Pessebre Corbera | El Pessebre vivent de Corbera de Llobregat, aquest diumenge al magazín ‘1món.cat’\n12 Dec El Pessebre vivent de Corbera de Llobregat, aquest diumenge al magazín ‘1món.cat’\nPosted at 14:12h in Sin categoría\tby\tPVC 0 Comments\nEl magazín televisiu ‘1món.cat’ viurà aquest diumenge una de les representacions del Pessebre vivent de Corbera de Llobregat, un dels més antics de Catalunya. L’equip del programa, amb la col·laboració d’ETV, serà testimoni d’excepció de les principals escenes del pessebre i parlarà amb els actors que hi participen, veïns i veïnes d’un poble que ha convertit aquest esdeveniment en el seu principal signe d’identitat.El programa, en antena a una trentena de televisions locals, es podrà seguir en directe de 18h a 20h.\nUn referent de la tradició teatral catalana\nEl pessebre vivent recrea el naixement de Jesús a Betlem i es representa a Corbera des del 1962. Per la penya del Corb, escenari natural on s’ubica, hi passen cada any més de 20.000 persones, atretes per l’espectacularitat del muntatge. El pessebre és, a més, un referent de la llarga tradició teatral amateur al país.\nEn directe per televisió\nLa periodista Ariadna Comas serà l’encarregada de narrar algunes de les escenes representades, que es podran seguir en directe per televisió. Pel set del programa passaran també el president de l’Associació Amics de Corbera, organitzadors del pessebre, Jordi Boltà; l’alcaldessa de la localitat, Rosa Boladeras; i molts del actors i actrius que hi participen, membres en molts casos de famílies amb una llarga tradició de col·laboració en aquest projecte nadalenc.\nEl programa es completarà des de Barcelona amb l’entrevista que Glòria Trullàs farà als fundadors de la companyia Dagoll Dagom, Joan Lluís Bozzo i Anna Rosa Cisquella, amb motiu del seu 40è aniversari, i amb una ruta gastronòmica a l’entorn de la tòfona, al costat del músic osonenc Pep Sala.\nCada poble, un món\nEl magazín ‘1món.cat’ recorre el territori els caps de setmana amb vocació de descoberta i ganes de sorprendre. Així, cada edició posa el focus en una localitat que acull un esdeveniment d’interès social o cultural destacat, i una televisió assumeix el 50% de la realització de l’espai des d’aquest municipi.‘1món.cat’ s’emet en directe els dissabtes i els diumenges de 18h a 20h i es pot seguir per una trentena de televisions locals. També, en ‘streaming’ al web www.laxarxa.com.L’activitat del programa queda recollida a la seva web (www.laxarxa.com/1mon.cat), en el perfil de Twitter @1moncat i en el compte de Facebook facebook.com/1mon.cat.


Matí a 4 Bandes - Secció de cinema, amb el Jaume Garcia. Història clínica amb Jordi Vilaseca - RTVE.es\nMatí a 4 Bandes - Secció de cinema, amb el Jaume Garcia. Història clínica amb Jordi Vilaseca\nSecció cinema. Històries clíniques\nSecció de cinema, amb el Jaume Garcia, que ens ha parlat de les diferents pel·lícules que s'han fet sobre Drácula. També hem parlat de l'aplicació Apalabrados en català per dispositius mòbils. I hem acabat, com cada dimarts, amb una nova història clínica amb la Marta Naval, que ha vingut acompanyat del Jordi Vilaseca, que quan tenia 18 anys, va patir un accident i es va quedar paraplègic; ara fa conferència dins la campanya de conscienciació viària Game Over.\nveure més sobre "Matí a 4 Bandes - Secció de cinema, amb el Jaume Garcia. Història clínica amb Jordi Vilaseca" veure menys sobre "Matí a 4 Bandes - Secció de cinema, amb el Jaume Garcia. Història clínica amb Jordi Vilaseca"\n> Matí a 4 Bandes - Secció de cinema, amb el Jaume Garcia. Història clínica amb Jordi Vilaseca


Globasket anuncia que s'allargarà dues setmanes al 2018 i que es concentrarà a Lloret | Nova Ràdio Lloret\nPau Ribas, en la xerrada de Globasket\nAquestes són les novetats de la 3a edició del torneig, que ha superat totes les expectatives, amb més de 3.000 participants.\nNovetats en el torneig Globasket. Després d’una segona edició, en què s’han superat totes les expectatives –amb més de 3.000 participants, de 22 països diferents-, els organitzadors anuncien que al 2018 desdoblaran el torneig. Globasket durarà dues setmanes, enlloc d’una de sola, i ho concentraran tot a Lloret, tant la part d’allotjament com l’esportiva, per evitar desplaçaments fins a Blanes, com ha passat aquesta Setmana Santa.\nJosep Ramon Muro, un dels responsables de Globasket, assenyala que així “els desplaçaments es faran a peu, com es va fer en la primera edició, i no hi haurà cap problema”.\nTot i això, la segona edició de Globasket ha deixat un bon regust de boca entre els participants, que a més de jugar a bàsquet van poder assistir a les xerrades de Pau Ribas i Leo Rodríguez, els dos ambaixadors de luxe del torneig.\nUn torneig que evidencia que va més enllà de la competició i que té la voluntat de ser “un punt de trobada en què el bàsquet és el fil conductor”. Enguany, dels 22 equips participants, la majoria han estat europeus, però també han vingut d’Argentina i Egipte.\nArticle anterior‘La plaça petita’ evoca el Lloret de la infantesa de Jordi Soliguer\nArticle següentJuanjo Rovira: ‘al MIC defensem valors, no val guanyar a qualsevol preu”


Restaurant – Oliveta's Catering\n[uncode_slider slider_interval=”5000″ slider_navspeed=”400″ slider_loop=”yes” slider_hide_dots=”yes”]\nA Oliveta’s restaurant volem connectar amb tu de la manera que més ens agrada, gaudint de la gastronomia. Un lloc perfecte per moments exquisits.\nVolem fer-te gaudir del millor menjar de mediterrània de mà dels millors professionals del sector.\nVine a gaudir d’una experiència única i innovadora que et farà connectar els 5 sentits al cor de Tarragona, on podràs tenir la primera presa de contacte amb el teu esdeveniment de somni.\nEsmorzars, creperia, dinars, sopars… gaudeix aquesta aventura amb nosaltres en un viatge apassionant i revolucionari en la gastronomia Tarraconense.\nA més, fent la teva reserva on-line personalitzem la teva experiència amb un detall a la taula.


Despintar el món | Montse Frisach | barcelona | Cultura | El Punt Avui\nDespintar el món Despintar el món Despintar el món Despintar el món + Despintar el món E-mail\nbarcelona - 25 octubre 2011 2.00 h\nDespintar el món\nL'artista Perejaume posa en qüestió la sobresaturació d'imatges i d'obres d'art en la nostra societat en una exposició de la seva producció recent a la Pedrera\nPerejaume, arrepenjat en una de les columnes de la Pedrera, a la sala de la seva exposició dedicada a les muntanyes QUIM PUIG.\nDespintar el món Despintar el món Despintar el món Despintar el món Despintar el món E-mail\nPerejaume adverteix que la seva obra té tocs animistes: “No us espanteu”\nPerejaume (Sant Pol de Mar, 1957) és el més gran paisatgista català dels nostres temps. O potser seria millor definir-lo com a no paisatgista? Si tenim en compte que la major part de la seva obra tracta de restituir a la natura tot allò que l'art li ha manllevat, és més un ecòleg i un restaurador que una altra cosa.\nConvençut que existeix “una sobresaturació d'imatges artístiques i literàries que és més gran del que poden assumir els nostres caps”, l'artista, però, continua produint. D'aquest “contrasentit barroc” ha nascut l'exposició que a partir d'avui es pot veure a la Pedrera Catalunya Caixa, obra de Gaudí, precisament un dels creadors referencials en l'obra de Perejaume. El títol de l'exposició és prou significatiu: Ai Perejaume, si veies la munió d'obres que t'envolten, no en faries cap de nova. En tot cas, aquí s'exposa una part de la producció de Perejaume dels últims 20 anys, unes 200 obres, un 80 per cent inèdites. Un excés, potser?\nCom tots els grans creadors, l'artista planteja preguntes, més que respondre-les. “La frase del títol de la mostra no sé si me l'ha dit algú o me l'ha dic jo mateix. El cert és que hem de ser conscients que la cultura ocupa un espai i que tanta multiplicació d'obres no sé fins a quin punt és sostenible”, assegura. Per això, Perejaume troba “fascinant” el moment de “tomb” que vivim, pel que té de neteja i de recol·locació de les coses. “Gaudim tots del moment”, rebla l'artista, fugint del pessimisme.\nL'exposició connecta directament amb la recordada retrospectiva que el Museu d'Art Contemporani de Barcelona (Macba) li va dedicar el 1999 amb un títol també força eloqüent: Deixar de fer una exposició. A la Pedrera, però, l'artista ha afegit el diàleg amb l'obra gaudiniana i la de Jujol, un altre referent de Perejaume. El pròleg de la mostra és tot un homenatge a les pedres i les pedreres. Una pedra real és copiada exactament com una escultura, en una obra que pertany a la col·lecció de Miquel Barceló.\nEn un altre cas, Perejaume ha repetit una acció de retorn a la natura. El 1993 va extreure una gran pedra d'una pedrera pròxima a Bristol, la va exposar en una mostra i en el lloc d'extracció va deixar una nota en què avisava que aquell fragment de roca s'havia cedit a una exposició. Després la roca va tornar al seu lloc. Ara ho ha tornat a fer amb motiu d'aquesta exposició.\nPerejaume adverteix que la mostra té “tocs animistes, no us espanteu”. “Les coses tenen més vida pròpia del que us penseu i nosaltres menys vida del que ens pensem”, afegeix. En tot cas, quan Perejaume folra de suro real una columna de la Pedrera no desentona gens. Al cap i a la fi a Gaudí només li calia mirar la natura per inspirar-se. També fan un cert efecte panteista els exvots de cera de roques i troncs.\nSi la saturació és un problema, per què no concentrar material. En un vídeo, l'artista mostra tota una orquestra tocant en un sol acord les 40 notes d'El cant dels ocells. De vegades, en l'obra de Perejaume l'absència és un valor tan important com la presència. Una “no obra” diu en un cartell negre que l'artista ha demanat a una obra si volia ser a l'exposició. L'obra contesta que no ho sap i per tant l'artista suposa que l'obra no té ganes de ser-hi. Conclusió: decideix no presentar-la. També són invisibles les obres teatrals de Joan Brossa, representades en un vídeo només amb les pujades i baixades de teló.\nEl comissari de l'exposició, Martí Peran, assegura que la millor guia de l'exposició és el poemari Pagèsiques (Edicions 62), publicat fa només unes setmanes i on Perejaume expressa de manera paral·lela els mateixos conceptes que en la seva obra visual.\nLa pedrera de catalunya caixa. passeig de gràcia, 92. barcelona. fins al 12/2\nEl Punt Avui. Nacional 25-10-2011, Pàgina 42


