El Govern declara Bé Cultural d'Interès Nacional el Teatre Romà i les termes públiques de Tarragona\nEl Circ Cultura i patrimoni dimarts, 30 de desembre de 2014\nEl Govern ha aprovat declarar Bé Cultural d'Interès Nacional el Teatre Romà i les termes públiques de Tarragona i l'àrea monumental annexa. Aquesta declaració té com a finalitat protegir un espai emblemàtic que reuneix valors arqueològics, històrics, arquitectònics i culturals rellevants. El Govern ha aprovat dues categories de protecció.\nUna imatge del Teatre Romà. / foto: circdetarragona.com\nEn primer lloc, la de monument històric, que fa referència al teatre i a les termes públiques, i per a les quals s'ha traçat una delimitació ajustades a les restes conegudes. En segon lloc, la categoria de zona arqueològica, que engloba els dos monuments històrics i també l'àrea monumental annexa.\nEl conjunt està situat a la Part Baixa de Tarragona, amb el Circ i l'amfiteatre, un sector densament urbanitzat des del segle II aC, per la seva proximitat al moll portuari i al fòrum de la colònia. Va ser construït el segle I aprofitant un pendent del terreny que unia el barri portuari amb la part central de la ciutat per a la cavea. Les excavacions al solar del teatre han proporcionat nombroses restes arquitectòniques, com la fonamentació de la façana exterior de la cavea, un criptopòrtic anular i diversos murs radials associats al mateix, 'l'orchestra' i les primeres grades, la part central del 'proscenium' i el 'parascenium' occidental, incloent la façana lateral.


Fa temps que parle i escric sobre la bifurcació de l’independentisme. Durant el període 2014-2017 els tres partits principals van anar més o menys de bracet, units en un objectiu que desembocà el Primer d’Octubre en el referèndum i la declaració d’independència. Però immediatament després les divergències entre ells es van fer manifestes i el camí es va bifurcar. Un sector, capitanejat per ERC, va decidir que no hi havia les condicions per a fer la independència i que, per tant, calia mantenir el poder autonòmic i esperar temps millors. I un altre, que semblava que s’articularia entorn de Junts i la CUP, va començar a oscil·lar entre mantenir-se en la proposta unilateral que havia portat a l’octubre del 2017 o afegir-se al retorn de l’autonomisme.\nDurant un temps va semblar que allò era cosa, efectivament, dels partits, que la bifurcació es traduïa en partits. Però la complexitat de la situació, amb presoners i exiliats tant de l’un grup com de l’altre, era palesa i això va complicar molt l’anàlisi. El president Quim Torra va ser molt contundent quan digué “un dels obstacles per a assolir la independència és l’autonomia“, però no ha estat fins a la formació del nou govern, l’actual, que no s’ha posat clarament en relleu, molt clarament, que aquella visió que la bifurcació es traduïa en partits era una visió equivocada, que no és pas una qüestió de partits.\nJunts es va presentar a les eleccions amb Carles Puigdemont i Laura Borràs com a actius evidentment rupturistes al capdavant del cartell, però tots dos van desaparèixer completament quan les urnes es van tancar. I en va emergir, bàsicament, un Junts continuador de la vella Convergència –fins i tot després del trencament formal amb aquell passat. La pràctica autonomista s’ha imposat en la quotidianitat i la llista de membres del sotagovern convergents recol·locats professionalment en l’actual govern de coalició és tan impressionantment llarga que marca de manera significativa per on van les coses. És cert que hi ha encara outsiders disparant pel seu compte, sobretot Laura Borràs. Però tothom té coll avall que el concert autonomista la deixarà caure quan els jutges vulguen que caiga. Ho sap tothom i és profecia. I quan ja no siga presidenta del parlament tant hi farà què acabe passant amb el seu judici perquè, de fet, haurà estat eliminada de l’equació. Espere que Borràs haja llegit el monumental Il caso Moro de Leonardo Sciascia, perquè el cinisme polític brutal que s’hi retrata és el que ella ja viu.\nI la CUP es mou desconcertada, fent tombs a dreta i esquerra, atrapada en els seus tòpics i contradiccions. Ells són els qui van fer possible el govern autonomista amb aquell primer pacte amb ERC que els donava permís per a no avançar gens en dos anys. Tanmateix, ara sembla que els reca o que els en fan por les conseqüències i radicalitzen el missatge tot mirant de recuperar la situació perduda. Però amb la pedra del pecat original lligada als peus i la credibilitat, sembla, un poc malmesa.\nEn vista d’aquest panorama, han estat els exiliats amb les seues victòries judicials i polítiques i l’ANC –que ha estat capaç de mantenir-se on era contra les pressions autonomistes– els qui han fet coses que recorden que la via unilateral és viva i té, com es va comprovar en la manifestació de la Diada, un gran predicament entre la gent. Però també, en aquesta situació, i encara més en un país amb tanta tirada a la depressió com és aquest, no és estrany que la via unilateral, l’octubrisme, digueu-ne com vulgueu, semblàs haver quedat colgada i sense recorregut. Fins al punt que molta gent, independentistes i tot, ja diu impúdicament que el procés s’ha acabat, que ja s’ha girat full.\nPerò la cosa no és tan simple.\nMés enllà de les teories justificatives que s’elaboren per a aparentar que hi ha un pensament, i no la por, darrere el canvi d’estratègia, la bifurcació de l’independentisme es fonamenta en la resposta diferent que es dóna a dues preguntes clau. La primera pregunta és si es pot derrotar Espanya o no. I la segona és si la independència és un projecte a curt termini propulsat per la població catalana i sobre el qual Espanya no té el dret de decidir, o no ho és.\nL’estratègia dels qui responen, o creuen, que Espanya no es pot derrotar i que, per tant, no tornarem –o no tornarem en molts anys– al 27 d’octubre de 2017 és ben clara. Alguns, amb la millor voluntat del món, diran i rediran que hem de ser més i que ens hem de preparar millor. I mantindran l’ús de la paraula “independentista” durant el temps que els faça servei. Però faran autonomisme i prou –mentre els ho permeten. Un autonomisme prim, perquè ja no queda gairebé autonomia, però que reconec que pot resultar efectista en alguns moments i que, siga com siga, és essencial per a greixar la màquina del partit, dels mitjans, dels opinants i de tota la galàxia que conforma finalment l’opinió pública.\nSegurament ja ho havíem d’haver vist, això, el 2017. Aquella pressa tan exagerada per a fer un “govern efectiu” just després de les eleccions del desembre no tenia gran cosa a veure amb les raons que ens explicaven aleshores de construir república. I, de fet, la via rupturista segurament hauria consistit a no presentar-se ningú a aquelles eleccions i no col·laborar amb el 155. Segurament la millor sortida hauria estat formar un govern a l’exili i un parlament a l’exili i haver posat Espanya contra les cordes fins que cedís políticament –i qui pense que això era impossible li recordaré només que al cap de quatre anys han tret de la presó nou persones acusades de sedició que havien fet la independència, i resulta que havien estat condemnades a dotze. I les n’han tretes perquè no les hi podien aguantar ni un minut més. O li recordaré també que els exiliats han demostrat de sobres que la posició espanyola és insostenible a Europa perquè en definitiva són ells, els espanyols, que van actuar antidemocràticament i il·legalment, contra els tractats fonamentals de la Unió.