Grand Hotel Plaza, Roma – Preus actualitzats 2019\nOfertes al Grand Hotel Plaza (Hotel), Roma (Itàlia)\nComentaris de clients (1.759)\nVia del Corso 126, Spagna, 00186 Roma, Itàlia – Situació excel·lent! Mostra el mapa\nSituació excel·lent! Té un 9,3/10. (Puntuació a partir de 1759 comentaris)\nL'han puntuada els nostres clients després d'allotjar-se al Grand Hotel Plaza.\n*8.8* Plaça d'Espanya: a només 4 minuts! (281 m a peu)\n*8.7* Via Condotti: a només 2 minuts! (143 m a peu)\nEstació de metro de Spagna: a només 5 minuts a peu! (366 m)\n*8.9* Trinità dei Monti: a només 5 minuts! (394 m a peu)\n*8.7* Via Margutta: a només 5 minuts! (391 m a peu)\n*8.9* Ara Pacis: a només 4 minuts! (304 m a peu)\n*8.7* Plaça d'Espanya: a només 5 minuts! (337 m a peu)\n*8.8* Piazza Colonna: a només 6 minuts! (481 m a peu)\nLa situación molt bona i els treballadors molt agradables\nFrancesca, Nova Zelanda\nGrand Hotel Plaza Hotel de 5 estrelles\n"La situación molt bona i els treballadors molt agradables"\nAmardeep Regne Unit\nSamir Aràbia Saudita\nFrancesca Nova Zelanda\nUn dels nostres preferits a RomaEl prestigiós Grand Hotel Plaza, situat a 350 metres de la plaça d'Espanya de Roma, està ubicat en un edifici històric restaurat del 1860. Ofereix 2 terrasses panoràmiques i allotjaments elegants amb sostres alts i marbre de Carrara.\nEl Grand Hotel Plaza ha conservat moltes de les seves característiques originals i la seva impressionant decoració interior de Mongiardino, incloent-hi l'esplèndid Salone delle Feste. L'hotel també ha sortit en moltes pel·lícules conegudes.\nTotes les habitacions i suites presenten un disseny individual i disposen d'aire condicionat i WiFi gratuïta. Totes les suites tenen una àmplia terrassa amb vistes espectaculars a alguns dels monuments més importants de Roma, com ara la plaça d'Espanya i la basílica de Sant Pere. Els banys de marbre de Carrara inclouen articles de tocador gratuïts Sorelle Fontana.\nLa Terrazza dei Limoni, oberta tot l'any, gaudeix de vistes meravelloses a la Vila Borghese i la cúpula de l'església de San Carlo al Corso i és el lloc ideal per relaxar-vos prenent una copa.\nCada dia se serveix un esmorzar a l'americana a l'elegant Salone Mascagni, que inclou productes casolans i pastes. El restaurant Sorelle Fontana, que presenta esbossos originals de dissenyadors famosos, serveix cuina mediterrània amb ingredients locals i de temporada.\nEl Grand Hotel Plaza està situat al conegut carrer comercial de Via del Corso, a 2 minuts a peu de les botigues de disseny de Via dei Condotti.\nGrand Hotel Plaza treballa amb Booking.com des del 27 de jul. de 2009.\n뀐 Aquest hotel té una puntuació de la ubicació excel·lent (9,3): està situat al cor de Roma!\nL'han desat a 9863 llistes\nQuan vols allotjar-te a Grand Hotel Plaza?\nAquesta habitació té mobles elegants i obres d'art originals i ofereix vistes a un pati interior. També disposa d'aire condicionat i TV de pantalla plana amb canals per satèl·lit. El bany, de marbre de Carrara, inclou banyera o dutxa i articles de tocador gratuïts de Sorelle Fontana.\nEn fer la reserva, cal que indiqueu quin tipus de llit preferiu. No s'hi poden afegir llits supletoris ni bressols.\nHi trobareu WiFi gratuïta i caixa forta.\nAquesta habitació és espaiosa i presenta un disseny individual. Té vistes al pati interior i la decoració i el mobiliari són de finals del segle XVII. A més, disposa d'aire condicionat, zona d'estar, TV de pantalla plana i un bany de marbre de Carrara equipat amb banyera o dutxa i articles de tocador gratuïts Sorelle Fontana.\nTambé ofereix internet WiFi gratuïta i caixa forta.\nAquesta habitació, que és espaiosa, té mobles elegants i obres d'art originals i ofereix vistes a un pati interior. També disposa d'aire condicionat, sofà i TV de pantalla plana. El bany, de marbre de Carrara, inclou banyera o dutxa i articles de tocador gratuïts de Sorelle Fontana.\nAquest tipus de suite júnior és molt espaiosa i inclou mobles Biedermeier originals, llums antics i pintures del segle XVI. Té una terrassa o un balcó moblats amb vistes a la ciutat i disposa d'una zona d'estar i un bany amb rajoles de marbre de Carrara, piques Belle-Époque i articles de tocador gratuïts Sorelle Fontana. Algunes habitacions ofereixen un llit amb dosser.\nAlgunes tenen vistes al famós carrer comercial de Via del Corso.\nTambé està equipada amb internet WiFi gratuïta, minibar gratuït i caixa forta.\nAquest tipus de suite és molt espaiosa i consta d'1 habitació gran. A més, disposa de zona d'estar independent i un bany de marbre de Carrara amb dutxa o banyera. Algunes tenen vistes a la cúpula de Sant Pere, l'església de Trinità dei Monti, la Villa Borghese o el Quirinal.\nTambé ofereix internet WiFi gratuïta, caixa forta i minibar gratuït.\nSuite Presidencial Pietro Mascagni\nAquesta suite presidencial consta d'1 habitació gran amb vistes a Via del Corso i una sala d'estar independent de 55 m² decorada amb mobles elegants i quadres d'època. La suite també disposa de 2 banys molt grans de marbre de Carrara amb piques Belle-Époque i jacuzzi.\nA més, ofereix internet WiFi gratuïta i caixa forta.\nAquest tipus de suite júnior és molt espaiosa i inclou mobles Biedermeier originals, llums antics i pintures del segle XVI. Té vistes a la ciutat i disposa d'una zona d'estar i un bany amb rajoles de marbre de Carrara, piques Belle-Époque i articles de tocador gratuïts Sorelle Fontana.\nAquesta habitació té mobles elegants i obres d'art originals i ofereix vistes a un pati interior. També disposa de llit doble, aire condicionat i TV de pantalla plana amb canals per satèl·lit. El bany, de marbre de Carrara, inclou banyera o dutxa i articles de tocador gratuïts de Sorelle Fontana.\nAquesta habitació és àmplia i presenta un disseny individual. Disposa de terrassa o balcó privats amb vistes a la ciutat, aire condicionat, zona d'estar, mobles i decoracions de finals del segle XVII, TV de pantalla plana i vistes al pati interior. El bany és de marbre de Carrara i està equipat amb banyera o dutxa i articles de tocador gratuïts Sorelle Fontana.\nOfereix WiFi gratuïta, caixa forta i minibar gratuït.\nAquesta suite està distribuïda en 2 nivells. A la planta superior inclou una habitació i una zona d'estar. A més, disposa de 2 banys de marbre de Carrara i una terrassa moblada amb vistes a les teulades de Roma i a l'església de Trinità dei Monti.\nAquesta habitació té vistes al jardí o a la ciutat i disposa de 2 habitacions i bany de marbre de Carrara.\nAquesta habitació és espaiosa i té una decoració elegant. Disposa d'aire condicionat, sofà, obres d'art originals i TV de pantalla plana. Ofereix vistes a la ciutat. Algunes tenen vistes a Via del Corso. El bany és de marbre de Carrara i està equipat amb banyera o dutxa i articles de tocador Sorelle Fontana.\nOfereix WiFi gratuïta i caixa forta.\nAquesta suite júnior és molt espaiosa i inclou mobles Biedermeier originals, llums antics i pintures del segle XVI. A més, disposa d'una zona d'estar i un bany amb rajoles de marbre de Carrara, piques Belle-Époque i articles de tocador gratuïts Sorelle Fontana.\nSuite Presidencial San Carlo al Corso\nAquesta suite presidencial ofereix una terrassa gran amb vistes a la cúpula de San Carlo al Corso, balcó, sala d'estar àmplia i bany de marbre de Carrara amb piques de la Belle-Époque i jacuzzi.\nSuite Presidencial Cupola di San Pietro\nAquesta suite presidencial és àmplia i ofereix una terrassa al terrat amb vistes panoràmiques a la cúpula de Sant Pere, la Piazza Venezia i l'Altare della Patria. A més, el bany és de marbre de Carrara i inclou 2 piques, jacuzzi i dutxa.\nS'han reservat 38 allotjaments com Grand Hotel Plaza a Roma en les últimes 12 hores al nostre web\nMercato Campo Marzio Mercat\n5 raons per triar Grand Hotel Plaza\nInstal·lacions de Grand Hotel Plaza\nLlegeix-ho Grand Hotel Plaza accepta peticions especials, que pots escriure al pas següent.\nEl Grand Hotel Plaza accepta aquestes targetes i es reserva el dret de fer una retenció temporal a la teva targeta abans de l'arribada.\nÉs possible efectuar el check-in i check-out fora de l'horari habitual per un suplement.\nSi feu una reserva amb tarifa no reemborsable, a l'entrada haureu de presentar la targeta de crèdit utilitzada per fer la reserva.\nNo es poden afegir llits supletoris ni bressols a les habitacions individuals clàssiques ni a les habitacions dobles clàssiques amb 1 o 2 llits.\nL'establiment està situat en una zona de trànsit restringit. Per a més informació, cal que us poseu en contacte amb l'establiment.\nLa Terrazza dei Limoni és tancada durant l'hivern.\nTots els enquestats Famílies (501) Parelles (822) Grups d'amics (30) Persones que viatgen soles (168) Persones en viatge de negocis (151)\nTotes les puntuacions Fantàstic: 9+ (556) Força bé: 7 – 9 (567) Bé: 5 – 7 (397) Malament: 3 – 5 (203) Molt malament: 1 – 3 (37)\nAra hi ha 4.828 persones buscant allotjament a Roma\nCom arribar al Grand Hotel Plaza des de Aeroport de Roma Ciampino\nÚltims comentaris del Grand Hotel Plaza\nEscrit el 30 d'agost de 2017\nL'esmorzar era molt poc variat i de qualitat molt baixa. Varem haver de demanar paper higienic més de un dia.\nAeroport de Roma Fiumicino (FCO) 22,5 km


Actualitzada 14/07/2021 a les 09:07\n“Els dic: tranquil·la, que jo m’he operat per no tenir fills”. Així, amb tota la barra explica Naim Darrechi com enganya les dones després de mantenir relacions sexuals sense protecció. Té 19 anys i és l’usuari espanyol de TikTok amb més seguidors, 27 milions. Al noi li costa el condó i decideix unilateralment no fer-lo servir: “Tio, és estrany que no n’hagi deixat cap d’embarassada tants anys així, o sigui que començaré a acabar sempre a dins.” I es fa un tip de riure amb el youtuber que l’entrevista a costa de noies que són simples forats per a ells, els mascles.\nAquesta pràctica que ens ha escandalitzat té nom, cosa que vol dir que no és nova. Es diu stealthing –vindria a ser actuar furtivament– i consisteix a treure’s el condó durant la copulació tot i haver acordat que s’usaria. Un jutjat de Salamanca va condemnar un home a pagar 2.000 euros de multa i 1.000 d’indemnització per treure’s el preservatiu i seguir amb la penetració, sense coneixement ni pacte previ.\nEs va qualificar d’abús al considerar que no hi havia ni violència ni intimidació però estem segurs que no violenta ni intimida cosificar i menysprear d’aquesta manera les dones sotmetent-les a un risc que no desitgen? I vantar-se’n com fa Naim Darrechi? Quina societat més galdosa ens està quedant amb aquests influencers erigits en filòsofs de l’era contemporània! S’han fet amos i senyors de potents altaveus des d’on arrosseguen milers de persones, moltes d’elles joves que els admiren.\nEl fastigós d’en Darrechi ja va ser detingut al maig per desobediència i resistència a l’autoritat participant en una trobada multitudinària que incomplia totes les mesures anti-Covid. Ara, el pobre tiktoker està preocupat. No pas per mentir ni per agredir. Ni tan sols per la possibilitat de contreure o encomanar malalties de transmissió sexual. I ara! Ell pateix per l’efectivitat dels soldadets, que no fecunden ni amb llibertat absoluta. Espero que tingui motius reals de preocupació i que la Fiscalia investigui a fons el seu relat immund per molt que es disculpi.\nDiu Irene Montero que “ejacular dintre sense consentiment és avui abús sexual” però la nova llei ho reconeixerà com a agressió. El problema és que violadors i abusadors són més ràpids i eficaços que les lleis.\n1. Escolta les notícies de Lleida d'aquest dimecres 1 de desembre de 2021\n2. Censen 1.575 locals buits als baixos del nucli urbà de Lleida\n3. Tendals creats a Lleida redueixen el soroll de bars\n4. Mínim seguiment de la segona aturada de funcionaris en un mes\n5. Incendi en un pis de la plaça de l'Escorxador