La Fundació Fenexy presenta a Calella la FENEXY RACE 2012, primera cursa popular a favor de la investigació en lesions medul·lars | La Clau -Revista gratuïta del Maresme\nLa Fundació Fenexy, entitat centrada en el finançament de la investigació per a la cura de les lesions medul·lars, organitzarà el proper diumenge 6 de maig la primera edició de la FENEXY RACE, una cursa popular i benèfica de dos circuits al passeig marítim de Calella que comptarà amb la presencia de 1000 corredors.\nWeb oficial: www.fenexyrace.com\nLa Fenexy Race es va presentar oficialment el passat divendres 9 de març, a les 10.15 h a la Sala d’actes de l’Ajuntament de Calella amb la presència de l’Alcaldessa Montserrat Candini i el tinent d’alcaldia Xavier Arnijas acompanyats del president i fundador de la Fundació Fenexy Carles Alcolea.\nEl popular atleta i agent de borsa Josef Ajram, ha contribuït amb l’esdeveniment cedint la seva imatge per al cartell oficial de la cursa.\nEs tracta d’una carrera atlètica de caràcter benèfic i popular dirigida a tot tipus de corredors, tant esportistes d’elit com amateurs i es preveu una participació de 1000 persones. Totes les inscripcions es destinaran a la Fundació Fenexy amb l’objectiu que pugui seguir treballant en potenciar i difondre la missió de la Fundació Fenexy: Finançar les investigacions amb més potencial per a la curació de les lesions medul·lars.\nLa cursa tindrà lloc el diumenge 6 de maig i comptarà amb dos recorreguts:\nUn de 5 km (amb sortida a les 9:00h) i un altre de 10 km (amb sortida a les 10:00h) que es realitzaran al passeig Manuel Puigvert i el passeig de Garbí.\nEl circuit de 10 km estarà homologat per la Federació Catalana d’Atletisme un mes abans de l’esdeveniment, pel que la Fenexy Race entrarà dins del calendari català de curses en ruta 2011-2012.\nAmbdues proves comptaran amb el sistema de cronometratge ChampionChip i tots els participants rebran una samarreta tècnica commemorativa de regal.\nMés informació sobre la fundació:\nLa Fundació Fenexy (www.fenexy.org) és una organització privada i sense ànim de lucre, centrada en el finançament de les investigacions mèdiques amb més potencial en el camp de les lesions medul•lars a nivell internacional i la divulgació científica i social relacionades amb la medul•la espinal.\nFenexy gestiona un sistema anual de BEQUES destinades exclusivament a\ninvestigacions en lesions medul·lars. Disposa d’un comitè científic format per set doctors experts en el camp de la regeneració medul·lar, com el Doctor Joan Vidal, Cap de la Unitat de Lesionats Medul·lars de l’institut Guttmann, que s’encarrega d’avaluar i decidir a quines investigacions donarà suport Fenexy amb la suma de totes les donacions particulars.


Posted By: Glòria Larroy 30 d'abril de 2021\nDonat que la situació de Covid no ens permet gaudir presencialment de la festa del Mercat de Calaf, us volem fer una proposta que ens permetrà compartir d’una manera solidària la tradicional paella que fem cada any.\nEs tracta que feu la vostra paella a casa, la gaudiu en família i ens feu arribar una fotografia amb l’etiqueta #KLF2021. Per cada fotografia que compartiu a les xarxes o que rebem, l’escola farà un donatiu d’1Kg d’arròs a l’entitat el Rebost Solidari de Gràcia. Aquesta és una organització veïnal, sense ànim de lucre, que treballa per reduir la pobresa de manera directa al barri, una situació que s’ha vist en augment amb la crisi provocada per la pandèmia.\nL’alumnat de 2n d’ESO, dins el treball del seu Objectiu de Desenvolupament Sostenible, dinamitzarà i vehicularà la campanya i farà arribar tot l’arròs a l’entitat.\nEsperem rebre el màxim de fotografies possibles, per així poder col·laborar amb la màxima quantitat d’arròs. D’aquesta manera també pretenem mantenir viu el vincle emocional de la comunitat Sadako i que la celebració de la festa de l’escola, a través de la paella, serveixi per una bona causa.\nA continuació us fem arribar tota la informació de manera molt gràfica i us animem a participar-hi posant el vostre gra d’arròs.\nLa campanya estarà activa de l’1 fins al 31 de maig, moment en que farem el recompte de totes les fotografies etiquetades i rebudes.\nMoltes gràcies per la vostra col·laboració i bona paella de Calaf!\nBe the first to comment on "Al Mercat de Calaf, posa el teu gra d’arròs!"


Crítica: 'Las maravillas', Elena Medel\nA 'Las maravillas', Elena Medel construeix una història protagonitzada per dues dones sobre la manca de diners\nLa primera novel·la d’Elena Medel (Còrdova, 1985), Las malas (Anagrama), exposa la problemàtica de la precarietat en el món laboral actual i el d’abans. La història transcorre entre Madrid i Còrdova entre el 1969 i el 2018. Hi ha dues protagonistes: María, que a finals dels anys seixanta del segle passat va de la ciutat andalusa a la capital d’Espanya per treballar, i Alícia, que fa el mateix camí en l’actualitat. Les dues exerceixen un paper laboral on la precarietat corca les seves esperances de progrés i d’independència econòmica.\nAquesta precarietat es percep en cada paraula de la novel·la. Hi ha passatges en què cada lletra sembla estar tacada d’oli usat o lleixiu. Els lligams del matrimoni, que encotilla de vegades la llibertat de la dona, també té presència en una novel·la plena de reivindicacions. Al principi, María veu una manifestació feminista, de la qual ha escoltat parlar una mica de passada, però segueix el seu camí. Els canvis en el temps i en les èpoques es palpen en la personalitat de cada personatge. La pertinença a una associació té una presència destacable, ja que suposa un canvi en la manera com moltes dones se senten escoltades i compreses: «pensad en el día en que se planteen que nosotras pensamos por nuestra cuenta», llegim.\nA Las maravillas entren en joc les responsabilitats, les cures i la sort de néixer en altres llocs i en famílies amb un altre estatus econòmic. Els diners separen camins i fan canviar la gent. Medel retrata una època que va des de Franco fins al 8-M passant per Felipe González, una Espanya de feines precàries, a través d’una mare que no sap com és la seva filla i una filla que no sap qui és la seva mare. Les meravelles de les quals parla el títol són les riqueses, els privilegis aliens, que vistos amb ulls de nen es fan admirables. La narradora també retrata els canvis d’una família en l’àmbit econòmic: des de la pobresa fins a la pompa, progrés i creixement del poder adquisitiu, però aquí allò que puja també abaixa.\nFingir, no exposar les emocions en excés i equilibrar els sentiments i les situacions que generen als personatges són regles bàsiques per enfortir-se i sobreviure. En la novel·la, els diners són l’eix al voltant del qual es mouen totes les vides, com uns cavallets de fira que pugen i baixen portant a cada individu, que ha d’agafar-se als estreps per no caure ni sortir del circuit tancat, sinó seguir circulant al ritme marcat. La narradora construeix el relat amb total versemblança d’acord amb cada època en què transcorre la història. Medel parla sobre la convivència i les relacions complexes en una novel·la circular on el feminisme és la pedra angular juntament al tema dels diners, la mentalitat de classe i el treball. Una història contemporània que denuncia que la precarietat també s’hereta.\nEditorial AnagramaLiteratura espanyolaMario Guerrero\nPublicat per\tRedacció\t- abr. 25, 2021


Intel·ligència Artificial per combatre el Covid-19 – La Tecnòloga\nPublicat el 20 de març de 2020 8 de maig de 2020 AutorAnna Schnabel\nImatge: Casos de COVID-19 segons el Centre de Sistemes, Ciència i Enginyeria (CSSE) de la Universitat John Hopkins (JHU) el dia 20 de març a les 22:30 hores.\nLa Intel·ligència Artificial, la ciència de dades i la tecnologia tenen un paper determinant en rastrejar i combatre la pandèmia del coronavirus\nEl món ha emmalaltit. L’últim dia d’hivern tanca amb més de 259.000 casos confirmats per coronavirus i 11.250 morts, i els mitjans de comunicació ens recorden a tothora que no hem tocat sostre. Però enmig de les males notícies, una d’esperançadora. Aquesta setmana, la Xina, on es va originar la pandèmia, ha registrat per primer cop zero contagis locals. I el robust sector tecnològic de la segona potència mundial hi ha tingut un paper determinant. Concretament, la Intel·ligència Artificial (IA), la ciència de dades i la tecnologia per rastrejar i combatre el Covid-19. Per exemple, un sistema de control que utilitza dades massives (Big Data) per identificar i avaluar el risc de cada individu en funció del seu historial de viatges o la possible exposició a persones portadores del virus.\nEl gegant asiàtic, però, també ha fet ús del vessant més polèmic de la tecnologia. El sofisticat sistema de vigilància del règim de Xi Jinping s’ha servit del reconeixement facial i de programari de detecció de temperatura per identificar persones que tenen febre o més probabilitats de patir el virus. Fins i tot va proporcionar a la policia de la regió de Sichuan cascos intel·ligents per identificar persones amb temperatura elevada. Mentre l’exigència de la privadesa en el tractament de les dades personals guanya pes arreu, és sabut que a la Xina la protecció de la informació personal decau en l’escala de prioritats.\nIA per predir un brot\nTot i així, la Intel·ligència Artificial pot ajudar-nos en aquest gran repte que tenim al davant d’una manera menys problemàtica. Per exemple, l’IA es fa servir per detectar l’afectació del Covid-19, pot guiar el desenvolupament de fàrmacs o identificar, rastrejar i pronosticar els brots. De fet, abans que es fessin públics els primers casos de coronavirus, la Intel·ligència Artificial ja ho sabia. El 31 de desembre, un algoritme desenvolupat per una empresa canadenca especialitzada en avaluar el risc de malalties infeccioses, BlueDot, ja havia descobert el brot i avisat de la notícia als seus clients, segons Wired, deu dies abans que l’Organització Mundial de la Salut (OMS) donés l’avís.\nD’aquesta manera, el sistema de BlueDot proporciona una vigilància centralitzada de malalties partint de més de 10.000 fonts -documents governamentals, notícies publicades en webs informatius i diaris en més de 65 idiomes diferents-, permet conèixer la probabilitat que arribi una malaltia infecciosa a un indret determinat i envia notificacions personalitzades dels brots, segons l’interès del client. Així, per exemple, un algoritme llegeix notícies publicades en mitjans locals que mencionen casos de grip, morts sense una explicació aparent i símptomes que no s’ubiquen en un diagnòstic concret, tant en humans com en animals, i utilitza aquesta informació per a fer una predicció.\nL’empresa també té accés a dades globals de bitllets d’avió, que poden ajudar a predir cap a on i quan viatgen els residents infectats, i quantes persones volen amb ells. És així com la companyia va predir correctament que el coronavirus saltaria de Wuhan a Bangkok, Seül, Taipei i Tòquio els dies següents a la seva aparició inicial. Una vegada l’IA ha fet la seva feina, els epidemiòlegs verifiquen si les conclusions tenen sentit des d’un punt de vista científic, i envien un informe als funcionaris de salut pública. I aquesta no és la primera vegada que BlueDot té èxit: ja va predir el brot de Zika al sud de Florida en una publicació a la revista mèdica britànica The Lancet.\nIA per ajudar a detectar l’afectació\nPerò per trobar eines útils no cal anar tan lluny. Una startup catalana, Citibeats, crea observatoris per a governs sobre el coronavirus. De moment, ha llançat observatoris ciutadans en 26 països de Llatinoamèrica, segons explica el director, Ivan Caballero, a Crónica Global. D’acord amb Caballero, ofereixen informació pública, gratuïta i en temps real sobre l’evolució del Covid-19 en diferents àrees territorials. Així, la Intel·ligència Artificial pot detectar en quins barris hi ha més necessitats, així com els canvis d’hàbits i comportaments que es produeixen. Segons el mateix mitjà, la startup es troba actualment en converses amb el Govern espanyol i amb la Generalitat de Catalunya sobre la possibilitat de crear un observatori sobre el coronavirus.\nLa startup valenciana Quibim ha desenvolupat un sistema d’Aprenentatge Profund (Deep Learning, o sigui, una xarxa neuronal artificial que emula el funcionament d’un cervell biològic per a fer tasques concretes) que determina l’afectació d’un pacient amb Covid-19 a partir d’imatges mèdiques. D’aquesta manera, no diagnostica el virus, però ajuda als metges a prendre la decisió d’hospitalitzar o no als contagiats. De fet, aquesta solució ja s’utilitza en alguns centres per valorar la gravetat d’un pacient amb símptomes i decidir si enviar-lo a casa o ingressar-lo, tal com explica el director de Quibim a El País Retina.\nUn altre sistema que ajuda a diagnosticar la malatia és aquell que ofereix la multinacional Infervision, que ha llançat un sistema per assistir a metges i infermers per detectar i supervisar el Covid-19. Segons un altre article de Wired, un algoritme de la companyia s’ha utilitzat en 34 hospitals xinesos per detectar signes visuals de la pneumònia associada al virus SARS-Cov-2 en 32.000 radiografies pulmonars, tot i que el diagnòstic definitiu requereix detectar el virus en els fluids corporals. Tots aquests sistemes permeten alleugerir la immensa càrrega de feina dels professionals sanitaris i millora la velocitat de diagnòstic.\nRobots que desinfecten amb llum ultraviolada\nA les màquines no els preocupa contagiar-se, de manera que són els éssers ideals per netejar i esterilitzar espais en temps de confinament. Els robots de Blue Ocean Robotics tenen com a objectiu prevenir i reduir la propagació de virus, bacteris i altres microbis descomposant la seva estructura d’ADN utilitzant llum ultraviolada.\nPer la seva banda, BenevolentAI utilitza Intel·ligència Artificial per crear medicines que puguin combatre les malalties més agressives. Actualment recolza els esforços per tractar el Covid-19. Segons Forbes, durant les setmanes posteriors al brot va utilitzar les seves capacitats de predicció per examinar l’afinitat de tots els fàrmacs aprovats per identificar aquells que tenen propietats antivíriques i antiinflamatòries, útils per combatre o mitigar els efectes del coronavirus.\nAixí doncs, la Intel·ligència Artificial s’ha unit a la lluita contra una pandèmia que ens ha tancat a casa i ha paralitzat el frenètic ritme de vida del planeta. Per ara, però, el principal problema és que aquests sistemes necessiten una sèrie de dades que, o bé encara s’estan generant, o bé no resulten completament accessibles. Tot i que BlueDot va predir el brot deu dies abans que fos anunciat per l’OMS, empreses com aquesta no solen revelar a qui proporcionen la informació ni com l’utilitzen. A més, també és cert que sovint la publicitat entorn les capacitats de la IA supera la realitat. Confiar-hi massa podria provocar la presa de decisions incorrectes, tenint en compte que els algoritmes poden contenir biaixos i no ser infalibles.\nTemes: Aprenentatge Profund, Artificial Intelligence, Big Data, Coronavirus, Covid-19, Dades Massives, Deep Learning, Intel·ligència Artificial, Robotics, Robots, SARS, SARS-CoV-2, Virus, Xarxes NeuronalscommentDeixa un comentari sobre Intel·ligència Artificial per combatre el Covid-19


