Dos homes moren a Algaida en col·lidir el seu cotxe contra un camió\n23 maig 2019 09:57\nEl sinistre va tenir lloc en una recta mentre les víctimes feien un avançament\nToni Gomis | 19 març 1999\nJosé Mercado Busto, de 55 anys, i Joan Bauzà Mesquida, de 84, varen morir ahir horabaixa en un accident de trànsit que va tenir lloc a la carretera de Palma a Manacor, prop d'Algaida. La Guàrdia Civil ha iniciat una investigació per aclarir les causes de tan tràgic esdeveniment.\nEl sinistre va tenir lloc devers les 18.15 hores a l'esmentada carretera, a l'alçada del restaurant Oasis. Un cotxe de la marca Peugeot 205, matrícula PM-2894-BF, va envair el carril contrari en el que sembla un avançament improcedent en un tram recte de calçada.\nJust en aquest moment un camió Renault, amb matrícula PM-9236-AK, de gran tonatge rodava en sentit contrari, i no va poder fer res per evitar el turisme que s'hi aproximava a tota velocitat. La col·lisió va ser molt violenta, i se suposa que els dos ocupants del cotxe moriren quasi a l'acte. El conductor del camió no va resultar amb ferides de gravetat.\nUna telefonada des del telèfon mòbil d'un testimoni del sinistre en va avisar la Guàrdia Civil de Trànsit, que immediatament organitzà un dispositiu d'alerta i que envià un nombre no determinat d'unitats al lloc dels fets. Ambulàncies Insulars envià per la seva banda algunes dotacions a Algaida. Els metges provaren per tots els mitjans de reanimar el conductor del vehicle sinistrat i l'acompanyant, però no varen poder més que constatar-ne la defunció.


El govern de Mas vol trencar el model de televisió i ràdio públiques i es nega a negociar res amb els treballadors |\nEl govern de Mas vol trencar el model de televisió i ràdio públiques i es nega a negociar res amb els treballadors\nPublicat el 12 Juny 2013 per joestimotv3\nEl consell de govern de la CCMA vol acomiadar 312 treballadors de la corporació, tornar a abaixar els sous de la resta sense comprometre’s a fer el mateix amb el dels directius i anuncia l’externalització de l’única font d’ingressos directes de TVC, el departament de Comercial. Un departament la gestió del qual sortiria a concurs, i entre les empreses que han mostrat el seu interès hi ha el grup Godó, competència de TV3 i Catalunya Ràdio, que seria el favorit per fer-se amb l’adjudicació.\nLa notícia, tot i que esperada, ha caigut com una gerra d’aigua freda. L’anunci l’ha fet el president de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, Brauli Duart ha anunciat durant una reunió convocada d’urgència amb els comitès d’empresa de TV3 i Catalunya Ràdio, que el proper dia 1 d’agost s’exectuaria aquest acomiadament col·lectiu, a més d’una (nova) rebaixa del sou en un 7’5%. L’aprimament de personal també afectaria les actuals estructures directives.\nD’altra banda, Duart també ha anunciat el trencament unilateral del procés de negociació amb els comités d’empresa perquè considera que no s’ha pogut assolir cap acord pel què fa al futur de la televisió i la ràdio públiques.\nSegons la Corporació, aquestes decisions busquen preservar el màxim nombre dels actuals llocs de treball i l’estabilitat pressupostària de l’ens atesa la conjuntura econòmica i del mercat laboral.\nConeguda la notícia, els comités d’empresa de TV3 i Catalunya han convocat una assemblea de treballadors per explicar com ha anat la reunió amb el consell de govern de la CCMA. Han explicat que durant la reunió no ha estat possible saber quins han estat els resultats de la votació dels membres del consell per a aprovar aquesta decisió, ni tampoc, qui ha votat el què. Una altra informació que no s’ha volgut revelar als membres dels comités és quina és l’entitat bancària que ha concedit el crèdit per poder indemnitzar els acomiadaments que es duran a terme.\nDurant l’assemblea s’ha acordat demanar la dimissió de Brauli Duart, president de la Corporació i s’han proposat algunes accions de protesta per respondre aquest nou atac al model de televisió i ràdio públiques, i a la decisió que suposarà que més de 300 persones perdin el seu lloc de treball.\nL’assemblea ha acabat davant el despatx del director de TVC, Eugeni Sallent on s’han cridat consignes contra el propi director i el president de la CCMA, i l’ERO que es vol executar properament.\nUs deixem un enllaç al portal de notícies 324.cat que inclou les reaccions de les diverses formacions polítiques catalanes a l’anunci d’ERO a la CCMA.


Wang i Andreeva: final de joves promeses a l’ITF de la Bisbal - Club de Tennis La Bisbal Centre Esportiu\nNotícia publicada el 15 maig, 2022\nLa final del VI Torneig Internacional de Tennis Femení Solgironès ja està definida: Xinyu Wang contra Érika Andreeva. Les dues han guanyat els seus partits de semifinals contra Vicky Jiménez i Asia Muhammad respectivament. Vicky Jiménez, però, no ha marxat de La Bisbal amb les mans buides, perquè aquesta tarda ha guanyat la final de dobles que ha jugat amb Renata Zarazúa contra Alicia Barnett i Olivia Nicholls, especialistes en dobles.\nEl primer partit del dia ha enfrontat a la russa Érika Andreeva i la nordamericana Asia Muhammad. Andreeva ha aconseguit la victòria amb un resultat de 7/5 6/7 6/3. Després de perdre el primer set, Muhammad ha aconseguit remuntar i ha guanyat el segon amb la seva concentració i rapidesa habitual, cosa que ha provocat nombroses queixes d’Andreeva. Tot i això, la nordamericana ha tornat a caure en el tercer set d’un partit molt físic. Andreeva, la jove promesa de només 17 anys, ha sorprès als espectadors quan s’ha endut el partit i s’ha consolidat com la jugadora revelació del torneig. Era la única semifinalista provinent de la fase prèvia.\nXinyu Wang, cap de sèrie 2, es convertia aquesta tarda en la segona finalista després de véncer a l’andorrana Vicky Jiménez. Wang ha vençut gràcies al seu joc agressiu i a la seva potència en cops de fons i serveis. La xinesa ha aconseguit 38 winners, que contrasten amb els 9 que ha aconseguit Jiménez. Wang, per la seva banda, ha comès més errors no forçats, resultat d’aquest joc agressiu que ha superat a l’andorrana en potència i físic.\nITF de la Bisbal, trampolí de joves promeses del tennis\nXinyu Wang té 20 anys i és la número 89 del món. Érika Andreeva, de 17 anys, és la 240 del món i el 2021 va ser sots-campiona del Roland Garros Junior. Així doncs, la final individual demostra que el VI Torneig Internacional Femení Solgironès de la Bisbal és una gran plataforma per a joves promeses del tennis femení. Un fet que s’ha comprovat al llarg del torneig amb altres jugadores com la mateixa Vicky Jiménez, de 16 anys.\nPer altra banda, serà una final especial i molt interessant, ja que s’enfrontaran la cap de sèrie número 2 contra la cap de sèrie número 1 de la fase prèvia. La final es juga a les 10.30 h i es pot seguir en directe per Eurosport i TV3.\nVicky Jiménez i Renata Zarazúa guanyen la final de dobles\nLa parella formada per Vicky Jiménez i Renata Zarazúa ha aconseguit derrotar a les britàniques Alicia Barnett i Olivia Nicholls en la final de dobles que també es jugava aquest dissabte a la tarda. Amb un resultat de 6/4 2/6 10/8, les finalistes han ofert un partit que ha fet vibrar als espectadors que el seguien des de les repletes grades fins al final.\nZarazúa, després de guanyar el partit, ha agraït la presència del públic, la feina dels aplega- pilotes i l’esforç de l’organització del Torneig: “Vull donar les gràcies a la gent que organitza el torneig, és un dels millors i ho dic de tot cor. Sempre m’agrada venir aquí i crec que es veu la felicitat de totes les jugadores”. Era la primera vegada que Zarazúa jugava en dobles amb Jiménez, però ha assegurat que, havent vist el resultat, esperen poder repetir moltes vegades.\nEntrega de premis a les guanyadores i finalistes dels dobles


Rutes del vi: Camp de Tarragona | Patrimoni Cultural. Generalitat de Catalunya\nRutes del vi: Camp de Tarragona\nDe l’amfiteatre al celler Províncies:\nLes comarques del Camp de Tarragona són la base d’operacions d’aquesta ruta. Un territori que concentra la majoria de cellers cooperatius de Catalunya.\nAquí podem contemplar diverses “catedrals del vi” com la de l'Espluga de Francolí, Rocafort de Queralt, Barberà de la Conca o Nulles. A aquest grup cal sumar-hi també les “catedrals del vi” del Priorat (Cornudella de Montsant i Falset) i les de la Terra Alta (Pinell de Brai i Gandesa).\nPerò a aquests més coneguts, cal sumar-ne d’altres com el del Sindicat Agrícola de Vila-Rodona, el del Pla de Santa Maria, Santes Creus i Aiguamúrcia. La façana d’aquest últim evoca l’arquitectura rural catalana, a mode de gran masia pairal. A l’interior, hi podem veure solucions tradicionals, com les encavallades de fusta que suporten la coberta, i d’altres innovadores, com els arcs parabòlics a banda i banda.\nEL RASTRE CISTERENC I ROMÀ\nDe visita obligada és el monestir cistercenc de Santes Creus, on reposen les restes del rei Pere el Gran, o el nucli antic d’Alcover, amb els seus portals i muralles.\nI no podem oblidar el passat romà, amb la vil·la de Centcelles, l’amfiteatre de Tarragona o la “volta llarga”, una espectacular volta de canó de 93 metres de longitud situat sota l'actual carrer de l'Enrajolat i que podria haver estat un magatzem públic agrícola (horreum).\nUN PASSEIG PER LA TARRAGONA MODERNISTA\nSi t’agrada el modernisme, a la ciutat de Tarragona hi trobaràs el Teatre Metropol, adaptat per l’arquitecte Josep Maria Jujol o el Mausoleu de Jaume I, a càrrec de Lluís Domènech i Montaner. Fora de la ciutat també hi trobem traces modernistes –més enllà dels cellers- en el santuari modernista de Montserrat de Montferri.\nSi visites Tarragona a la primavera, no et perdis el Festival Tàrraco Viva i no et descuidis de fer una bona calçotada a Valls!


COMARCAL MEDIA | Grup mediàtic Comarques Centrals | Nou organigrama municipal a l'Ajuntament de Xàtiva\nNou organigrama municipal a l'Ajuntament de Xàtiva\nCompost per 10 regidors del PSPV-PSOE i 2 de Ciudadanos\nL’alcalde de Xàtiva, Roger Cerdà, ha donat a conèixer l’organigrama municipal per a aquesta legislatura on destaca l’entrada dels edils de Ciudadanos i on es dóna més competències a Ignacio Reig i Xelo Angulo que ocupen el segon escaló de l’organigrama a més de ser nomenats primer i segon tinent d’alcalde. El govern s’estructura en dos grans àrees, gestionades pels aquests dos regidors més propers a l’alcalde.\nAixí Reig a més de la delegació d’Hisenda que ja ocupava, estarà al front d’Economia, Urbanisme i Personal i assumeix Obres, Contractació i Patrimoni i la d’aigües Potables i Cementeri, ambdues dins de l’àrea de Polítiques de Territori. Xelo Angulo continuarà al front de Benestar Social i Cooperació. Altra regidora que assumeix més competències i serà quarta tinent d’alcalde és Lena Baraza. Continua amb Joventut a més d’Educació, Participació, Dona i Igualtat. Com tercer tinent d’alcalde trobem a Pedro Aldavero que segueix en Esports i assumeix Fira i Festes. L’alcalde, per tant, no seguirà al front d’aquesta regidoria. Tindrà la de Creixement Econòmic, dins de l’àrea de polítiques de capital humà. També dins d’ella es crea una nova delegació, la d’Administració Digital de la que es fa càrrec Ricardo Martínez, que també assumeix la de Conservació del Medi Urbà. Altra de les noves, Reme Sinisterra serà delegada de medi Ambient i Gestió de Residus, Arts Escèniques i Conservatori. Raquel Caballero portarà Cultura, Patrimoni, Turisme i Memòria. De Sanitat, Innovació i Gestió del Coneixement s’encarregarà altra cara nova, José Vicente Benavent. Mariola Sanchis es posa al front de Documentació i Promoció Lingüística. I ens queden per repassar les competències assignades als dos regidors de Ciudadanos, única formació que ha assumit les delegacions ofertes pels socialistes.\nJuan Giner es posa al front de Polítiques de Seguretat Pública, Mobilitat i Protecció Civil i Maria Beltran de Falles i Gran Teatre.Tot i així, encara que Xàtiva Unida i el PP no compten amb delegacions sí tindran un contacte continu amb la gestió municipal ja que tots els grups polítics que estan en l’Ajuntament es troben representats en la Junta de Govern Local que es reuneix setmanalment.\nL’aprovació del nou equip de govern tindrà lloc al ple del proper 6 de juliol.