\nPerò tant hi fa ara aquesta discussió. El fet és que aquella bifurcació entre exili i interior no va passar en aquell moment i la bifurcació que semblava substitutiva, la que semblava haver-hi entre partits, tampoc no ha acabat de fer-se realitat. Però en qualsevol cas ara m’interessa valorar tot el camí positiu, de clarificació i d’enduriment, que ha fet la via unilateral. I remarcar la gran oportunitat de reescriure aquest passat de quatre anys que s’obre amb la constitució, finalment, de l’Assemblea de Representants.\nD’ençà del primer minut, el Consell per la República responia, dins la bifurcació independentista, a l’estratègia unilateral. Sens dubte, era el contrari de l’autonomisme. Perquè va nàixer del govern a l’exili, mantenint la legitimitat de la Generalitat de Catalunya contra el colp d’estat del 155 i afirmant que, una vegada proclamada la independència, no es podia tornar al marc anterior. Però després també va romandre atrapat en la teranyina autonomista i va caure en una contradicció: intentar governar l’autonomia al mateix temps que se’n proclamava, tot exiliant-se, la il·legalitat, era una jugada massa complicada, massa impossible. I segurament també tot era massa gros, inclosa la situació personal, per a poder tenir el cap prou clar en tot moment.\nLa realitat, siga com siga, és que quatre persones, el president Puigdemont i els consellers Comín, Ponsatí i Puig, han estat capaços de mantenir obert aquest front. Ells no són els únics exiliats, però és evident que els altres han tingut posicions molt diferents i que no menen al mateix lloc. I a l’hora de remarcar la feina que han fet hi ha una dada que, precisament avui, vull remarcar. Puigdemont i Puig eren de Convergència, o del PDECat. Però Comín era d’Esquerra Republicana, i potser encara ho és, no ho sé. I Ponsatí és una independent que, si no vaig errat, no té cap afiliació però que segur que no té ni un pèl de convergent.\nI per què recorde aquesta obvietat ara? Perquè una de les coses fonamentals que va passar diumenge en la constitució de l’Assemblea de Representants és que aquella maniobra consistent a estigmatitzar la via unilateral presentant-la com una via partidista es va fer miques completament. Però cal mirar enrere per a recordar que d’ençà del primer minut s’havia intentat que fos així i caldrà, per tant, aprendre’n la lliçó. Puigdemont, Puig, Comín i Ponsatí no eren d’un mateix partit. Si de cas, eren d’una mateixa idea i, sobretot, són d’un mateix ímpetu. Que hagen acabat formant part d’una mateixa candidatura, vinculada a un dels partits autonomistes, això són figues d’un altre paner; i els boicots i les agressions també compten per a explicar-ho. Però l’ADN del Consell és la unilateralitat i la defensa del Primer d’Octubre, no pas les sigles. I aquest detall serà clau a l’hora d’aprofitar el salt endavant que significa la constitució de l’Assemblea de Representants.\nPerquè el Consell per la República té ara una oportunitat única de remarcar aquesta independència –i en això el president Puigdemont, que ha d’aclarir què és i què vol ser, hi té una gran responsabilitat. Diumenge es va veure ben clar, amb els fets, que el Consell no és cap invent de la dreta catalana ni la pota secreta de cap partit, per dir-ho a la manera ridiculitzadora que alguns encara fan servir. El joc aquest d’oposar Junts a Esquerra i tots dos a la CUP o la CUP i ERC a Junts o Junts i la CUP a Esquerra ja els va bé, als autonomistes, per a mantenir el galliner controlat. Però no s’hi val a fer tantes trampes: diumenge a Canet de Rosselló s’hi veié una cosa ben diferent.\nA Canet la ratlla no es va traçar entre qui era de Junts, qui d’Esquerra i qui de la CUP. A Canet la ratlla es va traçar entre els qui eren allí i els qui no hi eren. I els qui eren allí hi eren –de Blanca Serra a Carles Puigdemont, de Joan Puig a Lluís Puig, d’Àngels Martínez a Laura Borràs, de la presidenta Ona Curto al darrer dels 121 representants presents– perquè coincidien en la resposta a les dues preguntes fonamentals: sí que es pot derrotar Espanya i la independència és un projecte a curt termini propulsat per la població catalana i sobre el qual Espanya no té el dret de decidir. I això no és cap detall menor, ans al contrari. Aquest és el canvi real de dimensió que es va esdevenir diumenge i que clarifica, a parer meu completament, la situació. La via rupturista és al –i de fet és el– Consell per la República. I punt.\nPS1. No sé si això que explicaré ara té cap relació directa amb el contingut de l’article, però m’ha cridat l’atenció. Mentre el president Puigdemont era a Canet en la constitució de l’Assemblea, Junts feia un gran acte públic a Lleida sense la seua presència, ni tan sols en cap vídeo enregistrat.\nPS2. A voltes he de fer articles massa llargs per explicar coses que em semblen massa complexes. Aquest n’és un. De manera que, per no atabalar-vos, he deixat per a demà unes quantes prospeccions de futur, relacionades amb allò que podria fer el Consell d’ara endavant, si entén i comparteix que aquesta que acabe de descriure és la peça clau del moment.\nVilaWeb necessita el vostre suport: feu-hi una donació única sense cap més compromís.\nLa situació s’ha complicat molt aquestes darreres hores a la frontera de Bielorússia amb Polònia. Aquesta fotografia és d’Oksana Manchuck i és feta al pas entre Bruzgi i Kuznica. Si voleu entendre per què passa tot això precisament en aquest punt, us recomane aquest article publicat diumenge dins les Històries de VilaWeb.\n15.11.2021 | 22:25\nDe moment, el CxR ha de fer la feina de preparar la independència, de fora estant.\nA dins, hem de patir l’autonomisme dels partits nostrats, però, quan serà el moment, més d’hora que tard, s’haurà d’enllestir una candidatura pròpia, rupturista, guanyadora.\n15.11.2021 | 22:36\nHi ha moltes persones que viuen directament de l’autonomia. Els partits tenen molts treballadors; probablement massa. I tots aquells faran el que calga, des de regidors, alcaldes, “assessors”, càrrecs de tota mena i companyia, per a que res canvie. Són els mateixos que quan el president Puigdemont va emetre un missatge institucional, no el van rebotar a les xarxes per allò de “que voleu que ens foten a tots al carrer”?.\nEl Consell per la República és diferent. Funciona diferent i pretén coses diferents. és com la diferència entre un aparell electrònic analògic i un de digital. Els partits no ho entendran mai. Són el passat.\n15.11.2021 | 22:41\nTan de bo surti alguna opció Republicana a qui poder votar en les eleccions que vinguin, les que siguin. L’Albano Dante, en Graupera, qui sigui…\nSi no tocarà abstenir-se, que la pinça al nas ja ha fotut llaga de tant fer-la servir i fot massa ràbia posar-se-la ja per sistema.\nJ.Miquel Garrido: Totalment d’acord!.\nExcel•lent article, excel•lents raonaments!!!\n15.11.2021 | 22:56\nSr. Benet, la pinça al nas, mai, però l’abstenció menys encara. Hi ha partits petits, extraparlamentaris, que potser no tenen opció de treure cap diputat peró a nosaltres el que ens importa és comptar-nos, i cada vot suma. Donec perficiam.\n15.11.2021 | 23:00\nAmb el Consell per la República em sento alliberat dels partits i els seus pobres interessos. Últimament ha sigut difícil decidir el vot, i he hagut de triar “el menys dolent”.\nUna organització formada de persones com tots nosaltres.\nAra, la gran pregunta és que farà aquest Consell? L’hem d’impulsar i donar-li sentit. Ha de ser útil i poderós. Ha de demostrar a tothom el poder que pot tenir, i llavors serà una pluja de nous socis.\n15.11.2021 | 23:06\nEl CxR és la millor eina que tenim i l’única fora de les urpes de l’estat español. Per això hauria d’estar lliure de tot el què implica pertanyença a españa.