viurealspirineus 19:17 25/11/20\nDesprés que hagin sorgit comptes d’Instagram que publiquen relacions afectivo-sexuals amb noms i cognoms, i grups de WhatsApp amenaçant a joves.\nurgell alt front centres educatius comú\nIES Joan Brudieu de la Seu d'Urgell\nEls centres educatius de secundària de la Seu d’Urgell, amb els agents del Pla Estratègic Comarcal de l’Alt Urgell contra l’assetjament escolar, l’Equip d’Assessorament psicopedagògic i els Mossos d’Esquadra, reunits recentment, han acordat abordar de forma conjuntament una problemàtica que s’està donant a tots els centres educatius.\nRecentment s’han trobat per les xarxes socials, comptes d’Instagram on es parla obertament amb noms i cognoms de les relacions afectivo-sexuals que tenen els joves de la comarca de 12 a 18 anys, amb faltes de respecte, injuries i amenaces entre els joves. També s’ha detectat grups de Whatsapp on es decideix amenaçar directament un jove en concret.\nAquestes i altres situacions són greus faltes administratives i penals, tal com han citat els Mossos d’Esquadra, els menors d’edat carreguen amb part de la conseqüència, però cal tenir molt clar que les sancions van directament cap als tutors legals dels menors.\nLa regidora d’Educació de l’Ajuntament de la Seu d’Urgell, Núria Tomàs, i la consellera comarcal d’Educació a l’Alt Urgell, Marta Poch, volen destacar “la bona resposta dels centres educatius i el front comú que han decidit per tirar endavant aquestes accions”.\nLes accions que es tiraran endavant són:\n- Circular informativa a través dels centres educatius a tot l’alumnat de secundària.\n- Vídeos que es difondran a través de les xarxes socials on es parlarà de la importància de fer un bon ús de les xarxes, tant per part dels joves, com que les famílies en facin un control, els qual seran en col·laboració amb l’Oficina Jove de l’Alt Urgell i el Punt Òmnia.\n- Sessions de treball en famílies de secundària amb el projecte Créixer en família.\n- Fulletó informatiu sobre ciberassetjament a les famílies en format virtual a través dels centres educatius.\n- Tallers a 1r ESO sobre Internet segura programats al centres.\nLa situació de pandèmia actual, i el confinament no ha ajudat a que els i les joves pugin disposar d’espais per a comunicar-se presencialment. És per això que cal dotar d’eines i recursos a les famílies i als i les joves per fer un bon ús dels telèfons mòbils i de les xarxes socials.\nD’altra banda, remarcar que s’ha repartit a tots els centres educatius un fulletó informatiu del Pla Comarcal contra l’assetjament en edat escolar.


Nas - Idermic\nResol els problemes estètics i funcionals del teu nas\nPodem modificar el perfil i contorn nasal sense passar per quiròfan amb l’ajut de l’àcid hialurònic.\nEl procediment es realitza a la consulta. Se sol aplicar una crema anestèsica abans del procediment. L’àcid hialurònic es pot aplicar mitjançant petites punxades a la zona o bé amb una cànula (un petit tub flexible). La tècnica té una durada d’uns 20 minuts.\nLa durada del farciment varia entre 12-18 mesos, de manera que poden anar modificant-se en funció del gust i les necessitats de cada pacient. Aquest tipus de farciment permet a moltes persones provar sense por a equivocar-se.\nBy admin@www|2019-03-01T07:57:12+00:00gener 29th, 2019|Comentaris tancats a Nas


S’obren les bases del XIV Concurs de composició de piano 2020 de l’EMMB – Ateneu – CMEM de Banyoles\nPublicat 11:05 el 20.11.2019 · Actualització 11:06 el 20.11.2019\nEl termini de presentació de les obres finalitza el dia 10 de gener\nEs convoca per catorzè any consecutiu el concurs de composició per a piano, adreçat a tots els alumnes de l’EMMB. Aquest concurs estarà subjecte a les següents bases:\nEl concurs estarà dividit en cinc categories en funció dels cursos de llenguatge que s’imparteixen a l’EMMB:\n2a: 1r, 2n\n3a: 3r, 4t\n4a: Nivell Mitjà\n5a: Premi especial adults\nEl tema d’inspiració d’aquesta edició, relacionat amb el que serà el tema del Carnestoltes de Banyoles, és “Moments o descobriments històrics“.\nEn funció de la categoria a la qual es presenta, l’obra haurà de reunir les següents característiques:\n1a i 2a categories: melodia per a piano, escrita en un pentagrama, d’un mínim de 8 compassos. Es podrà compondre individualment o en parella. També, si l’alumne ho creu oportú, es pot presentar en partitura per a piano (dos pentagrames)\n3a, 4a i 5a categories: melodia en partitura per a piano (dos pentagrames) d’un mínim de 16 compassos. S’ha de compondre individualment.\nEl termini de presentació de les obres finalitza el dia 10 de gener. Cada alumne l’entregarà al seu professor/a d’instrument.\nLes obres les tocaran els mateixos alumnes que les han compost durant la setmana d’audicions col·lectives (del 27 al 31 de gener); si cal, el professor/a els pot ajudar.\nPREMIS: cada categoria tindrà un primer premi i el jurat podrà atorgar un màxim de quatre accèssits si així ho considera oportú. Els alumnes guanyadors rebran un obsequi. El repartiment de premis i accèssits tindrà lloc durant la setmana d’audicions col·lectives.\nJURAT: estarà integrat per membres del departament de piano de l’EMMB. La decisió del jurat serà inapel·lable.


DIMECRES, 04 DE MAIG, 2016\nUna vintena de camins comarcals passaran a formar part de la xarxa local de la Diputació\nEl Pla zonal de carreteres de l'Alt Penedès, elaborat per la Diputació de Barcelona, contempla que 22 camins municipals d'interès comarcal, amb un total de 65 km, estan fent funcions de carretera i, per tant, són susceptibles d'incorporar-se a la xarxa local de carreteres de la Diputació.\nEl contingut del Pla zonal ha estat presentat aquest dimarts als alcaldes de l'Alt Penedès pel diputat d'Infraestructures Viàries i Mobilitat, Jordi Fàbrega, juntament al el president del Consell Comarcal, Francesc Olivella. Foto: Diputació de Barcelona El Pla zonal detalla els actuals camins municipals que tenen funció de carretera pel fet que compleixen, com a mínim, amb un dels vuit criteris que l'actual Reglament de carreteres estableix perquè una carretera sigui considerada com a tal. Així mateix, per a que un camí municipal esdevingui carretera i formi part de la Xarxa local de carreteres de la Diputació suposa una inversió econòmica per adequar-lo a temes com ara el ferm, les contencions, el traçat o la senyalització. El Pla zonal de l'Alt Penedès i la seva diagnosi s'enviarà a tots els alcaldes de la comarca. A partir d'aquí, el Consell Comarcal serà qui haurà de gestionar i dinamitzar el debat territorial amb els alcaldes perquè, d'entre tots els camins municipals amb funció de carretera, consensuïn els tres prioritaris en què caldrà invertir per convertir-los en carretera.\nEl projecte contempla la realització d'una diagnosi zonal dels camins municipals per cada una de les 12 comarques de la demarcació de Barcelona, amb el compromís que el pla es revisi, com a màxim, cada cinc anys. Un cop presentades i consensuades totes les diagnosi zonals comarcals la Diputació de Barcelona aprovarà definitivament el Pla zonal de la demarcació de Barcelona, avaluant-se econòmicament la inversió a fer. En aquest sentit, la Diputació es compromet a executar en aquest mandat 2015-2019 transformar en carretera un camí municipal de cada comarca i s'integri a la xarxa de carreteres locals de la Diputació de Barcelona.\nEn aquesta reunió amb alcaldes de l'Alt Penedès, el diputat Jordi Fàbrega també ha anunciat que es realitzaran obres de millora i eixamplament de 12 trams de carreteres de la comarca amb una longitud de prop de 60 km que no compleixen amb els requisits bàsics de seguretat pel que fa a la seva amplada. El projecte contempla ampliar aquests trams que no compleixen amb la normativa actual de carreteres, fins a un mínim de 6 m d'amplada, que permeti la circulació i el creuament amb seguretat de dos vehicles de gran tonatge.\nEn aquesta trobada amb els alcaldes de l'Alt Penedès, Fàbrega ha informat també del nou programa d'ajuts als municipis que de la Diputació de Barcelona obrirà aquest mes de maig per a la millora i el manteniment de camins municipals. D'acord amb la convocatòria, per poder rebre un d'aquests ajuts caldrà que els camins siguin d'ús han públic i estiguin en un àmbit no urbà. Així, cada Ajuntament podrà rebre un ajut, com a màxim de 50.000 euros. El programa disposa d'un pressupost de 10 MEUR per aquest mandat 2016-2019, a raó de 2,5 MEUR per any. Per valorar les sol·licituds presentades pels Ajuntaments, es tindran en compte criteris la urgència de l'obra, com ara per a la reducció de riscos imminents, estabilització de talussos o restitució de la vialitat, la connectivitat a nuclis disseminats, la ràtio d'importància social a partir de km de camins/1.000 habitants, l'aportació econòmica municipal i la importància dels camins en l'àmbit territorial municipal.\nDarrera actualització: 04/05/2016 11:35


