Confederació Nacional del Treball (CNT). En 1939, amb el triomf franquista, passà a França i fou internat en diversos camps de concentració. Posteriorment va ser enviat a treballar a les vinyes de Caüsac de Vera (Llenguadoc, Occitània), lloc on pogué reunir-se amb sa família més tard. Després de la II Guerra Mundial s'instal·là a Sainte-Cécile d'Avès (Galhac, Llenguadoc, Occitània) i milità en la Federació Local de la CNT de Galhac. Moisés Báguena Belmonte emmalaltí de tètanus, va ser ingressat i morí pocs dies després, el 5 de novembre de 1977, a l'Hospital Purpan de Tolosa (Llenguadoc, Occitània). Sa companya fou María Adoración Martínez Calpe.\n- Ramón Liarte Viu: El 28 d'agost de 1918 neix a Almudébar (Osca, Aragó, Espanya), en una família humil, el militant i propagandista anarquista i anarcosindicalista Ramón Liarte Viu. Sos pares es deien Juan Liarte i Antonia Viu. Des d'infant visqué a Barcelona (Catalunya), on aconseguí una gran cultura autodidacta i es va fer anarquista. L'aixecament feixista del juliol de 1936 l'agafà a Jaca treballant de cambrer i creuà els Pirineus per entrar a Catalunya per la Seu d'Urgell. Lluità al front en la Columna Durruti i posteriorment en la 26 Divisió i dirigí el seu òrgan d'expressió, El Frente. El febrer de 1937, en el II Congrés de la Federació Ibèrica de Joventuts Llibertàries (FIJL) celebrat a València, en va ser designat secretari d'Organització. El juny de 1937 va participar en el I Congrés Regional de les Joventuts Llibertàries celebrat a Barcelona i entrà a formar part del Comitè Regional. També el juny d'aquell any, arran del Ple del Comitè Regional de Catalunya de la Confederació Nacional del Treball (CNT), en va ser nomenat secretari, càrrec que mantingué fins al setembre d'aquell any. El 21 de juliol de 1927 va participar en el míting celebrat a l'Olympia de Barcelona per la CNT, juntament amb Frederica Montseny, Francesc Isgleas i Joaquim Cortés, on es va denunciar la repressió posterior als «Fet de Maig» de 1937 i on defensà la posició de les Joventuts Llibertàries de no acceptar més concessions a la contrarevolució i de portar la revolució al més lluny possible. En aquests anys bèl·lics va fer nombrosos mítings (Barcelona, Lleida, etc.) i assistí a un gran nombre de plens i de reunions. El febrer de 1938, arran del II Congrés, va ser nomenat secretari d'Organització del Comitè Peninsular de la FIJL. El març d'aquell any, en un míting defensà l'Aliança Juvenil Antifeixista (AJA) i ocupà la secretaria d'Organització del Comitè Peninsular de la Federació Anarquista Ibèrica (FAI), fent, a més, de cap de fronteres. El març de 1939 s'integrà en el Comitè de Coordinació i Defensa oposat al Consell General del Moviment Llibertari Espanyol (MLE). Amb el triomf feixista passà els Pirineus i fou tancat a diverses presons (El Temple, Fresnes, Roland Garrons, etc.) i a camps de concentració (Vernet, etc.). En 1942 aconseguí fugir del camp algerià de Djelfa. Lluità en la resistència francesa i participà en un frustrat intent d'envair la Península pels País Basc. Penetrà clandestinament a l'Espanya franquista, on fou detingut i tancat (Cuevas de Almanzora, Almeria i Granada). Un cop lliure, retornà a França. Quan la reconstrucció de l'MLE ocupà càrrecs de responsabilitat en el sector moderat. En 1951 fou delegat al Congrés de l'Associació Internacional dels Treballadors (AIT). També va ser secretari del Subcomitè pro Espanya, participà en reunions amb altres forces polítiques i fou proposat per a ministre en un possible Govern republicà de coalició. Després de Lorenzo Páramo, dirigí España Libre. Un cop aconseguida la unitat confederal de l'Exili, per la qual va lluitar força, s'afegí al sector ortodox i destacà en les tasques orgàniques i com a propagandista en premsa i a la tribuna. En aquesta època va fer mítings per tot arreu (Lió, Besiers, Dijon, Narbona, Carcassona, Bordeus, Grenoble, Montpeller, Orleans, Perpinyà, Portet, Clarmont d'Alvèrnia, Tolosa, Basilea, La Rochelle, Maçon, etc.). En 