\nEls partits polítics autonomistes que tenim a Catalunya formen part de l’estat, els votem ( O votàvem) a les generals, estan cobrant a Madrit i molt a gust com en Rufian que té ja un club de fans important dins l’espanyolisme.\nCrec sincerament que tots els càrrecs del consell i tots els inscrits hauríem de ser del CxR, res més. Està molt bé que la presidenta de l’assamblea sigui de la CUP, que hi hagi gent d’esquerra, demòcrates, junts…estaria molt millor que no fossin representants de cap partit que fa política a españa, no cal comptar quants són de quin partit i seguir jugant a aquest joc autodestructiu que practiquem aquí.\nSón , som del consell per la República, amb seu Europea, no cal, més aviat sobra cap més afiliació, començant pel President Puigdemont.\nFora partits del consell, és una eina nova, un format nou, doncs que ho sigui del tot\n15.11.2021 | 23:12\nGràcies Vicent per l’esplèndida editorial; com he fet ja algunes vegades, recordar-te que abans de les eleccions d’això que alguns li diuen govern de Catalunya, molts subcriptors ja denunciàvem la deriva d’ER, en el teu cas vares volguer nadar i guardar la roba, ara ens trobem amb la realitat que denúncies; ja que dir de tenir que aguantar els comentaris dels aduladors del mossèn, un element sense escrupuls ni valors.\nAra creuar els dits i que el CxR no es faci perdre l’esperança d’ésser lliures d’aquesta espaÑa franquista, apart de poder fotre en el contenidor aquest partits autonomistes, que com bé denuncia la consellera Ponsatí, ens han enganyat i traït\n15.11.2021 | 23:35\nSenyor Partal, ha ençetat una sindria molt sucosa, no ens hem volem perdre res, estem amatens. l’analisis que fa de la situació, és -no trobo la paraula- irrefutable, precis, contundent i, sobretot denota compromis.\nSenyor Partal, m’adono, ens adonem i voste ho ha fet abans que molts de nosaltres que hem de començar a dir les coses pel seu nom i amb els seus noms i si no ho fem així estem enganyant a la parroquia i en el fons a nosaltres mateixos.\nSi, l’única via rupturista és el Consell per la República, empenyem-la.\n15.11.2021 | 23:37\nAl meu entendre, el CXR és una eina per a varis treballs:\n1. Mantenir la flama de l’1-O fora de la repressió de l’Estat.\n2. Preparar, sí, preparar els elements bàsics d’un nou Estat, aquell que pot néixer de sobte tot activant al Parlament la Declaració del 27 d’octubre. Ocasions n’hi haurà i motius generalment acceptats, estic segur que també.\n3. Ajudar en la internacionalització del cas català al món, especialment a Occident, al representant legítim que és el MHP Puigdemont. Això crec que és capital.\nDóna igual els partits, acabaran sumant-s’hi si el CxR creix fent l’anterior, … no tindran més remei, com li va passar al nacionalisme català després de la sentència 31/2010 del TC. La dignitat és dualista, és té o no es té i, arribats a un punt x de tensió, s’hauran de definir … per sobreviure.\n4. Recollir i gestionar els recursos materials, tecnològics i econòmics per seguir la “confrontació intel·ligent” amb l’Estat, que quan es resolgue al Tribunals Europeus, revifarà la flama del Procés.\n5. Acollir la força creixent de la gent, que es pot anar alliberant i fent-se efectiva per mantenir la nació tal com som. La base a ampliar és la del CxR!!!.\n15.11.2021 | 23:40\nt’envio aquest petit fil que vaig fer per si et serveix per completar l’article de demà. https://threader.app/thread/1460042556931297289\nCal que fem que la gent pugui expressar-se al CxR.\nObrir els ulls a la gent que la seva opinió serà útil pot ser l’estocada final a l’autonomisme\n16.11.2021 | 00:04\nAl Principat hi ha tres xocs de legitimitats: l’unionisme (PSOE+PP+Vox+Comuns), l’independentisme entre cometes (ERC, JxC, CUP) i l’independentisme sense cometes (CxR). Els dos primers poden, legitimament, brandar els vots obtinguts en eleccions espanyoles com a llur legitimitat. Ara per ara, el CxR, nomes pot brandar els inscrits. Evidentment, entre els dos darrers hi ha una interseccio considerable, pero dificil de quantificar ara mateix. El CxR te dues vies per incrementar la seva legitimat: fer que el numero d’inscrits augmenti considerablement (per sobre dels vots de qualsevol dels partits amb representacio parlamentaria) o en algun moment participar en una opcio de vot rupturista que competeixi amb els altres, i aclareixi quina part de l’independentisme te cometes i quina part no en te.\n16.11.2021 | 00:12\nEstic d’acord que per fer l’anàlisi d’allà on venim s’ha de construir un article llarg, però es justifica perquè a l’editorial hi trobem molt ben descrites dues realitats de valor incalculable.\n– Per una banda hi ha la resposta a les dues preguntes fonamentals:\nSí que es pot derrotar Espanya, i la independència és un projecte a curt termini propulsat per la població catalana i sobre el qual Espanya no té el dret de decidir.\n– Per altra banda, a PS1 es descriu un fet que trobo importantíssim:\nMentre el president Puigdemont era a Canet del Rosselló en la constitució de l’Assemblea, Junts feia un gran acte públic a Lleida sense la seua presència, ni tan sols en cap vídeo enregistrat.\nAquest és el resum d’una etapa positiva, i l’article llarg resulta molt oportú.\n16.11.2021 | 00:39\nDel 2014 al 2017 no es va anar de bracet tal com dius. ERC dins de Junts pel Sí, va ser totalment deslleial, fent tota mena de travetes i porcades per a fer estavellar al MHP Puigdemont, amb la finalitat d’assaltar i presidir la Generalitat.\nLa direcció d’ERC no ha cregut mai en el procés, ni abans ni ara. I quan han tingut bons resultats electorals s’han apartat per abraçar l’autonomia.\nDiverses preguntes donen pistes del que vol ERC: Quines estructures d’Estat van fer a Economia per a fer funcionar la independència, Junqueras, Jové i Salvadó, els anys que la van dirigir ?. Perquè Junqueras desapareix a l’endemä del 27-O ?. Perquè ERC, més indepe que ningú, volia reeditar el tripartit a Catalunta amb espanyolistes com el PSC i els Comuns ?. Perquè ERC posa com a líder a Madrid a un anti-independentista com Rufiàn ?.\nPerquè ERC té el síndrome Convergent i només l’importa imitar-la, per poder manar durant molts anys a Catalunya i col.locar a la política al màxim dels seus afiliats. A ERC ben poc l’importa el País i la independència com ho demostra que es ven gratuïtament al PSOE, o trenca, a cada moment, l’unitat de l’independentisme. A ERC Ja són feliços presidint una autonomia, ni que sigui de fireta.\nNomés els exiliats Puigdemont, Comín, Ponsatí, el Consell per la República i la ciutadania del 1-O, si s’ho proposen poden capgirar la situació.\nQuan es diu que no es pot derrotar a Espanya, l’1-O n’és el millor exemple.\n16.11.2021 | 02:33\nCal un partit nou. Junts, de la ma del Jordi Sanchez, s ha convertit en un club de Calvets i altres Pdcats, es la nova ER.\n16.11.2021 | 05:42\nJo vaig ser militant de junts,4 meses,temps de sobra per veure cap a on anavan\nDe erc no vui saber res.\nI de la cup que podem dir,que ni ells sabem qui son.\nDoncs que hens resta de partits? algù hi ha,però sense visibilitat. Asi doncs aqui no tenim res, i es a fora a on els independentistes tenim el cau. CxR ara per ara ha de anar omplin de gent els inscrits,per que tinc clar que unas eleccions autonòmicas ara deixarìa a tot 3 partits fotuts.\nAquesta generalitat(govern) no fà una de bona versus els catalans,el ultim impost de vehicles contaminants es una mes,curios que aquet impost no ho hagin portat al TC els de sempre.\nNo sè si m’explico bè,però crec que els independentistes i no independentistes, estem farts de pagar mes que quelcom.