#Novaveu - Fitxa d'obra: Això ja ho he viscut\nUn suspens incòmode\nAixò ja ho he viscut Biblioteca Nacional, 24 de juliol de 2019\nAquest Juliol La Perla 29 ens ha portat “Això ja ho he viscut” de la mà de Sergi Belbel. Una proposta que des de l’escena calmada i clàssica ens incomodarà amb l’exploració indirecta de possibles realitats més profundes a allò que tenim al davant.\nEl plantejament escènic és simple i estàtic, com la il·luminació i el so, el moviment lent, la pausa a vegades s’allarga. Tot de components als que ens costa adaptar-nos i que contribueixen a una lleugera sensació d’inquietud. Què passa? Un es pregunta. En una aparent normalitat trobarem petits pics d’un estrany despertar a altres possibilitats, aquells petits moments d’epifania que immediatament descartem com a tonteries, que s’aniran comprimint en el temps i ens faran caure en un petit pànic quan la nostra ferma “realitat” deixarà de ser un refugi segur.\nPersonalment valoraria molt positivament el text, que explora amb naturalitat sorprenent un encreuament entre la monotonia i la quotidianitat amb una exploració a l’alternativa que dispara la introspecció. També evidentment un repartiment d’altura que caracteritza amb comoditat aquest batibull de personalitats que caminen entre l’estereotip i la naturalitat.\nÉs difícil escriure quan veus el valor del que tens al davant però no acaba d’encaixar amb el que t’agrada veure. Això ja ho he viscut és una molt bona proposta per a un públic en la meitat alta del rang d’edat i per a tots aquells joves als que els agraden els temps clàssics i troben plaer en l’espera al proper succés. No és la primera vegada que Belbel s'enfronta a la ciclicitat temporal, ja ho va fer a A la toscana ara fa potser uns 12 anys, obra amb la que aquest prescriptor es va enamorar del teatre tot i que allà el tema principal era el límit somni/vigília. Potser el cicle es tornarà a repetir un cop més.


“Espanya té la clau de la nostra causa” | El dossier | La República\n“Espanya té la clau de la nostra causa” “Espanya té la clau de la nostra causa” “Espanya té la clau de la nostra causa” “Espanya té la clau de la nostra causa” + “Espanya té la clau de la nostra causa” E-mail\nL’activista sahrauí Hayat Rguibi destil·la passió per la seva causa. Considera que la seva generació es troba al límit i que és necessari que la situació al Sàhara comenci a canviar\nL’activista pels drets humans Hayat Rguibi, durant la seva visita a Barcelona JOSEP LOSADA.\n“Espanya té la clau de la nostra causa” “Espanya té la clau de la nostra causa” “Espanya té la clau de la nostra causa” “Espanya té la clau de la nostra causa” “Espanya té la clau de la nostra causa” E-mail\n“Els més grans ja veuen que ho han perdut tot, però hi ha una nova generació de metges, advocats... que no es conforma amb aquesta situació”\n“A la comunitat internacional no la preocupen les aspiracions del poble sahrauí”\nHayat Rguibi és una activista sahrauí que treballa per trencar el bloqueig informatiu que envolta el conflicte del Sàhara Occidental.\nLa jove desborda vitalitat i passió per la seva lluita. Va néixer a Smara i va créixer a la ciutat més important dels territoris ocupats, Al-Aaiun. S’indigna i critica amb duresa la situació que viu el seu poble. Quan encara era adolescent va participar en la creació d’una organització de joves que lluitava contra l’ocupació durant les protestes que es van produir a la zona, especialment a Al-Aaiun. Anys després, el 2009, es va involucrar en un nou projecte, Équipe Média, al qual continua dedicant esforços avui dia. Rguibi explica que ha patit greus tortures i que ha passat per la presó. L’any 2010, quan tenia 20 anys, va ser detinguda a l’aeroport d’Al-Aaiun. Acusada d’haver participat en el campament de protesta de Gdeim Izik, l’activista va passar sis mesos empresonada. Es defineix com una presa política.\nActualment es troba en llibertat provisional i, des del 2013, resideix a l’Estat espanyol. Primer es va traslladar al País Basc, i en els darrers temps ha viscut a Lanzarote. Va visitar Catalunya abans de finals d’any com a convidada en el projecte de Ciutats Defensores dels Drets Humans, que té com a objectiu difondre la tasca d’activistes d’arreu del món.\nCom va començar la seva lluita?\nSoc membre d’un grup de joves periodistes i també formo part d’una organització que defensa les dones sahrauís. He estat detinguda en diverses ocasions. La primera, el 2005. És l’any en què vaig començar la meva lluita, i fins avui. He estat a la presó en diverses ocasions i ara mateix estic en llibertat provisional. Soc una presa política.\nPer quins motius ha estat detinguda per la policia marroquina?\nPerquè soc periodista, membre d’aquests grups, i el Marroc controla aquestes organitzacions. La majoria dels meus companys han estat empresonats. Tinc un amic que ha estat condemnat a cadena perpètua. A un altre company li han caigut vint-i-cinc anys per gravar i informar internacionalment sobre l’ocupació que pateixen els sahrauís. En el meu cas, per exemple, em van agafar el mòbil perquè estava gravant una manifestació al carrer. Sempre hi ha problemes a la zona ocupada. Aquests fets es van produir a la capital del Sàhara, Al-Aaiun. Una companya va ser detinguda amb violència i ha tingut quatre judicis per gravar un vídeo i emetre’l en directe per les xarxes socials. El cas va tenir ressò internacional, però el Marroc no va deixar entrar al Sàhara ni els advocats ni els observadors internacionals. Al final, li van imposar una multa.\nFa molts anys que la situació està encallada. En quin punt es troba actualment?\nVivim sota una ocupació gairebé cent per cent militar. Manifestar-se al carrer és molt complicat i perillós. La situació del Sàhara és cada cop pitjor. El conflicte està cada vegada més encallat i no s’avança per resoldre’l. Estem en el segle XXI i em sembla increïble que estiguem patint aquesta barbaritat. Les presons del Marroc o de la zona ocupada estan plenes de sahrauís, per a qualsevol persona que vol defensar els seus drets la resposta del govern és l’assassinat o l’empresonament. Nosaltres sabem que el responsable de tot això és el govern espanyol, perquè va confirmar aquest acord il·legal entre el Marroc i Mauritània. A la comunitat internacional li interessen més els recursos naturals que les aspiracions del poble sahrauí. Fa quaranta-cinc anys que el nostre poble està desaparegut. Uns vivim sota l’ocupació; els altres, als camps de refugiats. Jo formo part de la quarta generació que pateix l’ocupació i cada vegada estem pitjor. Cada vegada patim més.\nSón d’una generació que no veu futur?\nLluitem de manera pacífica, però no tenim un futur. La comunitat internacional no fa res per nosaltres. La joventut està molt desesperada i només veu la solució en la lluita armada. La comunitat internacional no fa res, ni tampoc les Nacions Unides. Mentrestant, el Marroc s’aprofita dels nostres recursos naturals. Compra els països occidentals, que callen. Compren el seu silenci. El govern espanyol és el responsable de tot, de tot. Té la clau de la nostra causa, però és que Espanya hi té molts interessos.\nQuins són aquests recursos naturals?\nHi ha jaciments de petroli, els fosfats, la pesca, el sòl... La nostra terra és molt rica, però el poble cada vegada és més pobre.\nLa imatge que ens ve al cap quan es parla del conflicte del Sàhara són unes tendes de campanyes exposades a temperatures extremes. Quina és la situació d’aquestes persones?\nHi ha milers de persones que viuen en aquestes condicions, que són molt difícils. Viure en un camp de refugiats és molt complicat. Les temperatures a l’estiu poden arribar als 50 graus. La majoria no té feina i tots viuen d’un somni: que podran tornar a la seva terra de manera pacífica. Les famílies al final, després de quaranta-cinc anys, estan trencades. Uns viuen al camp de refugiats, els altres a la zona ocupada. Tants anys de dolor... és molt complicat. El més grans ja veuen que ho han perdut tot, però hi ha una nova generació de metges, d’advocats... que no es conforma amb aquesta situació que estem patint, sobretot els més joves. Si vols finalitzar els teus estudis te n’has d’anar al Marroc. I allà les situacions que es donen no són gens agradables. Malauradament, el nostre poble rep molts atacs.\nPer exemple, ara hi ha un augment del consum de drogues entre nens i adolescents. No es dona importància a l’educació ni a la salut dels nostres nens i joves. No hi ha cap mena de control. En aquests moments, hi ha nens que prenen drogues molt fortes, algunes que nosaltres no havíem sentit anomenar mai. Són noves. És una estratègia clara del Marroc. No hi ha cap mena de control perquè els nens consumeixin aquest tipus de drogues..., però si hi ha una concentració de més de dos adults la policia fa acte de presència! Hi ha un control increïble.\nEl mes de març passat, la tasca d’Équipe Média va ser reconeguda amb el XII Premi Internacional de Periodisme Julio Anguita Parrado. El jurat va valorar “el seu esforç col·lectiu per fer un periodisme de gran qualitat, en quatre idiomes, que subministra informació a periodistes de tot el món i lluita per posar el focus sobre un conflicte oblidat pels mitjans de comunicació”.\nL’objectiu d’Équipe Média és trencar els silencis forçosos i denunciar les vulneracions de drets humans que es produeixen als territoris del Sàhara Occidental.\nLa República 18-01-2020, Pàgina 26


Domiciliació d'impostos i taxes municipals - Ajuntament de Muntanyola\nDomiciliació d'impostos i taxes municipals\nAquest tràmit permet demanar la domiciliació bancària del pagament d'impostos i taxes municipals, canviar la domiciliació o donar-la de baixa. Alguns dels tributs que es poden domiciliar són:- Impost sobre Béns Immobles (IBI) - Impost sobre Vehicles d\nUn cop efectuada la comunicació per part del titular de l’activitat, l’Ajuntament la inscriurà al Registre municipal d’activitats. A l’esmentat Registre hi constarà que l’activitat ha estat comunicada i, en conseqüència, que ha iniciat el seu funcionament\nCal aportar la documentació del llistat següent:1. Dades identificatives de la persona interessada (física-DNI/NIE), o bé dades i autorització de la persona que la representi.2. Identificació del rebut a domiciliar.3. Dades bancàries.


Les entitats reclamen agilitat al nou Govern i concreció en els increments de la inversió social La República\nLes entitats reclamen agilitat al nou Govern i concreció en els increments de la inversió social\nACN Barcelona.-La federació d’Entitats Catalanes d’Acció Social (ECAS) reclama agilitat al nou Govern i concrecions en la inversió. ECAS ha tancat una ronda amb els grups parlamentaris i espera iniciar […]\nACN Barcelona.-La federació d’Entitats Catalanes d’Acció Social (ECAS) reclama agilitat al nou Govern i concrecions en la inversió. ECAS ha tancat una ronda amb els grups parlamentaris i espera iniciar en els propers dies els contactes amb el nou executiu per reprendre línies de treball conjuntes. Millorar la Renda Garantida de Ciutadania (RGC) i harmonitzar-la amb l’Ingrés Mínim Vital (IMV); garantir el dret al padró; facilitar l’accés a l’habitatge i combatre la precarietat laboral són els fronts bàsics contra la pobresa i les desigualtats. Les entitats reclamen que els 700 milions d’euros (MEUR) anunciats del pla de rescat social no quedin “tan sols en una declaració d’intencions” i que es concretin “en polítiques i actuacions també estructurals”.\nECAS adverteix en un comunicat que l’emergència social exigeix “la màxima celeritat” en la formació del nou Govern a partir de la investidura de Pere Aragonès com a nou president de la Generalitat. La federació alerta que les conseqüències de la covid-19 “han agreujat nombroses situacions de pobresa, precarietat i exclusió” i “n’han generat de noves que requereixen agilitat en les actuacions de l’executiu, així com determinació política per afrontar profundes transformacions estructurals”.Les entitats d’acció social han abordat en els darrers dies amb els partits polítics quatre fronts prioritaris per combatre les desigualtats. D’entrada, ampliar l’abast de la RGC i harmonitzar-la amb l’IMV; flexibilitzar els requisits d’accés a la prestació i reduir els temps de resposta i resolució de les sol·licituds. ECAS assenyala que, en paral·lel, el programa pilot d’una renda bàsica universal haurà de permetre aprofundir en el debat i el disseny d’aquest nou model.Altres fronts prioritaris per a ECAS són el dret al padró de totes les persones que resideixen a Catalunya, al marge de la situació administrativa i habitacional, i l’accés a l’habitatge. Les entitats consideren que l’increment anunciat del pressupost i el compromís de desplegar una estratègia integral per abordar el sensellarisme són dos “bons punts de partida”, però demanen resoldre les causes estructurals de l’exclusió residencial. Pel que fa al treball digne, ECAS demana incrementar el Salari Mínim Interprofessional (1.200 euros al mes mínim) i planificar les polítiques actives d’ocupació comptant amb les entitats socials per assegurar la inserció sociolaboral de les persones en situació o risc d’exclusió, entre altres.