Sumari 18/98 - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEl sumari 18/98, més conegut com el macro-sumari 18/98, és el sumari pel qual el juny de l'any 1998 el jutjat d'instrucció número 5 de l'Audiència Nacional empren una persecució de l'entramat d'ETA. Es persegueix la desarticulació de persones i entitats que es considera que donen suport econòmic o difonen la ideologia del grup armat.\n1 Operacions policials\n2 Procés judicial\nEl jutge Baltasar Garzón va ordenar la detenció de 76 persones, vuit empreses privades i la Coordinadora per l'alfabetització i l'ensenyament de l'euskera als adults (AEK) són intervingudes judicialment, s'il·legalitzen les entitats de caràcter polític (KAS, Ekin i Xaki), es clausuren dos mitjans de comunicació (Egin i Egin Irratia).\nEl 19 de desembre del 2007, l'Audiència Nacional encapçalada pels magistrats Ángela Murillo, Luis Martínez de Salinas i Nicolás Poveda ratifiquen les tesis defensades pel jutge Baltasar Garzón i el fiscal Enrique Molina condemna a 47 integrants o col·laboradors d'ETA.\nEl 6 de maig del 2009, el Tribunal Suprem comunica a l'Audiència Nacional l'absolució de 9 dels 47 condemnats i rebaixa les penes d'uns altres 37. Així mateix es deixa sense efecte la declaració d'il·licitud i dissolució d'Orain, empresa parcialment propietària d'Egin i Egin Irratia.\n↑ "KAS era parte de las entrañas de ETA y Ekin, su corazón", según la Audiencia, El País, 20 de desembre del 2007.\n↑ El Supremo absuelve a 9 de los procesados en el «caso EKIN» , El País, 26 de maig del 2009.\nLa Audiencia Nacional condena a más de 500 años a 47 de los procesados en el caso Ekin El País.com, inclou un enllaç per a descarregar-se la Sentència de l'Audiencia Nacional del 19/12/2007.\nTractament de la primera sentència als mitjans de comunicació Tribuna.cat\nDeclaració del govern basc amb motiu de la primera sentència[Enllaç no actiu] texto3.doc\nSentència del Tribunal Suprem del 22/05/2009\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Sumari_18/98&oldid=28162167»


La Comissió Europea adopta 5 nous programes per a la regió del Sahel i el Llac Txad gràcies al EU Trust Fund for Africa. Departament d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència\nLa Comissió Europea adopta 5 ...\nEl fons EU Emergency Trust Fund for Africa es va establir l’any 2015 per abordar les causes fonamentals de la inestabilitat, la migració irregular i el desplaçament forçat. El fons està dotat amb 4.100 milions d'euros aportats per les institucions de la UE (el 88%), els Estats membres i altres donants (12%).\nLa Comissió Europea ha aprovat cinc nous programes per valor de més de 141 milions d'euros en el marc del fons EU Trust Fund for Africa:\nA nivell regional, dos programes de 75 milions d'euros intentaran reforçar l'estabilitat i la participació dels joves en els països del G5 Sahel (Burkina Faso, Txad, Mali, Mauritània i Níger). Un nou programa d'emergència de 70 milions d'euros augmentarà l'accés de les persones als serveis socials en zones frontereres.\nUn altre programa de 5 milions d'euros assegurarà la implementació de la segona fase del programa "Les Veus de la gent jove al Sahel", que es va iniciar el 2017 i contribueix a integrar les organitzacions juvenils en els processos de disseny i implementació de polítiques socials i de desenvolupament.\nUn nou programa de 7,6 milions d'euros a Níger reforçarà la protecció dels emigrants en les rutes migratòries i donarà suport a les comunitats d'acollida. També al Níger, el programa de suport pressupostari AJUSEN en curs en els sectors de la justícia, la seguretat i la gestió de fronteres rebrà 10 milions addicionals per continuar aquest treball.\nAl Senegal, una iniciativa de 9 milions d'euros ajudarà a abordar xarxes criminals vinculades a la migració irregular, el tràfic de persones i el tràfic de persones, i potenciarà la cooperació regional en aquest àmbit.\nA Côte d'Ivoire, un nou programa per valor de 30 milions d'euros donarà suport als esforços continus del país per crear un sistema de registre civil coherent i robust que permeti millorar la gestió de polítiques públiques, permetre a les persones exercir els seus drets fonamentals i millorar el seu accés a serveis públics, inclosa la facilitació del retorn voluntari i la reintegració sostenible dels emigrants.\nFinalment, el Fons de Cooperació Tècnica s'han reforçat amb un import addicional de 12 milions d'euros. En línia amb l'enfocament basat en l'evidència en el marc del fons EU Emergency Trust Fund for Africa per garantir intervencions estratègiques i eficients, aquest finançament addicional facilitarà més estudis i investigacions, així com assistència tècnica quan sigui necessari.\nAquesta assistència financera s'afegeix als 165 programes ja aprovats a les tres regions (nord d'Àfrica, Sahel i la regió del Llac Txad i la Banya d'Àfrica), per un total de 3.157 milions d'euros. Aquests fons es van dividir de la següent manera: Sahel / Llac Txad 1,549 milions d'euros (86 programes); Banya d'Àfrica 1.141,3 milions d'euros (58 programes); Nord d'Àfrica 467,1 milions d'euros (17 programes). Aquest import inclou 4 programes de regió interregional (145,1 milions d'euros).


L’Apostolat del Mar, 100 anys de compromís pastoral i social amb la gent de mar - Delegació diocesana de Pastoral Social\nInici>L’Apostolat del Mar, 100 anys de compromís pastoral i social amb la gent de mar\nEl 1920 es va fundar al Port de Glasgow (Escòcia) l’Apostolat del Mar, que des dels seus inicis va ser posat sota la protecció de la Mare de Déu, Estrella del Mar. Amb aquest motiu s’havien previst aquest any un seguit d’actes, que havien de culminar amb una conferència mundial en aquest port, però tot ha estat ajornat a causa de la pandèmia.\nAixí mateix, tampoc es podrà celebrar a Barcelona la tradicional processó de la Verge del Carme. Els pescadors i les seves famílies no portaran a coll la imatge de la seva patrona, ni la passejaran per aigües del port, però això no vol dir que no podem celebrar-ho. No serà de la manera festiva que ens agrada, però ens queda el més important: l’oració.\nPot ser aquesta també una bona ocasió per fer una petita reflexió sobre la pastoral de la mar. A nivell internacional, està oficialment present en 300 ports de 41 països. Però, quants ports segueixen sense disposar-ne o no ofereixen l’atenció deguda! Una pastoral que d’altra banda és un viu exemple d’aquesta Església en Sortida a la qual ens convida el papa Francesc, un terreny fèrtil per a l’acció missionera, per dur a el dia a dia de les persones la bona nova de l’evangeli.\nPrecisament, la circumstància del coronavirus ha permès posar en primer pla el paper cabdal de la gent de mar a la vida quotidiana de la nostra societat i ha donat un protagonisme a l’apostolat de la mar. Caldria recordar també que, durant aquest temps, hem estat sempre proveïts de les mercaderies necessàries (el 90% de les quals es transporta per mar) i tampoc ha cessat l’activitat pesquera i que això ha estat gràcies a la feina de la gent de mar.\nOrganitzacions internacionals, com l’Organització Marítima Internacional (OMI), l’Oficina Internacional de l’Treball (OIT) i també la International Christian Maritime Association (ICMA) de la qual el Apostolat de la Mar és membre, han fet escrits demanant als governs que els mariners fossin considerats, treballadors clau i que per sobre de tot, es garantís que poguessin desembarcar i arribar als seus països. S’ha estat reclamant col·laboració per part de tots els governs, però el resultat fins ara no ha estat suficient. El mateix Papa Francesc, el passat 17 de juny, va llançar un missatge dirigit a la gent de mar, ressaltant la seva aportació fonamental a la societat i els sacrificis que estaven havent de suportar.\nDes de la situació de confinament, l’Apostolat de la Mar de tot el món ha estat en contacte, tant directe, com a través de les xarxes socials amb les tripulacions de molts vaixells, que van rebre tant assistència humana com espiritual i la seva tasca ha estat molt valorada pel món marítim internacional.\nDades facilitades per l’Oficina Internacional de Treball (OIT) indiquen que 200.000 mariners arreu del món han estat retinguts des de fa mesos en els seus vaixells sense poder tornar a casa. Els seus relleus no podien arribar, ja que en molts ports no els autoritzaven a desembarcar o els països dels quals són originals tenien o encara tenen tancades les fronteres. Per aquest motiu, amb data 9 de juliol de 2020, la pròpia OIT ha llançat un comunicat informant d’un acord internacional per a l’obertura de les fronteres estrangeres per a la gent de mar i a l’augment de el nombre de vols comercials per accelerar les iniciatives de repatriació .\nUn port és una cruïlla de cultures, llengües, ideologies i creences, però amb un factor comú important: per ell passen milers de persones, que en l’exercici de la seva feina, porten a coll una sèrie de necessitats humanes i són receptius davant qualsevol gest d’acollida i afecte que se’ls pugui brindar. La paràbola del bon samarità li marca cada dia el camí a l’Apostolat del Mar.\nEva Palau\t2020-07-28T11:03:37+00:00