\nI sr. Partal esperem que ens expliqui fil parranda tot el que sap del sotogovern,i el seu diari sigui la llum del independentistes que mai han deixat de ser-hi.\n16.11.2021 | 06:04\nEl Consell per la República és la punta de llança del moviment sobiranista. Cal reforçar-lo. Difonent-lo i associant-nos.\n16.11.2021 | 07:12\nEls partits que treballen per Ñ i cobren d’Ñ hauran d’escollir el que volen, si submissió i vergonya o Independència de debó. Incapaços com són de defensar la Llengua primer de tot. Els haurà de votar la seva mare.\nAra la nostra principal esperança són les primeres institucions d’aquesta Incipient República Catalana Independent que vam votar, guanyar i declarar, i que lleials al mandat del 1r d’octubre estem edificant: CxR. Assemblea de Representants. Consells Locals, …\nCom diu Partal de manera molt encertada, els que hi són, molt bé, esdevindrem ja ara Catalans lliures, els que no que es quedin a la vall de llàgrimes i ploramiques, ajupits, insultats, esclavitzats per una colla de malp., Jutges, Ñ’s, botiflers de tot nivell i de tota mena, pidolant ajupits, arrossegant-se com cucs (com ho deia Jhon Adams al seu temps), amb les butxaques plenes i la dignitat per terra …\nSí! Avui ja som 101.579 catalans lliures censats al CxR, i donem cos i esperit a la nova República.\nI un consell pels bons articulistes de Vilaweb, no cediu ni un mil·límetre en els vostres escrits, res de condicionals, res d’emblanquinar, res de posar en dubte, … La Independència d’un Poble només la guanyen els valents, un magnífic article perd la seva força i esdevé retardari amb qualsevulla concessió als cagadubtes que tan aprop ens envolten. Estigueu al cas!\n16.11.2021 | 07:26\nEnhorabona per aquest article, la llargada del qual no necessita cap mena de disculpa. Estic segura que molts lectors, Vicent, hauríem volgut que, justament, fos MÉS llarg. Esperarem a demà, doncs ;-).\nNomés voldria comentar una reacció que veig aquests dies i em sembla ben “curiosa”:\nFins a la constitució de l’Assemblea de Representants, s’havia acusat al Consell, repetidament i sense cap vergonya, que era un ens partidista, que NO acollia TOT l’independentisme. Bàsicament, aquesta acusació era mantinguda per aquelles forces que no en formaven part o només en formaven part de gairell i perquè no es digués.\nPerò, ara, després de l’acte de Canet del Rosselló, veig amb astorament (a Twitter, que de tertúlies no me n’escolto, però hi deu passar el mateix) que una colla de gent d’una certa rellevància, s’esclama iradament contra la composició de la mesa de l’Assemblea de Representants del Consell, des de la posició aparentment contrària a l’anterior!\nSegons ells, aquesta composició és la prova evident que el Consell és un bluf, un ens segrestat per TOTS els partits. Una altra enganyifa.\nNo hi fa res que un dels membres hagi estripat el carnet d’ERC fa mesos, ni que un altre sigui d’una facció “rebel” com el Col·lectiu 1-O, ni que una altra sigui alcaldessa d’un poble de la Catalunya Nord on Junts, de fet, no té cap força ni una com a partit… Tampoc no deu tenir cap importància que molts dels representants electes s’hagin definit com a independents.\nLa transversalitat, que va ser el gran valor de l’1-O, ara resulta que és una trampa malèfica!!\nEl que no sé és si aquesta reacció forma part del pessimisme a què tendim els catalans -dius, tu, Vicent (i estic per no desmentir-te!) o és que n’hi ha que no es resignen a deixar de ser els més guais del ramat i han de menystenir tota iniciativa per tal de poder seguir mirant-se-la per damunt de l’espatlla.\nEn qualsevol cas, sempre és millor actitud vital passar de tots plegats (alguns dels quals deuen ser els mateixos, hahaha), tenir esperança i provar-ho.\nMalparlant des de la barrera segur que no s’ha construït mai res. Res de res.\n16.11.2021 | 07:28\nMentre el ferrovial Junqueras sigui el REY DE ERC, no hi ha res a fer. Alimentar als fills de junqueras es l’independ3ntisme erc. PINSO I FERROVIALS, republicwnisme per la croqueta del nostre Maduro\nNo puc estar més d´acord amb el contingut de l´editorial. L´he rellegit 3 cops, així com els articles relacionats.\nTan de bo fos significatiu el fet que es descriu en el PS1 i es distingís clarament la via rupturista de l´autonomista.\nEspero amb delit les editorials següents.\nEl nostre director, que per una vegada ha estat força contundent amb els veritables corcs de l’independentisme, obvia una variable de l’equació que ens hauria de portar a l’unilateralitat. O més ben dit, el valor que li volem donar: 52%.\nTots sabem que la dada és falsa, que no som aquesta meitat majoritària. Tan sols comptant que la meitat dels votants d’ERC son i pensen com el seu guru i acòlits del règim de Vichy instaurat a la Comunitat Autónoma de Cataluña, estem molt lluny de tenir prou força per poder tombar l’estaca de l’estao i proclamar la independència.\nD’ERC val més ni parlar-ne, perquè ha caigut al pou dels oportunistes que només volen el poder per ostentar-lo, cobrar i fer favors als seus, encara que això signifiqui haver de repetir la butiflerada cada dia ara en còmodes terminis perquè el seu amo madrileny no s’enfadi. Els sotogovernos impedeixen tirar endavant, i el d’ERc no en te prou amb això, sinó que vol anar enrere (deuen pensar allò de que que amb la superbèstia vivíem millor). Però Junts tampoc acaba de funcionar com a partit independentista, sembla que troba confortable conviure amb les runes de la vella Generalitat Pujoliana, sobretot des que Junts està comandat per una persona a la qual també sembla que troba més còmode anar fent que no pas fer passos endavant. Com als antics partits comunistes, l’important és formar part de “l’aparat”, com més amunt millor, i després ve tota la resta. Per a fer un gran acte públic a Lleida sobretot sense patums -no ens enganyem-, cal una autorització de l’Aparat, i l’Aparat dona suport a fer-ho amagant les patums. Per què? … La CUP fa referèndums.\n16.11.2021 | 08:25\nGairebé d’acord en tot, excepte que crec que part de la cúpula d’ ERC és va desmarcar abans del 1-O. No creien que fos possible. Ai! si haguéssim sapigut que hi havia urnes.\nI una altra cosa respecte al MHP Puigdemont i els partits. No tinc cap dubte que serà escollit president del consell de govern del CxR, però em sembla que s’ haurà de desmarcar de Junts. Veig força probable que l’ Assemblea de representants ho decideixi així.\nBon día, penso que el millor actiu del Consell és la democracitat, i si és cert lo del desvot, hauria de informar-se’n més abastament de la seva existència i dels canvis que poden provocar.\nQue els que estem apuntats puguem influir faria que, primer ens interessés més el que fan i segon que els que hi son facin.\n16.11.2021 | 09:07\nEnfrontar Consell de la República amb la Generalitat i el Parlament seria un greu error. El Consell hauria de ser suficientment fort per influïr-hi i perquè els partits no el poguéssin ignorar. ( igual que l’ANC i Omnium d’abans).\nA l’Estat espanyol se’l pot guanyar, sens dubte. Però les coses s’han de fer molt millor, s’ha de treballar en molts fronts , intern, extern i també a Madrid . I s’ha d’escollir bé el moment . No és fàcil ni curt. Quan Governin PP i VOX i la Justícia Europea dictamini, pot presentar-se una oportunitat.\nCompletament d’acord. Ara cal deixar treballar al CxR.