Beto Tintoré i Miriam Pich-Aguilera, campions del 26è Shoot Out – Trofeu VistaOptica | Reial Club de Tennis Barcelona\nBeto Tintoré i Miriam Pich-Aguilera, campions del 26è Shoot Out – Trofeu VistaOptica\nEl torneig ha comptat amb més de 50 participants en les tres categories principals: masculí, femení i mixta\nLa 26a edició del Shoot Out - Trofeu VistaOptica ha comptat amb una gran participació amb més de 50 jugadors sumant tots els quadres. En categoria masculina, el vencedor ha estat Beto Tintoré, que s'ha imposat a Albert Quintana per 10-3. En categoria femenina, la campiona ha estat Miriam Pich-Aguilera, que ha vençut a Maria Vendrell a la final per 10-5.\nAquest torneig, un dels més històrics dels que se celebren a l'RCTB-1899 de caire més social, es caracteritza sempre pel bon ambient que hi ha entre els participants. L'ambient festiu sempre és la tònica dominant, tot i que l'esperit competitiu sempre hi és.\nEn categoria mixta, la parella vencedora ha estat la formada per Àngels Cabré i Eduard Costa, que han superat a Diana Ferreón i Jorge Alegre per 7-1. En els dos quadres de consoloació, els campions han estat Juan Duran i Mireia Torres.\nA l'entrega de premis han participat Xavier Ferreón, vicepresident Àrea Económica de l'RCTB-1899 i Pere Bosch, de VistaOptica, patrocinador principal del torneig que ha sortejat unes ulleres Ray-Ban entre els participants que li van tocar a Chelo Gormaz.


Adam Martí: "És reconfortant veure que altra gent ha apreciat l'esforç empleat"\nAdam Martí: «És reconfortant veure que altra gent ha apreciat l'esforç emprat»\n21 de febrer de 2020 - 10: 00\nEl saxofonista de Conservatori Professional de Xàbia i guanyador de el Concurs Intercentres 2019, Adam Martí García, oferirà un concert a l'Auditori de Teulada-Moraira aquest diumenge 23 de febrer a les 12 hores. Martí ho farà com a solista en la Trobada d'Orquestres.\nAquesta actuació, que se celebra des de fa sis anys, reuneix els alumnes dels diferents conservatoris per oferir conjuntament un concert sota la direcció, per segon any consecutiu, de Miguel Romea, director titular de l'Orquestra Simfònica Verum de Castella la Manxa.\nAquesta trobada no només té com a objectiu el promoure la música orquestral entre el joves de la Marina, sinó que també impulsa els solistes guanyadors de el Concurs Intercentres com és el cas aquest any de l'saxofonista i estudiant de Conservatori Professional de Xàbia.\nAdam Martí estudia amb el professor Carmelo Fresneda, titular de l'especialitat de saxòfon al Conservatori professional de la ciutat de la Marina Alta. A més combina els seus estudis musicals amb segon de batxillerat científic a l'IES Pedreguer.\nAdam Martí amb el saxofon\nMartí va començar quan tenia cinc anys el seu viatge pel món de la música i amb el saxo quan era molt petit també. Ara ja fa nou anys que estudia al Conservatori de Xàbia i diumenge que ve mostrarà tot el seu potencial.\nAdam Martí, que reconeix que el fet de començar a tocar la saxòfon va ser un fet circumstancial, considera que mai li ha importat invertir hores al seu instrument, encara que això signifiqui dormir menys hores després. Martí reconeix que "Hi ha certs moments en què tocar ha estat una necessitat vital, i mai, ho ha viscut com una imposició". Com diu, "Es tracta simplement de ser conseqüent amb el que t'agrada i acceptar el que suposa dedicar temps a una cosa i no a una altra", Potser és la qüestió més important, i això malgrat estar fent segon de batxillerat.\n"És reconfortant veure que altra gent ha apreciat l'esforç empleat"\nUs deixem una entrevista a aquest jove músic que li han fet des del Conservatori en què expressa la seva passió per la música i la seva dedicació.\n-Adam, parla'ns dels teus orígens, on vas néixer i on vas començar la teva carrera.\nÉs una bona pregunta. Al principi contestaria que sóc de Beniarbeig, però quan els estudis i la música fan que passis tant de temps en altres coses i que alhora passes tant de temps amb la gent d'aquests llocs, és difícil respondre. Sí em baso en el naixement, sí, sóc de Beniarbeig, però estudi a Pedreguer. No obstant els estudis musicals els curs a Xàbia ia la banda toco a Benidoleig. Però és més: els dies que vaig a Xàbia no ho faig des de Beniarbeig, sinó des de la Xara perquè és el meu avi qui fa el sacrifici de portar-me perquè pugui realitzar els meus estudis musicals ia qui estic molt agraït.\n-És un orgull per al Conservatori de Xàbia poder tenir un estudiant com tu que en aquesta ocasió i després d'haver guanyat el Concurs Intercentres tindràs el privilegi de tocar davant d'una orquestra simfònica. Podries parlar-nos de com vas viure les fases de el Concurs Intercentres?\nCom saps, hi ha dues fases. La primera és entre els alumnes dels propis conservatoris i la segona és el resultat d'haver guanyat aquesta primera selecció i competeixes contra els guanyadors dels altres quatre centres (Dénia, Teulada-Moraira, Benidorm i Altea). La primera fase la vaig viure malament mentre que la segona va ser totalment diferent.\nEl dia de la fase al centre no em vaig quedar amb una sensació, diguem, satisfactòria tot i tenir en compte\nl'esforç que havia fet abans. Tot i això, aquesta experiència em va servir per a la segona fase. De fet, recordo que estava molt tranquil i intentava no perdre la concentració.\nD'aquesta manera vaig aconseguir, en primer lloc, fer una molt bona interpretació, i en segon lloc i no menys important, gaudir de la interpretació dels companys d'altres conservatoris. Tot i el caràcter competitiu evident d'un concurs, en la meva vida sempre he intentat plantejar-ho com si fos una trobada més amb la música i amb l'experiència de tocar i d'escoltar altres.\nAlhora, aquest concurs és una oportunitat de poder treballar amb gent magnífica més enllà de la que ja tens present en la teva vida en el dia a dia, com és el cas de Jesús Gómez, amb qui vaig tenir l'oportunitat d'assajar i treballar la obra, juntament amb el meu professor Carmel, que ha guiat el meu aprenentatge en tots aquests anys. Per això, aquest concurs i també les activitats que el nostre conservatori organitza, ens dóna l'oportunitat de gaudir dalt l'escenari, així com de sortir fora de el centre. Perquè això és, al menys a nivell professional i al meu entendre, una de les coses més enriquidores que et poden passar.\n-Adam, pujar a l'escenari és sempre un acte a el menys de respecte i alhora apassionant, Què sents quan puges a l'escenari, en aquest cas, per concursar?\nHores abans de pujar, estic tranquil. Com he dit, penso que és el millor estat de partida per posteriorment poder fer les coses bé i gaudir. En el moment que pujo i abans de començar, els nervis apareixen. Però tal com han vingut, la majoria de les vegades s'esfumen. En aquestes actuacions que prepares tant i en què inverteixes una quantitat significativa d'hores a la fin no tinc res pel qual estar nerviós. Es tracta de pujar a l'escenari i fer música. Sí, potser totes les obres tenen aquest passatge en concret on necessites que els teus dits estiguin més desperts que mai o aquell altre on no pots permetre que els nervis influencien en la teva columna d'aire i en la forma de respirar, però des d'un punt de vista general això és trivial.\n-Què vas sentir quan vas saber que havies guanyat la final?\nÉs difícil descriure-ho. Em vaig posar molt content, però principalment per les implicacions que tenia guanyar. Alhora va ser reconfortant per a mi veure com, a més del reconeixement que tu mateix li pots donar al teu treball i esforç, hi havia hagut més gent que també havia estat capaç d'apreciar-, cosa que penso que sempre ens fa feliços.\n-Com estàs preparant aquest concert? Quina obra interpretaràs?\nIntent preparar-lo de la forma més acurada possible, cada detall de la interpretació compte i per buscar la màxima correcció en la interpretació, el que m'agrada és sentir-me satisfet i acostar-me a el públic.\nFinalment, l'obra a interpretar serà la Petita Czarda de Pedro Iturralde. Tot i que l'arranjament per a l'orquestra i saxòfon solista és una versió del seu germà, Javier Iturralde, la qual m'han pogut proporcionar, cosa de la qual estic molt agraït.\n-Una de les grans motivacions i il·lusions per als joves intèrprets és l'al·licient de poder tocar amb una orquestra simfònica darrere de ti.¿Qué suposa per a tu tocar amb una orquestra simfònica en un auditori com el de Teulada-Moraira?\nSuposa una gran oportunitat. No tots els músics la tenen. No sé si podré repetir alguna vegada més, i en cas afirmatiu quan seriosa. A més, és una cosa que no he fet mai. Per això em desperta curiositat i, alhora, il·lusió. D'altra banda, tocar sota la batuta de Miguel Romea és fantàstic. De fet, penso que tota oportunitat de beure de les fonts que es presenten en el teu camí a més d'aquelles que sempre tens presents és un fet molt enriquidor. Per això espero aprendre molt amb aquesta experiència.\n-Finalment, podries dir-nos quin és el teu saxofonista favorit?\nPot sonar estrany, però no tinc. Intento agafar diferents aspectes de cada un. Per exemple, i referint-me\nen el món clàssic, Nikita Zimin m'impressiona molt tècnicament. Jean-Denis Michat i el seu saxòfon soprano també són capaços de posar-me els pèls de punta. També hi ha algunes interpretacions d'altres com Bornkamp o Diricq que hi ha temporades en què és impossible quitártelas del cap.\nEn el món de l'jazz, amb el qual no estic tan familiaritzat, al be-bop i hard-bop citària a Charlie Parker i John Coltrane. Després, en altres estils com el smooth jazz, destacaria a Dave Koz, Eric Marienthal i Gerald Albright. I ja combinant diferents estils, a altres saxofonistes com Dereck Brown, Pedro Saxo o Leo P, també m'agraden.\n** Aquesta entrevista estava editada en valencià pel que pot haver alguna expressió errònia.