24.03.2011 Iniciatives Solidàries participa en el vídeo del III Congrés del Tercer Sector Social | Iniciatives Solidàries\nPublicado el 24/03/2011 07/08/2016 por raqel\nIniciatives Solidàries ha estat una de les entitats que ha participat en el vídeo promocional del Tercer Sector a Catalunya, elaborat amb motiu del III Congrés del Tercer Sector Social, que ha tingut lloc a Barcelona el 24 i 25 de març. El Congrés ha estat una iniciativa de la Taula d’entitats del Tercer Sector Social de Catalunya i ha comptat amb la participació de més de 2.000 persones.\nPer donar a conèixer què és i què fa el Tercer Sector a casa nostra, la Taula d’entitats haelaborat el vídeo “Tercer Sector Social, una força emergent a Catalunya”, que mostra la tasca d’entitats socials catalanes “sorgides de la societat civil i vinculades a la justícia social i al benestar col·lectiu”.\nA Catalunya, fins a 7.500 entitats treballen en el Tercer Sector, en àmbits tan diversos com la infància, la immigració, la gent gran o les persones amb problemes de salut o addiccions. “El Tercer Sector dóna especial atenció als col·lectius vulnerables, generant autonomia en les persones i ajudant-les a assumir les seves responsabilitats i drets com a ciutadans”, explica el vídeo.\nLes entitats socials a Catalunya atenen més d’1,7 milions de persones l’any. Un d’ells és el Mamady, resident a un dels centres d’acollida d’Iniciatives Solidàries. “Venim de països molt diferents, i aprendre la llengua i trobar gent aquí com si fos la teva família és el més important”, explica al vídeo.\n← 21.11.2010 Dos usuaris d’IS participen al I Congrés de Participació de Persones en Situació de Pobresa i Exclusió Social\n29.03.2011 Procter&Gamble fa una donació de detergent i rentavaixelles a Iniciatives Solidàries →


El responsable del “Diàling” d’‘El món a RAC1’ de petit tenia conills, ovelles, oques i cabres, i ara té una gata i gallines\nRamón Bartolí: “Els animals s’anticipen a tu en fenòmens de la naturalesa; és molt intuïtiu i màgic”. // @rbartolisala\nActualitzada el 13-01-2022 17:39\nAl geògraf i meteoròleg Ramon Bartolí, que actualment està al capdavant de la secció del “Diàling” a El món a RAC1 , li va néixer una gata al jardí. De petit, a més, vivia entre ovelles, conills, oques i cabres. Ara encara té gallines. Amb un perfil com aquest, el capítol 21 del podcast Animals de companyia ha tingut un convidat d’excepció. “Vaig enganxar l’etapa final de l’explotació agrícola i ramadera que teníem a casa, una masia de pagès, ubicada a Blancafort, que s’autoabastia, i això comportava que hi hagués tota mena d’animals”, explica Bartolí. D’entre tots, amb les que havia de vigilar més era amb les oques. “De seguida et bufen, no són tan domèstiques com les gallines, que t’acaben seguint quan t’identifiquen com la persona que els porta menjar i sempre esperen que hi vagis”, assegura Bartolí.\nNo tothom té l’oportunitat de conviure entre tants animals: “Era força bucòlic. A l’estiu, però, s’havia de fer molta neteja al corral per evitar plagues de puces. Aquesta era la part dura, perquè et deixaven ben farcit. També hi havia conills petits que anàvem a veure just quan la mare havia criat. No deixa de ser bonic criar-se envoltat d’animals, però la normativa va canviar i vam deixar-ho, tot i que encara tenim gallines per fer ous”, concreta Bartolí. Precisament, una de les coses que tant a ell com als més petits que van a la finca els agrada és “anar amb el cistell a buscar els ous, una situació prou singular”, adverteix aquest geògraf i meteoròleg, que durant sis anys va pronosticar el temps a RAC1.\nNo deixa de ser bonic criar-se envoltat d’animals, però la normativa va canviar i vam deixar-ho, tot i que encara tenim gallines per fer ous\nA part de gallines, en Ramon conviu a casa amb una gata. “Tot i que no soc gaire de gats perquè una vegada un felí em va esgarrapar el nas i em fan respecte, aquesta va aparèixer al jardí. Tenia setmanes quan va arribar a casa. La seva mare va morir i ens vam dedicar anar-la alimentant, i ens va agafar molt d’afecte. Ara ja forma part de la família. Li diem Negreta perquè és de color negre”, descriu.\n“Pensava que la gateta, a mesura que es fes gran, acabaria marxant i faria la seva vida, però s’ha humanitzat i ella mateixa s’ha posat a dins del nostre magatzem. Allò és el seu camp base. Li hem habilitat un espai amb un llit i mantes, i l’hi netejo per mantenir-ho net. També li porto menjar i ho identifica com casa seva. Alguna vegada l’he pujat a casa, però és molt moguda i no li agrada ser en un lloc fix. Si surts al carrer et segueix”, afegeix.\nTot i que no soc gaire de gats perquè una vegada un felí em va esgarrapar el nas i em fan respecte, aquesta va aparèixer al jardí\nRamon Bartolí director del “Diàling” a ‘El món a RAC1’\nEls gats i els fenòmens naturals\nLa seva gata té una sensibilitat especial per les tempestes, en la línia del que el meteoròleg Eloi Cordomí també ens va explicar dels seus gossos al podcast. “Em va sorprendre molt. Plovia molt fort i la gata era al jardí. Quan va parar de ploure, vaig anar a mirar que estigués bé per eixugar-la. Volíem tenir cura d’ella perquè era petita. Però resulta que quan va aparèixer estava completament eixuta. Tot i ploure fort, es va posar a cobert i no es va mullar gens”, diu.\n“Això em va recordar com altres animals volen baix abans de les tempestes, o una gossa que teníem, per la manera com la veies, espantada, imaginaves que arribarien aviat les tempestes. Com a geògraf m’agrada molt observar el medi. A través de les plantes i els animals t’adones que ells expliquen moltes coses de l’entorn i de fenòmens de la naturalesa que s’estan produint. Això amb els animals ho he pogut veure, i et diria que és pràcticament màgic que els animals s’anticipin a tu. És molt intuïtiu i molt especial”, detalla Bartolí, a qui li agrada obrir a les hores centrals del dia el corral on hi ha les quatre gallines que té perquè puguin passejar, gratar, buscar cucs i cargols i obrir les ales. “Les obria de bon matí i ens havíem trobat que en una zona de carros antics hi havien post una vintena d’ous. Sempre és millor obrir-les a partir del migdia, que ja han post, perquè, si no, et pots trobar amb aquesta sorpresa”, afegeix.\nA través de les plantes i els animals t’adones que ells expliquen moltes coses de l’entorn i de fenòmens de la naturalesa que s’estan produint\nRamon Bartolí és un dels protagonistes del capítol 21 del podcast Animals de companyia , presentat per Bàrbara Julbe, amb la col·laboració de Gosbi. Els sorolls de casa que poden estressar els animals és el tema del capítol.


Enterrar els morts i pregar pels difunts\nCreat el 13 Novembre 2016\nQuan concretem el nostre ser “misericordiosos com el Pare” (Lc 6,36), ens apareixen dues obres de misericòrdia, “pregar pels vius i pels difunts”, i “enterrar els morts”, que són dues accions rellevants de misericòrdia, bones de realitzar en aquest mes de novembre, tradicionalment dedicat al record i la pregària pels difunts.\nLa Santa Seu acaba de fer pública la Instrucció “Per a ressuscitar amb Crist” (Ad resurgendum cum Christo), redactada per la Congregació per a la Doctrina de la Fe, on s'explica que encara que l'Església segueixi preferint la sepultura dels cossos, accepta també la incineració, però es prohibeix escampar les cendres dels difunts, fer-ne objectes per guardar, dividir-les entre els familiars o conservar-les a casa. Diu també que no es troben raons doctrinals per desestimar la pràctica de la cremació, que va en augment, ja que la cremació del cadàver no toca l'ànima i no impedeix a l'omnipotència divina ressuscitar el cos i per tant no conté la negació objectiva de la doctrina cristiana sobre la immortalitat de l'ànima i la resurrecció dels cossos. "No es poden permetre, per tant, actituds i rituals que impliquin conceptes erronis de la mort, considerada com anul·lació definitiva de la persona, o com a moment de fusió amb la Mare naturalesa o amb l'univers, o com una etapa en el procés de reencarnació, o com l'alliberament definitiu de la ‘presó’ del cos".\nL’Església reclama el major respecte per al mateix difunt i professa des dels seus inicis “la resurrecció de la carn, o dels morts, i la vida perdurable”. Les despulles materials potser desapareixeran, però Déu, que tot ho pot, ens ressuscitarà. I serem nosaltres mateixos, per bé que no podem ressuscitar amb les xacres o els defectes actuals dels cossos. Sant Pau proclama: “Se sembra un cos corruptible, però en ressuscita un d'incorruptible; és sembrat un cos terrenal, i ressuscita un cos espiritual” (1Co 15,42.44). Ensenya que el cos serà transformat, i serà un cos com “espiritual”, ja del tot transformat per l’Esperit Sant, a semblança del Cos Ressuscitat del Senyor Jesucrist, que era ben real, però que no el reconeixien en les aparicions; calien els ulls de la fe.\nL’Església recomana insistentment que els cossos dels difunts siguin sepultats en els cementiris o altres llocs sagrats, ja que vol confirmar la seva fe en la resurrecció de la carn, i posa en relleu l'alta dignitat del cos humà com a dimensió integrant de la persona amb la qual el cos comparteix la història. El millor és sepultar el cos en el cementiri, agrupant els ésser estimats i la família; o bé, després de la missa exequial o la pregària de l’Església, realitzar la cremació i enterrar les cendres en un lloc sagrat, com el mateix nínxol familiar del cementiri, o en algun columbari ja preparat amb aquesta finalitat. Això permetrà que hi puguem anar a manifestar el nostre amor als difunts, en espera de retrobar-nos amb ells.\nPreguem pels difunts en aquest mes de novembre, amb esperit misericordiós. Recordem-nos dels nostres familiars i amics, però també de tots els difunts, especialment dels qui moren sols i abandonats, o aquells que ningú no recorda. I demanem per tots ells “que Déu els doni estada en el lloc del consol, de la llum i de la pau!” (Pregària eucarística I).