1957 assistí al Ple confederal de Marsella. Fou nomenat secretari de l'Aliança Sindical –organització creada per a la unitat d'acció antifranquista entre la CNT, la Unió General de Treballadors (UGT) i el Sindicat de Treballadors Bascos (STB)– i en 1962 secretari de Cultura de la CNT de Tolosa. En 1965 destacà en el Congrés de Montpeller. Després de la mort del dictador Francisco Franco continuà amb la seva activitat, fent mítings i conferències (Mataró, Besiers, Bordeus, Tarba, Marsella, Granada, Montsó, Igualada, Barcelona, Madrid, València, París, Barcelona, Sabadell, el Prat de Llobregat, etc.). En 1979 clausurà el V Congrés de la CNT al qual assistí en representació del Sindicat d'Alimentació de Barcelona. Entre 1980 i 1982 dirigí Solidaridad Obrera. En 1992 presentà un treball en Certamen Anarquista Mundial (CAM) de Barcelona. Trobem col·laboracions seves, moltes vegades sota els pseudònims Rotaeche i Rali, en nombroses publicacions, com ara Boletín AIT, Boletín Orgánico, Cenit, CNT, Le Combat Syndicaliste, Crisol, Cultura y Porvenir, Esfuerzos, España Libre, Espoir, Faro, El Frente, Frente y Retaguardia, Ideas, Juventud Libre, El Luchador, Nueva Senda, Orto, Solidaridad Obrera, Terra Lliure, Tierra y Libertad, etc. Dirigí España Libre, Esfuerzo, Estudios, El Frente i Solidaridad Obrera i és autor de nombrosos llibres i fullets, com ara AIT. La Internacional del sindicalismo revolucionario, Estudio de la revolución española, Voces juveniles. Interpretación àcrata de nuestra revolución (1937, amb altres), La CNT y los pueblos de España (197?), La revolución social española (1975), La CNT y el federalismo de los pueblos de España (1977), La lucha del hombre. Anarcosindicalismo (1977), La CNT al servicio del pueblo (1978), Marxismo, socialismo y anarquismo (1978), El camino de la libertad (1983), ¡Ay de los vencedores! (1986), Entre la revolución y la guerra (1986), La sociedad federal (1989), Fermín Salvochea «El libertador» (1991), Bakunin, la emancipación del pueblo (1995), Los grandes que engrandecen (1995), etc. Ramón Liarte Viu va morir el 10 de gener de 2004 a Tolosa (Llenguadoc, Occitània).\nNecrològica de José Manuel Alejos Cazurro apareguda en el periòdic tolosà Cenit del 27 de setembre de 1994\n- José Manuel Alejos Cazurro: El 28 d'agost de 1923 neix a Cabreros del Monte (Valladolid, Castella, Espanya) l'anarcosindicalista José Manuel Alejos Cazurro. Sos pares es deien Jesús Alejos i Juliana Cazurro. Exiliat a França, visqué a Aussilhon (Llenguadoc, Occitània) i milità en la Federació Local de Masamet de la Confederació Nacional del Treball (CNT) i en la secció local de Solidaritat Internacional Antifeixista (SIA), on ocupà càrrecs de responsabilitat orgànica. Sa companya fou Natividad Espot Pons. José Alejos va morir el 10 de juliol de 1994 al Centre Hospitalari de Masamet (Llenguadoc, Occitània) d'un atac cerebral.\nFrançois Béranger en un concert a Meudon (1974)\n- François Béranger: El 28 d'agost de 1937 neix a Amilly (Centre, França) el cantautor llibertari François Béranger. Son pare, André Béranger, fou un militant sindicalista cristià que treballava de torner a les fàbriques Renault de Boulogne-Billancourt (Illa de França, França), que participà activament en la Resistència i que acabà com a diputat del Moviment Republicà Popular (MRP), i sa mare, Jeanne Sauvegrain, feia de costurera a casa seva. Quan era infant sa família es traslladà a Suresnes (Illa de França, França). Després de fer estudis literaris, en 1954 abandonà l'escola i entrà a treballar com a agent tècnic a les fàbriques Renault de Boulogne-Billancourt, encara que continuà els estudis com a alumne lliure i acabà el batxillerat tècnic. En aquests mateix 1954, però, abandonà la feina i s'integrà en la companyia de teatre amateur itinerant de París «La Roulotte». Fou en aquest ambient artístic quan començà a tocar la guitarra, interpretant sobretot cançons de Félix Leclerc a qui admirà profundament. El setembre de 1958, després d'haver