“Fundacions” – Editorial programa Plusvàlua 15/06/17 | Centre dEstudis Econòmics i Socials - CEES\nEditorial programa Plusvàlua 15 de juny de 2017\n“Les fundacions”. Xavier Melo, Tresorer del CEES.\nUna fundació és una organització sense fi de lucre que, per voluntat dels seus fundadors, posa a disposició el seu patrimoni per a la realització de fins d’interès general on els beneficiaris són col·lectius de persones. Per tant, una Fundació pot tenir beneficis, però no ha de ser la seva principal finalitat i, a més a més, tenen l’imperatiu de reinvertir-los en la fundació i el seu objectiu social. D’aquesta manera, es protegeix el capital de l’especulació i es busca perpetuar l’interès comú.\nLes fundacions moltes vegades vénen a omplir els espais on el sector públic no arriba. A Catalunya, un 25% de les fundacions són de serveis socials, un 37% són d’àmbit cultural i un 18% educatiu.\nSegons el reconegut economista de la Universitat de Bolonya, Stefano Zamagni, proper al Vaticà i promotor de l’economia del bé comú, on la industrialització ha florit més d’hora i les relacions de mercat han estat més fortes, també s’han consolidat més aviat i més ràpidament les relacions de reciprocitat.\nA ningú li pot sorprendre, doncs, que Catalunya, un dels primers territoris europeus en industrialitzar-se, tingui més facilitat que altres països per potenciar les relacions de reciprocitat i, per tant, lideri també el nombre de Fundacions a Espanya amb més de 2000 fundacions.\nPerquè si fem memòria, els monuments més visitats, les empreses més emblemàtiques, són o han estat, en el seu origen, iniciativa privada i altruista i molts d’ells, avui, estan protegits sota el règim de Fundacions. En molts racons de Barcelona trobem bons exemples, des del Sagrat Temple expiatori de la Sagrada Família, la Fundació Catalunya -la Pedrera, la fundació el Gran Teatre del Liceu de Barcelona, la Fundació Bancària La Caixa, la Fundació Banc dels Aliments, la Fundació Institut Guttman, la Fundació Orfeó Català -Palau de la Música, la Fundació Port Aventura, o la fundació Futbol Club Barcelona.\nA més a més, cada vegada és més comúveure fundacions creades o patrocinades per empreses privades, i és que gran part de l’acció social de les empreses es canalitza a través d’aquest tipus d’entitats. És el que avui dia es coneix com a Responsabilitat Social Corporativa. Són moltes les empreses, grans i petites, que estan conscienciades amb la idea que “han de” tornar a la societat el benefici que els ha estat atorgat. Per aquest motiu, és molt recomanable que tot empresari es plantegi aportar recursos a fins socials i poder contribuir a un major equilibri general.\nHauríem de recordar al citat Stefano Zamagni, quan diu: “on no hi ha gratuïtat, no hi pot haver esperança” i potenciar la reciprocitat i la gratuïtat com a valors fonamentals de la nostra societat.\n15/6/17: La tasca solidària de les fundacions


«La meva manera d'ajudar és explicar què passa a Lampedusa» - Regió7\n«La meva manera d'ajudar és explicar què passa a Lampedusa»\nL'intèrpret Xiscu Masó es posa a la pell del doctor Pietro Bartolo, que fa 27 anys que rescata gent del mar\nXicu Masó maniobra durant una hora i quart per l?espai.\n| Manresa L'Europa dels valors humans s'estavella diàriament en indrets com l'illa de Lampedusa, un enclavament de la Mediterrània de 20 km2 i 6.000 habitants que pertany a Itàlia però que està més a prop de Malta i Tunísia que de Sicília. Des de fa gairebé tres dècades, el metge Pietro Bartolo atén les persones que hi fan cap fugint de la guerra i la misèria i atretes per l'esperança –sovint vana– d'un món millor. Un intèrpret de llarga trajectòria com Xicu Masó es fica a la pell del facultatiu en un paper que fa uns dies va merèixer la distinció de millor actor principal en els premis de la Crítica de les Arts Escèniques. «Ens ha fet molta il·lusió», reconeix: «És una producció petita i feta amb pocs diners i hem competit amb grans muntatges, com el Ricard III del Teatre Nacional». La proposta es podrà veure demà, dissabte, al Teatre Conservatori de Manresa.\nDesprés de tantes funcions, continua commogut per la història que explica a l'escenari?\nEls espectadors sempre veuen l'obra per primer cop i queden més commoguts que jo. Vam fer estada al Lliure, ara portem 24 bolos i en tenim vint més per a la tardor; segurament també farem la versió en castellà. Per això no és el mateix, però és evident que hi ha emoció en cada funció. I també el plaer de l'actor de comunicar. És una sensació estra-nya: el text és dur, però gaudeixo fent-lo.\nQuin origen té el muntatge?\nConeixia la problemàtica de Lampedusa per coses que havia llegit, com una entrevista de Pietro Bartolo a un diari italià quan aquí encara no es parlava del tema. Se'n va començar a informar quan ell va venir a fer una xerrada al Centre de Cultura Contemporània de Barcelona. El seu punt de vista em va semblar molt interessant: ell és de Lampedusa, fill de pescadors, es va dedicar a la medicina i es va quedar a exercir-la a la seva terra. Al cap d'un temps, es va trobar recollint gent, i ja porta 27 anys fent-ho.\nLa història el va impactar? De fet, el documental que l'explica, «Fuocoammare», del director Gianfranco Rosi, va guanyar l'Ós d'Or al festival de Berlín. Una cinta imprescindible.\nEl gener de l'any passat, quan va venir a Barcelona, vaig llegir una entrevista que van fer a Bartolo i vaig pensar que hi havia un material molt interessant. També vaig llegir el llibre Lacrime di sale, que aleshores encara no s'havia traduït al català. I vaig veure clar que tenia ganes de fer alguna cosa.\nVa contactar amb Bartolo?\nSí, li va explicar la idea que tenia, va ser molt receptiu. De fet, el que jo faig és ser transmissor de la seva lluita, ell vol que se sàpiga. Té 62 anys, de dilluns a divendres fa de metge i, els caps de setmana, volta arreu explicant el que passa a Lampedusa.\nJa ha vist l'obra, el Pietro?\nNo, encara no. Ell està al corrent de tot, dels bolos que fem, del premi, etc. Quan va tornar fa uns mesos a Barcelona vam tornar a parlar. Espero que algun dia pugui venir a veure la funció.\nQuin home es va trobar el primer cop que hi va parlar?\nUna persona molt lúcida i també amb moltes cicatrius, se'l veu castigat. De fet, fa uns anys va patir un ictus per culpa de l'estrès. Però ell continua treballant, en tot això s'hi ha deixat l'ànima. Però el seu punt de vista és que està a casa seva fent la seva feina. Que ningú li parli d'heroisme.\nMolt lloable. Però la seva no és una feina qualsevol.\nEll diu que té el rècord mundial d'inspecció de cadàvers.\nEn Bartolo és la primera persona que rep els que arriben per mar. Puja a la barca abans no baixin per si hi ha alguna infecció, tot i que mai se n'ha trobat cap. Però és el protocol que ha de seguir.\nÉs un dels personatges més especials que ha interpretat?\nSí que ho és, per diversos motius. D'entrada, perquè tot plegat ha anat molt ràpid. Com he dit, l'inici es remunta al gener del 2017, i tant el Teatre Lliure com el festival Temporada Alta s'hi van apuntar, tot i que anava tard. El procés ha estat molt intens.\nDe fet, es va estrenar en ambdós llocs l'octubre.\nA més, es produeix el que sempre m'agrada que passi en un teatre: que l'espectacle t'hagi canviat. Això és molt gratificant. Davant de fets com els de Lampedusa, molta gent ens demana de quina manera podem ajudar, què podem fer. I, de cop, trobes que la manera de sumar-te a la causa és fent la teva feina.\nDe quina manera van abordar el procés creatiu?\nAmb el director, Miquel Gorriz, vem veure que la millor opció és que l'espectacle fos com menys teatralitzat millor. Sense trucs teatrals i que la història faci especial el muntatge.\nL'escenografia de la ludoteca adjacent a la consulta del doctor Bartolo, amb joguines escampades pel terra, és tot un encert.\nÉs que així és com realment és. Un dia li van arribar al Pietro un munt de joguines des d'una escola de Pisa. La veritat és que aquesta imatge situa molt bé a l'espectador en quin tipus d'escenari real es troba. Així, d'entrada, ja no calen fotos ni res.\nLa trista realitat de la gent que vol entrar a Europa i el rebuig dels països a aquesta pretensió s'entesta en convertir l'obra en un mirall del que està passant, ja sigui a la frontera hongaresa, italiana o espanyola?\nÉs una barbaritat. Fixa't en el que està passant amb el vaixell de l'ONG Open Arms. Precisament, fa una estona he tingut una reunió amb la gent de Casa vostra, casa nostra: de cara a la temporada vinent, mirarem que en cada bolo hi hagi algú d'ells i un refugiat per fer un col·loqui amb el públic.\nA mesura que van avançant les funcions, el seu paper de Pietro Bartolo ha anat canviant en algun aspecte?\nNo, potser s'accentuen algunes parts, però està tot molt mesurat, i per això sona tant natural. El Miquel va venint a diferents bolos i explica que les coses estan a lloc.\nDoncs només queda continuar-la duent arreu.\nAquesta obra és una paradoxa. Gaudim fent-la, però tant de bo ja no calgués fer-la.


Revisió de 13:17, jul 27, 2011 (modifica)\nLa [[Makino]] és vista corrent pel poble per buscar l'alcalde. En Ruffy ha sigut segrestat per en Higuma després de que el nen l'insultés. Com Makino i la tornada amb l'alcalde per intentar raonar amb el bandit, el bandoler li va dir que ja és massa tard que en Ruffy morirà. Quan en Higuma aixeca la seva espasa per matar a Ruffy, en Shanks i la seva tripulació apareixen.\nCom Shanks camina cap endavant, un dels bandits apunta amb una arma a en Shanks, però en [[Lucky Roo]] li dispara abans. En Shanks li diu a en Higuma que no li permetrà fer mal a un amic seu i sortir-se amb la seva. Higuma, sense traves pel seu discurs envia la resta de la tripulació a enfrontar-s'hi. Però el primer oficial d'en Shanks decideix intervenir i sense ajuda de ningú derrota tota la banda de bandits, deixant en Higuma sol. A l'adonar-se que no pot guanyar, Higuma deixa caure una bomba de fum i marxa amb en Ruffy lluny.\nFinalment Luffy es va adonar que és massa jove per navegar al mar i convertir-se en un pirata. No obstant això, ell s'adona del gran home que és Shanks. En els molls després, Luffy ha arribat a dir adéu a Shanks i la seva tripulació. És trist que se'n van, però no es preocupa d'anar amb ells a mesura que ha decidit que es convertirà en un pirata pel seu compte. Això porta a Shanks declarant que no el volia al seu equip en el primer lloc i que no hi ha manera de Ruffy pugui convertir-se en un pirata. A la ira, Luffy proclama que es convertirà en un pirata, i que va a reunir un equip prou fort com per vèncer a Shanks i trobar el tresor més gran del món i no importa com, es convertirà en el Rei dels Pirates. En Shanks feliç, li dóna el seu barret de palla i li diu a Ruffy que l'hi torni de nou, quan es converteixi en un gran pirata. Honrat pel gest de Shanks, en Ruffy plora.\n10 anys després Luffy abandona el seu poble per convertir-se en pirata no sense abans noquejar el rei de la costa i proclamar que seria el Rei dels Pirates, donant inici a la història de One Piece.