\nUna de les contradiccions que no sempre s’han resolt adequadament, és com el Consell s’haurà de relacionar amb el poder autonòmic. Si a l’octubre del 17 tot el govern s’hagués exiliat aquesta contradicció no existiria pas, tindríem un govern català a l’exili, però…\nA les eleccions autonòmiques els vots representen voluntats dels votants (52% vots per a la independència), però els escons no representen l’acció desfermada d’aquesta voluntat, sinó la passivitat de la intel·ligència al servei dels tripijocs partidistes (agafant les paraules d’en Resina). No són pas per seguir una via de ruptura, són per gestionar (administrar) una miserable autonomia.\nMalgrat aquesta realitat nefasta, que alimenta el partidisme, el CxR no pot prescindir del front institucional. Aquí rau el problema. Barrejar oli amb aigua.\nPer això estic amb l’editorial que el CxR s’ha de treure del tot cap pàtina de partidisme… Si no ho fa, sempre estarà condicionada pels partits de les institucions i s’allunyarà de la ciutadania.\nPS1. Vicent: Altre cop surt la frase “opinió pública”. Si volem ser rigorosos hauríem de dir-li opinió dels mitjans.\nL'”opinió pública és la menys pública de les opinions!!. La frase és del tot equívoca. Lluny de ser l’opinió del carrer, és l’opinió controlada i instrumentalitzada pels mitjans al servei del poder. Insistiré! No en podem dir “pública”. És com dir “policia espanyola cívica”, son antinòmies kantianes.\n16.11.2021 | 09:29\nBrillant editorial Sr. Partal.\nFínalment el Consell per la República és lúnic que ens queda i que manté la flama de la Independència de Catalunya deslligat i lliure de sottogovernos i ànsies partidistes de poder.\nAls negacionistes del vot, que adduint pinces o no al nas volen no votar o votar en blanc, els diria que amb aquesta actitud el pes dels seus “vots / no vots” poden anar a parar a partits indesitjats.\nCom diu la Sra. Carulla, sempre hi ha a qui votar. Cal fer-ho amb seny i, de vegades, votar el menys dolent.\nJo el que tinc clar es que vaig deixar de votar ERC quan a les mans del mentider i botifler Junqueras, va esdevenir ER.\nTornem a repetir el mantra, la República Independent de Catalunya s’aconseguirà gràcies a la transversalitat, ni dretes ni esquerres, simplement catalans. Un cop assolida la independència escollirem, aleshores, votant partits, el model de societat que voldrem. Ara no, ara Independència.\nL’Editorial d’avui la trobo contradictòria. Per un cantó hi ha una exposició de la situació en el sentit que els tres partits independentistes d’alguna manera han desertat, Junts i ERC han abandonat el procés i s’han abonat a la pràctica autonomista i la CUP atrapada en els seus tòpics i contradiccions. A més en Partal assegura que molta gent, independentistes i tot, ja diu impúdicament que el procés s’ha acabat, que ja s’ha girat full. Després d’aquest panorama es fa dues preguntes clau: 1. es pot derrotar Espanya o no i 2. la independència és un projecte a curt termini. I la resposta a les dues preguntes és que sí que es pot derrotar Espanya i la independència és un projecte a curt termini propulsat per la població catalana i sobre el qual Espanya no té el dret de decidir. Primer el reconeixement d’un moviment en retirada, que ha deixat moltes pèrdues pel camí i que, tal com diu l’Editorial, els seus soldats comencen a desertar i segon una cèl·lula fora del país, fora del camp de batalla, ens farà guanyar i a més a curt termini. Hem sap molt greu no estar gens d’acord. Ho dic des de la meva posició: el procés d’independència ha de transitar pel camí més recte i curt possible i ha de ser clarament unilateral. Però sense els partits/Parlament i la gent de dins el país no hi ha independència possible. Podem somiar i fantasiejar tant com vulgueu però la realitat és dura i clara. O pot ser que en Partal no tingui tota la raó. Podria ser que ERC i Junts no siguin tan autonomistes com els pinta l’Editorial i esperin un fracàs sonat de la taula de diàleg per tornar a bastir una estratègia unilateral -coincidint amb Escòcia?- i amb més comprensió per part de la UE. Podria ser que la CUP, atenent al desencís de les seva base electoral, posés en primer pla l’eina -el país lliure- i després la transformació social. Pot ser, fins i tot, que ningú hagi desertat ni girat full i esperi el moment definitiu, la unitat imprescindible que s’ha de donar, per assumir el risc necessari en el darrer embat. El Consell per la República és una eina que jugarà un paper important en aquesta obra però hi ha més actors que són absolutament necessaris representar-la bé.\nEstic d’acord amb la Sra Carulla\n16.11.2021 | 10:04\nMolt bon article que explica bé on estem en aquest moment. Gràcies director.\nEspero que l’Assemblea dels Representants pugui fer la feina que li toca. El que també és important és que els Catalans independentistes vegin el què fan i com, de manera que es registrin com a membres. Aquesta és clarament una tasca pels CLxR.\n16.11.2021 | 10:19\nNecessito aquestes reflexions per poder situar-me en la meva defensa i participació en el Consell de la República.\nI si finalment cau aquesta esperança sé que sóc en el lloc correcte, defensant el meu país. Gràcies.\nJo no hi faré res… em teniu confinada i sense drets… us habeu venut a la gran Farma\nUn servidor, i suposo que molts suscriptors i també el senyor Bou, esperem amb molt d’interès l’editorial promesa pel dia d’avui….\nEn Pep Agulló planteja una contradicció que cal, com a mínim, tractar….\n16.11.2021 | 10:40\nDe jove, de vegades, anant pel camp, em trobava alguna pell de serp. Deien que portava sort.\nCom s’ho fa la serp per a canviar la pell?\nA sota de la pell vella en va fent-se’n una de nova. cèl·lula a cèl·lula, escata a escata, totes ben travades, ben fortes, ben flexibles, ben segures, i quan té la nova pell llesta, apreta i rebenta la pell vella que es queda penjada del primer esbarzer que troba. I l’animal segueix renovat i lliure.\nAh!… les paparres es queden enganxades a la pell vella.\nEstic atent al toc a sometent….\nEl Consell per la República té dos grans enemics, ERC i la Convergència que ara parasita Junts, que veuen en el Consell un moviment que no controlen i que els pot fer mal. El tercer enemic, l’Estat espanyol de moment no sembla gaire amoïnat. La CUP, com sempre, als llimbs dels justos.\nHi ha una manera de precipitar la situació. En primer lloc cal que el principal actiu que té ara l’independentisme, el President Puigdemont es desvinculi d’una vegada de Junts i passi a fer el paper de De Gaulle. En segon lloc cal una inscripció massiva al Consell de tots els que creiem que la derrota de l’Estat espanyol és possible i que la independència es pot assolir en un curt espai de temps.\nEl poble està atent i amatent. El primer pas que faci el Consell de la República, si el fa en la direcció adequada, encoratjant i mobilitzant la gent, es mostrarà lo fàcil que serà fer bullir l’olla un altre cop. El brou es manté calent, només cal un altre cop de gas.\nHauríem de ser molts més al Consell per la República. Tot i que la xifra d’inscrits és considerable, no ho és prou. No siguem masells, apuntem-nos-hi en massa, donem tots plegats un senyal d’estar vius encara i no conformats i vençuts. Sí, vençuts, d’una banda per part dels d’allà i de l’altra per part dels nostres, dels d’aquí. Nosaltres no hem de ser de cap partit, no hem de ser propietat de ningú, només hem de lluitar pel país i fer gran i important, cada vegada més, el CxR.\n16.11.2021 | 11:41\nMolt d’acord amb la Berta Carulla i amb el Joan Llacuna\nGràcies Sr.Partal per les seves anàlisis tan lúcides i aclaridores. M’agraden, a més, perquè darrere no hi ha cap interès de partit, com en altres diaris, només interès del millor per a tots: la independència.