Publicitat en català: qui paga, mana? - Joan Camp\n14-07-2011 | 10:00 h\nEl 30 de novembre de 2004, el Govern català va publicar un acord de govern on 's'exigirà l’ús del català en les empreses que contracti o subvencioni la Generalitat'. Segons aquest acord, La Generalitat volia fomentar l'ús de la llengua catalana aprofitant la força que té l'administració catalana com a compradora. Això significava, per exemple, que tots els productes que compressin els hospitals o les escoles públiques, especialment els alimentaris, haurien d'estar etiquetats en català.\nAquest acord posava en pràctica la teoria que diu que les empreses no se solen mullar massa a favor de la llengua catalana fins que no se'ls toca una mica la butxaca. Perquè evidentment, aquest acord no obligava a etiquetar en català, sinó que tan sols generava una discriminació positiva envers les empreses que sí que apostessin per la llengua del país. I la cosa es va notar. Ben aviat, algunes empreses que mai havien etiquetat en català, algunes després que diferents associacions en favor de la llengua catalana els ho haguessin demanat un munt de vegades amb bones paraules i arguments, van decidir que era econòmicament molt interessant no perdre la Generalitat de Catalunya com a client, i van començar a etiquetar en català. Fantàstic, oi?\nLa mateixa estratègia es podria fer servir en moltes àrees de la nostra vida. Als mitjans de comunicació digitals, per exemple, se'ns obliga a fer servir l'auditoria d'audiència de l'empresa OJD si volem optar a les subvencions de comunicació. Aquesta empresa, OJD, factura doncs una suma important cada any a través dels mitjans digitals catalans que els paguen una quota per poder rebre el seu servei d'audiència. Però malgrat d'aquesta 'sort' que té l'empresa de que una gran institució com la Generalitat de Catalunya hagi apostat per ella, i que gràcies a aquest fet se'n pugui lucrar, OJD mai ha mostrat un gran interès per la llengua catalana. El web, la documentació, etc. està únicament en castellà, així com tampoc existeix un rànquing pels mitjans digitals catalans separat dels mitjans espanyols. Hi tenen tot el dret del món, només faltaria! Però estic segur que si alguna autoritat destacada de la Generalitat fes discretament alguna gestió podria aconseguir, segur que bastant fàcilment, que de cop i volta l'OJD agafés aquest interès pel català que ara tan amaga. De debò que algú ho dubta? Només cal tocar una mica la butxaca, sobretot ara que estem en temps de crisi, i les empreses tampoc estan massa per envalantonar-se.\nI tot això perquè ho explico? Doncs perquè l'altre dia vaig parlar en aquest mateix blog sobre el fet que la publicitat en castellà estava començant a guanyar presència en els mitjans digitals catalans, i que això em preocupava una mica. Em preocupa però, sobretot, el model publicitari digital català, quan després d'una dècada llarga encara no ha sabut trobar el seu espai. La publicitat que es pot trobar actualment està sobretot basada en les institucions (Generalitat, Diputacions i Ajuntaments), així com de les seves derivades (teatres, museus, universitats, etc.). Potser algú m'explicarà que això també passa per igual en les publicacions de paper. Jo no ho se perquè el meu àmbit és el digital, però penso que si estan igual, em preocupa igual. Però si volen, abans de continuar llegint, facin una repassada pels principals mitjans digitals catalans i mirin quina publicitat mostren.\nDoncs tornant a la primera part d'aquest article, crec que si la Generalitat fes servir la força que té l'administració catalana com a compradora, en aquest cas com a compradora d'espais publicitaris, i per tant, parlés amb les diferents centrals de mitjans homologades, potser podria aconseguir una major presència de publicitat en català a través dels mitjans, digitals o no digitals. De fet, moltes de les centrals de mitjans homologades per la pròpia Generalitat, tenen en molts casos a la pròpia Generalitat com a únic client que s'anunciï en català, i evidentment, també en mitjans catalans. Això provoca un cert desconeixement de la realitat dels mèdia catalans, motiu pel qual no sempre es fa una gestió publicitària prou òptima. En alguns casos, la gestió fins i tot es fa directament des de Madrid amb gent que desconeix per complet la realitat catalana...\nPer canviar aquesta dinàmica i fomentar, per tant, l'espai mediàtic català a través d'un augment de la publicitat en aquesta llengua, es podria incentivar a les centrals de mitjans que apostessin per la llengua catalana en d'altres clients seus. No hauria de caler grans campanyes. Només que hi destinessin un petit percentatge de la inversió total, seria fàcil demostrar el bon retorn que té la publicitat en català quan aquesta és ben gestionada, i aquest fet faria més fàcil a introduir noves marques, que en aquest context, tampoc voldrien quedar al marge d'una competència que potser ja ha apostat per la llengua catalana.\nHo hem vist en d'altres casos, com en l'etiquetatge de vins i caves, que un cop va començar una gran marca, la resta, en un gran efecte domino, s'hi van apuntar de seguida per no quedar-se'n al marge. I gràcies a aquest fet avui el català és una llengua absolutament normal en aquest àmbit.\nCom ja he dit anteriorment, serà molt difícil crear un espai de comunicació català fins que no es disposi d'un espai publicitari català. Perquè fins que els mitjans apliquem d'un nou mètode per tal de fer rendible la premsa digital, la publicitat és i serà necessària. Per tant, és bo i necessari que la Generalitat consideri que és important apostar i fer servir les eines necessàries, com ara la seva capacitat de compra, per tal d'influir suficientment fins a normalitzar la publicitat en català. Potser podria començar per obligar a fer servir el català en tota la publicitat que es mostri en els diferents mitjans de la CCMA. Seria un gran pas endavant!\nArticle publicat al blog de l'ESCACC el passat 14 de juliol de 2011


Experts en urbanisme sostenible de Gandia debaten les alternatives de millora dels Nuclis Primitius de la Platja | Valencia Extra\nDesprés de la fase d’enquestes el departament d’Urbanisme iniciava ahir dimarts una nova fase del Pla de Regeneració Urbana “Nuclis primitius de la platja” amb el primer dels tres tallers/debats programats\nDesprés de la fase d’enquestes el departament d’Urbanisme iniciava ahir dimarts una nova fase del Pla de Regeneració Urbana “Nuclis primitius de la platja” amb el primer dels tres tallers/debats programats. En concret, el d’experts, realitzat als salons de Foment i emés en directe per la pàgina Facebook d’Urbanisme Gandia.\nPresentat pel vicealcalde i regidor delegat d’Urbanisme, Josep Alandete, hi van participar: Luis Sendra Mengual, president del Col·legi d’Arquitectes de la CV; Rafael Temes Cordovez, president del Departament d’Urbanisme de la UPV; Fernando Mut Oltra, Cap de Servei de Coordinació i supervisió de projectes de l’Ajuntament de Gandia; Josep Colomar Gisbert, Cap d’Àrea d’Urbanisme de l’Ajuntament; Josep Vicent Gregori, Arquitecte redactor del PGOU de València i Iñaki Romero Fernández de Larrea, Arquitecteñ-urbanista per l’ETSAM (UPM), especialitzat en GIS i anàlisi urbana.\n«El primer taller de la fase participativa per a abordar el pla de regeneració urbana dels Nuclis Primitius de la Platja de Gandia ha permés emmarcar les diferents alternatives de millora de la qualitat urbana d’eixe espai aprofitant l’anàlisi dels resultats de la consulta prèvia que ha suggerit l’augment de les dotacions públiques, l’increment dels espais arbrats i la integració paisatgística amb la finalitzat de donar més valor residencial i paisatgístic a la primera zona que es va organitzar en la nostra platja».\nCal recordar, que el Pla de Regeneració Urbana “Nuclis primitius de la Platja” és un model d’urbanisme participatiu, nou i pioner al nostre territori, que busca involucrar veïnat, tècnics, sectors productius en el futur d’aquesta zona i treballar en l’objectiu 11 de desenvolupament sostenible, «per tal d’aconseguir que les ciutats i els assentaments humans siguen inclusius, segurs, resilients i sostenibles».\nAmb cinc objectius: la integració tipològica i paisatgística, modificant la normativa del PGOU de forma que siga possible la coexistència de dues tipologies en la zona… La mobilitat i l’habitabilitat de l’espai públic; l’increment dotacional; adaptació als efectes del canvi climàtic; i el foment del turisme sostenible i la desestacionalització.\nAixí, en octubre es va acordar la suspensió de llicències i entre desembre i gener es va realitzar la primera fase amb una enquesta-qüestionari en la qual van participar 112 persones. Pel que fa als resultats, 62 s’han preocupat o interessant per l’ajust tipològic; 49 pels equipaments; 37 per la conversió en zona de vianants; 28 pels aparcaments; 28 pel canvi climàtic; 21 per la desestacionalització; 15 per la integració correcta i 15 per les zones verdes.\nA partir dels resultats, un equip multidisciplinari ha proposat 3 línies que es treballaran en aquesta fase del procés participatiu a partir de tallers i taules redones/debats amb la presència de tècnics, sectors productius i veïnat:\n1. Ajustar la normativa urbanística del PGOU de forma que s’integren les dues tipologies de la zona i permeta la implantació d’usos complementaris per a fomentar la desestacionalització.\n2.- Millora de la qualitat de l’espai públic que, després d’un estudi de mobilitat de l’àmbit, puga fomentar-se la conversió en zona de vianants i la regulació de l’aparcament i la seua adaptació als efectes del canvi climàtic, fomentant la implantació de l’arbrat després de l’alliberament de l’espai ocupat actualment per vehicles.


Text en el que s'exposa l'opinió de l'autor sobre un tema concret i, sovint, no tan sols serveix per expressar una opinió, sinó que també es pretén convèncer algú que manifesta una opinió contrària.\nOrdena el text argumentatiu següent:\nA Benalmádena (Màlaga), com en molts altres llocs, suposo, els motoristes menors d’edat paguen poquíssimes multes de circulació. Per insolvència o per la raó que sigui. La policia local s’ha posat d’acord amb l’alcalde per evitar que continuï el que consideren una presa de pèl. La solució és curiosa: qui no paga haurà de llegir un llibre.\nEls infractors hauran d’anar a la biblioteca municipal, llegir un llibre i, després, omplir un qüestionari anotant-hi les dades del llibre, explicant l’argument i jutjant l’encert del final (no es preveu, doncs, que es puguin llegir llibres que no siguin novel·les...).\nTambé diu el policia que «així guanyarem addictes a la lectura». Home… N’està segur? […] Dubto bastant, ho confesso, de l’efecte exemplar de la lectura en general, i d’aquesta en particular. Paga o llegeix és un eslògan que, en el fons, presenta la lectura com una multa. Els pares dels infractors, doncs, no cal que llegeixin. Els policies municipals, tampoc. Ni, naturalment, cap ciutadà com cal, pagador d’impostos i arbitris. La lectura és pròpia dels insolvents.\nFont: Josep M. Espinàs, Avui (23 setembre 1997).\nAssenyala quin és el nom de cada part del text argumentatiu que has ordenat a l'activitat anterior.\na) A Benalmádena (Màlaga), com en molts altres llocs, suposo, els motoristes menors d’edat paguen poquíssimes multes de circulació. Per insolvència o per la raó que sigui. La policia local s’ha posat d’acord amb l’alcalde per evitar que continuï el que consideren una presa de pèl. La solució és curiosa: qui no paga haurà de llegir un llibre.\nb) Els infractors hauran d’anar a la biblioteca municipal, llegir un llibre i, després, omplir un qüestionari anotant-hi les dades del llibre, explicant l’argument i jutjant l’encert del final (no es preveu, doncs, que es puguin llegir llibres que no siguin novel·les...)\nc) També diu el policia que «així guanyarem addictes a la lectura». Home… N’està segur? […] Dubto bastant, ho confesso, de l’efecte exemplar de la lectura en general, i d’aquesta en particular. Paga o llegeix és un eslògan que, en el fons, presenta la lectura com una multa. Els pares dels infractors, doncs, no cal que llegeixin. Els policies municipals, tampoc. Ni, naturalment, cap ciutadà com cal, pagador d’impostos i arbitris. La lectura és pròpia dels insolvents.\nDigues si són certes o falses les afirmacions següents:\na) En el text argumentatiu predomina l'exposició\nb) Amb el text argumentatiu també es pretén convèncer algú que manifesta una opinió contrària.\nc) En el text argumentatiu no hi ha conclusió.