realitzat un viatge a Grècia, començà el servei militar i va ser enviat, d'antuvi, a una caserna a Berlín (Alemanya) i, després, com a recluta destinat a Transmissions a Orà (Algèria), en plena agitació independentista. Durant la mili es casà durant el seu únic permís amb Martine Hussenot, que aleshores esperava un infant de la parella. Després de 19 mesos a Algèria, el Nadal de 1960 va ser llicenciat. De bell nou a la metròpoli, retornà a les fàbriques Renault. En 1961 nasqué sa filla Emmanuelle i l'any següent abandonà la fàbrica i començà a treballar en petits treballs per al món del cinema (assistent, producció, etc.) i per a la publicitat. En 1962 nasqué son fill Stéphane. En 1964 entrà a treballar en el Servei de Recerca de l'Office de Radiodiffusion-Télévision Française (ORTF, Oficina de Radiodifusió-Televisió Francesa), que dirigia Pierre Schaeffer. El Maig de 1968 el llançà de bell nou a la guitarra i al món de la cançó. En 1969 enregistrà el seu primer disc de 45 revolucions, amb un únic títol per les dues cares, la famosa cançó Tranche de vie. A començaments dels anys setanta va ser considerat com un dels renovadors de la cançó francesa, amb fortes influències del folk i de la cançó protesta, juntament amb Dick Annegarn, Catherine Ribeiro, Mama Béa o Joan-Pau Verdier. Cançons com Tranche de vie, L'alternative, Rachel, Participe présent, etc., el fan destacar com a una de les veus militants de l'època. En 1973 participà en la música de l'adaptació fílmica del còmic L'An 01, de Gébé, realitzat per Jacques Doillon, Gébé, Alain Resnais i Jean Rouch, i on fa una aparició. Entre els seus discs, podem destacar Une ville (1969), Tranche de vie (1970), Ça doit être bien... (1971), La chaise (1973), Le monde bouge (1974), L'alternative (1975), Mamadou m'a dit (1979), En public (1977), Participe présent (1978), Joue pas avec mes nerfs (1979), Article sans suite (1980), Da Capo (1982), Toout le monde s'aime (1984), Bravo à François Béranger (1989), Due-mère (1989), Exterminator (1992), En avant (1997), En public 98 (1999), Profiter du temps (2002), Béranger chante Félix Leclerc (2003, pòstum) i Le vrai changement, c'est quand ? (2004, pòstum). Apassionat per l'aviació amateur, finalment obtingué el títol de pilot professional. Poc abans de la seva mort, enregistrà un àlbum consagrat al repertori del cantautor quebequès Félix Leclerc, que s'edità pòstumament. François Béranger va morir d'un càncer de pulmó el 14 d'octubre de 2003 al seu domicili de Sauve (Llenguadoc, Occitània) i, després del funeral celebrat a la parròquia de Saint-François de Montpeller (Llenguadoc, Occitània), va ser enterrat al cementiri del Champ Juvénal de Castèlnòu de Les (Llenguadoc, Occitània).\nD'esquerra a dreta: Mario Angeloni, Enzo Fantozzi i Felice Vischioni, milicians de la «Columna Ascaso» (Monte Pelado, 1936)\n- Mario Angeloni: El 28 d'agost de 1936 mor a Barbastre (Osca, Aragó, Espanya) l'advocat, polític republicà, maçó i simpatitzant llibertari Mario Angeloni. Havia nascut el 15 de setembre de 1896 a Perusa (Úmbria, Itàlia). Era fill d'un família de tradició republicana i lliurepensadora i sos pares es deien Publio Angeloni, advocat, i Elvira Cerboni. En 1915 es presentà com a voluntari a la Gran Guerra, com a sotstinent de cavalleria, d'on sortí mutilat i amb una medalla de plata al valor militar obtinguda en 1917 a la Batalla de Caporetto (actualment Kobarid, Goriziano, Eslovènia). Doctor en Dret i prestigiós jurista, exercí a Vaglio (Basilicata, Itàlia) i a Carrara (Toscana, Itàlia), i fou advocat del Tribunal de Cassació de Roma (Itàlia) i un dels organitzadors de la Liga Italiana dei Diritti dell'Uomo (LIDU, Lliga Italiana dels Drets de l'Home). Entre 1919 i 1921 fou víctima de diferents atacs d'escamots feixistes. Formà part d'una lògia maçònica, amb Bruno Bellucci i Mariano Guardabassi, entre d'altres. En 1921 es casa amb Giaele Franchini, filla de l'advocat Enrico Franchini, republicà i últim alcalde de Cesena (Emília-Romanya, Itàlia) abans