Català "no entén" la normativa de l'AVL i per això canviarà el nom de la ciutat per 'Valéncia' si governa - Diari La Veu\nEscriba el número 403243\nLa candidata del PPCV a l'Alcaldia de València assegura que "no entén" per què la ciutat ha d'anomenar-se València. La incomprensió de María José Català de la normativa promulgada per l'Acadèmia Valenciana de la Llengua (AVL) està provocada per l'accent obert del topònim, ja que, segons la popular, en llengua pròpia la denominació ha de ser "Valéncia", amb accent tancat, tal com defensen institucions com Lo Rat Penat i la Reial Acadèmia de Cultura Valenciana.\nNo és la primera vegada que un dirigent popular afirma que en cas de recuperar l'Alcaldia de València recuperaran també la cooficialitat del topònim en castellà i en valencià i que, en el cas del nom en llengua pròpia, es botaran la normativa de la institució estatutària que té competències per a fixar la llengua, és a dir, l'Acadèmia Valenciana de la Llengua. En aquest sentit es va pronunciar el 2 de gener Luís Santamaria com a president de la gestora dels populars a la ciutat de València, qui va dir que tornarien al doble nom en cas de tornar a governar. Però aquest dijous qui s'ha pronunciat sobre la denominació no era un possible candidat, sinó la designada pel president del Partit Popular, Pablo Casado, per a tornar a dirigir la capital del País Valencià.\nMaría José Català ha assegurat que "sempre defensarà la cooficialitat del nom de la ciutat de València, en castellà i en valencià", ha apuntat la candidata del PPCV a l'Alcaldia a través de Twitter –una declaració d'intencions escrita íntegrament en castellà–. Tanmateix, l'exalcaldessa de Torrent (l'Horta Oest) ha reconegut que "en cap cas entenc que en valencià haja d'anomenar-se 'València' en lloc de 'Valéncia'". La també portaveu adjunta del grup parlamentari popular a les Corts "no entén" la normativa de l'AVL, l'entitat que s'encarrega de realitzar l'informe lingüístic ineludible perquè el ple del Consell autoritze l'oficialitat, el canvi o normalització d'una denominació.\nEl pronunciament de Català a través de Twitter no ha sigut motivat perquè l'ús de la llengua ocupe un lloc destacat en l'agenda política de la dirigent popular, sinó que tot apunta a un intent de corregir una declaració que recull Las Provincias en una entrevista a la candidata a l'Alcaldia de València. El diari li pregunta què li sembla la nomenclatura de la ciutat amb accent obert i Català respon que "respectable és València, però jo tornaria també el caràcter oficial" de la denominació en castellà. "Les dos oficials", afegeix sobre la doble denominació del nom.\nEn la resposta, María José Català no fa cap esment a la normativa lingüística que utilitzarà per a recuperar eixa cooficialitat del nom. De fet, segons recull l'entevista, sembla que la candidata opta per seguir amb l'accent obert, tal com dictamina l'AVL. Així, aquest matí, després d'haver oblidat que diferents polítics del PPCV s'han posicionat a favor de nomenar la ciutat seguint normes lingüístiques que no són oficials –com la que justifica que s'ha d'accentuar la e amb accent tancat– Català ha fet la piulada on es desdiu i declara "no entendre" l'AVL.\n"Tornem a Torrent/Torrente?"\nLa piulada de Català ha suscitat múltiples reaccions a les xarxes socials, entre altres, la del president de les Corts, Enric Morera, qui li ha recordat que la denominació de la ciutat s'escriu seguint la normativa ortogràfica de "l'estatutària AVL".\n"Torrente en valencià és Torrent i nom únic oficial des del 2 de febrer de 1979, per acord d'un Consell de Ministres", ha replicat Morera a la dirigent popular. Des d'aleshores, i han passat 40 anys des de l'aprovació, han sigut quatre dècades "sense cap conflicte". "Valencia és castellà com Torrente i s'escriu en valencià. València amb les normes de l'estatutària AVL. Tornem a Torrent/Torrente?", li ha preguntat el president de les Corts.\nEscriba el número 474689


Prohibit utilitzar el català en les comunicacions de València amb Catalunya i les Balears Prohibit utilitzar el català en les comunicacions de València amb Catalunya i les Balears\nEl Suprem ratifica la sentència prèvia del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat\nEl Tribunal Suprem (TS) ha desestimat els incidents de nul·litat de l’Advocacia de la Generalitat Valenciana i el sindicat STEPV-Iv contra la resolució de l’alt tribunal que va confirmar l’anul·lació del decret que regula els usos de les llengües oficials en l’Administració valenciana per, entre d’altres coses, comunicar-se amb les autonomies “del mateix àmbit lingüístic”, les Balears i Catalunya.\nAquest mes de juny, la secció quarta de la sala contenciosa-administrativa del Tribunal Suprem va ratificar la sentència prèvia del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat (TSJCV) que deixava sense efecte una part substancial de la norma autonòmica quan va desestimar els recursos de cassació de la Generalitat i l’organització sindical.\nD’aquesta manera, es va confirmar la decisió del TSJCV que va estimar en part el recurs de dos diputats del Grup Popular i va anul·lar 11 articles i una disposició final que donaven un ús destacat al valencià sobre el castellà en aspectes com les notificacions en els tràmits administratius, la retolació d’edificis i dependències públiques, la comunicació entre els treballadors públics i, alhora, la dels funcionaris amb els ciutadans, les publicacions i publicitat institucional, els contractes amb proveïdors, com també en la retolació de carreteres, camins i altres dependències i serveis d’interès públic que depèn d’entitats locals.\nAl juliol, tant la representació de la Generalitat Valenciana com del STEPV-Iv van decidir interposar els seus respectius incidents de nul·litat contra la desestimació dels recursos de cassació perquè consideraven que s’havia vulnerat el dret a la tutela judicial efectiva de l’article 24 de la Constitució.\nD’altra banda, el Suprem, en una interlocutòria amb data de 14 d’octubre que ha consultat Europa Press, respon a les argumentacions dels recurrents. Sobre l’objecció que la sala s’havia limitat “indegudament” a analitzar la qüestió d’interès de les cassacions sense entrar en altres al·legacions, els magistrats recorden que en el seu moment les parts es van mostrar conformes amb aquesta delimitació, perquè no es va fer cap impugnació.\n“No hi ha, en conseqüència, cap vulneració del dret a la tutela judicial efectiva, en el seu vessant d’accés als recursos, ni incongruència, perquè s’ha examinat tot el que concernia l’enjudiciament de la qüestió d’interès cassacional”, manté la interlocutòria.\nEn aquest mateix sentit, recalca que “el que no és possible és que la part, a partir de l’admissió de la qüestió d’interès cassacional, en plantegi d’altres que l’excedeixen i no hi tenen una relació estreta; és a dir: que sense la resolució no es pugui esclarir degudament la qüestió d’interès cassacional”.\n“Però això no passa aquí, –prossegueix– perquè els diferents preceptes del decret autonòmic sobre la nul·litat del qual es va pronunciar la sentència objecte del recurs de cassació plantegen algunes qüestions que es van identificar com d’interès cassacional. Per tant, no hi ha cap raó per estendre l’examen de la sentència a aquestes altres qüestions, que no es van admetre en la fase corresponent”.\nAixí mateix, el TS sosté que totes les normes jurídiques que s’han interpretat són necessàries per resoldre la qüestió, d’acord amb la doctrina del Tribunal Constitucional rellevant perquè s’apliqui, per la qual cosa “no cal apreciar cap vulneració del dret fonamental de l’article 24 de la Constitució”.\nPer tot el que s’ha exposat, el Suprem “no adverteix cap raó per declarar la nul·litat d’actuacions”.


L’Oficina de Consum de l’Alt Empordà atén 931 consultes i 414 reclamacions durant l’any 2019\nL’Oficina de consum de l’Alt Empordà dona a conèixer les dades de balanç de l’any 2019, coincidint amb el Dia Mundial del Consumidor que se celebra el 15 de març. En total s’han atès 931 consultes i s’han rebut 414 reclamacions, havent donat lloc a les corresponents mediacions. També s'han tramitat 47 denúncies per possible infracció administrativa, així com 23 queixes a les empreses.\nL'Oficina de consum realitza tasques d'informació i d'assessorament a les persones consumidores i usuàries de la comarca a través de les seves dependències situades al tercer pis de la seu del Consell Comarcal. També tramita totes les reclamacions presentades i es duen a terme les mediacions derivades d’aquestes. Pel que fa a la procedència de les visites, quasi el 46,43% procedeixen de Figueres. A continuació hi figuren de Roses (9,61%) i Castelló d'Empúries (4,66%).\nEl segon lloc pel que fa al nombre de reclamacions plantejades l'ocupa el sector dels subministraments bàsics. En aquest apartat s'inclouen els conflictes amb el subministrament elèctric, subministrament de gas, subministrament d'aigua, els serveis de manteniment associats a aquests i la seva contractació amb un total de 22,46% de les reclamacions tramitades. Els temes més habituals són problemes amb la facturació del\nsubministrament, factures molt elevades a conseqüència d'expedients de regulació per avaries o per frau de comptadors o bé per manca de lectures del comptador. També s'inclouen en aquest apartat les contractacions a domicili dels serveis i canvis de companyia. Aquestes contractacions es realitzen amb el consentiment de la persona consumidora, sense ser aquesta conscient que s'està realitzant un canvi d'empresa o bé per la promesa de rebaixa de preus que no són reals.\nLa mediació de consum és un procés voluntari de resolució extrajudicial de conflictes mitjançant el qual les persones consumidores i els empresaris o empresàries promouen l'obtenció d'una solució consensuada a un conflicte, amb la intervenció d'una persona mediadora formada en mediació que actua de manera imparcial, experta i neutral. L’arbitratge de consum, en canvi, genera una resolució -un laude- d’obligat compliment.


Vicenç de Paül Roca i Pi (1780-1852) fou un comerciant i filàntrop, fill d’una família que havia fet fortuna comerciant a Amèrica. El 1837 es va retirar a Badalona i, des d’aleshores, va exercir la caritat en aquesta població. En el seu testament va deixar un important llegat als seus germans, mossèn Joaquim i Raimunda. En el cas que aquests morissin sense descendència, la seva fortuna havia de passar a la gent pobra, malalts i desvalguts domiciliats a Badalona.\nLa Fundació Privada Llegat Roca i Pi vol esdevenir l’entitat de referència en el desenvolupament de polítiques de transformació i cohesió social a Badalona i les ciutats del seu entorn, amb projecció a nivell nacional, per participar en la construcció d’un país més just i equitatiu. Una voluntat expressada fa més de cent cinquanta anys.\nLa missió de la Fundació Llegat Roca i Pi és treballar a la ciutat de Badalona i rodalies en l’atenció i l’acompanyament de persones pobres en situació de vulnerabilitat social i les seves famílies.\nEl projecte Àngels\nEl Projecte Àngels es va posar en marxa l’any 2010 a través de la Fundació Privada Llegat Roca i Pi, l’Institut Gaudí de la Construcció i l’Associació Empresarial Mixta d’Instal·ladors d’Electricitat, Fontaneria, Sanejament i Afins de Badalona (Aemifesa), conjuntament amb l’Ajuntament de Badalona i Badalona Serveis Assistencials (BSA).\nEl Projecte Àngels promou la realització de petites intervencions en domicilis particulars de persones que disposen de pocs recursos econòmics.\nLa iniciativa ofereix dues vessants socials. D’una banda, garantir que les persones amb menys recursos econòmics puguin disposar d’un habitatge digne i en condicions. I d’altra banda, fomentar l’ocupació de persones en situació d’atur. A través d’aquest servei, diverses persones disposen d’una oportunitat en el mercat laboral i el fet de poder tirar endavant pels seus propis mitjans els genera, a la vegada, una satisfacció personal. A nivell social, el Projecte Àngels ajuda els col·lectius més vulnerables a millorar la seva qualitat de vida.