\n16.11.2021 | 12:12\nNo veig les bases de Junts allunyades de la visió rupturista del President Puigdemont. Estic d’acord que encara hi ha càrrecs que voldrien anar més en compte però la majoria dels processistes no s’han integrat en el partit, estan en altres formacions. Crec que el Consell pot ser una bona eina per dissenyar l’estratègia rupturista, cal cosir confiances quan la taula de diàleg peti, si és que no ho ha fet ja.\nNo va poder ser el govern a l’exili però des del CXR hem fet el parlament a l’exili, essencial per la ruptura democràtica. Cal polir molts aspectes tècnics i conceptuals, però la línia està marcada. La República Catalana comença a ser una realitat vers el món. No fem passos enrere. Vicenç, no importa la llargada dels textos quan la qualitat i riquesa d’idees que ens aportes és un fet. Gràcies.\nEstic amb el títol del’Editorial i el peu que l’acompanya: Crec que és tan bona anàlisi com resum de tot plegat, digne de repetir per cloure-la. Els votants, transversalment, aposten per “desintegrar” el partidisme vers unificar-se amb la integració del Consell per la República. L’objectiu és “escripturar-nos” el nostre País i l’Administració pertinent, no continuar a sou ni de lloguer. Assolida la Independència, amos del terreny, ja discutirem si plantar vinya, fruiters, sembrar verdura, que si naps o que si cols, que si de tot un poc…; que si pel camí de la dreta o de l’esquerra…. Com sempre, gràcies, Vicent, per posar en comú, amb les teues “reflexions en veu alta”, el millor del seny possible a que tots aspirem, també, ser-ne portadors.\n16.11.2021 | 12:42\nAra cal fer una feina intensa per fer del CxR una eina potent. No serà un camí fàcil, però és evident que és l’organisme amb capacitat d’articular tot l’uniteralisme. Ésa dir, de tots els que estem convençuts que Espanya no negociarà mai abans de la independència (que jo diria que sóm àmplia majoria).\nSens dubte, èxits en el front jurídic internacional ajudaran, i molt, a consolidar-lo com a eina potent.\nAmb tot l’ajut del CxR que es pugui imaginar i aconseguir, però la independència només es pot fer des d’aquí, des del país.\nJUNTS i ERC, fent servir l’ham la independència, lluiten per l’hegemonia de la autonomia i per res més. Entrar en el joc partidista, sempre interessat, de quin partit ha traït més l’1O, és fer-los el joc.\nERC ha aparcat la independència i ho diu obertament, i JUNTS fa veure que no. No sé que és pitjor.\nNo tenim cap partit independentista al Parlament.\nLa gent vota els partits que surten per la TV, i moltes vegades simplement perquè els seus líders, per exemple, de tant en tant fan un discurs abrandat, de cara a la galeria, queixant-se d’Espanya i res més.\n52% de vot independentista per què? Els votem només perquè es queixin (teatre)\nSortir pels mitjans queixar-se dona vots, tu, i mentre els hi funcioni tenim procés per a anys.\nLa via rupturista, la del CxR, és la via realista. L’altra, dita pragmàtica, és fantasia, és un engany, per a alguns és un modus vivendi ben pagat, i qui dia passa any empeny. Fins al 2050, a viure que són dos dies.\n16.11.2021 | 14:07\nDeixem a ER esperant 30 anys el seu moment propici, els que vam votar a Junts però que veiem que l’únic que ha fet ha estat fer president a Pere Aragonès i agafar gust a les cadires ha arribat el moment de donar-se de baixa. Els que quedin poden seguir també amb ER esperant el moment propici.\nTenim un eina potent que es diu CxR. L’objectiu ha de ser clar: prepar el retorn del president legitim. Com? Preparant una candidatura de país, encapçalada pel president Puigdemont, sense hipoteques de partit. Només això podrà fer el miracle de transformar unes eleccions autonòmiques en un referèndum d’independència.\n16.11.2021 | 15:03\nAmb tot, em temo que encara ens tocarà participar algun cop més en eleccions espanyoles. Penso que és urgent començar a bastir una alternativa política rupturista i transversal, perquè deixar les nostres institucions en mans autonomistes no ens ajuda. I de gent amb capacitat de lideratge, n’hi ha.\n(Quina pena, la Crida…)\nNo hi ha una bifurcació de l’independentisme. Hi ha independentisme i autonomisme.\nEspero que el full de ruta del Consell sigui aprofitar els veredictes europeus definitius per coordinar-se amb les forces internes–AMIS, ANC, etc–i tornar a arrancar amb força.\nCom diu Joan Vilarnau a les 15:03, com que de nou hi haurà eleccions, “és urgent començar a bastir una alternativa política rupturista i transversal”, a poder ser a tots els Països Catalans. Els/les espanyol/e/s bé que els veiem entrar a sac a casa a presentar a tres colors i una sola llengua “otras políticas”, sense complexos ni vergonya, com han fet a València menystenint Compromís i a Barcelona ho faran aviat.\n16.11.2021 | 18:21\nEn Puigdemont hauria de sortir de Junts. Per més que faci, aquest grup de gent són com els d’ERC (i la CUP): viuen del… cuentu.\nUn detall, i no pas petit.\nFixeu-vos que ara que els catalans tindrem un verdader govern amb el 72% de dones, el del Consell per la República, a Espanya s’han afanyat a presentar diguem-ne una proposta de govern feminista de l’Estat, per mitjà de les cinc polítiques d'”esquerres” reunides a València fa pocs dies: la Sra. Colau, la Sra. Oltra, la Sra. Díez,… etc.\nFixeu-vos que tot moviment important dels catalans és automàticament replicat per l’espanyolisme, amb vistes a aturar-ne l’expansió social tant com puguin.\nPer exemple, en temps de la “transición española”, quan el catalanisme parlava del país per referir-se a Catalunya, es van ben afanyar a titular, el nou diari del règim, “El País”\nPer exemple, quinze dies després d’haver-se presentat en públic l’Assemblea Nacional Catalana, sorgia a Madrid, a la Puerta del Sol, la gran manifestació iniciadora del moviment que llavors s’anomenà dels indignats —o del 15M.\nI plego de posar-ne exemples, per no fer-me pesat.\n16.11.2021 | 19:49\nVicent, llegint el teu article, he de manifestar-te que el teu optimisme em deixa en una situació de perplexitat, una perplexitat moderada, però real. Jo no crec, en absolut, que pel fet de crear el Consell per la República, Catalunya pot albirar una millor posició per ser independent. No, no crec que res es mogui si la fundació del Consell per la República té una identitat pròpia sorgida de les signatures sobre una taula de despatx. Altra cosa seria si l’acord tingués l’origen en un procediment revolucionari sense intenció d’usar la violència, però contundent. Una manifestació semblant a les que s’han fet l’onze de Setembre, hauria justificat el teu optimisme, i aquesta mani hauria de tenir lloc a Bèlgica per la sola raó de tenir més ressò i reconeixement internacional\n16.11.2021 | 19:52\nEl 21D vaig votar la CUP perquè no em refiava ni un pèl de les argúcies que pogués tramar en Mas a Junts pel Sí.\nAra sóc militant de Junts perquè em refio del lideratge d’en Puigdemont i de la seva gent.\nCom diu en Salvador Aregall necessitarem els partits: no podem inventar un altre sistema ni tornar a bastir una nova candidatura tipus “aquest any sí”. Els resultats de Junts han estat prou bons i segueixo confiant que estan i estaran al servei de la República.\nVicent, informar des de l’editorial que Junts s’ha donat a l’autonomisme, així sense més ni més, no em sembla coherent amb la teva idea de periodisme: informa de quines traves ha posat la gent de Junts a quines iniciatives i seré el primer a donar-me de baixa en menys d’un minut. I si no ho pots concretar mínimament, crec que hauries de rectificar.\nSóc militant de Junts i he estat candidata a l’AR del Consell per la República. Diumenge passat era a l’acte de Junts de Lleida i es va anomenar la Constitució del Consell i, evidentment, el President Puigdemont. En tot moment s’ha donat suport a l’AR. En cap moment cap reticència.