Informacions Associatives n.27 - abril#11 - Consell d'Associacions de Barcelona\nInformacions Associatives n.27 - abril#11\nn.27 - abril#11\nHi ha dies que fan història. Vine el 30 d'abril!\nEl dissabte 30 d'abril farem història! No et perdis la cloenda del 2n Congrés d'Associacions de Barcelona! Hi aprovarem les mesures de suport a l'associacionisme, que lliurarem més tard als representants polítics.\nDesprés de sis mesos de debat, de trobades, de coneixences, de discussions, de descobertes, d'emocions, d'idees compartides i de lluita, podem dir que ara és l'hora de l'associacionisme!\nActe de cloenda No t'ho perdis! 10:00h al CCCB!\nVols veure el vídeo promocional? http://www.youtube.com/watch?v=nB8UMuDHSm8&NR=1\nLa Tele del Congrés: Joan Subirats apunta dos dels grans reptes de l'associacionisme: la vertebració i el reconeixement\nNo et perdis la Tele del Congrés!\nJa pots veure el nou vídeo de la col·lecció MIRADES ASSOCIATIVES, una nova visió de l'associacionisme a través dels ulls de Joan Subirats, catedràtic de Ciència Política de la Universitat Autònoma de Barcelona.\nCONVERSES & ASSOCIATIVES Visions de CiUtat amb Joaquim Forn i Raimond Blasi\nVisions de CiUtat amb Joaquim Forn i Raimond Blasi\ndijous 28 d'abril, a les 21h\na Lluïsos d'Horta (C/ Feliu i Codina 7 i 9)\nAl voltant d'unes cerveses, parlarem de forma distesa amb els regidors responsables dels temes de participació i associacionisme del grup municipal de CiU a l'Ajuntament de Barcelona. Serà una bona oportunitat per compartir les diferents visions de la ciutat!\nConfirmeu assistència a: associacions@cab.cat o bé al tel. 932 56 40 87\n16ª Mostra d'Associacions de Barcelona\nDes de la direcció de participació de l'Ajuntament de Barcelona s'informa de l'inici del període per tramitar les sol·licituds de participació a la 16ª Mostra d'Associacions de Barcelona que tindrà lloc els dies 24 i 25 de setembre de 2011 a la plaça de Catalunya, en el marc de les Festes de la Mercè.\nTrobareu més informació, així com la petició per participar-hi us caldrà tramitar-la a través del web de l'Ajuntament de Barcelona, en la següent adreça: www.bcn.cat/participacio/mostra_associacions


Mossos i Guàrdia Urbana reforcen la vigilància els dies de compres nadalenques | Notícies | SomGarrigues\nDimarts, 20 de de desembre de 2016 - Les Borges Blanques\nMossos i Guàrdia Urbana reforcen la vigilància els dies de compres nadalenques\nEls agents informant a una botiguera (Foto:M.F)\nCoincidint amb l'increment de les compres de nadal, els Mossos d'Esquadra, conjuntament amb la Guàrdia Urbana en el cas de les Borges Blanques, ja tenen activat el Programa Operatiu Estacional (POE) Grèvol. L'operatiu, que té com a objectiu garantir la seguretat durant el període de vendes nadalenques, se centra en tres eixos: campanya de difusió i patrullatge a peu per zones comercials, vigilància de polígons industrials i àrees de servei i dispositiu per evitar els robatoris en habitatges. A la resta de la comarca l'operatiu arriba també de la mà dels Mossos d'Esquadra, que augmenten el patrullatge.\nPrevenció d'estafes i furts en comerços\nEl primer eix, format per dos agents a peu de Mossos i Policia Local, se centra en una campanya de difusió pels comerços i empreses. Els agents transmeten als comerciants alguns consells de seguretat a tenir en compte i comenten els casos amb els quals s'hagin trobat per tal d'ajudar en la prevenció d'altres estafes o furts posteriors. Els delictes més comuns, tal com expliquen el sotsinspector dels Mossos d'Esquadra de les Borges, Sebastià Mas i el caporal de la Guàrdia Urbana, Alfons López, els delictes més comuns són estafes a l'hora de donar el canvi o furts per descuit. "Són persones que tenen estudiat el moment de cometre el delicte. Analitzen la situació, com per exemple què ha demanat un client anterior que hagi requerit que el botiguer entri a la rerebotiga i, després, quan estan sols, demanen el mateix i aprofiten l'absència del comerciant per furtar", explica el sotsinspector Mas. Normalment, segons la policia, són petits furts per la revenda. "Roben una colònia, llaunes d'escopinyes o un pernil bo envasat i ho revenen en mercats de grans àrees metropolitanes", explica el caporal López.\nDurant la campanya de difusió d'aquest matí a les Borges, coincidint també amb el mercat setmanal, alguns comerciants han coincidit en destacar les estafes per bitllets falsos i sobretot, estafes en el canvi de diners. "Et volen enganyar a l'hora de tornar el canvi, fent-te dubtar entre els diners que t'han donat i, per tant, en els que has de tornar", expliquen des de La Ferreteria. En el cas del mercat setmanal alguns paradistes també expliquen als agents que, en cas de dubte sobre si els estan donant algun bitllet fals, opten per no agafar-lo.\nPolígons, àrees de servei i habitatges\nDins del POE Grèvol també s'incrementa el patrullatge en polígons industrials i àrees de servei on estacionin camions. L'increment de les vendes fa que, en aquestes èpoques, les empreses també produeixin més i, per tant, tinguin més estoc a les fàbriques. De la mateixa manera passa amb els camions, carregats també d'estoc nadalenc. Finalment, inclòs també dins del dispositiu Grèvol, també hi ha un reforç de la vigilància policial en zones residencials, ja que, segons expliquen des dels Mossos i la Policia Local, bandes criminals organitzades aprofiten les absències de veïns a casa seva aquests dies de festa per entrar-hi i cometre furts.\nEl dispositiu Grèvol es va activar el passat 21 de novembre i finalitzarà el 15 de gener del 2017, just passats els primers dies de rebaixes. Els cossos de seguretat recorden que la col•laboració ciutadana és imprescindible per al coneixement dels delictes i evitar-ne de posteriors.


INFORME DE LA DIRECCIÓ GENERAL DE POLÍTICA LINGÜÍSTICA\nSOBRE EL TOPÒNIM DE CASTELLÓ DE LA RIBERA\nJosep Lacreu i Cuesta, cap del Servei d'Assessorament Lingüístic i Traducció, a petició de l'Ajuntament de Villanueva de Castellón, té l'honor d'emetre l'informe següent.\nSobre el nom del vostre municipi han dit ja la seua paraula les institucions més represnetatives de la Comunitat Valenciana: Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, Consell Valencià de Cultura i Institut de Filologia Valenciana. I també destacats estudiosos de la lingüística, de la geografia i de la cultura valencianes: Manuel Sanchis Guarner, Emili Beüt i Belenguer, Josep Giner i Marco, Vicenç Rosselló i Verger, Antoni Ferrando i Francés, Eduard Soloer i Estruch, etc. Com siga que la proposta unànime de tots ells ha estat Castelló de la Ribera, aquesta és la forma que s'ha utilitzat majoritàriament per a referir-se en valencià a la vostra població.\nPoca cosa creiem que es pugaa aportar més del que han dit aquests destacats intel·lectuals. La documentació històrica ens dóna clarament el nom del nucli de població Castelló, que moltes vegades ha anat seguit d'un determinatiu de Xàtiva, de San Felipe, o de Carcaixent.\nDurant l'edat mitjana, aquest nucli de població va pertànyer al municipi de Xàtiva, aleshores molt més extens que en l'actualitat, i s'anomenava Castelló de Xàtiva, amb determinatiu indicador de la denominació geogràfico-política a la qual pertanyia. Aquesta denominació conviu en la documentació amb la de Castelló simplement, com es veu en el Llibre dels feyts o Crònica de Jaume I.\nL'any 1587, per un privilegi de Felip II, el lloc de Castelló fou segregat del municipi de Xàtiva i convertit en municipi independent, per la qual cosa hi va ser designat la Vila Nova de Castelló; no obstant això, en el mateix document apareix la Vila de Castelló o simplement Castelló. En un document posterior del mateix Felip II, de l'any 1594, hom l'anomenà Castellón de la Villanueva.\nAquestes circumstàncies indiquen que la referència a la Vila Nova o Villanueva es tractava, més que d'un autèntic nom propi, d'una designació genèrica que indicava que la població anomenada comunament Castelló havia assolit la categoria de vila que abans no tenia. Per això el municipi continuà sent designat Castelló (o en castellà Castellón) en nombrosos documents dels segles XVI al XVIII, i aquest nom va ser emprat també pels cronistes i historiadors de l'edat moderna: Pere Antoni Beuter, Martí de Viciana, Gaspar Escolano, etc. També apareix Castelló en els mapes de l'època: Oertel i Kremer (s. XVI) i Cabanilles s. XVIII).\nDesprés de la batalla d'Almansa, el 1708 Felip V li llevà la condició de municipi independent, i va ser integrat en el de Carcaixent; per això en aquesta època es designat amb el nom de Castellón de Carcagent i encara apareix documentat també alguna vegada Castellón de San Phelipe. Pel Decret de 20 d'agost de 1735 recuperà la condició de municipi i hi apareix anomenat Villa de Castellón. Des d'aleshores han conviscut el nom popular Castelló i el nom oficial Villanueva de Castellón.\nPerò, en l'època actual, la recuperació del valencià en tots els àmbits de la vida, familiar però també oficial i públic, és un desig creixent de molts valencians i concretament del vostre municipi. L'ús del valencià implica que s'utilitzen les denominacions toponímiques populars valencianes i és ací on el nom de les poblacions té una importància cabdal pel seu valor designatiu emblemàtic del col·lectiu humà que representa.\nA l'hora de decidir quin és el nom que cal adoptar per a designar el municipi, és imprescindible comptar amb la voluntat del consistori com a representant de la voluntat popular. En aquest sentit i amb una posició conciliadora, l'escrit del director general de Política Lingüística de data 20 de gener de 1993 citava les dues formes que s'han apuntat modernament, Castelló de la Ribera i Vilanova de Castelló, i encoratjava la corporació municipal a prendre una decisió tot oferint l'assessorament necessari.\nUna vegada demanat aquest assessorament, hem de fer palesa l'opinió nostra i en ella tenim en compte la denominació clàssica, els informes elaborats pels erudits esmentats els dictàmens del Consell Valencià de Cultura i de l'Institut de Filologia Valenciana i l'ús popular del topònim.\nEl nom històric, autènticament tradicional i popular, és el de Castelló, que prové del llatí CASTELLONE, diminutiu de CASTELLU 'fortalesa, castell'. És el més antigament documentat, el que figura com a element comú en les diverses denominacions al llarg de la història i el que continua viu en l'ús oral de la població, de la comarca i de les zones veïnes. La forma oficial Villanueva de Castellón és una designació administrativa que no té tradició oral, cosa que seria impossible, d'altra banda, ja que es tracta d'una zona valencianoparlant; l'híbrid Villanova, que se sent a dir modernament, no representa més que una semiadaptació espontània, reflex de fins a quin punt el nom oficial ho ha estat assimilat ni per la pròpia població ni pels pobles de la rodalia. La forma Vilanova de Castelló, que s'ha proposat recentment com a alternativa en valencià, encara que lícita des del punt de vista estrictament lingüístic, hem de ser conscients que és una simple traducció literal del nom oficial, sense tradició ni ús oral que l'avale. Per tant, si ens remetem a les dades objectives, és Castelló el nom de la població.\nAra bé, aquest nom, com ha ocorregut també històricament, necessita algun complement que el diferencie dels altres castellons: Castelló de la Plana, Castelló de les Gerres. És cert que hi ha municipis que tenet incorporat l'element Vilanova d'una manera tradicional, i que els seus noms són plenament lícits i tradicionals. No es tracta de bandejar aquest referent per impropi sinó perquè, en el cas que ens ocupa el nom del nucli de la població existia com a municipi ja abans de la constitució com a vila nova. Existia el topònim i existia el nucli de població a què es referia, el que canvià amb el privilegi de Felip II fou la consideració administrativa de la població. El manteniment de forma ininterrompuda del topònim simple Castelló, en convivència, és cert, amb els noms que administrativament ha tingut, es veu de manera clara en els textos escrits al llarg de la història de la població, en les cançons populars, les dites i refranys, etc., i naturalment en l'ús oral.\nPer això creiem que l'expedient de canvi de denominació del municipi ha de partir d'aquest topònim i no hauria de basar-se en la traducció del nom oficial. Una qüestió diferent és com es diferencia el topònim Castelló dels altres municipis que contenen aquest element. L'element Vilanova, com ja hem dit, no és el més adequat perquè altera la naturalesa del topònim, converteix el vertader topònim en simple element determinatiu diferenciador i, al contrari, consagra com a nucli el que hauria de ser, en tot cas, un complement auxiliar amb funció simplement aclaridora. Amb la forma Vilanova de Castelló, la tendència natural a abreujar els topònims compostos faria que el vertader topònim Castelló fóra considerat element secundari i omissible, i la forma popular esdevindria, amb el temps, Vilanova.\nLa forma habitual de determinar el nom d'un nucli de població consisteix a afegir el nom d'una entitat geogràfica, política o històrica relacionada amb la població en qüestió, especialment la comarca o subcomarca, regió o sobregió. Així es formen denominacions oficials com Albalat de la Ribera, Atzeneta del Maestrat, Benifairó de Valldigna, Benifairó de les Valls, Castelló de la Plana, la Granja de la Costera, Simat de la Valldigna, Tavernes de la Valldigna, Quart de les Valls, etc. Per això, l'any 1932 una comissió d'experts formada per destacats especialistes com Manuel Sanchis Guarner, Josep Giner i Marco, Nicolau Primitiu, Josep sanchis Sivera, Ernest Martínez Ferrando, Joan Coromines, Josep M. Casacuberta i Felip Mateu i Llopis, proposà Castelló de la Ribera com a denominació d'aquest municipi.\nCal destacar que aquesta denominació satisfà totes les exigències de correcció ortogràfica i gramatical, i d'adequació a la tradició onomàstica valenciana. D'una banda, es recupera com a element principal del topònim el nom popular i tradicional de Castelló, i de l'altra es cobreix la necessitat de distingir-lo, amb un determinatiu adequat, d'altres poblacions amb el mateix nom. En topònims amb una designació composta, la primera part sol ser la que correspon al nom popular, mentre que la segona sol quedar com un complement omissible que s'explicita en els àmbits oficials i quan cal diferenciar la població d'altres del mateix nom. Això és el que observem, a més dels exemples esmentats, en casos com la Vall d'Uixó, la Vila joiosa,(popularment, la Vall, la Vila ...) o en les diverses poblacions anomenades la Pobla, el Ràfol, etc. De la mateixa manera, els diversos municipis anomenats Castelló són així designats en la zona on s'ubiquen i quan cal diferenciar-ne un dels altres s'hi afig el complement específic: Castelló de la Plana, Castelló de Rugat.\nLa denominació de Castelló de la Ribera compta amb una tradició en l'ús culte valencià de més de 60 anys i és arreplegada en la major part de nomenclàtors, enciclopèdies i en tota mena de publicacions en la nostra llengua i és la forma proposada per destacats lingüístes, geògrafs i escriptors d'ideologies diverses i per institucions com l'Institut de Filologia Valencana i el Consell Valencià de Cultura, una còpia del dictàment del qual es pot veure punxant sobre els enllaços. Per tot això, considerem que la forma valenciana més adequada del nom d'aquest municipi és\nG E N E R A L I T A T V A L E N C I A N A