Romàntic Guerrer: 07/01/2018 - 08/01/2018\nMica en mica es van sumant (i vaig sumant) vies a la Roca Gran del Ferrús, avui he repetit una de les últimes propostes del lloc amb la incertesa de si la calor ens deixaria rostits o no.\nLa Sarabàn és una via gairebé a tocar del coll estret amb dues part ben diferenciades: la evident xemeneia de la part inferior i les plaques de la part superior. Destaca el L4 clarament més difícil que els altres amb uns passos d'Ae molt llargs i un mur ben vertical i de presa roma a continuació.\nVia gairebé equipada on podrem afegir ben poca cosa (Aliens i bagues) i haurem de passar amb el que hi ha (algun tram fàcil exposat). Roca bona però amb nombroses crostes. Possible descens rapelant segons la ressenya (60+45+45) o caminant (pujar primer i després l'esquerra).\nApa! Fins aviat i ombra fins a mig matí.\nLa Cerdà Pokorski al Calderer va ser, avui fa 15 anys, la meva tercera via a la cara nord del Pedraforca. Recordo que vam entrar per les cornises i vam sortir per la Pany quedant una bona integral tot i que, molta gent encara l'allarga més començant per la Cerdà Vergés.\nLa via la recordo fàcil, evident i semiequipada. De fet, junt amb el Gran Diedre i l'Anglada Guillamón són el trio de clàssiques del Calderer. Dur flotants, roca bona amb algun tram a vigilar i portar pla B per si de cas.


Des del Centre per a la Sostenibilitat Territorial hem iniciat “Aigua i amfibis al Gurn: biodiversitat i fragilitat” a l’agost de 2020, un projecte d’educació i sensibilització per a la conservació del patrimoni natural i la biodiversitat de la Vall d’en Bas. Aquest projecte té una durada de 17 mesos i compta amb el suport del Departament de Territori i Sostenibilitat de la Generalitat de Catalunya, així com la col.laboració de l’Ajuntament, de dues escoles públiques i de diverses Associacions e Veïns i Veïnes de la Vall d’en Bas.\nEn aquest context d’emergència climàtica els ecosistemes aquàtics són clau en la sostenibilitat de la vida. Els torrents, rius i fonts desenvolupen diverses funcions que van més enllà de les ecològiques.\nLa Vall d’en Bas és una àrea de creixent freqüentació. El propi veïnatge així com l’Ajuntament, son conscients de la necessitat de regular l’espai però, sobretot, divulgar i conscienciar sobre la seva riquesa. Son moltes les veus ja que constaten que cal involucrar a la societat en la conservació d’aquest patrimoni natural, doncs és el refugi del que en depèn la resiliència ecològica: els amfibis són el grup de tetràpodes característic de les masses d’aigua continentals i són també els vertebrats més amenaçats a Catalunya per la pèrdua d’hàbitat, les malalties infeccioses emergents, la introducció d’espècies exòtiques invasores i la contaminació.\nEn el marc del projecte, es proposen tallers i unes sortides-taller per tal d’informar i sensibilitzar sobre els hàbitats d’aigües continentals i la biodiversitat que acullen, així com l’estat actual i què podem fer per preservar-ho. Alhora, es proposa realitzar una exposició sobre amfibis i ecosistemes fluvials i fontanils. Aquesta exposició serà també participativa, doncs alguns dels materials seran fruit de les aportacions dels participants a les sortides.\nEl Centre per a la Sostenibilitat Territorial (CST) ha desenvolupat, al llarg dels anys, diverses activitats a La Vall d’en Bas i Les Preses i gaudeix d’una bona relació amb els habitants de la zona així com amb els Ajuntaments. Fruit d’aquesta voluntat de col·laboració es disposa d’un conveni de custòdia entre l’Ajuntament de la Vall d’en Bas i el CST. Aquest conveni s’enmarca a la zona dels Emprius, per on discorre el riu Gurn, inclosa dins l’EIN Serres de Milany-Santa Magdalena i Puigsacalm-Bellmunt i per tant, Xarxa Natura 2000 (XN2000) en l’espai ZEC i ZEPA “Sistema Transversal Català” (ES5110005). El Gurn per si mateix també forma part de XN2000 com a unitat independent, des del límit dels Pins (Sistema Transversal) fins l’entroncament amb el Fluvià. Les sortides-taller que es proposen es desenvoluparien dins d’aquesta àrea. Al mateix temps i dins del marc de col·laboració establert per aquesta proposta (on s’ha signat un acord de col·laboració entre l’Ajuntament de la Vall d’en Bas i el CST), l’Ajuntament de la Vall d’en Bas cedirà al CST l’espai Can Trona (Centre de Cultura i Natura de la Vall d’en Bas) per a fer-hi l’exposició.\nEl projecte consta, per una banda, d’un conjunt de tallers i sortides-taller destinades a diferents grups de l’entorn i, per una altra banda, d’una exposició participativa.\nEscoles públiques locals\n-La Bòbila (Les Preses)\n-Verntallat(La Vall d’en Bas)\nAmb les escoles es realitzaran tallers a l’aula i sortides-taller. Es proposa un primer taller a l’aula per contextualitzar i introduir els ecosistemes i biodiversitat del Gurn, així com per a fer una diagnosi del que els alumnes saben del riu. Dues sortides posteriors amb bicicleta fins al riu: una a la tardor del 2020 i una altra a la primavera del 2021. Finalment, un segon taller de síntesi a l’aula on es recollirà el que s’ha viscut i après en les activitats anteriors. En totes les activitats es vol reflexionar sobre els nostres hàbits i la relació que mantenim amb el patrimoni natural i la biodiversitat.\nAssociacions de Veïns i Veïnes (AAVV)\nEn aquest cas la proposta son sortides nocturnes d’observació de fauna i de coneixement del patrimoni natural.\nLes AAVV treballen voluntàriament per millorar la qualitat de vida dels seus veïnats i pobles. Històricament han liderat reivindicacions populars per fomentar la cohesió social i la consciència ambiental, així com la sostenibilitat del territori. Són per tant un important altaveu social i un punt ineludible de connexió amb la gent del seu entorn. En aquestes associacions trobem de forma activa població (normalment de mitjana edat, entre els 30 i els 50 anys) que fa d’enllaç amb les persones grans, els adolescents i la infància de la zona. També són coneixedores de la realitat i diversitat social dels seus pobles i es converteixen en ambaixadors essencials que faciliten i acompanyen la proposta educativa i de sensibilització ambiental en els seus municipis.\nLes Associacions Veïnals doncs seran el catalitzador informatiu de les activitats, les que ens ajudaran a arribar a aquella part de la població que no està en contacte amb les activitats de sensibilització ambiental en el seu dia a dia. La intenció és poder arribar a tots els col·lectius socials, ja siguin gent gran, immigrants, pares i mares, infants…\nLes associacions a qui es proposen les activitats son:\n-Sant Privat(La Vall d’en Bas)\n-Les Olletes (La Vall d’en Bas)\n-Veinat Cirera (La Vall d’en Bas)\n-Verntallat (La Vall d’en Bas)\n-Veïnat Nou (La Vall d’en Bas)\nEs proposen sortides nocturnes d’observació de fauna i biodiversitat.\nEn aquest cas es distingiran 2 tipologies de públic. Per una banda doncs es defineix el públic format per la població local i per l’altra banda el públic format per visitants i turistes, doncs seran objecte d’un tractament específic perquè el coneixement de la zona i les seves necessitats seran absolutament diferents a les del públic local. Així, els grups per a cada una de les sortides-taller seran:\n-Públic local, que ja és coneixedor de l’entorn\n-Turistes i visitants, normalment d’origen urbà, sobretot metropolità\nDurant totes les sortides-taller destinades al públic local es proposarà que s’aportin materials i continguts com ara documents, fotografies antigues… que proporcionin informació de l’espai i els canvis o anècdotes que s’hi han viscut. Aquests materials formaran part de l’exposició.\nAquesta es farà a Can Trona, el Centre de Cultura i Natura situat a la Vall d’en Bas, i estarà oberta al públic en general.\nEn aquesta exposició es mostraran els ecosistemes d’aigües continentals de l’entorn del riu Gurn, així com el seu patrimoni natural i la seva biodiversitat. Alhora es farà referència també als hàbits que tenim com a societat i les seves conseqüències sobre l’entorn, així com la nostra relació amb el medi natural.


Can Fondo obre les seves portes per consolidar els espais culturals\n14 abril 2021 13:27\nAquest antic casal allotja l'arxiu històric i una sala d'exposicions\nCarme Moreno | 24 juliol 2004\nCoincidint amb les festes patronals de Sant Jaume, ahir s'inaugurà el Casal de can Fondo, que guarda l'arxiu històric municipal conegut com Bartomeu Serra i una sala d'exposicions. L'obertura d'aquest antic edifici, que comunica amb la biblioteca de can Torró, consolida els espais culturals del municipi.\n«Tenim can Torró, l'Auditori, can Joanet i el casal can Domenech i ens faltava un espai per a l'arxiu municipal i un lloc per a les exposicions que muntam i ara tenim aquest espai», comentà el batle Miquel Ferrer. Els alcudiencs no es varen voler perdre l'inauguració i destacaren el bon resultat de la reforma. El director general de l'Habitatge del Govern, Antoni Llamas, es desplaçà fins a Alcúdia on fou rebut pel batle.\nL'arxiu històric i el centre de documentació porta el nom de Bartomeu Serra, fill predilecte d'Alcúdia, en reconeixement a la tasca que realitzà per l'arxiu i mentre fou el secretari municipal. La filla de Serra, Francesca Serra, que acompanyà al seu pare, llegí unes paraules que aquest havia preparat en motiu de l'inauguració.\nLes obres, que han tengut un cost de 491.322,40 euros, han estat cofinançades per la Conselleria d'Obres Públiques del Govern, que ha aportat 289.844,47 euros, mentre que l'Ajuntament ha destinat 201.437 euros a la rehabilitació del nou espai. Durant l'acte, també s'inaugurà l'exposició de l'artista alcudienc Ramon Company creada especialment per aquest espai.\nLa comissària i crítica d'art, Pilar Ribalt Simó, fou l'encarregada de presentar aquesta exposició de Company de qui destacà «l'evolució que ha duit a terme i ara me don compte de la indagació i la profundització que hi ha en les seves obres».\nTots els presents pogueren passejar per les tres plantes del casal i finalment el quartet de corda Quatre 42 acabà d'animar l'acte amb la seva actuació que va tenir lloc al pati de l'edifici.