de l'arribada del feixisme. Militant del Partit Republicà Italià (PRI), en 1924 creà, amb Randolfo Pacciardi i Gigino Battisti, l'associació clandestina «Italia Libera», encarregant-se de l'edició de La Libera Parola. El gener de 1925 va ser denunciat per les autoritats feixistes, però va ser absolt en el judici. Detingut el 26 de novembre de 1926, va ser tancat a la presó d'Ucciardone de Palerm (Sicília). Posteriorment el règim feixista el confinà a l'illa de Lipari i després a Ustica (Sicília); un cop lliure, va ser novament detingut, jutjat per «complot contra l'Estat feixista» i condemnat a tres anys de deportació a l'illa de Ponça, fins que va ser agraciat amb una amnistia concedida als «herois condecorats» i alliberat l'agost de 1928. Després d'una estada a Roma amb son pare, l'hivern de 1928 es traslladà a Cesena, on reprengué la seva professió d'advocat i les activitats clandestines, sempre vigilat per la policia feixista. L'abril de 1932 passà una temporada al llac de Garda (Llombardia, Itàlia) i d'aquí, amb el suport de Gigino Battisti, passà a Suïssa, on es relacionà amb exiliats italians. Després d'un temps a Lugano (Ticino, Itàlia), amb Egidio Reale i Randolfo Pacciardi, i a Zuric (Zuric, Suïssa), amb Fernando Schiavetti, en 1932 es refugià, amb Gigino Battisti, a França. El maig d'aquest any prengué part en l'organització del VII Congrés de la LIDU i entre novembre de 1935 i febrer de 1934 fou secretari general d'aquesta organització. A París, amb sa companya i sos dos infants, es relacionà amb grups antifeixistes i freqüentà els germans Carlo i Nello Rosselli. També mantingué una estreta correspondència amb Randolfo Pacciardi. Per guanyar-se la vida treballà en una companyia d'assegurances fins que va ser acomiadat per pressions de l'escriptor feixista Léon Daudet. Durant el seu exili ocupà la secretaria de la Secció de París del PRI i entre febrer de 1935 i juliol de 1936 fou secretari nacional, amb Cipriano Facchinetti, d'aquest partit. En 1935 entrà a formar part del Moviment d'Acció Combatent (MAC), d'antics combatents de la guerra del 1914 al 1918, i en la Lliga d'Antics Combatents Pacifistes (LACP) creats a França. També fou membre de les lògies «Italia Nuova» i «1793» del Gran Orient de França. L'octubre de 1935 participà en el congrés de Brussel·les (Bèlgica) organitzat per comunistes i socialistes contra la guerra a Etiòpia. En aquests anys es relacionà amb destacats intel·lectuals esquerrans, com ara els germans Rosselli, Fausto Nitti, Ferruccio Parri, Antonio Gramsci, Camillo Berberi i Eugenio Chiesa. Quan l'aixecament feixista de juliol de 1936 a Espanya vingué a lluitar com a voluntari, juntament amb Felice Vischioni i Enzo Fantozzi, i s'allistà en la Secció Italiana de la «Columna Ascaso», de la qual va ser un dels seus fundadors amb l'anarquista Camillo Berneri i el socialista Carlo Rosselli, i de la qual, finalment, dirigí una companyia de metralladores. Sa companya enrolà com a infermera. Greument ferit el 28 d'agost de 1936 en els combats de Monte Pelado, al front d'Aragó, entre Osca i Almudébar (Aragó, Espanya), va ser traslladat a un hospital de campanya de Barbastre (Osca, Aragó, Espanya) –algunes fonts citen Sariñena (Osca, Aragó, Espanya)– on morí el mateix dia. Va ser enterrat l'1 de setembre a Barcelona i les seves exèquies al cementiri de Montjuïc, a les quals acudí el president de la Generalitat de Catalunya Lluís Companys i Jover i altres autoritats, foren una gran manifestació de dol. Quan es conegué la notícia de la seva mort al seu poble natal, nombrosos estudiants de la localitat es manifestaren contra el feixisme, donant lloc a una forta repressió. En 1944 Randolfo Pacciardi publicà el fullet biogràfic Mario Angeloni. En 1956, en ocasió del vigèsim aniversari de la Guerra Civil espanyola, se li va atorgà la Medalla d'Or a la Memòria. El seu arxiu privat es troba dipositat a l'Institut per la Història d'Úmbria Contemporània de Perusa, on d'aquesta ciutat porta el seu nom.