El Govern organitzarà un acte en el Summit for Democracy de l'administració Biden\nPublicat 07/12/2021 11:12CET\nLa consellera d'Acció Exterior i Govern Obert, Victòria Alsina, ha anunciat aquest dimarts que la Generalitat organitzarà un acte sobre "pau i democràcia" en el Summit for Democracy impulsat per l'administració del president dels Estats Units, Joe Biden.\n"A Catalunya tenim clar que la democràcia és una eina de resolució de conflictes", ha destacat en un comunicat durant un viatge de feina a Washington (Estats Units).\nL'acte se celebrarà durant la primavera del 2022 amb l'objectiu de "reforçar el govern obert i la democràcia com una característica de l'acció exterior catalana i del que els catalans volen aportar al món".\n"De la mateixa manera que Estònia és coneguda per l'administració electrònica, volem que la marca de Catalunya a l'exterior sigui el govern obert", ha afegit Alsina, que apunta que això ha de comportar més i millor transparència, polítiques anticorrupció, polítiques de col·laboració publicoprivada i participació ciutadana.\nDurant aquest viatge oficial, Alsina també s'ha reunit amb diversos actors rellevants per a l'acció exterior del Govern i ha intervingut en un acte sobre la relació històrica entre Catalunya i els Estats Units al Meridian International Center, un centre diplomàtic que connecta líders a través de la col·laboració per abordar reptes globals.


Costabona (2.465 metres)\nUna mica de pluja ens acompanya al entrar a Camprodon, les boires tapen les muntanyes però decidim d'anar-hi. Al creuar Setcases sembla que s'aclareix una mica i prenem la pista de muntanya que mena a la Collada Fonda i a Espinavell.\nDeixem els cotxes en el torrent de Vall-llòbrega i anem caminant fins a la Collada Fonda a 1.912 metres. El panorama de la Garrotxa i l'Empordà és fantàstic, sota la capa de núvols es retallen el Bassegoda, Montfalgars, Coma Negra i al fons la badia de Roses llueix sota el sol.\nPugem entre el ramat de vaques que jeuen sobre la gespa, això és senyal de que plourà. En arribar a les Roques d'en Marcer comença a caure un fi plugim que ens fa treure de les motxilles les capelines i el Gore-Tex. Passem sota la Roca Blanca d'en Soms i poc després a tocar del refugi-bivac del Costabona. Sobre mateix del refugi, en travessar un petit coll, les vaques ens segueixen una estona, i també un bou ens empaita, però pacíficament.\nJa arribem al Coll de Pal (2.374 m) la boira i el fort vent ens donen la benvinguda al Vallespir, el Canigó resta embolcallat per les boires. Remuntem l'ample carena seguint unes marques grogues i arribem al cim del Costabona (2.465 m), ens fem les fotos corresponents i mengem quatre ganyips, la temperatura volta els 5 graus (i estem a 15 de juliol), comença a caure una mica de calamarsa i emprenem el retorn.\nJust abans d'arribar al Coll de Pal ens creuem amb uns excursionistes que hi pugen, ara sembla que els núvols es trenquen una mica i podem fer una parell més de fotos. Retornem per la serra de la Balmeta, és una baixada còmode pel prat fins arribar al refugi forestal Jaume Farré; hi ha un ramat de cavalls pasturant; i seguint la pista (barrada) retornem a l'indret a on hem deixat els cotxes.\nEn total, pujar i baixar són unes tres hores i dos quarts.\nMapa del Costabona\nLa creu del Costabona\nEn David, Sergi, Josep Mª i Joaquim


- En aquest cas, el problema és que el moviment LGTBI només serveix com a instrument d'articulació política si existeix una reacció davant atacs concrets, com ara Vox que vol treure les drets de les persones LGTBI. En canvi a l'hora de plantejar la lluita contra el sistema capitalista, passa que aquest corrent pot ocupar-se de les qüestions LGTBI.\nLes pot "absorbir", deixant indefens el moviment i sense capacitat de resposta. Per tant, és necessari incloure allò LGTBI dins de les nostres lluites però no significa que el potencial emancipador vingui d'allò queer o LGTBI. Contra el capitalisme es queda curt.\nSí, a més que és una relació molt complexa per les dues parts, i si han esclatat discussions molt fortes entre feministes transexcloents i gent del col·lectiu LGTBI ha estat en part perquè en cap de les dues parts hi ha voluntat real de diàleg. Ara bé, és important diferenciar entre el que és el debat sobre els subjectes i sobre el gènere, cosa que crec necessària i hi estic a favor, i l'altra que és el debat sobre els drets de les persones trans. I això últim sí que són qüestions que no haurien de ser objecte de debat teòric.\nLes entrevistes de NacióDigital, Societat, París, trans, transexualitat, activista, First Dates, jove, filòsofa, escriptora, Excepción, Reina, LGTBI, e, entrevista, política, Elizabeth Duval, gènere, esquerra


Record emocionat d'Alicia Alonso, ballarina i treballadora\nPablo-Ignacio de Dalmases | divendres, 18 de octubre de 2019\nL'algaravia de carrer ens té abstrets i fa que no reparem en notícies que són molt més importants en la nostra vida. Per exemple, ens ha deixat sense alè la qual ens arriba de Cuba i ens explica que Alicia Alonso, es com va dir en el seu moment d'Eva Perón, "ha entrat en la immortalitat". Una cosa, en aquest cas, molt cert perquè el nom de la ballarina cubana serà recordat molt més enllà del seu propi temps i la seva mateixa existència física.\nEls experts en dansa parlen i no acaben de la bellesa que va saber imprimir al moviment de la dansa, de la seva capacitat d'innovació, de la seva excels magisteri, qualitats totes elles indiscutibles i que serien més que suficients per haver-la convertit per dret propi, com se la denominava eufemísticament d'una manera que feia certa gràcia, a "prima ballerina asoluta". Però de tan sincer he de reconèixer que el que a mi més va meravellar sempre d'ella va ser la seva tossuda perseverança, la seva immensa capacitat per seguir al capdavant del Ballet Nacional de Cuba, de travessar l'Atlàntic per venir un any sí i un altre també, amb més de 90 complerts àmpliament, per acompanyar a la seva formació. Encara la recordo en les rodes premsa prèvies, a les que arribava, caminant treballosament, recolzada en els braços del seu marit. O a la seva figura erecta i silenciosa assistint a totes les premieres des d'una llotja de la platea del teatre Tívoli.\nL'autor al costat d'Alicia Alonso\nMés encara: vaig tenir el privilegi de veure-la encara sobre un escenari. Va ser a mitjans dels noranta al Centre Cultural de Terrassa, possiblement un dels últims teatres espanyols en els quals va actuar. Exercitava com a solista en una peça de la que no recordo el títol i apareixia vestida sòbriament de negre i acompanyada en entorn pels seus ballarins que l'ajudaven a girar sobre si mateixa. Des de la sala s'apreciava una línia recta traçada sobre l'escenari que, segons sembla, ella podia apreciar treballosament per no desviar-se en escena. I encara crec que la vaig veure de nou a la seu oficial de la seva Ballet, al Gran Teatre de l'Havana, a l'antic Centre Gallec, sobre el Parc Central.\nPerò l'anècdota més inesborrable la vaig viure al soterrani del Gran Cafè de Barcelona on en aquella època de majors alegries la Caixa d'Estalvis egarenc, patrocinadora de la temporada de dansa, celebrava una roda de premsa prèvia a la presentació de cada companyia seguida de dinar . Llavors encara era costum facilitar el dossier de premsa en paper amb algunes fotos sobre aquest mateix material, no com ara que ve tot en forma de pen drive. I vaig pensar que podria aprofitar una d'aquestes fotos per demanar-li, al final de la roda de premsa, que me la dediqués amb la seva signatura. Així ho vaig fer. Llavors, el seu marit va posar-les sobre les estovalles, va col·locar el retolador a la mà d'Alicia i va situar aquesta sobre la foto. Ella va començar a signar i al punt, sense adonar-se'n, va passar de la foto a les estovalles, on va quedar la meitat del seu autògraf, tal era la seva ceguesa. Guardo com un tresor aquella dedicatòria inconclusa.\nVaig tornar a veure a Alicia Alonso fa dos o tres anys, en el mateix Tívoli, i recordo que ens va fer esperar una bona estona perquè li costava moure. Però allà va estar una vegada, al peu del canó. L'última. Perquè aquesta primavera, quan el Ballet Nacional de Cuba va tornar de nou al teatre del carrer Casp, ja ho va fer sense Alícia, que es va quedar la seva Havana, on ara ha mort amb 99 esplèndids anys.\nPerò he de dir que a mi el que sempre em va resultar més excel·lent de la seva personalitat va ser la tossuda perseverança. Com és ben sabut, va estar afectada d'una malaltia ocular que a ser pràcticament cega. Aquesta minusvalidesa, que en qualsevol altra persona hagués suposat la seva amortització per a qualsevol tasca creativa, no va espantar a la intrèpida havanera. Va sorgir ballant com si res. Puc explicar que la recordo, al voltant de 1995, interpretant una peça de dansa amb motiu d'una de les seves habituals visites a Espanya del Ballet Nacional de Cuba. Va ser al Centre Cultural de Terrassa. Alícia apareixia en escena sola, vestida amb una lleugera faldilla negra. La envoltaven, a distància, els seus ballarins. I segons expliquen els informats, sobre el escenaris havia traçat una raça blanca que els seus castigats ulls encara podien detectar per a UE ella pogués desenvolupar-se sense problemes.\nEls Globus d'Or modifiquen les seves regles per a premiar...


‘El porta a porta va amb tu’ Lleida – Lavola Design\nL’Ajuntament de Lleida vol implantar el sistema porta a porta per a la recollida de residus a la ciutat. Per comprovar la seva viabilitat, proposa fer una prova pilot en zones concretes de la ciutat, juntament amb una campanya d’implantació del sistema. Des d’Anthesis Lavola hem creat la campanya “El porta a porta va amb tu”, amb un lema que convida a la participació de la ciutadania.\nLa imatge gràfica s’engloba dins de la campanya “Lleida en verd” del propi ajuntament. S’usa una iconografia que representa els barris on es fa la prova pilot i mostra el nou sistema de llençar els residus. La imatge i el lema acompanyen els diferents elements comunicatius produïts, entre els que hi ha cartes, una enganxina, un flyer i un estand. Per reforçar la campanya també s’han coordinat diversos informadors que han fet accions a peu de carrer.