SEAT ha anunciat que està preparant un segon ERTO que pot afectar més d’11.000 treballadors, segons han confirmat a l'ACN fonts sindicals i de l'empresa. Aquest segon expedient s'aplicarà un cop es reprengui la producció de cotxes, prevista inicialment per al 27 de maig, tot i que és una data que l'empresa encara no té tancada. A diferència de l'ERTO que està en vigor actualment, i que és per causa de força major, el proper serà per raons organitzatives. L'expedient afectarà el personal directe de producció, del personal indirecte i de l'administratiu vinculat a la producció perquè les mesures de prevenció i protecció que caldrà aplicar pels protocols contra el coronavirus dificultaran arribar als nivells de fabricació habituals a la planta de Martorell. Empresa i sindicats tenen previst començar a negociar l'ERTO avui dilluns.\nLa direcció de SEAT ha comunicat als sindicats els seus plans per negociar un segon ERTO aquest divendres, apunta l’ACN. El motiu, segons ha dit l'empresa, és que "mentre que les mesures acordades de prevenció i protecció per vetllar per la salut dels empleats estiguin en vigor, no es podran recuperar els nivells de producció previs a la crisi de la COVID-19". L'empresa automobilística diu que l'ERTO s'aplicarà "de forma gradual" i amb les mateixes condicions econòmiques que l'actual, és a dir, complementant la prestació de desocupació fins al 80% del sou de cada empleat. La xifra d'afectats per la suspensió temporal de contracte s'anirà reduint "a mesura que s'incrementi el volum de producció", amb una durada màxima de l'ERTO de vuit setmanes.\nCCOO i UGT demanen que les persones més grans de 53 anys i les que no tinguin cotitzacions necessàries per a tenir dret a atur no entrin a l'ERTO, ja que no podran acollir-se a les mesures excepcionals decretades pels expedients de força major. Alhora, els sindicats reclamen que les condicions del nou l'expedient temporal siguin com les de l'anterior i, a més, volen que la firma automobilística complementi fins al 90% de la base reguladora la prestació que cobraran els afectats, mantingui les aportacions al pla de pensions, garanteixi el 100% de les pagues extres i les vacances i no paralitzi els plans de carrera. Els sindicalistes també han exigit que s'aclareixi com serà el retorn a la feina de la plantilla contractada a través d'empreses de treball temporal (ETT).\nRedacció / Fotos: Autofacil-SEAT


RONDA DE CERVESES AL PATIO VIRTUAL: BOLONYA I ELS ESTUDIANTS, per Jordi Llovet\nPublicat per Guillem Calaforra a 12/09/2008\nLlovet té raó. Dit això, és quasi entendridor veure com segueix amb les seves mateixes nocions de fa quinze anys sobre l’enseyament universitari i els estudis de Filologia. Cap al 1992 i 1993, a les velles aules de l’edifici històric de la UB, els estudiants de primer any estibàvem el curs-performance d’en Llovet anomenat “Teoria de la literatura”, perquè corria la veu que l’home era un showman divertidot. Sí, crec que en Llovet va ser el primer a qui vaig sentir expressar la idea que les facultats de Filologia s’han convertit en acadèmies d’idiomes Berlitz. I ja aleshores l’home argumentava que de cap manera havia volgut dedicar-se a ensenyar llengües estrangeres, perquè no suportava haver de passar l’estona repetint com un imbècil “The book is ON the table… And now… the book is UNDER de table!”. Te’l pots imaginar, acompanyava tan sàvies paraules amb una rica gesticulació, que alguna vegada devia provocar els aplaudiments de la claca.\nTal vegada la cultura llibresca –no diré enciclopèdica, però sí amplíssima– d’en Llovet és d’una altra època i d’un altre món, i davant això només ens podem lamentar. Qui avui estudia alemany no ho fa per contrastar la versió de “La mort d’Empèdocles”, ni per empassar-se el “Felix Krull” que va traduir, entre moltes altres coses, el nostre home. La immensa majoria traurà al fet de saber idiomes una altra mena de profit, lligat a les seves habilitats comunicatives, persuasives, “performatives”, etc. I qui no tingui grans perspectives de futur, sempre hi trobarà un benefici “pràctic” despatxant cerveses en una zona turística.\nAmb excepcions, clar. Que són justament el que confirma la regla.\nDe les nombroses coses d'aquest article en què jo coincidiria, n'hi ha una que m'ha cridat l'atenció, i que enllaça amb això que assenyales del xou a l'aula: per ensenyar i aprendre hi ha prou amb la paraula, i en tot cas una pissarra. Gran veritat, justament en una època en què la dictadura del cretinisme psicopedagògic ha omplert l'ensenyament de PowerPoints, pissarres digitals, "virtualitat" (!) i tota la resta de mamonades tecnoestúpides, que s'han acumulat i reforçat al mateix ritme a què es buidava de contingut efectiu la classe, convertida en exhibició buida de mitjans al servei d'un pensament inexistent (de la saviesa, ja, en fi, no cal ni parlar-ne: és un concepte extingit, que només es troba en forma fòssil i si s'escarba molt). Avui fins i tot es comença a demanar als professors que sàpiguen fer ús a classe d'aquella andròmina per a autistes anomenada "pleiestéixon", però s'insisteix que la "classe magistral" ha de desaparèixer (sic!). Kurwa!!! No hi ha classe magistral, per tant no hi ha mestre ni deixeble, hi ha estudiant "autogestionari", condemnat a "autogestionar-se" la ignorància mentre el professor, convertit en coleguilla tecnòman, ja no ensenya, només "guia" l'estudiant... "'tis the times' plague when madmen lead the blind", professor Llovet... I és que està tot escrit, però ja no s'estila llegir.\nPer cert, agraesc que en Llovet es queixi de la irrupció de les noves tecnologies a les aules d'Humanitats. Pens sobretot en la incomoditat que suposa cada provatura "tecnològica" a l'aula, com en una cursa d'obstacles: demanar el projector, trobar la persona que te'l deixi, preguntar amb qui cal parlar per aconseguir una pantalla, posar-se nerviós si a última hora resulta que ha desaparegut el comandament del vídeo. I sí, davant aquesta endemesa queda molt elegant dir que el coneixement es transmet millor només amb la paraula i una pissarra.\nPerò crec que ja no hi ha marxa enrere.\nVaja, els nostres comentaris sobre el mateix tema s'han entrecreuat, ni més ni menys. Per alguna raó deu ser.\nJa veus que els nostres comentaris s'han creuat, o han entropessat...\nUfff, m'he allargat en excés... Ací van les meues aportacions, que no pretenen ser polèmiques - però que si ho són, tot això que ens hem trobat, mira.\n1) Hi he escrit alguna cosa darrerament sobre el tema, però compartisc amb vosaltres i amb l'autor de l'article la percepció que la introducció de la tecnologia a l'aula (d'Humanitats, concretament) s'ha fet de forma equivocada, generalment. No calen més aparells dins l'aula, sinó introduir a l'aula una comprensió crítica dels aparells - de què serveixen, què ens permeten, a què ens limiten. Ni la ciberutopia ni la tecnofòbia són els millors aliats del coneixement i del pensament crític en els temps que corren.\n2) Respecte la "idea", la concepció que Jordi Llovet reivindica de la Universitat com a espai de formació general i humanística, i la compartiria si aquesta "idea" tingués alguna relació amb la realitat que jo vaig conéixer fa deu anys, mentre estudiava Matemàtiques a la Universitat "literària" (!). Crec que aleshores, en els 90, aquesta idea tradicional i més o menys elitista de la Universitat havia caducat ja en la pràctica - ara, deu anys després, no vull ni imaginar-ho. Amb els números a la mà (i parle de quantitat d'estudiants amb capacitats mesurades quantitativament - "notes de batxillerat i selectivitat", per dir-ho prosaicament) la majoria i els millors (sempre en sentit "estadístic", enteneu-me) estudiants universitaris són de carreres científiques, tècniques, o de Dret i Econòmiques. Aquesta gent, dels quals tenim motius per a pensar que ocuparan llocs rellevants en la societat d'un futur a mig termini (decisors, emprenedors, polítics, no rebrà a la Universitat (i crec que ha de ser així) cap classe de formació de tipus humanístic incorporada al seu pla d'estudis. Hi ha la "lliure elecció", és clar: però no cal que vos explique com aquesta possibilitat esdevé ràpidament una competició per obtenir el màxim de crèdits amb el mínim esforç...\n3) Els químics, enginyers, advocats i economistes de què parle no són, generalment, insensibles a les qüestions abordades des de les "especialitats humanístiques" (passeu-me la contradicció). Quan a Secundària han d'estudiar (i aprendre, i gaudir) Filosofia, Literatura o Història, ho fan tan bé (o tan malament) com els seus companys de "lletres". El drama de les Humanitats a Secundària no té tant a veure amb l'escassa formació amb què arriben a la Universitat els futurs humanistes (ja tindran temps sobrat de millorar-la) com amb el fet que suposa la darrera oportunitat acadèmica per a formar-se culturalment d'alguns estrats molt rellevants de la societat pròxima, futura. Solucions a això? No sé si la Universitat les pot, o les deu donar. La meua proposta, posats a fer de profeta-predicador, és ben simple: un tercer any de batxillerat (ara en són dos), i accedir a la Universitat un any després. Un any més de Filosofia i d'Història per a tots, i de Física i Matemàtiques per a alguns. Almenys no és més desgavellat que allargar la formació "per darrere", fent Màsters i coses d'aquestes.\n4) Com diu l'autor de l'article, ben probablement el Pla Bolonya té tants "avantatges" per a la formació tècnico-científica com "desavantatges" per a la concepció humanista de la Universitat. El meu dubte és si la Universitat té la capacitat, i és el fòrum adequat per a solucionar la classe de mancances generals que denuncia i de les quals no és responsable. La Secundària "ampliada", d'una banda, i la "colonització cultural" dels nous espais (la xarxa, la televisió, etc.) podrien resultar més útils. No és una idea massa noble, la de la "utilitat", però alguna cosa s'haurà de fer...


Engeguem la segona fase del Proyecto SCARS gràcies al suport de Goodman, Mares Sostenibles i la Fundación Biodiversidad - SUBMON\nEl Grup Goodman, Mares Sostenibles i SUBMON signem un acord de col·laboració per a dur a terme la segona fase del Proyecto SCARS, amb la finalitat d’estudiar la distribució, abundància i moviments dels cetacis del Mediterrani i en concret, del cap d’olla gris, als canyons de la costa catalana. El projecte també compta amb el suport de la Fundación Biodiversidad, del Ministeri per a la Transició Ecològica i Repte Demogràfic.\nEl Proyecto “SCARS: ampliant el coneixement del cap d’olla gris (Gramus griseus) en aigües de la demarcació levantino-balear té com a objectiu estudiar la distribució, abundància i moviments de la població de caps d’olla gris a la demarcació levantino-balear i en concret, als canyons submarins de la costa de Catalunya. El projecte compta amb el suport de la Fundación Biodiversidad, del Ministeri per a la Transició Ecològica i Repte Demogràfic i ara també s’uneix el suport del grup Goodman, a través de l’empresa Mares Sostenibles.\nLa zona d’estudi es troba dividida en tres àrees que engloben els diferents canyons submarins presents a la costa catalana. El projecte va començar a principis de maig i es van estudiar dues de les àrees previstes, els canyons de Palamós i Maresme. Durant aquesta primera fase, es van trobar les 8 espècies de cetacis més comunes del Mar Mediterrani i es van arribar a realitzar més de 100 albiraments. Durant la segona fase, que s’ha iniciat a finals de setembre, l’equip científic de SUBMON partirà des del Port de Sitges per a estudiar la zona de canyons submarins del Garraf i Tarragona,\nEl cap d’olla gris al Mediterrani: un gran desconegut\nEl cap d’olla gris (Grampus griseus) és un dels dofins més desconegut i menys estudiats del Mediterrani. Es troba a la Llista Vermella d’espècies amenaçades de la Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN) que considera la subpoblació mediterrània d’aquesta espècie a la categoria de conservació de “Dades insuficients”.\nNo obstant, tot i la poca informació de la que es disposa, en els últims anys s’ha observat una disminució de la població al Nord-est del Mediterrani, concretament al golf de Lleó i mar de Ligúria. Aquest fet augmenta la necessitat d’ampliar el coneixement sobre l’abundància, distribució i tendència de la subpoblació mediterrània del cap d’olla gris i així, poder comprendre el seu estat i treballar en la conservació d’aquesta espècie.\nEl Proyecto SCARS deu el seu nom a les abundants cicatrius que presenten els caps d’olla gris per tot el seu cos. Al néixer, les cries són de color gris-marró, però a mida que creixen, la seva coloració va tornant-se més clara, en part per les marques i cicatrius que es fan sobretot amb les dents d’altres individus del seu propi grup al socialitzar, però també amb altres espècies amb les que interactuen.\nCom ja vàrem informar uns mesos enrere, València acollirà enguany...\nDel 5 al 7 d’abril va tenir lloc la primera...\nProjecte AHAB: el making off