L’Anna Roca ens descobrirà ‘El secret de la Nanna’, mons imaginaris a petites dosis – Tombs Creatius\nHo confessem: envegem la capacitat de crear mons imaginaris amb paraules que té la Companyia de Teatre Anna Roca. La senzillesa i la tendresa a l’hora d’explicar històries, a l’hora de transmetre la il·lusió per viatjar a terres llunyanes, a l’hora d’enlluernar amb les paraules, es barreja amb la passió amb què tant l’Anna com el Jordi viuen aquesta professió. L’art d’explicar contes té ingredients que no es poden mesurar en una balança com quan fas croquetes. Requereix una saviesa que esdevé encant innat servit en cadascuna de les funcions que fan.\nTreballar amb ella com hem treballat al llarg de la nostra trajectòria ens ha permès contagiar-nos d’aquesta capacitat per imaginar i deixar-se seduir per les coses boniques. Vam acompanyar a l’Anna en la creació artística del Secret de la Nanna i això, a banda d’enriquir-nos, ens ha fet guanyar una amiga. Per això ens encanta i ens fa molta il·lusió tenir la companyia d’Anna Roca al programa del Recrea’t. Vindrà amb el seu camió que fa de sala i d’escenografia a l’hora amb el seu últim espectacle, El secret de la Nanna. No us podem explicar moltes coses d’aquesta proposta perquè és un secret. Shhhhhhtt! Per això encara serà més màgic descobrir-lo al Recrea’t. Serà com degustar petites delicatessen de mons preciosos i fantàstics dins d’aquest camió en què caben poc més d’una desena de persones. L’encant d’escoltar històries i de deixar-se transportar per la música de les paraules encara és més encantador si es pren a petites dosis.\nEl secret de la Nanna és l’últim espectacle d’aquesta companyia de teatre familiar que va començar la seva trajectòria l’any 1996. Els Contes de l’Anna van ser la seva primera proposta i es va convertir en un èxit de públic. A poc a poc va anar afegint teatre a les seves històries i els Contes al Terrat, Can Pere Petit, Quan Jo era petita, Conten cinc, Les sabates noves de l’emperador o La granja més petita del món van anar consolidant la companyia, centrada fins llavors en explicar històries a famílies senceres.\nAl 2010, van voler explorar altres camins i van produir Captius i sota la direcció de Josep Maria Miró van explicar contes de Joan Barril. Van canviar de registre i van canviar de públic. Va servir per experimentar amb altres formes narratives, altres paraules i també per veure que les cruïlles estan per descobrir paisatges nous i anar variant la ruta segons flueix la vida. I així va ser com van tornar a apostar pels canvis i van decidir-se a portar als escenaris una idea que fins llavors s’havia quedat al calaix: Momo. La versió lliure que la companyia va fer d’aquesta història de Michael Ende va suposar un èxit i un reconeixement tant del públic com de la crítica. Va guanyar el premi de la Crítica 2015 i també va ser candidata als Premis MAX 2015 i 2016.\nEl que tenen els experiments i les expedicions per explorar és que quan comences, no pots parar. Per això, la companyia de teatre d’Anna Roca ja no vol deixar de plantejar-se reptes i ha creat El secret de la Nanna. Petit i intens, contes dins la caixa d’un camió i un secret que tenim moltes ganes de descobrir el 12 d’octubre a Bellpuig.