Qui compta, s'erra: Portugal: Porto i la meravella de la Vall del Duero\nPortugal: Porto i la meravella de la Vall del Duero\nPorto, la capìtal del nord de Portugal, s'ajeu a la vorera del Duero, uns pocs quilòmetres abans de la desembocadura.\nEls carrers que volten el riu són veritablement pintorescos. Allà es poden veure els rabelos, antigues barcasses que abans transportaven el vi riu avall fins a la ciutat, on s'envelleix fins a convertir-se en l'afamat Porto.\nDominant la ciutat s'aixeca la Sé, la catedral romànica.\nAl davant hi ha el palau episcopal, amb unes vistes privilegiades al riu i un interior considerablement sumptuós.\nLa ciutat és plena de fonts i algunes esglésies estan folrades de la característica rajola portuguesa.\nA la part alta s'hi troba la llibreria Lello, que la saga de Harry Potter ha fet famosa, amb raó.\nMuseu d'Art Contemporani de la Fundació Serralves\nProp de la desembocadura, s'hi troba el museu d'Art Contemporani de la Fundació Serralves, dedicada bàsicament a autors portuguesos. La col·lecció d'escultures dels jardins és prou singular.\nAquesta part, que l'autor titulà "rellotge solar", té un mirall que realça la bellesa de l'indret.\nAls jardins també es troba la casa Art Deco rosada, que és una monada\nUns quants quilòmetres al sud de Porto, a la vorera de l'Atlàntic, s'hi troba el poble d'Aveiro, amb els seus canals i les cases dels pescadors.\nLa ciutat de Coimbra és famosa per la seva universitat, durant alguns segles l'única de Portugal i que ocupa uns bells edificis al voltant del pati de les Escoles.\nAllà hi ha la capella de Sant Miquel, que té un bellíssim retaule, amb el característic daurat del nord de Portugal.\nBaixant de la Universitat cap a la ciutat baixa es troba l'antiga catedral (Sé Velha), que té un bon claustre.\nMata de Bussaco\nEl bosc o "mata" de Bussaco és un bosquet encantador que van confegir els monjos benedicitins. Al costat del convent, a principis del segle XX es va aixecar un fastuós hotel modernista.\nLa seva arquitectura neogòtica és espectacular.\nL'interior està en harmonia amb l'exterior. Té molts plafons amb escenes fetes amb rajoles. La de l'escala principal és impactant.\nEl bosc que van organitzar els monjos tampoc deixa res que desitjar. Passejar pels camins que pugen pel turó és com anar per un país de conte.\nA la part baixa hi ha un lloc encantador, amb unes escales fabuloses,...\nI un llaquet ideal.\nAl nord de Coimbre es troba Viseu, capital de comarca i amb alguns monuments interessants, com la Sé (catedral), que compta amb un claustre ben polit.\nL'Església de la Misericòrdia té l'aspecte fastuós que trobamb en diversos temples del nord de Portugal.\nUna dotzena de quilòmetres abans d'arribar al Duero hi ha Lamego, interessant població dominada pel santuari de Nostra Senyora dos Remédios, que s'alça al capdamunt d'un enfilall d'escales del segle XVIII.\nL'ascensió es veu alegrada per jardins, fons i plafons de rajola blava i, malgrat els sis-cents esglaons és una excursió molt agradable.\nLa darrera esplanada té fonts i un curiós conjunt d'escultures.\nLa zona vitícola del Duero\nEl poblet de Pinhao és el centre neuràlgic de l'Alto Douro. Allà hi ha cellers i es pot agafar una barca per fer el meravellós trajecte fins a Tua.\nLes vinyes sembrades prop del riu creen un paisatge increïble.\nLes vistes de les voreres del riu van in crescendo.\nDe fet és la imatge més propera al paradís terrenal que un es pugui imaginar.\nLes vinyes formen combinacions canviants, com en un calesdoicopi gegant.\nSortint del riu, hi ha valls laterals que també ofereixen la meravella de les vinyes\nPetites poblacions voltades de vinyes creen un paisatge que no desmereix a la Toscana.\nAl final sempre s'acaba tornant al Duero, però la visió de les vinyes és omnipresent.\nA Pinhao vam visitar el celler de Quinta de Bomfim on es fa el vi del qual s'obtenen els prestigiosos Portos de Cow's, Graham o Cockburn.\nTornant de Pinaho cap a Peso da Régua el paisatge tampoc deixa indiferent al viatger.\nÉs una notable població que constitueix l'entrada de l'Alta Douro si es ve de Porto i en aquest cas serà la despedida d'aquesta zona.\nA l'església es pot admirar un artístic orgue\nVila Real: Casa Mateus\nVila Real és situada a pocs quilòmetres al nord del Duero. Prop de la ciutat hi ha el palau Mateus, on es fa el vi del mateix nom.\nEs tracta d'un elegant palau del segle XVIII, envoltant per uns artístics jardins\nEl conjunt és realment harmoniós.\nUna visita que val la pena de veritat.\nEl Nord de Portugal\nAl nord de Portugal s'hi troben ciutats i terres plagades d'història.\nTot i que cau enfora dels circuïts més transitats, la ciutat de Chaves ofreix un important patrimoni monumental, entre el qual descombrim un castell i la Cámara Municipal (Ajuntament)\nEls seus carrers tenen racons encantadors.\nL'església de santa Maria la Major té un bon exemplars dels artístics, i per a mi intrigants, orgues portuguesos.\nTambé és remarcable el pont romà, construït en temps de Trajà.\nEl parc nacional Peneda-Gerês\nSituat a la frontera amb la província d'Orense, el parc nacional de Gerês (també reserva de biosfera), és un encantador espai natural que s'estén més enllà de l'embassament de Caniçadas.\nEl passeig per les carreteres i camins del parc ofereix racons encantadors.\nUn dels principals atractius turístics són les cascades, si bé són prou modestes.\nLes roques i la vegetació es combinen en indrets d'exhuberant bellesa.\nAlguns camins ofereixen estampes fantàstiques.\nBraga és una bella ciutat situada a uns cinquanta quilòmetres al nord de Porto. Hi destaquen les seves places, ornades amb fonts i jardins.\nEl palau conegut com Museo dos Biscaínhos té uns fastuosos jardins.\nLa plaça de la República, amb el cèlebre cafè Vianna, és el cor de la ciutat antiga\nA la catedral de Braga són admirar els frescos dels sostres i els seus orgues.\nEl Palácio do Raio mostra la pompa portuguesa, amb la seva exhuberant decoració arquitectònica i les rajoles blaves.\nPels carrers de la ciutat es poden veure elements ben curiosos.\nEstàtua a un balcó de Braga\nEl Theatro Circo és un dels més artístics d'Europa.\nLa joia de Braga és l'escalinata i el santuari do Bom Jesus, declarat patrimoni de la humanitat per la UNESCO.\nLes fonts que es troben a cada replà són totes diferents i ofereixen escenes ben curioses.\nDavant del santuari s'obre una plaça amb jardins i escultures.\nA escassa distància de Braga es troba Guimaraes, cuna del primer rei i primera capital del país. El seu castell ofereix un recordatori d'aquells antics temps.\nEl paço dos duques de Bragança, del segle XV fou manat aixecat per un noble d'origen francès i per aquest motiu la seva arquitectura recorda la dels castells de la vall de la Loira.\nReconstruït a principis del segle XX, el seu claustre ofereix un aspecte ben harmoniós.\nTot el nucli antic fou declarat Patrimoni de la Humanitat. L'aspecte de les seves places i carrers és bellíssim.\nPraça de Sao Tiago\nBalcons i finestres són fets amb un gust exquisit.\nEl conjunt de monuments ofereix una serena harmonia.\nI alguns detalls que fan somiar amb llunyans temps de cavallers i princeses.\nA l'església de la Misericòrida hi ha un altre exemple dels artístics orgues d'aquesta zona.\nL'església de Sao Francisco, pel seu costat, ofereix una nova mostra de la pompa barroca d'ornaments de pedra i rajola blava d'aquesta part del país\nPer finalitzar, l'Església de Nossa Semhora da Consolaçao ofereix una estampa magnífica al final del Largo de la República del Brasil\nA un turó que domina Guimaraes, la senyora de la Penya ofereix una viu contrast amb la ciutat barroca.\nPonte da Lima és una ciutat emmurallada que compta amb el pont medieval més bell de Portugal.\nViana do Castelo, molt a prop de la desembocadura del riu Limia, és una ciutat monumental, amb una bella plaça.\nL'església de la Misericòrdia, amb el seu pòrtic amb atlants és impressionant.\nA l'Avinguda 25 d'abril hi ha potents convents i esglésies que ens donen la despedida d'aquesta bella regió de Portugal.\nPublicat per Alfons Méndez a 18:58


480 xiquets participen en l'escola infantil d'estiu d'Alaquàs - El Meridiano de L'Horta\nDes del passat 22 de juny i fins al pròxim 31 de juliol els col·legis Sanchis Almiñano i González Gallarza d’Alaquàs acullen el programa ‘Apunta’t a l’Estiu’, una iniciativa de l’Ajuntament d’Alaquàs centrada en oferir una oferta lúdica als xiquets i xiquetes del municipi i els voltants perquè es divertisquen mentre desenvolupen les seues capacitats cognitives.\nAquesta exitosa campanya de l’Ajuntament d’Alaquàs, sota la supervisió de professionals del temps lliure i l’educació, ha consolidat ‘Apunta’t a l’Estiu’ com tot un referent a nivell comarcal, arribant a la xifra de 480 xiquets inscrits d’entre 3 i 16 anys de l’Horta.\nEntre les activitats més destacades es troben la realització d’excursions, assemblees, tallers de manualitats, cuina, estimulació sensorial, agència de lectura, activitats de psicomotricitat i esportives, dramatització, jocs d’aigua, piscina i àrea multimèdia. L’horari d’Apunta’t a l’estiu és de 10 a 14 hores encara que també inclou un servei de ‘Escola matinera’ de 7h a 10h i un servei de menjador de 14h a 15:30h.\nTags: Ajuntament d'Alaquás Alaquàs Apuntat't a l'estiu escola d'estiu Alaquàs


Els veïns de la Font de la Pólvora denuncien haver passat un Nadal ''a les fosques'' - El Gerió Digital\nLa plataforma reclama solucions a Endesa i l'Ajuntament de Girona\nDispositiu contra el frau elèctric al barri de Vila-Roja (arxiu) © ACN\nFer cagar el tió a les fosques, celebrar cap d’any sense llum i esperar els reis amb espelmes. Aquest ha sigut el Nadal d’una quinzena de famílies del barri gironí de Font de la Pólvora des que el 16 de desembre un incendi als comptadors els va deixar sense llum en una situació que ja fa més de tres setmanes que dura. D’altra banda, veïns dels blocs dels carrer Castanyer, Acàcia i Avellaner també s’han vist afectats per talls de llum d’unes 7 hores les nits més assenyalades de l’any: el 23, 24 i 31 de desembre i el 5 i 6 de gener.\nLa Plataforma per la Dignitat de la Font de la Pólvora vol denunciar una situació que es dona des de fa anys però que s’ha agreujat especialment aquest hivern degut als "talls indiscriminats" d’Endesa. Es tracta d’una situació perillosa que ha provocat incendis en més d’una ocasió tant a Girona est com a Germans Sàbat, un altre dels barris "desatesos per l'empresa i l’Ajuntament".\nLes famílies denuncien que l'empresa mai es posa en contacte amb ells per avisar dels talls elèctrics. D’altra banda, la Plataforma per la Dignitat de Font de la Pólvora considera que "l’omissió de responsabilitats del govern gironí no es pot justificar". Jose Heredia portaveu de l’entitat, ha reiterat que els veïns se senten agreujats: “És impensable que famílies de barris més benestants de Girona passin tot el Nadal sense llum ni calefacció. Sabem que a Montjuïc també hi ha hagut talls però no s’ha deixat als afectats desatesos durant totes les festes com ha passat aquí.”\nLa Plataforma per la Dignitat de Font de la Pólvora es va constituir a finals de desembre quan una quarantena de veïnes i veïns del barri es van reunir per crear un front comú contra els talls de llum “indiscriminats” d’Endesa que fa anys que pateixen. Tot i això, la voluntat de la plataforma va més enllà i busca “situar al mapa polític i mediàtic gironí un barri històricament marginat i estigmatitzat.” Jose Heredia reivindica l’autoorganització del barri com a eina per fer front a aquesta situació: “Fa massa anys que se’ns tracta com a ciutadans de segona. Volem que l’Ajuntament, la societat gironina i els mitjans de comunicació de la ciutat siguin plenament conscients que som gironins i que exigim que se’ns escolti.”