Clam perquè s’intensifiqui el control dels conductors que fan curses per la carretera - Altaveu el diari digital d'Andorra\nClam perquè s’intensifiqui el control dels conductors que fan curses per la carretera\nL’incident dels Cortals d’Encamp evidencia que la situació s’està anant de les mans i des de la ciutadania es demana una actuació més contundent abans que no hi hagi una desgràcia\n31/05/2020 (19:10 CET)\nVehicles a la carretera dels Cortals d'Encamp.\nL’incident dels Cortals d’Encamp, en què el propietari d’una borda va disparar dos trets a l’aire amb una escopeta per fer dissuadir un grup de joves que estaven fent imprudències circulatòries amb els seus vehicles davant de la casa, ha comportat un clam ciutadà tant en aquell indret com en altres punts del país, per tal d’exigir un major control dels conductors que fan curses en diferents trams viaris del Principat i perquè se’ls sancioni amb major contundència.\nL’afer del Cortals encampadans ja derivava d’episodis previs. A la zona de les bordes és força constant el pas de vehicles de gran potència -però també quads o motocicletes- circulant a alta velocitat i, de vegades, competint entre ells. Fa poques setmanes, la filla de l’home que aquest dissabte va acabar disparant a l’aire hauria enregistrat el pas d’alguns dels vehicles i motocicletes per la zona i ho hauria difós a través de les xarxes socials.\nDes de llavors, la noia hauria rebut múltiples amenaces a través de les xarxes socials i, també, els suposats enregistrats haurien incrementat el pas per la borda on la jove i la seva família s’estan. Fins que segons veïns de la zona, aquest dissabte la situació hauria arribat a ser insostenible. “Els cotxes han anat passant amunt i avall, accelerant i girant davant de la borda, provocant.” Hi hauria almenys vuit o deu vehicles que de tant en tant s’amaguen si adverteixen la presència policial, com hauria estat el cas d’aquest dissabte.\nEl propietari de la borda i pare de la noia assetjada, fart de les provocacions i després de demanar-los que deposessin la seva actitud, vist que la policia tampoc no aconseguir aturar la qüestió, va acabar sortint amb una escopeta i disparant dos trets a l’aire, amb l’únic ànim d’atemorir, de fer dissuadir els joves del seu comportament amb els cotxes. Alguns veïns de la zona han advertit que “en el seu cas, jo potser hauria fet el mateix o pitjor”, reconeixent que hi ha molta tensió i “això pot acabar molt malament”.\nI molt malament ja no pels trets, sols faltaria, sinó perquè tot i tractar-se normalment de carreteres secundàries on es fan aquestes curses no deixa que hi ha altres ocupants de la via que són més febles. Des de ciclistes a persones que van a peu o, en el cas de les bordes dels Cortals i altres indrets on es dóna el fenomen de les curses entre vehicles, infants i joves que o bé corren o bé van amb bicicleta. “Haurem de patir una desgràcia perquè se solucioni el problema”, afegir un veí de Pal, on també coneixen bé la problemàtica.\nDe fet, i especialment durant el confinament, la problemàtica s’ha engrandit. Ja venia d’abans, però certament s’ha incrementat. Per a la policia, asseguren fonts del cos, no sempre és tan fàcil com sembla actuar. Primer perquè molts cops després de rebre l’avís ja no hi són a temps per enxampar l’infractor. Després, perquè si es tracta d’un enregistrament molt sovint no es pot provar l’excés de velocitat ni cap altra possible infracció. I el que està clar, també, és que la normativa ara per ara és la que és i no es pot anar normalment més enllà dels 300 euros de multa econòmica més la retirada d’un mes del permís de conduir.\n“Això és ridícul, s’hauria d’endurir aquest catàleg de multes”, manté un dels veïns, mentre un altre lamenta que “la cosa està sortint de mare” i espera no haver de veure “una desgràcia” perquè “llavors s’hi posi mà dura malgrat que ja haurà estat massa tard”. I tornant als Cortals d’Encamp, un dels veïns de la zona testimoni de la tensió que s’hi viu cada cop que hi passen cotxes a tort i a dret accelerant a tot drap sentencia: “I són gent del país, que segurament és ben fàcil de saber qui són i anar-los a buscar.”


Concert homenatge a ‘les nostres compositores’ a Banyeres - El Nostre Ciutat\nConcert homenatge a ‘les nostres compositores’ a Banyeres\nVa tindre lloc diumenge passat al parc Vil·la Rosario\n15 maig 2021 14:51\nLa Societat Musical al parc Vil·la Rosario.\nLa Societat Musical Banyeres de Mariola va oferir el diumenge passat a la vesprada un concert al parc Vil·la Rosario. L’esdeveniment es va realitzar com a ‘homenatge als socis’ i en reconeixement a ‘les nostres compositores’, com a suport a les creadores de música valenciana.\nLa cita no va resultar fàcil ja que el vent regnant va causar nombrosos problemes als músics, que en determinats moments van veure com alguna ràfega va fer que isquera ‘volant’ alguna partitura. I a més poc va faltar perquè fóra suspés ja que l’adversa climatologia va impedir que es pogueren realitzar els assajos rutinaris que sempre es fan abans de l’actuació en el mateix escenari del concert.\nMalgrat els impediments climatològics la força del vent es va veure afeblida a última hora i va poder oferir-se l’audició. Primer va actuar la “Banda Jove” que va oferir obres d’Anne McGinty, James Curnow i Ferrer Ferran sota la direcció de Teles Moreno Ferrer. Després ho va fer la banda de la Societat Musical, que dirigida per José Francisco Mira Marín va interpretar obres de Núria Francés Miralles, Amparo Edo Boíl, Mª Dolores Soriano Raga i Sara Galiana Sola.


El consum d’oli d’oliva en la llar va ascendir a 449,51 milions de litres en 2009 | Consumer\nEl consum d’oli d’oliva en la llar va ascendir a 449,51 milions de litres en 2009\nLes persones retirades, els adults independents i les parelles sense fills van ser els grups que més van consumir aquest producte\nPer mediatrader 4 de setembre de 2010\nEl consum total d’oli d’oliva a Espanya va ascendir 506,8 milions de litres en 2009 i va suposar una despesa propera a 1.314 milions d’euros. Del total de litres consumits, prop de 449,51 milions de litres (el 88,7%) van correspondre a les llars, que van destinar a la compra d’aquest producte 1.145,6 milions d’euros. El consum per càpita va ser de 9,83 litres, amb una despesa per persona i any de 25,05 euros.\nDels 57,3 milions de litres restants, l’11,3% del total es va adquirir per a la restauració comercial i la restauració social i col·lectiva, amb una despesa propera a 168,4 milions d’euros. El 9% de l’oli d’oliva es va consumir per la restauració comercial i el 2,3% restant, per la restauració social i col·lectiva, tal com es desprèn d’un estudi realitzat per l’Observatori del Consum i la Distribució Alimentària del Ministeri de Medi ambient i Mitjà Rural i Marí (MARM).\nPer varietat, en les llars es van consumir 294,47 litres d’oli d’oliva no verge i 155,04 litres d’oli d’oliva verge. L’estudi també assenyala que les persones retirades, els adults independents i les parelles sense fills van ser els grups que més oli d’oliva van consumir en 2009. Astúries i Canàries van ser les comunitats autònomes que van concentrar el major consum d’aquest producte.\nEn 2009, la majoria dels ciutadans van recórrer a els supermercats per adquirir l’oli d’oliva, amb el 53% de la quota de mercat. Li van seguir l’hipermercat, amb un 30,9% de la quota de mercat, mentre que l’establiment especialitzat va concentrar el 3%. A més, la cooperativa va suposar el 2,6%, l’autoconsumo l’1,8% i altres formes comercials el 8,7% restant.\nRespecte al consum i despesa en restauració, col·lectivitats i institucions, durant el passat any aquests establiments van adquirir 57,3 milions de litres d’oli d’oliva i van gastar prop de 168,4 milions d’euros en aquest producte. D’aquesta quantitat, el consum d’oli d’oliva verge extra va suposar un 34,2%, l’oli d’oliva verge el 12,7% i la resta d’olis d’oliva el 53,1%. Les comunitats autònomes que van demandar major volum d’oli d’oliva per a la restauració comercial van ser Andalusia, Extremadura, Comunitat Valenciana i Murcia.\nD’altra banda, aquest estudi també indica que el consum total d’olis que no són d’oliva va ascendir a prop de 343,1 milions de litres i va suposar una despesa propera a 406,3 milions d’euros. El major percentatge del consum d’aquest producte es va concentrar en les llars (55%), mentre que la restauració comercial va suposar el 38,4%, i la restauració social i col·lectiva el 6,6% restant.\nconsum hipermercado-ca oli oliva virgen-ca supermercats\nBacallà a la biscaina


Primer Yama i Primer Niyama 2. – YOGAIAM\nPrimer Yama i Primer Niyama 2.\nEl visible i l’invisible. Allò anomenat i allò que no es diu.\nSeguim treballant AHIMSA i SAUCA, el primer Yama i el primer Niyama: no violència i neteja.\nQuan penso en la idea que tinc de violència vénen a mi un munt d’imatges de pel·lícules d’acció. I després de veure el que he vist, penso: “a la meva vida no hi ha violència”. Però també hi ha violència en el que no es veu. Ahimsa també és no violència de pensament. Ahimsa és no caure en el secret menyspreu, en l’ocult prejudici, en la culpabilitat amagada. Ahimsa és escoltar-me i respectar-me, és no anar més enllà dels meus límits, és perdonar, és acceptar (a l’altre i a mi mateix) privadament.\nEl mateix passa amb Sauca. El més fàcil és tenir el cos net. No notem la coerció social perquè sigui així, perquè ja anem nets. El meu cos es veu des de fora i el netejo. Però hi ha altres impureses no visibles. Sauca és neteja de tòxics pensaments secrets, d’ocultes emocions verinoses, de por amagada, de pessimisme callat, de clandestina falta d’autoestima.\nLa violència i la impuresa puc ocultar-les. A vegades he pogut confondre’m pensant: “si no es veu, si els altres no ho veuen, no existeix”. I així, en lloc d’acceptar i sanar, m’oculto a mi mateix la veritat i converteixo l’oportunitat en la meva presó. Perquè en el fons, la confessió més important, potser l’única vàlida i amb sentit, és la que em faig a mi mateix de forma honesta, valenta i també secreta.