AC Hotel Alicante by Marriott Alacant- Costa Blanca Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nAvda. De Elche, 3, Benalua, Alacant- Costa Blanca, Espanya, 03008 - Veure al mapa\nHabitació Familiar amb Llit Extragran i Sofà Llit (Family King Room with Sofa Bed)\nExcel·lent 8,5 (3059 comentaris)\nBarri Benalua Alacant Centre Alacant Centre Polígon del Baver Alacant Centre Cap de l'Horta Alacant Centre Cap de l'Horta Alacant Centre Alacant Centre\nBen posicionat a Benalua, AC Hotel Alicante by Marriott és un lloc ideal d'inici d'excursions a Alacant- Costa Blanca. Amb aquesta situació a només . Km del centre de la ciutat i a 1.00 Km de l'aeroport, aquest hotel de 4-estrelles atreu nombrosos viatgers cada any. Aquest modern hotel està situat a prop de atraccions populars de la ciutat com ara Museu de Fogueres, Procathedral de San Nicolau de Bari, Ajuntament.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, AC Hotel Alicante by Marriott és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara televisió de pantalla plana, llençols, sabatilles, sofà, tovalloles per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen bany, centre esportiu, sauna, camp de golf (a 3 km), piscina exterior estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a AC Hotel Alicante by Marriott.\nTots els tipus de viatgers (22) Viatger de Negocis (2) Parelles (14) Grups (6)\nTots els tipus de viatgers (1000) Parelles (560) Viatgers en solitari (160) Famílies amb infants petits (99) Famílies amb infants grans (52) Grups (143)\nKay, Unió dels Emirats Àrabs


Bloc Bloc Colònies AMPES\nVoleu organitzar unes colònies en grup? Tant si esteu pensant en planificar una sortida entre famílies, un viatge de final de curs de 6è, o unes colònies amb la classe, Dinamiks té l’oferta que necessiteu: #ColòniesAMPES\nColònies Aventura amb tirolines, ponts de mico, disco-ball, orientació i molt més.\nColònies Far West on viurem les aventures del Sheriff i l'Indi.\nColònies Cinema on confeccionarem un curtmetratge de les nostres experiències per tenir-ne un gran record.\nColònies Jumanji, ens endinsarem en el gran joc, però serem capaços de superar-lo?\nTria la temàtica que més t'agradi i vine de #colònies amb nosaltres!


L’Ajuntament reclama a la Generalitat un pla de reobertura de l’oci nocturn | Nova Ràdio Lloret\nUn local d'oci nocturn tancat per les restriccions\nL’Ajuntament reclama a la Generalitat un pla de reobertura de l’oci nocturn\nLa proposta ha arribat al ple a partir d’una moció de Cs, que s’ha aprovat amb una esmena a la totalitat del Govern municipal.\nEl ple municipal de Lloret de Mar reclama al Govern de la Generalitat i al Procicat que presentin, amb la major brevetat possible, un pla de reobertura dels locals d’oci nocturn. La proposta ha arribat al ple a partir d’una moció de Cs, que s’ha aprovat amb una esmena a la totalitat del Govern municipal.\nEl text aprovat finalment demana que es permeti a aquests establiments que reprenguin la seva activitat amb totes les garanties, d’aquesta manera, es faciliti la viabilitat de totes les activitats empresarials vinculades al sector.\nA més, s’insta les administracions supramunicipals perquè habilitin línies d’ajuts i mecanismes de refinançament, que s’adrecin específicament a totes les activitats del sector de l’oci nocturn. Uns ajuts que haurien d’anar en línia amb la tercera línia d’ajudes aprovada la setmana passada pel departament d’empresa de la Generalitat per un import de 14,1 milions d’euros.\nFinalment, s’insta al Govern municipal de Lloret de Mar perquè segueixi amb la interlocució amb els representants de l’oci nocturn local. Una interlocució encaminada a garantir un desenvolupament adequat de les seves activitats i una implementació exemplar de les mesures de prevenció contra la Covid-19 que estableixi el Procicat.\nLa moció, amb l’esmena a la totalitat del govern, s’ha aprovat amb el vot afirmatiu de tots els grups, excepte Lloret en Comú, que s’ha abstingut.\nArticle anteriorPle Municipal 31 Maig 2021\nArticle següentEl ple de Lloret se solidaritza amb la població de Gaza