Denunciats dos gimnasos de Lleida per no respectar les restriccions del tram 1 de la desescalada\nEls Mossos també han denunciat una marisqueria de la ciutat que tenia taules amb més persones de les permeses\nper Laura Biela / ACN 10/12/2020 20:00h\nSala de musculació de Zona Fitness. | Àngel Ullate\nEls Mossos d'Esquadrahan denunciat dos gimnasos de Lleida per incomplir la normativa que prohibeix que els usuaris utilitzin els vestuaris. Actualment, només poden fer ús dels vestuaris d'aquests equipaments aquelles persones que, prèvia reserva, han utilitzat la piscina que hi ha a la instal·lació. En ambdós casos, la policia ha detectat que persones que no eren usuàries de la piscina també estaven fent ús dels vestuaris. Cal recordar que en el tram 1 del pla de desescalada s'ha permès de nou la reobertura dels gimnasos, però no dels vestuaris del centre esportiu. En aquest sentit, només aquelles persones que fan ús de la piscina, poden accedir a la zona de vestuaris.\nEls gimnasos són un dels sectors afectats per la pandèmia de la Covid-19 i és per això que durant els tancaments dels equipaments, sempre han demanat poder obrir els centres, ja que es consideren un servei de primera necessitat per a la ciutadania. Els centres esportius no volen emmarcar-se en el sector de l'oci, sinó en el de la salut. No obstant això, les últimes restriccions imposades pel Govern de la Generalitat afecten als als gimnasos, de la mateixa forma que ho feien per la restauració, els cinemes i els teatres.\nLa policia catalana no només ha sancionat a dos gimnasos de Lleida, sinó que també ha denunciat una marisqueria de la capital del Segrià en la qual hi havia taules amb més persones de les autoritzades per les restriccions per la Covid-19. Si no es dona una situació de reincidència, les infraccions són de caràcter lleu i poden comportar multes d'entre 500 i 3.000 euros.\nAugmenten el nombre de persones investigades per la mort de l'os Cachou\nEnxampats falsejant identitats per a fer exàmens de castellà per estrangers\nSegrià Mossos d’Esquadra\nDenuncien penalment un conductor per circular a 211 km/h per la A-14\nDetingut el conductor que havia fugit després de causar un accident mortal a Bell-lloc d'Urgell


El viatge de Francesc encén el focus mediàtic a l’Iraq | Alba Sidera Gallart | Roma | Societat | El Punt Avui\nEl viatge de Francesc encén el focus mediàtic a l’Iraq El viatge de Francesc encén el focus mediàtic a l’Iraq El viatge de Francesc encén el focus mediàtic a l’Iraq El viatge de Francesc encén el focus mediàtic a l’Iraq + El viatge de Francesc encén el focus mediàtic a l’Iraq E-mail\nRoma - 5 març 2021 2.00 h\nUna tanca publicitària amb fotos de Francesc i el gran aiatol·là Ali al-Sistani, a Bagdad EFE.\nEl viatge de Francesc encén el focus mediàtic a l’Iraq El viatge de Francesc encén el focus mediàtic a l’Iraq El viatge de Francesc encén el focus mediàtic a l’Iraq El viatge de Francesc encén el focus mediàtic a l’Iraq El viatge de Francesc encén el focus mediàtic a l’Iraq E-mail\nL’any 2000 Joan Pau II havia de visitar l’Iraq, però els serveis de seguretat vaticans ho van acabar impedint en considerar-ho massa perillós. L’any passat, el papa Francesc tenia previst anar-hi per donar suport a la minoria cristiana perseguida, i aquest cop va ser la pandèmia laque va deixar l’Iraq sense visita del cap de l’Església catòlica. “El poble iraquià ens espera; ja esperava Joan Pau II, a qui se li va prohibir d’anar-hi. No podem decebre un poble dues vegades”, va dir Francesc abans d’iniciar l’històric viatge de quatre dies, des d’avui fins dilluns, al país del nord de la península Aràbiga.\nEl viatge de Francesc, el primer sant pare que visita l’Iraq, es considera el més perillós i significatiu fins ara del seu pontificat. El papa té el poder de posar el focus mundial allà on va. Tant mediàtic com polític. “Els iraquians, i els cristians en particular, podran deixar de sentir-se oblidats, al marge de la geopolítica internacional”, explica el cardenal Fernando Filoni, gran mestre de l’orde del Sant Sepulcre de Jerusalem, al Vatican Insider. I assegura que el viatge de Francesc podrà ajudar l’Iraq “a trobar una via política de relació no conflictiva tant amb els veïns com a l’interior”, amb els conflictes històrics dels kurds al nord i els xiïtes al sud. Filoni va ser nunci –representant diplomàtic del Vaticà– a Bagdad del 2001 al 2006, i va ser dels pocs que no van abandonar el país mentre era bombardejat pels Estats Units. Bon coneixedor de la realitat iraquiana, Filoni és una de les persones clau del seguici que acompanya el papa en aquest viatge. Francesc ja l’havia enviat a l’Iraq el 2014, quan Estat Islàmic expulsava i feia una sagnia de cristians a la plana de Nínive. O es convertien, o pagaven sumes estratosfèriques, o s’escapaven del país. Els que queden a l’Iraq –menys de 200.000– són els que no han tingut recursos per fugir de la persecució. Se senten els últims entre els oblidats, com els yazidites. Abans de la invasió estatunidenca, a l’Iraq de majoria musulmana es calcula que hi havia prop d’un milió i mig de cristians.\nTemença al contagi\nA part del perill d’atemptats, el viatge suposa un repte organitzatiu també a causa de la pandèmia. El país es troba en un confinament parcial que inclou el tancament temporal de tots els llocs de culte. L’actual nunci vaticà a Bagdad, l’arquebisbe eslovè Mitja Leskovar, havia d’acompanyar Francesc durant la visita, però ha donat positiu de coronavirus i està en quarantena. El sant pare i la seva comitiva aterraran a l’Iraq vacunats, però no així les masses de fidels que es preveu que la seva presència podrà aplegar. Per això, el viatge ha despertat algunes crítiques, ja que no serà fàcil garantir la seguretat sanitària dels qui es congreguin atrets per la presència del pontífex. La seguretat –tant pel que fa a la prevenció d’atemptats com de contagis– estarà a càrrec de les autoritats iraquianes, que asseguren que volen evitar grans concentracions i que es faran controls acurats dels assistents.\nEntre els actes més esperats del viatge destaca la trobada de Francesc amb l’aiatol·là Al-Sistani, màxima autoritat xiïta iraquiana, per promoure el diàleg amb l’islam, una de les prioritats del pontificat de Bergoglio.\nMissa a l’estadi d’Erbil, al Kurdistan\nDiumenge serà el dia fort del viatge: Francesc resarà a la plaça de l’Església de Mossul i oficiarà una missa a l’estadi d’Erbil, al Kurdistan iraquià. La missa serà en ritus llatí i en diverses llengües: àrab, kurd, anglès i arameu. “Els cants seran en arameu i àrab”, diu l’arquebisbe caldeu d’Erbil, Bashar Matti Warda, que explica que alguns dels músics i voluntaris seran musulmans, com a “senyal de coexistència i diàleg”. S’hi preveuen uns 10.000 assistents, 20.000 menys de la capacitat de l’estadi.\nEl Punt Avui. Girona 05-03-2021, Pàgina 28\nEl Punt Avui. Nacional 05-03-2021, Pàgina 22


L’equip masculí d'esquí alpí, a El Colorado (Xile) - FÒRUM.ad\nL’equip masculí d’esquí alpí, a El Colorado (Xile)\nEl 31/08/17 18:13\nL’equip masculí de la FAE és des del passat dia 27 a El Colorado (Xile) per preparar la primera part de la temporada. A l’estació xilena es duran a terme en les pròximes setmanes entrenaments tant de tècnica com de velocitat.\nA El Colorado han viatjat Àxel Esteve, Marc Oliveras, Joan Verdú, Josh Alayrach, Xavi Salvadores i Àlex Rius. El cos tècnic està format per Max Tissot, Yago Antes i Toño Gongora com a skiman.\nL’expedició ha viatjat a El Colorado per poder entrenar junts tants els esquiadors de tècnica com els de velocitat. Tant El Colorado i La Parva acolliran curses de tècnica (gegant, eslàlom i combinada de la Copa Sudamericana) i velocitat (es preveuen quatre descensos, tres supergegants i dos combinades alpines), tot i que amb les dates per confirmar per possibles canvis. El 2 de setembre està prevista la primera cursa, el gegant de la Copa Sudamericana.\nEls entrenaments de l’equip de la FAE estan realitzant-se a El Colorado “ja que es una estació on per la seva varietat de pistes es pot entrenar tot”, ha explicat Yago Antes. “Per ara les condicions són bones, ens va nevar molt amb uns 30 centímetres i la pista estava toba, però amb el bon temps i fred tindrem bones condicions”, hi ha afegit el tècnic.\nAquesta és la principal estada de la pretemporada i encara que hi ha algunes curses “que sempre són bones per agafar les primeres referències d’on estem”, segons Antes, “cal mantenir-se tranquil i prioritzar el bon entrenament i les sessions de qualitat, ja que un cop acabat aquesta estada en nores estem amb les primeres curses”.\nDurant aquesta primera setmana, l’equip ha estat fent doble sessió d’entrenament amb gegant+eslàlom o descens+eslàlom “buscant fer més volum”, segons Yago, per ja acabar l’estada a Xile “prioritzant la qualitat i la intensitat per sortir d’aquí ja amb un bon ritme”.\nEls corredors de tècnica tornaran a Andorra el 17 de setembre, mentre que els de velocitat no ho faran fins el dia 24, perquè aquests tindran encara una última setmana de curses.\nNotícia Anterior: El nombre de vehicles que entren al país augmenta un 2,7% al juliol\nSegüent Notícia: Jover participa a la 76a reunió de l’OEI per a l’educació, la ciència i la cultura


Pujada a la Creu de Canet - senderisme autoguiat\nPer sobre la Vallalta.\nAquest itinerari no és dur si ens prenem la pujada amb molta calma. Al llarg del recorregut passarem per diferents formacions boscoses que semblen alternar-se de manera capritxosa. A la Creu de Canet, gaudirem de vistes sobre el litoral proper i, en d’altres punts s’obriran petites finestres que ens acosten muntanyes molt més llunyanes.\nPujarem, planejarem i baixarem. Cal caminar tranquil i copsant el paisatge vegetal que ens envolta. Al llarg del recorregut passarem per diferents formacions boscoses que semblen alternar-se de manera capritxosa.\nSortim del poble per la Riera de Vallalta, en un ambient que, només començar, ja convida a quedar-s’hi. A l’ombra dels plàtans, les falses acàcies i algun pollancre, les plantes d’ambients frescals ocupen tot l’ample de la llera de la riera. En mig, un fil d’aigua que, a l’estiu desapareixerà. Aquí la diversitat d’ocells (merles, cargolets, mallerengues, el picot i fins i tot algun oriol) es fa sentir i dóna vida al indret.\nTot seguit comencem a pujar i no pararem fins a la Creu de Canet. Travessem diferents clapes de bosquets, cada una amb el seu sotabosc i la seva fisonomia particular. Només començar, passem per una pineda de pi insigne, que després anirem trobant a altres racons. Carena del rocar amunt, passem per un alzinar i una sureda poc madurs causa de la forta pressió forestal del passat. En alguns moments, aquests bosquets són mixtes i es troben acompanyats de pi pinyer.\nUn cop a dalt, arribem a una esponerosa pineda de pi pinyer que puja per la banda litoral. Treiem el cap al mirador de la Creu de Canet on gaudirem de les vistes sobre Canet i Sant Pol. Al nord el Montnegre on podrem diferenciar entre els arbres de fulla càduca (roures) i els pins i alzines de verd persistent. Més enllà el Montseny.\nTornarem tot carenejant entre boscos de pi pinyer i magres alzinars. Es fa difícil de trobar exemplars adults o boscs madurs. Només, al costat de la pista que segueix per dalt la carena el GR5 (Coll Safiguera) alguna alzina surera fa de testimoni de l’aspecte que podien haver tingut si no haguessin estat sotmesos a tanta pressió.\nSeguim envoltant petits turons i algun coll sense vistes amagat entre els arbres. Hi ha trams de camí molt agradables, sota l’ombra d’arboços, alzinetes i pins. Els brucs arboris també ens acompanyen i l’estepa borrera amb les seves boniques flors blanques és molt abundant als vorals.\nBaixant, entre el Turó Roig i el Turó dels Pins Grossos, una clariana (antic camp maduixaire) al costat del Torrent de Can Sec ens obre la finestra a unes meravelloses vistes damunt la Vall de Vallalta. Al fons, les serres de prop Calella. A la nostra esquerra, a l’altra banda de la vall, destaca la Masia de Can Vidal.\nNomés ens resta baixar fins el poble pel costat del Turó dels Pins Grossos on veurem com el bruc arbori s'ha fer l'amo del sotabosc, sobretot a la banda que dóna al poble.\nPrimera part de puja i segona de baixada.\nPujada alternant trams més forts amb altres de recuperació.\nCombinem pista i camí forestal.\nTrobem senyals de GR i punts grocs, però no els seguim tota l’estona.\nCompte en sortir de la riera de Vallalta. Entrem a la carretera !!.\nPetit tram de 20 m. de baixada dret i amb xaragalls. Perill de relliscar.\nPodeu trobar vehicles de motor per les pistes. Cotxes també.\nFàcil. Graons de pedra a alguna pujada i xaragalls de sauló a una tram de baixada.\nEl sauló pot fer relliscar a les baixades més pronunciades.\nÉs un bon terreny de bolets apreciats com els ous de reig.\nPals de tresc poden fer més estable la passa i evitar relliscar.\nAl Parc del Vegetals i ha taules i font. És el punt de sortida. Sota l’església.\nWhat to see in: Pujada a la Creu de Canet\nPont i plataneda\nAquest antic potent metàl·lic per pujar a Can Sec i alguna altra passera, ens expliquen que no sempre era fàcil de creuar la Riera de Vallalta per arribar a casa. Puntualment, aquestes rieres de\nCreuem un bosquetó de pins. Pinus radiata (Pino de Monterrey).\nÉs un arbre exòtic que ha estat plantat per a obtenir-ne pasta de paper o fusta per fer mobles. L'afecta el fred i per això el trobem a\nEstem pujant pel carener anomenat ‘‘el Rocar’’. A la nostra esquerra el Rial del Rocar i a la dreta el Torrent del Fraguer. Les carenes són llocs exposats al vent i secs, amb sòls més prims que el\nL’alzinar litoral (bosc original), ha patit bé la substitució per pinedes de pi pinyer o una forta regressió causada per l’explotació forestal que l’ha deixat en l’estat actual. Molt lluny de ser un\nPassa el mateix que hem esmentat abans per l’alzinar i per tant no trobem boscos madurs. Les suredes són pròpies d’aquests terrenys silicis, sorrencs, de clima temperat i relativament plujosos. Quan\nCan Torrus Vell\nLa primera Creu de Canet va ser construïda l'any 1901, quan el papa Lleó XIII va demanar als pobles que aixequessin creus commemorant l'entrada al nou segle. Lluís Domènech i Montaner, en va ser l\n(Pinus pinea). Arbre plantat des d’antic. Els terrenys solells, sorrencs i silícics, són els seus preferits. Com tots els arbres, com més espai tenen, més grans es fan (fins a 35 m d’alt). Tot i això\nVall de Vallalta\nBaixant del Turó Roig i abans d’arribar al Turó dels Pins Grossos, se’ns obren vistes a la vall de Vallalta. La clariana que ens ho permet és un camp de maduixots, com d’altres que veiem escampats per\nFixeu-vos en el bosc uniforme de pins pinyers que envolta aquest turó anomenat dels Pins Grossos. A sota hi ha una brolla típica d’aquests boscos de terrenys silicis. És la brolla de bruc boal amb\nRuta sencilla, pero hay que estar atentos a los distintos cruces para no equivocarse de camino. Se puede hacer incluso en verano y sol, ya que mucho rato se camina por la sombra de los árboles. Solo tiene un tramo de 50 metros que se baja por una riera estrecha y empinada, el resto sin problemas. La llegada a la Creu de Canet con el mirador es muy bonita.\nDel segle XIX, amb un bonic altar major, torre quadrada i alguna volta del romànic primitiu.\nEl primer document escrit que es conserva sobre el poble és el de la consagració de l’església a finals del...\nL’ermita de la Salut es va bastir en compliment d’una promesa que havien fet els amos del mas Santa Victoria (l’actual Can Vila) per aconseguir el guariment de la seva filla. L’any 1885 es va celebrar...\nPunt d'Informació Montnegre\nL’any 1989 es va aprovar el ‘‘Pla Especial de Protecció del medi físic i del paisatge de les serres del Montnegre i el Corredor’’, com a part de l’estratègia territorial de generació d’una anella...\nWhat to do in: Pujada a la Creu de Canet\nNormal 0 21...-->\nTR Can Rocosa\nWhere to sleep 13/03/2018\nWhere to eat 13/03/2018\nRestaurant Can Llavina\nLa Taverna d´en Sidru