Consells per preparar viatges llargs amb moto | Consumer\nConsells per preparar viatges llargs amb moto\nEls afeccionats a les motos solen optar en els seus períodes vacacionals per realitzar desplaçaments en els seus vehicles, quan els trajectes són llargs cal tenir en compte una sèrie d'aspectes.\nLes motocicletes són vehicles diferents als automòbils i, per tant, requereixen de cures específiques. Si ens plantegem realitzar un viatge de moltes hores amb moto haurem de considerar diversos factors que ens ajudin al fet que el desplaçament sigui el més segur i còmode possible.\nEn primer lloc revisarem els elements mecànics de la motocicleta, per assegurar-nos que el motor, els frens etc. funcionin de forma correcta. Seria bastant molest i perillós que sofríssim una avaria a la meitat del trajecte, per la qual cosa farem tot el que estigui a les nostres mans per minimitzar els riscos.\nÉs important que revisem el nivell oliï del motor, ja que la quantitat que empren les motos és inferior a la qual usen els cotxes i en trajectes llargs pot gastar-se amb major premura.\nEls pneumàtics són altres components clau en la motocicleta i hem de cerciorar-nos del seu bon estat.\nTambé és indispensable que ens assegurem que el casc es troba en perfecte estat, en la carretera és l’element de seguretat dels motociclistes. D’igual forma triarem responsablement la roba que portarem durant el trajecte, optant per peces embuatades que ofereixin protecció davant les caigudes. Valorarem la possibilitat d’emprar espatlleres i ronyoneres, accessoris que augmenten la seguretat del pilot i permeten una conducció més còmoda.\nQuan planegem el viatge el millor és que decidim a priori una ruta, mirant els mapes de carreteres a la nostra disposició, i que ens marquem fins i tot els punts on realitzarem parades. Recordem que el recomanable en els trajectes llargs amb motocicleta és descansar cada hora i mitja més o menys.\nEn conduir una moto estem exposats a les inclemències del temps, per la qual cosa és molt important que disposem d’informació meteorològica per prevenir la pluja. Mai sortirem de viatge sense un vestit d’aigua, per si de cas.\nTambé és fonamental que repartim correctament l’equipatge que portem, perquè el pes de la moto quedi equilibrat. En les motocicletes podem guardar coses en el portaequipajes, que sol anar en la part posterior, en les alforjas laterals, si el nostre model disposa d’elles o se li poden acoblar, i en la borsa de dipòsit, un tipus de funda que va adherida al dipòsit de la moto.\nPerò els objectes que pensem que hem de tenir més a mans els guardarem directament en les butxaques de la nostra caçadora o pantalons o fins i tot valorarem l’opció de portar una motxilla a la nostra esquena.\nmotocicletas-ca motos-ca viatges llargs


Antonio Espinosa Cerrato - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nAntonio Espinosa Cerrato\nAntonio Espinosa Cerrato (Villamayor de Calatrava, província de Ciudad Real, 1959) és un consultor empresarial i polític espanyol, diputat al Parlament de Catalunya en l'onzena i dotzena legislatures.\nOriginari de la província de Ciudad Real, el 1971 es va traslladar amb la seva família a Manresa, on viu des d'aleshores. Diplomat en Relacions Laborals i màster en Tributació i assessoria fiscal i financera, des de 1990 es dedica a la consultoria empresarial. Afiliat a C's des del 2006, n'és el coordinador i portaveu a l'agrupació de la Catalunya Central, membre del consell general i, des del 2008, pertany al comitè executiu del partit, com a responsable de la secretaria d'Estudis i Programes. El juny de 2012 formà part del consell assessor de l'Institut Català de Finances.\nA les eleccions municipals de 2015 fou escollit regidor de l'ajuntament de Manresa com a cap de llista del partit, càrrec que va renunciar quan fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2015. A les eleccions de 2017 fou reescollit diputat.\n↑ Antonio Espinosa: «L'Ajuntament està segrestat per l'independentisme», naciodigital.cat, 12 de maig de 2015\n↑ Equip al web de Ciutadans\n↑ Como repartirse el pastel e-noticies.es, 15 de juny de 2012\n↑ Web del consistori de Manresa on es veu que ja no hi forma part\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Antonio_Espinosa_Cerrato&oldid=21105085»


Oli Corporal Anticel·lulític | cosmètica natural | ALQVIMIA\nOli corporal, lleuger i de fàcil extensió i penetració. Deixa la pell suau i vellutada després de laplicació. Elaborat a partir de les matèries primeres d'origen natural més pures, està especialment formulat per combatre la cel·lulitis, activant la microcirculació i reduint els excessos adiposos localitzats en zones com cuixes i malucs, abdomen i glutis, i tonificant i atenuant l'antestètica pell de taronja. Gràcies a la seva textura untuosa la dermis i l'epidermis es nodreixen en profunditat, augmentant, alhora, la suavitat i bellesa de tota la pell.\nAquest efecte s'aconsegueix gràcies a una fórmula 100% natural quer conté oli vegetal d'ametlles, i una sinergia d'olis essencials de llimona, ginebre, xiprer i romer.\nResultats visibles en sis setmanes\nL'Oli Corporal Anticel·lulític està elaborat a partir de les matèries primeres d'origen natural més pures. La seva funció és prevenir i reduir l'aspecte de pell de taronja a les zones amb excés d'adipositat localitzada. És ideal per a cuixes, malucs i glutis.\nTambé, atenua l'aspecte de la pell de taronja, té un efecte detoxificant i contribueix a activar les zones a tractar\nL'Oli Corporal Anticel·lulític té com a base l'Oli d'Ametlles, que proporciona elasticitat i finor a la pell amb una acció altament hidratant. Completa la fórmula una sinergia d'olis essencials a base de llimona, ginebre, xiprer i romaní que actuen dispersant les acumulacions de greixos i fluids amb un efecte lipolític a la zona d'aplicació.\nGràcies a la seva textura untuosa nodreix en profunditat, augmentant alhora, la suavitat i bellesa de la pell.\nPer potenciar-ne encara més leficàcia, aconsellem complementar el tractament al centre Alqvimia Store & Spa més proper per rebre tractaments especialitzats de les mans de les nostres professionals.


BSTIM obre una nova edició amb un 20% més d'expositors que l'anterior\nBSTIM obre una nova edició amb un 20% més d’expositors que l’anterior\nAquest matí ha obert portes al recinte l’Escorxador d’Igualada la fira tèxtil BSTIM (Best Solutions in Textile Manufacturing), l’única fira de producció tèxtil de l’Estat espanyol. La fira arriba a la seva quarta edició amb la mirada posada al principal repte que té plantejat el sector: la transformació digital.\nEntre la seixantena d’expositors que ocuparan fins demà dijous a la tarda els 1.800 metres quadrats d’exposició hi ha empreses fabricants de gènere de punt i tallers de confecció de Catalunya i d’arreu de l’Estat, empreses que ofereixen tot tipus de solucions per a la producció tèxtil i també expositors especialitzats en la digitalització -la temàtica central d’aquesta quarta edició de BSTIM-, com ara Epson, que exhibeix maquinària per a la impressió digital del tèxtil, Zer Collection, una marca de moda que fabrica les seves peces en impressores 3D o bé Trilogi, l’empresa igualadina d’eCommerce especialitzada en la venda online al sector de la moda, així com diverses empreses de software informàtic per a la gestió de processos. L’objectiu de la fira és enfortir la producció de proximitat i, especialment, sensibilitzar el sector de la importància d’afrontar la transformació digital, un procés en el qual ja estan immerses moltes de les empreses del sector.\nPel que fa als visitants inscrits a la fira són principalment compradors de marques internacionals, grans distribuïdors i dissenyadors interessats en trobar nous proveïdors, i n’hi ha de provinents de països com ara Anglaterra, França, Bèlgica i Mèxic. L’organització de la Fira espera superar la xifra de 1.400 visitants que van tenir les tres anteriors edicions de BSTIM.\nEn l’acte inaugural ha intervingut el president de Fira d’Igualada, Joan Domènech, que ha destacat que la xifra d’expositors ha crescut un 20% respecte les tres edicions anteriors, fet que demostra que va ser un encert establir la periodicitat biennal de la Fira. Domènech ha remarcat que “Igualada és la ciutat ideal per acollir una fira de producció de proximitat perquè és una ciutat de referència en la producció de gènere de punt”.\nTambé ha intervingut el president de l’Agrupació Tèxtil FAGEPI, Josep Ignasi Reixach, que ha assegurat que “en les seves quatre edicions, la fira BSTIM ha ajudat a reconnectar les diferents baules de la cadena de valor de la producció tèxtil”. Reixach ha posat en valor la riquesa i llocs de treball que genera el sector tèxtil-confecció i ha acabat remarcant l’aposta de FAGEPI per la fira, ja que “l’estructura industrial del sector està formada per pimes que necessiten aparadors com BSTIM per donar-se a conèixer”.\nFinalment ha intervingut l’alcalde d’Igualada i president de la Diputació de Barcelona, Marc Castells, que ha afirmat que “BSTIM és una prova de la capacitat que hem tingut de treballar plegats des del territori per un objectiu comú” i ha recordat que “fa uns anys tothom donava el tèxtil per perdut i avui no només comprovem que ha superat la crisi sinó que ja estem parlant de reptes de futur com la digitalització”.\nLa fira tèxtil BSTIM (Best Solutions in Textile Manufacturing) té periodicitat biennal, i té com a objectiu estimular la fabricació tèxtil de proximitat i enfortir la indústria local.\nArticle anteriorEls presidents Torra, Puigdemont i Mas acompanyaran a Marc Castells en la presentació de la seva candidatura\nPròxim articleMés de 400 persones participen al Carnaval de Piera


Avancem en la transformació de la ciutat des del diàleg en el ple de Cort\nEn el ple de març hem portat la iniciativa plantejant en els plens temes importants com el suport al poble ucraïnès, un ambiciós pla contra el canvi climàtic i defensant les polítiques valentes i transformadores de mobilitat sostenible.\nA més, continuem treballant en solucions i propostes dirigides a la ciutadania dialogant i acordant amb l'oposició en qüestions com l'augment de la xarxa pública wifi o la defensa del projecte de l'eix de Nuredduna.\nQuè hem defensat els socialistes aquest mes en el ple municipal?\nHem aprovat una declaració institucional a favor de la pau i de suport al poble ucraïnès després de la invasió de Rússia.\nEl regidor Adrián García ha defensat que la bona gestió econòmica fa que complim el nostre compromís de no pujar els impostos municipals i aconseguint rebaixar el deute.\nS'ha aprovat un ambiciós pla pel clima que farà que en set anys es redueixen les emissions del CO₂ un 40%.\nSeguim endavant en el procés de reincorporació de més personal en la Policia Local, especialment garantint l'accés de més dones.\nHem acordat que abans del 2030 tota l'energia de les instal·lacions municipals serà generada per fonts renovables.\nUn altre ple més hem defensat el projecte transformador de l'eix del carrer Nuredduna explicant que a la dreta només es preocupen dels barris quan estan en l'oposició perquè quan governen no impulsen cap actuació en els barris.\nA nivell esportiu, hem acordat amb l'oposició buscar una solució per a la tribuna del Collerense i per a fomentar la pràctica de la vela a la ciutat.\nEls socialistes estem a favor de continuar millorant les infraestructures dels barris i hem acordat ampliar i millorar la xarxa de wifi pública.\nA més durant el ple d'avui hem rebut la visita de la companya Mar Espinar, portaveu socialista a l'Ajuntament de Madrid.