ABC Learners – ABC Active\n(Corresponent a 1er i 2on de Primària)\nAquesta és una etapa molt important, ja que representa les arrels de l’arbre d’aprenentatge de l’idioma. En aquest curs establim els fonaments que creen una base ferma per a l’assimilació i l’inetriorització de l’Anglès al llarg dels següents cursos.\nABC Learners és un curs pont per a iniciar els tallers d’ABC Active.\nIntroduïm als nens i nenes a un vocabulari específic a través dels diferents tòpics que treballem mensualment.\nAconseguim els objectius de la classe a través del joc, de cançons, de dances, d’històries, de l’art i del desenvolupament de la creativitat. En aquestes activitats fem ús del vocabulari específic que hem presentat anteriorment, d’aquesta manera l’alumne veu i viu l’aplicació directa de la paraula amb la seva corresponent acció.\nFem que l’idioma formi part de la seva realitat quotidiana, fem que relacionin l’Anglès amb el seu dia a dia, i que aquest es converteixi en una cosa interessant per a ells a través de la realització d’activitats atractives.\nProporcionem un espai per a que els nens aprenguin, entenguin, i puguin respondre a instruccions bàsiques en Anglès.\nMai utilitzem el català o el castellà, per tant, amb el temps, la sonoritat de l’Anglès es converteix en una cosa habitual i familiar.\nABC Learners constitueix les arrels del nostre arbre d’aprenentatge, i és aquí on proporcionem una base sòlida per a poder començar les examinacions (opcionals) de Trinity a partir dels 8 anys.\nPrograma Creatiu ABC Learners\nAquí teniu un exemple d’algunes matèries d’estudi amb les que basem el nostre programa:\nWho am I? / Qui sóc?\nThe World Around You / El Món que ens Envolta\nNature / Naturalesa\nMusic & Sound / Música i So\nSpace / L’espai\nAlternative Science / Ciència Alternativa\nCartoon World / Món dels Dibuixos Animats\nTambé realitzem activitats extra-curriculars anomenades ‘Community English’, on oferim l’oportunitat de posar en pràctica els continguts apresos mitjançant diverses activitats, com per exemple Skate, SUP, Excursions, Sortides al Teatre, etc.\nAquestes trobades extra-curriculars proporcionen una plataforma per a viure i posar en pràctica l’Anglès en el món real. Periòdicament organitzem excursions com ara caminades per la naturalesa, skate, SUP, visites al teatre, etc– sempre en Anglès. D’aquesta manera es podran posar en pràctica els coneixements apresos conjuntament amb amics fent activitats atractives.\nPodeu consultar tots els preus seguint aquest enllaç.\nPer a més informació contacteu amb nosaltres a través de la nostra pàgina de contacte, trucant al 67 12 15 372 o 93 221 60 33, o bé enviant un mail a info@abc-active.com.


Sardis (Kentucky) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n38° 32′ 03″ N, 83° 57′ 27″ O / 38.5342°N,83.9575°O / 38.5342; -83.9575\nSardis és una població dels Estats Units a l'estat de Kentucky. Segons el cens del 2000 tenia una població de 149 habitants.\nSegons el cens del 2000, Sardis tenia 149 habitants, 58 habitatges, i 36 famílies. La densitat de població era de 117,4 habitants per km².\nDels 58 habitatges en un 27,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 37,9% hi vivien parelles casades, en un 20,7% dones solteres, i en un 37,9% no eren unitats familiars. En el 31% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,08.\nPer edats la població es repartia de la següent manera: un 21,5% tenia menys de 18 anys, un 12,1% entre 18 i 24, un 24,2% entre 25 i 44, un 21,5% de 45 a 60 i un 20,8% 65 anys o més.\nL'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 72,1 homes.\nLa renda mediana per habitatge era de 14.886 $ i la renda mediana per família de 27.917 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.188 $ mentre que les dones 14.375 $. La renda per capita de la població era de 9.881 $. Entorn del 14,3% de les famílies i el 31,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.\nMount Olivet (7 km)\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Sardis (Kentucky)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Sardis_(Kentucky)&oldid=19032523»


La gestió dels conflictes a l’escola – La invitació a la lectura\n20 febrer 2018 by jcentell\nImatge extreta del centre Nansen de Novi Beograd (Serbia)\nJohan Galtung ens recorda que en un conflicte no són les parts les incompatibles, sinó els objectius que persegueix. En aquest sentit, esdevé necessari superar la idea que en tot conflicte hi ha un bàndol que guanya i un altre que perd, i també cal anar més enllà de la idea que totes dues parts queden igualades (meitat i meitat) perquè aquesta visió també és insuficient.\nAquest és un fragment de l’article que encapçala el monogràfic sobre convivència i aprenentatge cooperatiu de la revista GUIX de gener. M’ha sembla força interesant tot el dossier i especialment efectives i senzilles de realitzar algunes pràctiques de l’escola Herrikide de Tolosa com el racó del consens, per exemple. També m’ha agradat com ho plantegen al Juan de Goyeneche de Madrid amb el seu projecte de mediacions entre alumnes.\nPodeu consultar el GUIX de gener on trobareu moltes més accions efectives.