Mirades - Entrevistes a experts de Sant Pere Claver i convidats\nAl llarg dels seus 30 anys de trajectòria professional en el camp de les migracions, el doctor Joseba Achotegui, director del SAPPIR, pot testificar sobre els profunds canvis que aquest fenomen ha patit en els últims temps. Autor del terme Síndrome d'Ulisses, Achotegui repassa en aquesta entrevista la situació actual del fenomen migratori i com aquest afecta a nivell psicològic a les persones migrants.\nUna de les seves aportacions més importants ha estat el terme conegut com a Síndrome d'Ulisses. En què consisteix?\nÉs un quadre d'estrès, de tensió i de dol que apareix en persones que viuen una situació extrema, en aquest cas persones migrants. Cal posar-se al lloc d'una persona que ve d'un altre país, que està aquí sense la seva família, que moltes vegades està indocumentada o té algun problema amb els papers. Aquestes persones vénen amb por, no poden portar una vida normal i viuen molt excloses. Tot aquest conjunt de problemes és el que dóna lloc al que vaig anomenar Síndrome d'Ulisses.\nÉs important aclarir que no parlem d'una malaltia. Estar estressat no és estar malalt...\nExacte. Aquesta síndrome afecta a moltíssima gent. És més, normalment tendeixen a emigrar persones bastant fortes i valentes. No qualsevol puja a una pastera per creuar tot l'Atlàntic des Camerun o des de Senegal. Són persones fortes però que viuen una situació molt dura durant molt de temps. De vegades estan una mica tristes, dormen malament, estan nervioses, els fa mal el cap... Això és el que anomenem la Síndrome d'Ulisses. Viuen una situació molt dura de solitud, de por i d'indefensió que em va recordar molt a l’Odissea. Un Ulisses perdut, naufragant en les mateixes platges en què estan naufragant ara les persones que migren. Hi ha moltes similituds.\nVostè dirigeix el SAPPIR, creat el 1994. Han passat gairebé 25 anys i la societat ha canviat molt. També la migració?\nLa migració canvia contínuament. Jo em dedico a aquesta àrea des de fa 30 anys i els canvis han estat molt grans. Pensem per exemple que en els anys 80 i 90 no hi havia problema en regularitzar la situació de les persones migrants. Jo recordo en aquesta mateixa consulta parlar amb una persona que havia migrat que em deia que no tenia temps pels papers perquè tenia molta feina. Uns anys després la gent es mor per aconseguir-los.\nNormalment tendeixen a emigrar persones bastant fortes i valentes. No qualsevol persona puja a una pastera\nAquests canvis en la migració han canviat també la Síndrome d'Ulisses? Hi ha característiques noves?\nSí. La síndrome la vaig definir l'any 2002 perquè en els anys 90 no hi havia pròpiament Síndrome d'Ulisses. La gent arribava, però tenia els seus drets, portava a la seva família, s'inseria en la societat... Apareix aproximadament a partir de l'any 2000, quan l’UE tanca les fronteres. Espanya és la frontera sud i això ens afecta profundament. Jo començo a veure en la consulta que les persones m'expliquen circumstàncies diferents: no aconsegueixen documentació, estan espantats, no volen agafar el metro per por que hi hagi una batuda, no els deixen que vinguin seva dona i els seus fills... Tot això no passava en els anys anteriors.\nHa comentat en un parell d'ocasions la qüestió dels papers. Avui els migrants troben moltes traves ... Això afegeix encara més estrès?\nL'estrès en arribar aquí muta. Hi ha un estrès associat al viatge migratori i al moment de l'arribada. Però si després la persona no té una mínima estabilitat legal per viure amb dignitat comença a estar molt afectada i estressada. Aleshores apareix la Síndrome d'Ulisses.\nEls murs no aconsegueixen frenar totes les migracions, però el seu efecte és demolidor sobre les persones\nEn el seu llibre 'La intel·ligència migratòria' vostè afirma que hi ha una gran deshumanització en l'abordatge de les migracions. A què es refereix?\nAvui es parla bastant del tema de la migració. Si veiem les notícies probablement hi haurà algun debat o reportatge. Però es parla molt poc de la vessant emocional de les persones que emigren, del que senten i del que viuen. Es parla més a nivell demogràfic, estadístic, sociològic o econòmic. I és important que es faci, no ho discuteixo. Però qui és el protagonista en una migració? La persona que migra. Crec que hi ha poca sensibilitat per apropar-nos al que viu i al que sent.\nEs diu que els murs per contenir la immigració no serveixen per a res perquè al final la gent els supera. Els supera, sí, però com? Alguns moren, els que arriben són aquí sense drets... Els murs evidentment no aconsegueixen frenar totes les migracions, però el seu efecte és demolidor sobre les persones. Estadísticament es pot dir que han entrat milers, però com han arribat? Com estan? Quants s'han quedat pel camí? Per això parlo d'una certa deshumanització.\nTambé afirma que migrar avui s'està convertint per a milions de persones en un procés que posseeix uns nivells d'estrès tan intensos que arriben a superar la capacitat d'adaptació dels éssers humans...\nD'aquí la imatge de l'Odissea. Ulisses era un semidéu, era un heroi grec. El drama és que avui està vivint tot això persones corrents. No són herois de la mitologia. Són temps molt durs.\nCom ha acompanyat el SAPPIR a les persones migrants que han anat arribant a Catalunya?\nEn el 94, quan es crea el servei, és quan comencen a arribar els moviments migratoris. Quan Espanya entra a l’UE en el 1987 a l'exterior es percep que aquest país canvia. Es produeix un desenvolupament i comencen a arribar persones migrants.\nUn grup de companys vam detectar que aquests immigrants que arribaven no disposaven d'atenció sanitària i no existia una xarxa per atendre'ls. Per això es va plantejar la creació d’un servei especialitzat en salut mental, una assistència que no existia. Així va néixer el SAPPIR. La primera etapa va ser més tranquil·la, assistint a una migració que arriba a poc a poc i es va acomodant relativament bé.\nPerò cap a l'any 2000 Europa dóna un toc de campana i afirma que això s'ha de frenar. És quan arriben les primeres pasteres i els primers morts a la Mediterrània. La situació es complica: molta població indocumentada, amb molts problemes, molt desarrelament, la impossibilitat del retrobament familiar i que no podien entrar en els circuits de treball perquè no estar regularitzats...\nNosaltres hem anat adaptant-nos al que anava passant. La crisi del 2008 és terrible per als immigrants perquè la crisi genera en ells un efecte duríssim. Si el percentatge de desnonaments a Espanya va ser del 18%, per aquest col·lectiu va ser del 36%. El major pes de la crisi va caure sobre la població immigrant.\nVeient tots els canvis que hi ha hagut és complicat imaginar-se la migració del futur?\nÉs molt imprevisible. Moltes de les circumstàncies que han acabat arribant eren impensables. L'any 1990 no ens podíem haver imaginat l'arribada dels sense papers, que després vindria la gran crisi... Sí cal estar, i això sempre ho hem intentat, amb els ulls molt oberts i l’oïda molt atenta per veure per on van els vents. No m'atreviria a fer un pronòstic perquè vistos els canvis tan grans que hi ha hagut realment és molt difícil.\nEl que sí que sembla clar és que la migració com a fenomen és una cosa que ha arribat per quedar-s’hi\nEls moviments migratoris, amb la globalització, hi són i això sí que no s’aturarà. Però el que no sabem és quins nous elements portarà.\nPsiquiatre i director del SAPPIR. Sant Pere Claver – Fundació Sanitària\nConverses amb Joseba Achotegui: El dilema de deixar el teu país\nDocumental sobre l’obra Sorra Freda\nI Jornada d’Atenció a la Salut Mental dels Refugiats