El semàfor del 20 de juliol de 2018\ndivendres, 20 de juliol 2018 - 09:22h | Actualitzat a 20/07/2018 09:24h\nCap de la Policia Local de Salou\nAquest dijous s’ha presentat oficialment la Unitat Canina de la Policia Local de Salou, especialitzada en la detecció de substàncies estupefaents, la vigilància d'espais públics o el patrullatge de proximitat, entre d'altres aspectes. L'acte ha tingut lloc a la comissaria de platja del municipi i el públic assistent ha gaudit d'una exhibició amb guies i gossos.\nRegidor de Cultura de Montblanc (ERC)\nAquest dissabte 21 de juliol a les 7 de la tarda, Montblanc celebrarà un dels actes centrals de la Capital de la Sardana 2018. La iniciativa s'anomena «Abracem la muralla» i consisteix en voltar tot el recinte medieval tot ballant una sardana, organitzada per l'Ajuntament de Montblanc, el Grup Sardanista de Montblanc i la Confederació Sardanista de Catalunya. El recinte emmurallat, que mesura 1,4 quilòmetres i té 30 torres, s'ha dividit en 7 trams per facilitar l'organització de la iniciativa. Per voltar-la, calen unes 1.500 persones que un cop col·locades ballaran la sardana «Montblanc, Capital de la Sardana 2018».\nCatedràtic de l'Escola Tècnica Superior d'Enginyeria de la URV\nControlar les amenaces de risc s'ha convertit en un objectiu a curt termini. El projecte 'Sensibilitat intel·ligent per a una resposta ràpida a amenaces químiques en objectes tous' (SENSOFT), pretén desenvolupar nanosensors que detectin agents químics en llocs públics plens de gent com teatres, centres comercials, estacions de tren i metro i aeroports. El projecte europeu està coordinat pel catedràtic de Tecnologia Electrònica de l'Escola Tècnica Superior d'Enginyeria de la URV, Eduard Llobet.\nSalou Montblanc Universitat Rovira i Virgili


Artículo “Apologia del Dr. Moisés Broggi”del Dr. Lluís Guerrero publicado en el diario Regió7\nDr. Lluís Guerrero i Sala, president de la Delegació del Bages del Col·legi de Metges, i acadèmic numerari de la Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya.\nAquest centenari metge barceloní, icona dels metges catalans del segle XX, va ser guardonat per la Generalitat de Catalunya, l’any 1981, amb la Creu de Sant Jordi. Fa poc, aquest setembre passat, el govern català li ha concedit la Medalla d’Or de la Generalitat, i avui li lliura el Premi Nacional de Cultura a la Trajectòria Professional en un acte que se celebra al teatre Kursaal de Manresa. El govern va justificar la concessió de la Medalla d’Or “com mostra del reconeixement de les institucions catalanes per les seves extraordinàries aportacions al país”, i ara, el Premi Nacional de Cultura “per la seva dilatada i prestigiosa carrera com a cirurgià i el seu compromís ètic i social”.\nAquestes paraules oficials de les autoritats dels país resumeixen bé els mèrits adquirits per Broggi. Per aprofundir en la vida i obra del personatge, cal llegir les memòries de qui després d’una llarga vida personal, familiar i professional, és supervivent d’una guerra, dues dictadures i de la seva pròpia ancianitat, que l’apropa a la seva Ítaca cobejada.\nM’agrada recordar sovint els paradigmes de la professió mèdica: humanitat, ètica i ciència. Són els del Dr. Broggi.\nLa seva humanitat, teixida a la vora dels ferits al camp de batalla i a la capçalera del malalt, és plena i sense fissures. Ha viscut el segle XX de forma substantiva i participativa, el triomf de les democràcies sobre els radicalismes, el de la il·lustració sobre l’analfabetisme, el de les polítiques socials sobre el caciquisme, el de la ciència sobre l’obscurantisme; ha viscut un segle convuls i de progrés. La seva bondat i el lliurament a l’altri han presidit la seva dilatada vida. L’amor l’ha fet un gran metge, que no solament s’ha enfrontat amb el patiment dels altres –moltes vegades superant el propi, silenciat- sinó que l’ha dut a defensar el proïsme, el seu país, i el gènere humà, aquest últim com a membre fundador de la Societat Internacional de Metges contra la Guerra Nuclear, entitat guardonada amb el premi Nobel de la Pau. El seu missatge, nu de tot el que és accessori, és diàfan i quinta essència de la fidelitat als principis i del seny aplicat al món. La bonhomia li és característica, una qualitat transitiva, militant. Broggi és un mite amb els peus afermats al terra, al què li agrada el contacte directe i el tracte amb les persones, les distàncies curtes, sap escoltar i es mostra proper i senzill; sovint la saviesa s’acompanya d’humilitat i discreció.\nL’ètica ha estat per ell una qualitat personal i un objectiu professional. La perseverança en les seves creences i ideals l’han fet un personatge íntegre, un model a seguir. Entre els aspectes de l’ètica professional, ha estat president de la Comissió de Deontologia del Col·legi Oficial de Metges de Barcelona, on ha desenvolupat una tasca ingent. És un gran especialista en ètica de la ciència.\nEn relació a la ciència mèdica, ha estat un investigador de l’anatomia quirúrgica i un cirurgià hàbil i eficaç, innovador i pioner, introductor de noves tècniques terapèutiques, un dels metges assistencials més brillants al marge de l’exercici públic, un àmbit que des de la postguerra li havia estat vetat pel dictador, mitjançant un procés de depuració. Com a metge ha fet més bé als pacients que molts altres col·legues, per raó dels molts anys que ha dedicat a l’exercici de la professió, operant fins passada vuitantena. El cirurgià llegendari encarna l’evolució de la cirurgia contemporània.\nSovint la saviesa està renyida amb la joventut. El doctor Broggi és un savi admirable, al que contemplem en la seva ancianitat digna i serena, amb un esperit jove, capaç d’engrescar-se amb moltes iniciatives. Amb la seva esposa esdevenen un model de plenitud envejable, difícil d’assolir als humans, la imatge de la felicitat madura.\nAquesta personalitat construïda en la lluita diària del servei als altres amb uns ideals immutables, ha estat el jonc que ha resistit la ventada millor que el roure, ha col·laborat durant cent anys a fer la Catalunya actual i, de ben segur, és mereixedor del Premi Nacional de Cultura que li reconeix la seva trajectòria, i de tots els guardons que se li han donat i dels homenatges que ha rebut i que encara rebrà. En realitat, aquestes breus ratlles meves d’admiració no són sinó el més humil i íntim de tots ells.\nAcceso al artículo en formato PDF


Felip i Letícia revelen 2 ciutats catalanes i el museu que visitaran el dia 17\nBarcelona. Dimarts, 7 de juliol de 2020. 14:52\nActualitzat Dimarts, 14 de juliol de 2020. 18:10\nZarzuela ha decidit ja dia i lloc per la parada més esperada de la gira dels reis d'Espanya: Catalunya. Segons revela Mariàngel Alcázar a La Vanguardia, serà el proper divendres 17 de juliol a Figueres i Barcelona: una ruta per dos llocs turístics. Un l'han anunciat: el Museu Dalí de Figueres, a l'Alt Empordà. De les comarques gironines al matí aniran a Barcelona a la tarda on visitaran un altre lloc turístic que no han volgut anunciar per motius de seguretat. L'últim cop que els reis van ser a Girona els van fer fora de la capital i van celebrar els Premis princesa de Girona a un restaurant de fora de Girona. Aquesta és la cara del rei aquell dia:\nLetícia i Felip juny 2018, foto: Sergi alcàzar\nLa cara de pocs amics del rei potser es repetirà quan els carrers estrets de Figueres es tanquin per donar pas als monarques al territori més independentista de Catalunya. En canvi a Barcelona Felip i Letícia es reuniran amb col·lectius afectats per la crisi de la Covid però sense avisar quin monument visitaran: "En Barcelona recorrerán algún enclave monumental de la ciudad". Amaguen les cartes per temor a protestes. El diari del Grup Godó no espera que la presència de la Generalitat sigui de la màxima autoritat, el president Torra, com no ho ha estat en les últimes visites reials.\nSi les mirades matessin, a Catalunya qui ha de tenir por és Torra, mal vist a Zarzuela, que es va negar a rebre Carme Forcadell com a presidenta de la màxima institució representativa de tots els catalans. Divendres 17 torna el Borbó, Felip VI, a Catalunya.\nFamosos El topless més esperat: Lucía Rivera, ex de Marc Márquez, sense roba Marc Villanueva\nTelevisió Així manipula Telecinco: "Directo Lleida" i amaguen que és el c/Casanova de BCN Marc Villanueva


De què anirà la campanya catalana? – Francesc-Marc Álvaro\nFrancesc-Marc Álvaro | De què anirà la campanya catalana?\n23 jul 2020 De què anirà la campanya catalana?\nTotes les campanyes electorals giren al voltant d’una pregunta. El candidat que aconsegueix fixar la pregunta que interessa més a la gent (la que connecta de manera més clara amb els seus interessos, les seves preocupacions i els seus anhels) és el que té més probabilitats de guanyar. Encertar en la bona pregunta (d’acord amb el moment i d’acord amb les expectatives d’una majoria) és la clau d’una campanya eficient i d’una ulterior victòria. Per fer-ho, cal escoltar molt bé allò que Xènius, al seu Glosari , anomena “les palpitacions del temps”. Més enllà i més ençà de les enquestes, els candidats que no són simples talking heads fan servir el seu nas per captar el que vol escoltar el ciutadà que és cridat a les urnes. En les futures eleccions catalanes, serà més important que mai formular amb claredat la pregunta del milió. La qüestió que connecti amb una societat fatigada i desorientada per l’impacte de la Covid-19, pel col·lapse del procés sobiranista, i per la gestió deficient d’un Govern de la Generalitat sense lideratge i sense impuls.\nLes eleccions no les guanya mai ningú, les perd sempre qui governa. És un vell adagi d’aquest negoci que cal tenir molt present arreu, també avui a Catalunya. Si analitzem els recents comicis a Galícia i Euskadi, comprovem que el votant ha ratificat el seu suport a uns governants que, en termes generals, han aconseguit ser percebuts com la millor opció per assegurar l’estabilitat i el benestar, sobretot en un moments d’incertesa molt aguda. Núñez Feijóo i Urkullu, cadascú a la seva manera, han aconseguit continuar en el càrrec perquè transmeten confiança i són preponderants en un dels tres eixos competitius, sempre ocult darrere de l’eix ideològic clàssic (dreta-esquerra) i de l’eix centralisme-nacionalisme: l’eix ordre-desordre. El president gallec i el lehendakari encarnen perfectament l’ordre, la bona governança i la fiabilitat, i tot això té més pes en la decisió del ciutadà que altres consideracions. “Tranquil·litat i bons aliments” és la gran bandera del governant que comet pocs errors. El PP de Galícia i el PNB sortien com a guanyadors perquè la voluntat de canvi era menor que la necessitat d’assegurar un horitzó col·lectiu el menys turbulent possible.\nEncertar en la bona pregunta és la clau d’una campanya eficient i d’una ulterior victòria\nA Catalunya, l’Executiu autonòmic ha desplegat una gestió tan discutible que, quan arribi la campanya, no podrà ser exhibida de manera triomfal per cap dels dos socis governamentals. Ni JxCat ni ERC estaran en disposició d’explicar grans meravelles en aquest sentit i preferiran parlar del futur abans que fer balanç dels seus respectius departaments. D’altra banda, atès que Torra no serà cap de llista del partit de Puigdemont, pot passar que el republicà Aragonès –actual vicepresident– hagi de respondre en solitari per tot el que ha fet o ha deixat de fer el Govern. Si el cap de llista de JxCat fos un dels consellers postconvergents actual, això quedaria una mica compensat, però ERC hauria d’assumir igualment el paper principal en la defensa de l’etapa Torra.\nJxCat no ha triat cap de llista, està en un procés de refundació que encara ens pot donar algunes sorpreses. ERC presentarà Aragonès com a presidenciable, fa temps que està feta l’aposta. A la vista de les darreres aparicions públiques de Puigdemont i de Junqueras, ha quedat clar que tots dos tindran un paper molt important en campanya, en la mesura que les limitacions de les seves respectives situacions ho permetin; pel que fa a l’expresident, que aquests dies presenta nou llibre, no està pas descartat que pugui tornar a ser presidenciable, com el 21 de desembre del 2017. Sigui com sigui, l’assumpte essencial és que ni el cap de llista de JxCat ni el d’ERC no podran jugar còmodament en l’eix on Núñez Feijóo i Urkullu han excel·lit, el de l’estabilitat. No tinc cap dubte que Aragonès farà tot el possible per reforçar-se com a candidat de l’ordre i la governabilitat, però aquesta és condició necessària no pas suficient. El secret està –com hem explicat– en trobar la bona pregunta que aconsegueixi convertir-se en el centre de la campanya.\nEls comicis que va convocar Mariano Rajoy sota el 155 després dels fets d’octubre del 2017 van girar al voltant d’una pregunta molt clara: “Podem donar per mort el procés?”. Els que ho van entendre millor van ser els votants de l’independentisme (i dins d’aquest, els de Puigdemont) i els votants de Cs, els més radicalment contraris a la secessió, que van convertir aquesta opció en el partit principal (en vots, percentatge i escons) de la Cambra catalana. En canvi,\nels resultats del PSC i dels comuns van ser molt fluixos, perquè aquestes dues formacions van quedar al marge de la pregunta dominant, van intentar parlar d’una altra cosa. La majoria esperava sentir la conversa que mantenien Arrimadas, Puigdemont i Junqueras. I votar sí o no a la pregunta de la campanya.\nDe què parlarà l’independentisme quan ens cridin a votar? Quina serà la pregunta de la campanya vinent? Parlarem de la reconstrucció davant la pandèmia o de celebrar un nou referèndum d’autodeterminació, com ahir va dir Torra?