\nAl web de Graó també podeu veure vídeos com el de l’escola Herrikide que complementa el seu article «KIDE: programa global de convivència positiva i prevenció de l’assetjament escolar» escrit per en Pello Agirrezabal i Txaro Etxeberria. Amb el programa KIDE es busca treballar la convivència positiva i prevenció de l’assetjament escolar, considerant els beneficis que pot tenir això per al benestar de l’alumnat i en el seu procés d’aprenentatge.\nEn el vídeo següent podem veure un exemple d’això, concretament a través d’una dinàmica de convivència a l’escola:\nLa casualitat ha fet que aquests dies hagi acabat de llegir «Els petits mediadors», un llibre autoeditat per la Mariona Garriga i que ens presenta eines per ajudar els infants a gestionar els conflictes.\nEl llibre està estructurar en tres parts:\nA la primera (Presentació) ens explica en què consisteix la mediació i com es pot treballar a l’escola i/o a la família.\nLa segona part (Contes) són set contes il·lustrats protagonitzats cadascun d’ells per un infant i en els que es tracta de diversos temes relacionats (empatia, empoderament, acord, escolta activa, etc.).\nA la tercera part (Material didàctic), trobem les guies i un munt d’activitats per treballar els contes.\nEn paraules de la Mariona:\nL’objectiu és acostar el món de la gestió i resolució dels conflictes als més petits. Cadascun dels contes tracten temes o conceptes propis de la mediació. Els temes estan ordenats en un ordre lògic i en consonància amb com es desenvolupa un procés de mediació.\nEls protagonistes del conte són “petits” infants en edats similars a les dels lectors. També són infants de diferents cultures per potenciar el reconeixement a la diversitat i la universalització de la cultura de la mediació. Cada conte va acompanyat d’una guia didàctica dirigida a l’educador. Es tracta d’una guia senzilla i curta que explica l’eina treballada principalment, però que també fa referència a altres eines utilitzades per la petita o petit mediador, com són les seves habilitats. La lectura de les guies permet els educadors, si així ho desitgen, rellegir el conte amb una nova mirada, des de la perspectiva de la mediació com una disciplina professional. Finalment es proposen certes activitats per treballar amb els infants. Es tracten d’activitats dinàmiques pensades per treballar amb un grup o classe però també es poden adaptar a altres tipus de contexts com són les mateixes famílies.\nAl web de la Mariona Garriga (creixent amb mediació) trobareu tota la informació relacionada (tallers, cursos, adreces, etc.): https://www.marionagarriga.cat/\nLes il·lustracions són dels contes són de la Blanca Martí: https://www.blancamarti.com/\nAquesta entrada s'ha publicat en publicacions i etiquetada amb aprenetatge cooperatiu, Blanca Martí, contes, convivència, guia didàctica, guix, Mariona Garriga, mediació, resulució de conflictes. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\n← la Biblioteca de Birmingham\nJosé Ángel Labari, l’Il·lustrador del mes (febrer 2018) →


GloBos.blog . Més de 1.000 poemes: "CANCIÓN DE INVIERNO" de Juan Ramón Jiménez\nfanal blau 9 de febrer de 2012 a les 2:12\nLa veritat és que, tot i l'hivern, els ocells estan apropet i continúen refilant cada matí.\nEls que no estan engabiats, uns emigren cap a zones més càlides, i els que no els cal, es queden per aquí. I canten, la veritat és que canten.\nAquest pitroig fa cara de fred!\nQuants anys feia que no llegia Juan R. Jiménez.\nM'ha fet gràcia i tot! :)\nGlo.Bos.blog 9 de febrer de 2012 a les 23:58\nA casa hi ha uns quants ocells que venen al pati a picossejar menjar que els poso. Em fan molta gracia quan es veig, no sé quins ocells son, però no els he sentit mai cantar.\nJo tampoc el llegeixo sovint a JRJ, però de tant en tant ve de gust, i aquest poema és molt bonic.\nQuadern de mots 9 de febrer de 2012 a les 8:11\nCada dia els hi deixo trossets de pa i, sí, canten, canten de contents :D\nGlo.Bos.blog 10 de febrer de 2012 a les 0:01\nOh, quina sort! els meus ocells no canten. :-(\nPot ser no els agrada el que els hi poso...però ben bé que s'ho mengen\nsargantana 9 de febrer de 2012 a les 8:33\npotser no els veiem, pero els sentim\nfin i tot a la ciutat\nGlo.Bos.blog 10 de febrer de 2012 a les 0:03\nJo si que els veig, cada dia al pati, tot i que se'n van de seguit quan em veuen. Ara aquests no canten ni tan sols fan piu-piu\nPS 9 de febrer de 2012 a les 13:32\nAquest hivern tinc un pit-roig mig adoptat, jo li deixo engrunes i ell m´alegra els matins.\nEm sembla naïf la poesia de Juan Ramón Jiménez, em transporta a l´infantesa.\nGlo.Bos.blog 10 de febrer de 2012 a les 0:16\nEl pit-roig és un ocell molt graciós i molt bufó. Els del meu pati, pobrets, són marronets i no tenen rés d'especial però també em fa alegria veure'ls.\nVeig que JRJ és un poeta que evoca records!