ADDICCIONS I/O CONTROL D’IMPULSOS\nTornar a tractaments per a adults\nL'addicció és una malaltia. No es tracta d'un vici, ni de falta de de voluntat. És una mica més complex; de fet l'addicte no pot deixar de ser-ho quan ell decideixi. Els indicadors que poden fer sospitar que tenim un problema d'addicció són:\nObsessió: no es pot deixar de pensar en això. Quan ho faré, com, s'organitza el dia segons programar aquest moment.\nConseqüències negatives: malgrat tenir-les, se segueix mantenint la conducta. Es repeteix i repeteix, sense poder deixar de fer-ho.\nFalta de control: el desig és incontrolable. Encara que un l'hi proposi, no pot deixar de fer-ho.\nNegació del problema: es minimitza el problema (sembla que no és tant), o es culpa a uns altres (ho he fet perquè tal m'ha posat nerviós), es menteix a un mateix per poder seguir fent-ho.\nUn addicte no és algú a qui li falta voluntat, sinó que té un problema. I com tal necessita ajuda per resoldre-ho.\nEls senyals que pots ser addicte són: estrès, ansietat, canvis d'humor, agressivitat, culpa, desatenció del treball/estudis, problemes de parella, falta de comunicació, problemes econòmics…\nConsumir alguna substància (alcohol, porros, cocaïna…) et porta problemes amb el teu entorn?\nCreus que has canviat des que consumis més?\nEt promets que deixaràs de fer-ho i no pots?\nPerds el control del temps i diners que et jugues?\nApostes més del que planejaves?\nTens pensaments recurrents i molt desig de jugar?\nCreïs que necessites jugar per recuperar el perdut?\nPenses constantment a comprar?\nA planificar quin serà la teva propera compra?\nT'asseguis culpable després de comprar?\nUna vegada tens el nou de seguida perd interès per a tu?\nSexe (masturbació, sexe anònim, freqüent ús de prostíbuls, sex-shop, material pornogràfic)\nMantens alguna conducta sexual de manera compulsiva?\nT'asseguis culpable en acabar la conducta?\nEl sexe és sempre l'escapatòria als teus problemes?\nEt fa vergonya perquè no crees que sigui alguna cosa socialment acceptada el que fas?\nLa teva implicació en el treball ha estat cada vegada més alta?\nTé repercussions en la teva vida personal (família, salut, amics)?\nEt trobes malament, però no pots fer-ho d'una altra manera?\nDeixes de fer coses per mantenir-te connectat?\nCreïs que has perdut el control del temps que estàs connectat?\nHas mentit sobre la quantitat de temps que et mantens connectat?\nDe vegades menges en secret?\nCreïs que uses el menjar per alleujar que t'asseguis malament?\nPenses molt a menjar? O bé en el que vas menjar, o en el que vas a menjar?\nMenges no tenint gana?\nL'addicció ens “anestesia” aquelles emocions i problemes que no sabem resoldre. Per això el tractament es basa en dues línies de treball:\nConèixer la meva addicció i saber com funciona, entendre per què faig sempre el mateix, descobrir el cercle viciós en el qual estic immers. I a poc a poc aprendre a manejar-la.\nMentre conec quins són les emocions i/o problemes que s'amaguen després de la meva addicció. Per poder aprendre altres maneres de resoldre-ho, i així allunyar-me d'ella; perquè puc donar una altra resposta al problema.\nSi consideres que pots tenir un problema d'addicció o creïs que algú de la teva família pot tenir-ho consulta amb un especialista.\nTruca'ns per concertar cita prèvia 93 176 27 44 | 608 534 532\nO bé emplena el següent formulari\nTruca’ns ara, cuidem el teu equilibri emocional i psicològic de forma personalitzada i especialitzada.\nDemana'ns cita prèvia


Oficina Municipal d’Escolarització – Castello.cat\nHomeEnsenyament Oficina Municipal d’Escolarització\nHORARI D’ATENCIÓ: de dilluns a divendres de 9 a 14 h\nContacta amb l’OME:\nPer correu electrònic: efont@castello.cat\nCOMISSIONS GARANTIES D’ADMISSIÓ\nAbans anomenades Comissions d’Escolarització, són les comissions que estableix el decret d’admissió d’alumnes als centres sostinguts amb fons públics.\nDurant el període de matrícula ordinària vetllen perquè totes les demandes de places escolars en centres sostinguts amb fons públics puguin ser ateses en la zona d’escolarització corresponent. També distribueixen els alumnes amb necessitats educatives especials entre tots els centres -públics i privats-, sostinguts amb fons públics. Durant tot l’any, distribueixen l’alumnat matriculat fora de termini (la “matrícula viva”).\nPROCÉS DE PREINSCRIPCIÓ I MATRICULA 2019-2020\nTota la informació sobre el procés es pot trobar en aquest enllaç.\nTAULA MIXTA DE PLANIFICACIÓ ESCOLAR\nLa Taula mixta de planificació és part integrant de l’Oficina municipal d’escolarització. És presidida pel president o presidenta de l’Oficina Municipal d’Escolarització, o per la persona en qui delegui, i actua com vicepresident o vicepresidenta el director o directora dels serveis territorials de l’àmbit territorial on estigui ubicat el municipi, o la persona en qui delegui.\nTambé en formen part, com a vocals, un responsable de planificació del\nServei Territorial, un tècnic d’obres del Servei Territorial i un tècnic d’ensenyament i un tècnic d’obres de l’Ajuntament. La Taula pot sol·licitar la presència de l’inspector de la zona, quan ho consideri oportú.\nLes taules mixtes de planificació tenen les següents finalitats:\na) Analitzar les necessitats d’escolarització.\nb) Analitzar els moviments demogràfics que afectin a l’escolarització.\nc) Analitzar el desenvolupament urbanístic i les infraestructures que afectin a l’escolarització.\nd) Elaborar propostes de disponibilitat de terreny per atendre a les noves\ne) Elaborar propostes sobre les necessitats d’escolarització dels\nEnsenyaments de Règim General en tots els centres sostinguts amb fons\nEnsenyament infantil 0-3\nEnsenyament infantil i primària 3-12\nEnsenyament Secundària Obligatòria 12-16\nf) Elaborar propostes de les necessitats d’escolarització relacionades amb els Ensenyaments de Règim Especial i la Formació Permanent d’Adults.\ng) Elaborar propostes referides als Serveis Escolars de Transport i Menjador.\nh) Elaborar propostes de planificació referides als Serveis Educatius.\ni) Elevar les propostes de les necessitats d’escolarització, a través del director o directora dels serveis territorials, a la direcció general corresponent d’acord amb els criteris bàsics establerts pel Departament d’Ensenyament per realitzar la planificació escolar.\nLa Taula mixta de planificació es reuneix, de manera ordinària, un cop al\ntrimestre i amb caràcter extraordinari sempre que la convoqui prèviament el seu president o ho demani almenys la meitat dels seus components. La vàlida constitució de la Taula requereix l’assistència de la majoria dels seus membres.


“Els projectes més importants s’han de concretar al consell d’alcaldes” - Setmanari l'Ebre\n“Els projectes més importants s’han de concretar al consell d’alcaldes”\nper Òscar Meseguer, Dani Sainz de Aja\nJoan Roig president del Consell Comarcal del Montsià\nDimarts, 6 d'agost de 2019 a les 21:00h\nJoan Roig, en una imatge d’arxiu. | ACN\nPregunta: En el seu discurs de presa de possessió vostè va dir que tot i la majoria absoluta d’ERC, mantindria la porta oberta a l’oposició. En què es traduirà això?\nResposta: Això és importantíssim. Jo ja vaig dir que si volíem assolir els grans objectius de comarca, el que hem de fer és compartir idees i vocació, i sobretot treball i esforç. Política de portes obertes i de mà estesa, i que membres dels partits de l’oposició puguen trucar a la porta del president quan calga. És l’única manera de fer avançar la comarca cap a un futur pròsper. Hi haurà discrepàncies, i això és sa en democràcia, però ens devem a l’aliança territorial.\nP: Com valora el nou cartipàs de la institució?\nR: És un cartipàs eficient que ha tingut en compte les capacitats i bagatges polítics i personals de les persones que gestionaran les diferents conselleries. N’hi ha una de nova, que és la de polítiques d’igualtat i LGTBI.\nP: Amb quin repte?\nR: Està subàrea d’igualtat ha de servir per a protegir col·lectius, i més arran dels darrers successos que hem conegut; perquè si algú a la comarca en un moment donat creu que ha esta víctima d’alguna actitud sexista o homòfoba, tinga un interlocutor.\nP: Quines àrees li agradaria reforçar més?\nR: És important que ens centrem en les polítiques de promoció econòmica i aboquem recursos en formació per a fomentar l’ocupació i en plans estratègics per a impulsar la cultura emprenedora sobretot en els més jóvens, perquè molt talent marxa fora de la comarca i ja no torna. La nostra intenció i el nostre deure és retenir-lo. Tenim eines molt valuoses com l’Agència de Desenvolupament del Montsià. A part d’això, és important cedir els nostres mitjans als municipis perquè puguen oferir serveis de qualitat, sobretot els municipis més petits. Se’n diu equilibri territorial i el consell comarcal és una peça clau per a mantenir-lo.\nP: Què pot arribar a fer el consell comarcal amb una mica d’imaginació, atenent que funciona sobretot amb recursos finalistes i això pot ser una limitació?\nR: Bé, aquí rau la faena de gerència i de l’equip tècnic: que els recursos finalistes acaben repercutint sobre les principals necessitats. Per exemple, tenim l’objectiu en matèria de protecció animal d’articular una gossera o protectora comarcal, que faça recollida, acollida i s’ocupe dels processos d’adopció dels animals recollits. Ja hi estem treballant.\nP: Podrem veure en este mandat la mancomunitat de consells que proposa el seu partit a les Terres de l’Ebre?\nR: La conjuntura més favorable és ara, amb els quatre consells governats per ERC. Els quatre presidents ja hem acordat impulsar polítiques conjuntes que li donen singularitat al nostre territori. Hem de desgranar totes les possibilitats de mancomunar serveis.\nP: Vostès tenen majoria al ple, però al consell d’alcaldes hi ha molta pluralitat, amb quatre d’ERC, quatre de Junts, tres del PSC i un de Movem. Com pensa assolir consensos?\nR: Tots hem de valorar que si les polítiques proposades, no només pel govern sinó també per l’oposició, són bones per a la comarca, no s’ha de pensar en colors polítics ni en sigles. Estic seguríssim que ens posarem d’acord.\nP: La supressió dels plens, és a dir, de la representació política, i el reforç del consell d’alcaldes, com preveia la llei de reforma que no es va arribar a aprovar, facilitaria el consens comarcal?\nR: Els dos òrgans són prou importants. El ple, per a parlar i concretar coses més tècniques i línies d’actuació, i el consell d’alcaldes per a desgranar les voluntats polítiques del territori. Els projectes més importants per a la comarca han de ser debatuts i han de tenir el consens en el si del consell d’alcaldes.\nP: L’espoli de les oliveres mil·lenàries és una de les qüestions més calentes a què s’enfronta la comarca? Hi ha alcaldes i ajuntaments que demanen una moratòria mentre es tramita la llei de protecció al Parlament.\nR: Hauríem d’implementar esta moratòria, perquè l’espoli cada cop és més freqüent i això ens preocupa. És un tema a tractar en profunditat i amb relativa calma. S’ha de defensar la protecció de les oliveres mil·lenàries, com un actiu important tant paisatgístic com cultural, però també s’ha de defensar els pagesos, als quals els és complicat conservar estes oliveres si hi ha actors externs que els oferixen segons quins preus en un context en què l’economia dels pagesos està patint moltíssim. L’Administració és qui ha de compensar els pagesos per a poder conservar les oliveres i els seus camps. La ponència al Parlament ha donat de si idees molt interessants i el que hem de fer és posar-les totes en comú i fer una llei per a molts anys per a conservar un patrimoni natural que està a l’altura dels edificis més emblemàtics i històrics.\nP: Però mentrestant se’n continuen arrencant. Diu que està d’acord en la moratòria, però a nivell polític, què s’està fent perquè siga així?\nR: Des dels ajuntaments, tenim molt pocs recursos. El seguiment que en podem fer des de les policies locals és poc important i necessitem la connivència de les administracions supramunicipals, Diputació i govern i Parlament, perquè l’espoli es frene de manera definitiva.


Pugen a 246 els grups escolars confinats (+4) i a 6.580 les persones en quarantena (+41) La República\nPugen a 246 els grups escolars confinats (+4) i a 6.580 les persones en quarantena (+41)\nACN Barcelona.-Els grups escolars confinats per covid-19 són 246, quatre més que en el darrer balanç del Departament d’Educació. Representen el 0,34% dels aproximadament 72.000 totals. Hi ha 6.580 persones […]\nACN Barcelona.-Els grups escolars confinats per covid-19 són 246, quatre més que en el darrer balanç del Departament d’Educació. Representen el 0,34% dels aproximadament 72.000 totals. Hi ha 6.580 persones confinades, 41 més que en el darrer balanç: 6.235 alumnes (+35), 330 docents i personal d’administració i serveis (+5) i 15 personal extern (+1). Els positius acumulats són 85.053, 147 més. Es registren 1.071 positius als centres educatius en els darrers deu dies. A més, hi ha 180 centres amb algun grup confinat, el 3,53% dels 5.104 centres. Hi ha un centre tancat completament, dos menys que ahir, a l’Alta Ribagorça: la Llar d’infants de la Vall de Boí.


Obligatorietat i voluntarietat en l'ús de les llengües\nUna de les idees centrals del pensament bilingüista que es reclama del liberalisme és que les llengües no s'han d'imposar. La catedràtica d'Ètica Victoria Camps ho diu així en un article publicat al diari El País el 23 d'abril de 1997: "Nadie defiende en Cataluña, sea cual sea su procedencia y sus raíces, que no deba protegerse la lengua minoritaria. Protegerse, no imponerse, porque la imposición es, a la larga, la peor forma de protección". És molt significatiu el fet que el text de Camps limiti la condemna de la imposició al que ella anomena la llengua minoritària. En efecte, si llegim amb cura, descobrim que, segons Camps, el que s'ha de protegir sense imposar no és qualsevol llengua sinó la llengua minoritària, és a dir, el català. El que Camps condemna, doncs, és qualsevol intent d'impugnar la posició de la llengua dominant, qualsevol temptativa d'aconseguir que el català desplaci l'espanyol com a llengua obligatòria i discriminatòria a l'interior dels Països Catalans.\nMés enllà de les consideracions morals, més enllà de si està bé o està malament que les llengües s'imposin, és un fet que hi ha llengües que s'imposen i d'altres que no. La qüestió. doncs, no és la legitimitat moral de la imposició del català, sinó quina és la llengua obligatòria als Països Catalans, amb quins criteris es determina aquesta llengua i qui és el responsable de fixar aquests criteris. Perquè les llengües que s'imposen són les llengües viables, les llengües que acaben desplaçant i substituint les altres llengües, les que no s'imposen.\nProbablement més d'un deu estar en desacord amb l'afirmació feta suara que l'espanyol és la llengua que s'imposa als Països Catalans. Amb això no volem dir que no hi hagi una legislació que pretengui imposar l'ús del català en uns àmbits molt concrets i restringits. El que volem dir és que la imposició de l'espanyol és més efectiva i es fa d'una manera més diversificada. En primer lloc, és una forma d'imposició de l'espanyol el bilingüisme unilateral que impera als Països Catalans, és a dir, el fet que la majoria dels hispanoparlants no utilitzin mai o quasi mai el català. Una altra forma d'imposició de l'espanyol és la presència testimonial del català en molts àmbits d'ús, com als quioscs, als cinemes, a l'àmbit judicial i a l'econòmic, entre molts altres. Quan un hispanoparlant s'acosta a un quiosc de premsa troba posem per cas, el 95% de les publicacions que hi ha a la seva disposició escrites en la seva llengua, mentre que un catalanoparlant hi troba, en conseqüència, tan sols el 5% restant. Fins i tot en àmbits teòricament més catalanitzats com l'escolar, la situació real d'una i altra llengua queda palesa per fets com que una persona que arriba de fora de Catalunya ha de ser avaluada d'espanyol i no ho ha de ser de català.\nDes de posicions liberals hom pot al·legar que confonem la imposició amb la necessitat, que la imposició legal és un dèficit democràtic, mentre que la necessitat és una conseqüència del mercat de la llengua, utilitzant l'expressió de Jesús Royo. En aquest cas qui formulés aquesta observació s'oblidaria que l'espanyol també és objecte d'imposició legal. Ho demostra l'informe del senyor Francesc Ferrer i Gironès publicat en aquesta mateixa pàgina web fa unes setmanes. En l'esmentat informe, publicat per primera vegada a La Vanguardia, el diputat d'ERC presenta una llista d'unes 150 lleis, decrets, normatives i reglaments que imposen l'espanyol. N'hi ha de tot tipus, des del famós capítol 5è de la Constitució espanyola fins a tot un reguitzell de decrets que regulen l'ús de l'espanyol en l'etiquetatge. Aquest era, doncs, l'objectiu que perseguíem quan vam publicar l'informe del senyor Ferrer: demostrar que l'espanyol és objecte d'imposició legal i desmuntar així un dels arguments que s'utilitzen més sovint contra la política de normalització lingüística del català.\nEl pensament bilingüista que es mostra contrari a l'aspiració que el català substitueixi l'espanyol com a llengua obligatòria als Països Catalans argumenten que no hi ha cap principi moral que pugui exigir a ningú parlar una llengua o una altra. Segons això cada individu parla com vol i l'administració pública no té cap dret a intervenir en aquesta decisió. La llengua és un afer privat. La llengua queda fora, per tant, de la política i de la sociologia. A parer nostre, aquest plantejament és totalment erroni, ja que ningú -o molt poca gent, sempre hi ha persones que tenen com a hobby aprendre llengües, com n'hi ha que col·leccionen segells- no decideix aprendre una llengua, sinó que els individus es veuen obligats a utilitzar una llengua o una altra per uns factors de tipus polític, econòmic, social i històric que s'escapen del seu control. Són les anomenades normes d'ús, que determinen quina llengua ha d'usar el parlant en cada àmbit i context comunicatiu. Pel fet d'estar interioritzades i assumides inconscientment pel conjunt de la població, l'existència d'aquestes normes passa inadvertida, així com el seu caràcter constrenyidor. Això és el que explica, en l'àmbit lingüístic català, que l'única imposició efectiva i real, la de l'espanyol, resti inadvertida i quedi fora de l'àmbit de la discussió pública sobre l'ús de les llengües.


L'Agenda de Badalona Cultura - Badaweb Notícies\nL'Agenda de Badalona Cultura\nPublicada: 08.04.2011Secció: Cultura\nLa música d'Els Pets sonarà de nou a Badalona. Serà avui , a dos quarts de deu del vespre, al Principal. La gira de teatres passeja per tot Catalunya una d'aquelles bandes de l'època daurada del rock català que encara treballa. De fet, serà el bo i millor d'aquell moment de màxima volada el que Gavaldà i companyia oferiran aquesta nit. Una selecció de cançons de la seva desena de treballs que, en aquests 25 anys de carrera professional, els han consolidat a l'escenari musical català.\nL'oferta cultural del cap de setmana també inclou la interpretació de Giselle a càrrec de la companyia de dansa David Campos. Serà al teatre Zorrilla aquest dissabte a les 9 de la nit. La de David Campos és una de les poques agrupacions de ballarins de ballet clàssic del conjunt de l'estat espanyol. En les seves obres, la companyia es caracteritza per fussionar modernitat amb clàssics del ballet.


The Iron Lady | Gloria Condal\nEls descendents →\nDes de la soledat de la exlíder i la pèrdua de memòria, el personatge rememora els episodis més significatius de la vida de Margaret Tatcher: la infància i joventut a la botiga de queviures del seu pare, els estudis de Química a la universitat, el casament amb Denis, que juga un paper de complement i contrapès a les seves dèries, la seva llicenciatura en Dret, l’elecció el 1979 com a Primera Ministra del Regne Unit, el primer cop que ho aconsegueix una dona, sempre envoltada d’homes. I el context contra el que va lluitar: el conflicte armat de l’IRA, a Irlanda, les vagues de reconversió de la mineria, la guerra de les Malvines i, finalment, el Poll-Tax, l’impost a les propietats, que va fer esclatar la protesta, no només a fora, sinó dins el seu propi partit, el 1990, per culpa de la qual, va haver de dimitir.\nLa mateixa directora que va dirigir Mamma mia, Phyllida Lloyd, dirigeix The Iron Lady, on Meryl Streep dóna vida a la política conservadora, un paper radicalment diferent d’aquella mare d’una noia que no sap qui es el seu pare, a Grècia.\nPerò el film no parla de política, sinó que hi llisca per sobre. Importa més la dona que la política. Tot líder té ideals, contradiccions, dubtes, encerts i errors. I això és el que veiem. Amb un perill clar, que acabem perdonant-li molts dels seus pecats, perquè ho veiem de prop, des de la intimitat. Veiem les dones enmig un món d’homes, l’aïllament, la tenaç defensa de les seves idees. I un aspecte segurament cert, quan ella ataca els companys perquè volen “ser” en lloc de voler “fer”. Ella no és a la política per figurar, ni per guanyar doblers, sinó per posar les seves idees a la pràctica. Ni la mà ni la veu li tremola. I perquè ho sabem, més que no pas perquè ens ho digui la pel·lícula, recordem els vaguistes de fam irlandesos que van morir sense que ella mogués un dit. O els milers d’argentins morts en una guerra que van començar els seus dictadors. “Enfonseu-lo”, crida Tatcher als generals, quan valoren què fer davant els vaixells argentins…. i tantes coses més. No s’hi entra, en tot això.\nMerly Streep broda el seu paper, així com Jim Broadbent en el paper del seu marit.\nAquesta entrada s'ha publicat en Cinema i etiquetada amb dona, dones, iron lady, Meryl Streep, poll tax, soledat, Tatcher. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Descobertes energètiques al barri Sant Antoni - banc d'energia Descobertes energètiques al barri Sant Antoni - banc d'energia\nEl banc d’energia del barri Sant Antoni de Barcelona ja tenim pàgina facebook pròpia, per estar més a prop vostre i anar-vos explicant més dinàmicament les accions que anem desenvolupant. Ets del barri? Fes M’AGRADA a la pàgina i participa amb el banc d’energia!\nIniciem les descobertes energètiques\nActualment ja disposem de 6 mesuradors d’energia que ens ajudaran a fer la descoberta energètica a casa teva (apunta’t a fer estalvi solidari) i a llars de persones en situació complicada.\nLa meitat d’aquests mesuradors van ser fabricats per alumnes de secundària en un projecte molt interessant treballat conjuntament entre Tarpuna i la Fundació Collserola. Us l’explicàvem fa uns dies: Un projecte educatiu associat al banc d’energia i ens agradaria que aquest projecte es pugui portar a terme també en centres educatius del barri per poder col·laborar conjuntament.\nPer tal de conèixer el funcionament d’aquests mesuradors d’energia, temperatura i humitat, n’hem instal·lat un a la seu de l’ONG De Veí A Veí, que apuntala i empeny el banc d’energia del barri.\nComplementarietat amb el programa contra la pobresa energètica de l’Ajuntament\nEl banc d’energia vol ser una eina de dinamització social a favor de la sostenibilitat ambiental i la solidaritat social per fer energèticament menys dependents aquelles llars que estan en procés d’empitjorar les seves possibilitats per cobrir de forma raonable, autònoma i contínua les seves necessitats bàsiques (alimentació, salut, vivenda,…), fent que les restriccions en consums bàsics d’aigua i energia o la impossibilitat de pagar-los puguin esdevenir una realitat propera.\nL’Ajuntament de Barcelona ha engegat també un programa d’atenció a la pobresa energètica que atén a la ciutadania i actua especifícament en aquells casos de pobresa energètica manifesta.\nLa voluntat del banc d’energia del barri Sant Antoni és coordinar-se amb el programa de l’Ajuntament, derivant-hi aquells casos que s’identifiquin en una situació de pobresa energètica i actuant preventivament en aquells altres on la situació no és tan dramàtica però on una ajuda a temps pot significar un alleujament important en l’economia familiar.\nImplicació de la xarxa d’entitats del barri\nL’ONG del barri Sant Antoni ‘De Veí A Veí’ és la punta de llança del banc d’energia del barri, però cal que aquesta tasca de prevenció i d’acció solidària sigui compartida amb totes les entitats i organitzacions del barri. D’aquesta manera farem entre tots un banc d’energia potent, capaç d’engrescar-nos i de tenir impacte social.


A SMiMonjos, més atenció a les festes que a l'atur. - Santa Margarida i els Monjos\nA SMiMonjos aquesta setmana comença el cicle de festes majors amb la FM d’Els Monjos, seguirà la de la Ràpita per acabar entrada la tardor amb la de Cal Rubió.\nLa Festa Major d’Els Monjos coincideix amb la publicació de les dades d’atur del mes de juny. El municipi continua tenint el percentatge d’atur més alt. El mes de juny a SMMonjos hi ha l’11,98% dels treballadors aturats. A Sant Sadurní hi ha el 7,63% d’atur, a Vilafranca el 10,26% i a Gelida l’11,20%.\nLa pitjor de les dades és l’evolució anual de l’atur. A Gelida entre el mes de juny de 2018 i el mateix mes de l’any 19 l’atur ha baixat el 0,66%, a Vilafranca ha disminuït el 0,53%. A SMMonjos hi ha més persones aturades, ha augmentat l’1,20% en el darrer any.\nUna situació repetida que hauria de comportar un canvi de les estratègies municipals en la lluita contra l’atur i, malauradament, no és així. De l’atur, i de les ocupacions d’habitatges, són dos temes dels quals l’equip de govern no en parla mai. De les festes si.\nAmb el sentiment d’impotència que comporta aquesta greu situació, volem expressar la nostra solidaritat amb aquelles persones que no tenen feina, i desitjar la millor Festa Major d’Els Monjos als qui la poden o la volen celebrar.


Hi ha un demà llibresc? (Lluís-A. Baulenas)\nAhir es va tancar l’edició d’enguany de Liber, aquest cop celebrada a Barcelona. Els professionals del llibre fan i desfan pensant en el futur del seu negoci, que també és el nostre. L’última gran batalla ha estat la de la confrontació pantalla/paper, una confrontació, per cert, superada i no precisament a total satisfacció del sector electrònic. Almenys a casa nostra. És normal, els hàbits són difícils de canviar. I són molts anys d’associar el concepte de llegir amb un suport determinat (paper). Ara, la cosa és insistir que el que interessa és llegir, sigui com sigui. Els més interessats són, lògicament, les editorials amb vincles més forts amb el sector electrònic. Només que quan se superi aquesta intenció (llegim, llegim, com sigui!) esperem que no ens vulguin introduir sense possibilitat d’oposició un nou paradigma que vindria a ser: “Per què llegir ha de continuar sent la mateixa cosa de sempre?”\nI quedarien els antics, els que simplement deixen que les frases i els paràgrafs circulin tots solets, lliurement, per les neurones, provocant tota mena de sensacions de plaer, de neguit, etcètera. A l’altra banda hi hauria els nous lectors, amb pantalla i materials interactius. Aquests nous lectors necessitarien tota mena d’informació complementària i d’ajuts externs per fer anar endavant el procés de lectura. Aniríem, doncs, de la senzillesa a la hiperinformació per tal de dur la lectura a una situació tan orgànica, plàstica i visual com es pugui. Quan un personatge es tiri un pet, l’aparell llançarà un raig de pudor. No ens sembla bé ni malament. És probable que així guanyis “lectors”.\nLlegir un llibre en línia, per exemple, amb un amic en un altre continent, amb inserts gràfics, visuals i finestretes amb informació complementària que s’obren a voluntat, és, ens sembla, una altra cosa. Això, deixant de banda, tal com està passant, que els finals tancats de les novel·les s’acabaran. Que cadascú es faci el seu. Tot plegat ve per dir que la frase que analitzàvem al principi, “L’important és llegir”, com que no podem deixar d’estar-hi d’acord, pot ser una mica tramposeta. I no t’estarien dient: “Cal llegir de la manera que sigui” sinó “Cal llegir de la manera que nosaltres vulguem”. Ei, i Déu nos en guard de ser malfiats!


Comissions Obreres de les Illes Balears. Per a les Illes Balears, no és bo mantenir la incertesa de la manca de govern\ndimarts 22 de octubre de 2019\nPer a les Illes Balears, no és bo mantenir la incertesa de la manca de govern\nUna vegada conegut que no serà possible la conformació de govern a l'estat espanyol, José Luis García, secretari general de CCOO de les Illes Balears, qualifica aquest fet de greu irresponsabilitat de la classe política.\nJosé Luis García, secretari geenral de CCOO Illes Balears\nUna vegada conegut que no serà possible la conformació de govern a l"estat espanyol, José Luis García, secretari general de CCOO de les Illes Balears qualifica de greu irresponsabilitat de la classe política no haver estat capaç arribar a un acord a l"hora de configurar un govern estable i progressista. "La situació que vivim amb un refredament de l’economia, fruit de la inestabilitat que patim a nivell internacional culpa de Bréxit, la situació a alemanya, la guerra comercial entre els Estats Units i la Xina, o més recentment l’augment del preu del petroli requereix un Govern fort que faci front a totes aquestes incerteses. A més, cal afegir-hi els problemes interns al nostre país derivats d’una sortida de la crisi que encara no ha arribat als sectors socials més desafavorits i la inestabilitat que ocasiona el conflicte català".\nPel que respecta les Illes Balears, la manca de govern minva les perspectives d’inversió i, per tant, de creixement. La nostra comunitat necessita urgentment els ingressos del fons d’insularitat i desenvolupar la fiscalitat derivada del Règim Especial per les Illes Balears (REB) i uns pressuposts que apuntalin l’estat del benestar i facilitin la inversió.\nPer acabar, el secretari general de CCOO de les Illes Balears ha manifestat que, si bé la classe política ha donat mostra d’un gran irresponsabilitat, la ciutadania no pot obrar d’igual manera, per la qual cosa caldrà superar el desencís i tornar a anar a votar el proper 10 de novembre.\nCCOO en el Primer Saló de l'Ocupació francofon\nCalen reformes per tenir una economia diversificada i forta


Formació gratuïta sobre primers auxilis oberta als pares i mares de Salou\nL'Espai d'Infància El Carrilet acollirà la pròxima formació de l'Escola de Pares de Salou el dimarts 4 de febrer. | Ajuntament de Salou\nL'Escola de Pares de Salou torna amb una sessió sobre els primers auxilis per a infants\nLa formació, que impartiran de forma gratuïta professionals del CAR, tindrà lloc el pròxim dimarts, 4 de febrer, a les 11 hores\nRedacció dijous, 30 de gener 2020 - 13:50h\nCom actuar en cas d'urgència davant d'un nen o nena? L’Escola de Pares de Salou torna la pròxima setmana amb una formació sobre primers auxilis per a infants que abordarà aquesta qüestió per als pares i mares del municipi. La sessió tindrà lloc el pròxim dimarts, 4 de febrer, d’11 a 12 hores, a l’Espai d’Infància Estació del Carrilet.\nEl taller, com els altres que s'han organitzat al voltant de temes com la febre infantil, la son o l'alimentació, anirà a càrrec de professionals del Centre d'Alta Resolució (CAR) de Salou, que donaran a conèixer conceptes bàsics per tal que les famílies puguin saber com poder realitzar primers auxilis.\nUna formació oberta a pares, mares i tutors de nens de 0 a 14 anys que visquin a Salou\nL'Escola de Pares de Salou és un projecte dirigit a pares, mares, tutors i cuidadors de nens de 0 a 14 anys que visquin al municipi i el cost de les activitats és gratuït. Es tracta d'una iniciativa de la regidoria d’Infància de l’Ajuntament de Salou, en col·laboració amb l’Institut Català de la Salut, que té l’objectiu de donar suport i eines bàsiques per ajudar amb l’educació sanitària i la criança dels fills.\nPer poder assistir a aquesta formació gratuïta, caldrà fer una inscripció prèvia a l’Espai d’Infància, situat a la plaça del Carrilet, 2. L’horari d'atenció és de dilluns a divendres, de 10 a 13 i de 16 a 20 hores.\n🔴 Els ibers protagonitzen el nou cicle de conferències de l'Hospitalet de l'Infant\n❗ ATENCIÓ: Nou cop judicial contra l'Ajuntament de Salou, obligat a pagar 400.000€\nSalou Ajuntament de Salou salut conferències agenda


Tots els ajuntaments valencians excepte tres es constitueixen aquest dissabte - Diari La Veu\nEscriba el número 264211\nTots els ajuntaments valencians excepte tres es constitueixen aquest dissabte\nLa Granja de la Costera ha de repetir les eleccions, i els consistoris de Sant Vicent del Raspeig i Bonrepòs i Mirambell estan a l'espera de la resolució de recursos contenciosos\n14 juny 2019 18:03h\nDels 542 ajuntaments que té el País Valencià, en 387 va haver-hi majoria absoluta la jornada electoral. / EFE\nVALÈNCIA. Un total de 539 dels 542 ajuntaments del País Valencià es constitueixen aquest dissabte perquè prenguen possessió del càrrec 5.673 regidors elegits en les eleccions municipals del passat 26 de maig i es voten les respectives alcaldies.\nEls tres ajuntaments que no podran constituir-se són el de La Granja de la Costera, on la Junta Electoral Central ha determinat que cal repetir les eleccions; ni els de Sant Vicent del Raspeig (l'Alacantí) i Bonrepòs i Mirambell (l'Horta Nord), on s'han presentat recursos contenciosos.\nDe fet, aquests dos recursos, que tenen com a límit el 5 de juliol per a ser resolts, retardaran la constitució de les Diputacions de València i d'Alacant fins a la segona quinzena de juliol, mentre que la de Castelló podria constituir-se el 28 de juny.\nDel total de regidors que prendran possessió, 2.086 són socialistes, 1.930 del PP, 724 de Compromís, 315 de Ciutadans, 48 de Vox, 28 de la Vall ens uneix, 15 de Podem en solitari i 12 d'EU en solitari –més 123 en coalició amb altres formacions–, entre d'altres.\nDels 542 ajuntaments que té el País Valencià, en 387 va haver-hi majoria absoluta la jornada electoral –entre elles, 153 del PSPV, 148 del PP, 35 de Compromís i 4 de Ciutadans–, per la qual cosa hi ha 155 municipis que depenen de pactes, alguns dels quals ja s'han tancat i uns altres es continuen buscant. El PSPV-PSOE i Compromís han reclamat que el pacte del Botànic es replique als municipis i s'han compromés a expulsar aquells regidors de les seues formacions que reben el suport d'un partit de dreta per a aconseguir l'alcaldia d'un municipi on ambdues puguen pactar, cosa que podria passar a Sueca.\nEntre els municipis on encara no s'ha tancat un acord destaca la ciutat d'Alacant, on Ciutadans té la clau per a decidir el govern, mentre que prossegueixen les negociacions per als governs progressistes de Castelló i València. També estan pendents les alcaldies de municipis com Benicàssim, Orpesa, Bétera, Oliva, Paiporta o Teulada, segons fonts dels diferents partits.\nSí que hi ha acord a Elx, on socialistes i Compromís han arribat a un acord per a tornar a governar en coalició, o a Gandia, on el PSPV i Compromís Més Gandia han signat un pacte d'investidura i de govern per a la legislatura: el Pacte del Serpis.\nAlguns pactes implicaran relleu a meitat legislatura, com ara a Vilamarxant i a Beniflà, on el PP tindrà l'alcaldia els dos primers anys i Ciutadans els altres dos, o a Bellreguard, on se la repartiran el PSPV i Compromís.\nCom a curiositats, aquest dissabte tornarà a revalidar el càrrec qui és ja l'alcalde més veterà de l'Estat, José Luis Seguí (PP), a Almudaina, en el càrrec des del 1972; mentre que l'alcalde d'Elda, Rubén Alfaro, rebrà la simbòlica vara de comandament que va utilitzar l'expresident de la República Manuel Azaña.\nLa coportaveu de Compromís Mónica Oltra té previst assistir a la constitució de l'Ajuntament de Crevillent, on el PP ha perdut l'alcaldia després de 24 anys, i la presidenta del PPCV, Isabel Bonig, acudirà al ple de la ciutat d'Alacant.\nEscriba el número 269099


Mallorca tanca definitivament la porta a la importació de residus de fora de les Balears\nSegons la consellera de Medi Ambient, Sandra Espeja, així s'aconsegueix que l'illa "deixi de ser el femer d'Europa"\n2 min. Palma 14/06/2018 17:02\n651x366 La consellera insular de Medi Ambient, Sandra Espeja, al ple del Consell en una imatge d'arxiu. / ISAAC BUJ La consellera insular de Medi Ambient, Sandra Espeja, al ple del Consell en una imatge d'arxiu. / ISAAC BUJ\nEl ple del Consell de Mallorca ha aprovat inicialment la modificació del contracte amb l'empresa Tirme per eliminar qualsevol referència a la possibilitat d'importar residus de fora de Balears per incinerar-los a Mallorca.\nD'aquesta manera, es tanca definitivament la porta a una de les mesures més polèmiques de l'anterior equip de govern del Consell, liderat pel Partit Popular, que va rebre el sobrenom popular Euromerda, ja que obria la possibilitat d'incinerar a Mallorca el fems d'altres països europeus. No obstant això, el Consell no ha eliminat la possibilitat de cremar a Mallorca els residus generats a Menorca i a Eivissa. Aquesta pràctica no és habitual, segons el director insular de Comunicació, Eduardo Zúñiga, però a vegades s'ha fet servir per solucionar deficiències puntuals als abocadors de Menorca.\nL'aprovació d'aquesta mesura arriba dos dies després que el Parlament de les Illes Balears derogàs l’article 19 de la Llei 13/2012 de mesures urgents per a l’activació econòmica en matèria d'indústria i energia, noves tecnologies, residus, aigües, altres activitats i mesures tributàries, que donava cobertura legal a la importació de residus.\nLa consellera de Medi Ambient, Sandra Espeja, s’ha mostrat molt satisfeta amb aquesta aprovació, "que impedeix que Mallorca torni a ser el femer d’Europa. A més, cal recordar que la crema d’aquests residus va generar més de 12.000 tones de cendres, que varen ser dipositades a l’actual dipòsit de seguretat, cosa que en va disminuir la vida útil i, per tant, n'avançà l'ampliació".