L’EFAV: Manteniment aeronàutic de titularitat pública\nEFAV Social 5 junio, 2018 20 junio, 2018 Actualitat\nGràcies a la titularitat pública i al conveni de col·laboració amb el SOC, l’EFAV és capaç d’oferir la seva formació de tècnic de manteniment d’aeronaus a un preu força assequible, només 500 € per any, en un sector amb un enorme creixement i amb uns salaris molt competitius.\nA més, durant els dos anys del curs de l’EFAV, tindràs l’oportunitat de realitzar un total de 450 hores de pràctiques formatives a les companyies aèries més punteres del sector com: Air Europa, Air Nostrum, Iberia LAE, Ryanair, Pan Air Líneas Aéreas, Servitec Aircraft Maintenance etc… La majoria dels alumnes de l’EFAV continuen treballant a la mateixa empresa on van fer les seves pràctiques, per tant, són una excel·lent via d’accés a la professió.\nCal recordar, que l’índex d’inserció dels alumnes d’altres promocions de l’EFAV és del 100%, ja que la demanda és altíssima. Demana ara la teva tutoria personalitzada i el nostre equip t’assessorarà en tot moment. Pots demanar més informació al següent enllaç.\nUn cop finalitzis el curs en TMA a l’EFAV, obtindràs la llicència en categoria B1.1, homologada en l’àmbit estatal per l’Agència Estatal de Seguretat Aèria (AESA) i en l’europeu per l’European Aviation Safety Agency (EASA). El fet de disposar d’uns estudis amb certificació europea, et permetrà poder treballar a qualsevol part del continent.\n← L’EFAV desenvolupa una plataforma d’aprenentatge i comunicació\nL’excel·lent manera de rellançar la teva carrera professional: Estudia a l’EFAV i converteix-te en Tècnic de Manteniment d’Aeronaus →


Dislèxia - ABCDari\nLa dislèxia és un trastorn d’origen neuropsicològic amb una alta carga hereditària. És el trastorn d’aprenentatge més estudiat fins al moment i el que té més prevalença entre la població. Així doncs en un grup de 25 alumnes almenys un serà dislèxic.\nLa dislèxia es el trastorn específic de l’aprenentatge amb dificultats en la lectura, afecta a la decodificació, discriminació i sequencialització, i tot això comporta una falta d’exactitud lectora, una velocitat lectora inferior a l’esperada per edat i dificultats en la comprensió lectora.\nTambé és habitual que els infants amb dislèxia, presentin altres dificultats com amb les matemàtiques (càlcul, relacions numèriques, sèries, etc.), dificultats en l’orientació espaitemporal, dificultats en el raonament i automatització, dificultats en mantenir l’atenció… La suma de tots aquests paràmetres poden derivar a un rebuig a l’escola, inseguretat i baixa autoestima.\nLa meva filla/fill es deixa lletres a l’escriure?\nSi l’escriure fa omissió en algunes grafies, pot ser un indicador de risc.\nAlgunes lletres les escriu a l’inrevés i llegeix molt poc a poc?\nÉs habitual que els infants amb dislèxia realitzin alguna rotació en algunes grafies.\nTambé forma part de la seva realitat, una lectura poc precisa, amb baixa velocitat i empobrida comprensió lectora\nLa dislèxia pot afectar a l’àrea matemàtica, doncs mostren dificultats sobretot en el càlcul mental, en la resolució de problemes i en les series matemàtiques.\nTambé podem observar dificultats en memoritzar sèries, com per exemple les taules multiplicar.\nMostra rebuig a l’escola, angoixa i una baixa autoestima?\nEls infants amb dislèxia tenen una intel·ligència dins de la normalitat.\nSi la resposta de l’escola no és l’adequada, l’infant/jove pot mostrar un rebuig a l’escola, angoixa i una baixa autoestima, inclús es pot donar el fracàs escolar.


MOCIÓ PER A DECLARAR LA MUNTANYETA PARATGE NATURAL MUNICIPAL – Compromís per Alberic\nMOCIÓ PER A DECLARAR LA MUNTANYETA PARATGE NATURAL MUNICIPAL\nA Alberic tenim la sort de comptar amb un lloc únic del qual tots i totes estem orgullosos, La Muntanyeta. Un paisatge situat al mateix nucli de la població amb unes característiques paisatgístiques, històriques i culturals que fan d’ell un lloc a protegir i conservar per a futures generacions.\nLa Muntanyeta per les seues característiques té uns riscos que en tot moment hem de preveure, estar immers en el mateix nucli urbà el fa més vulnerable a actuacions que poden atacar la seua integritat, per incendis, brutícia, usos indeguts, etc.\nLa Muntanyeta no és un jardí ni un parc, és un espai natural que deu tenir una reglamentació per als seus usos per tots els ciutadans i ciutadanes sense que això supose posar en risc la seua integritat. És un espai natural que és símbol d’Alberic i com a tal té implícits uns usos culturals, festius i històrics que hem de regular per al gaudi de futures generacions.\nLa Muntanyeta no ha de ser un parc més del poble que s’arranja únicament quan arriba el Diumenge de Rams i que la resta de l’any queda semi oblidat i a mercé de vàndals.\nLes intervencions que es realitzen sobre la seua massa arbòria i arbustiva han de tenir uns criteris de conservació i millora que com hem pogut observar en els últims dies no s’han tingut en compte, primant molt més qüestions estètiques i oportunistes, que realment una política de conservació i cura al llarg de tot l’any.\nLa Muntanyeta no se salva només amb posar càrtels indicant ser el que no pot ser per llei, parc natural, ni creant una regidoria amb el seu nom. Els éssers vius que hi habiten no sobreviuran únicament per la col·locació d’aquests càrtels ni per actuacions de dubtosa eficàcia per obtenir rendibilitats polítiques. Els pins, carrasques, llentiscles, garrofers, etc. són l’ànima de l’espai i per a això és necessari adoptar les mesures que les lleis vigents ens donen.\nAquestes lleis permeten a l’Ajuntament participar en una xarxa de treball que agrupa tots els municipis amb paratges naturals i les altres administracions competents en espais protegits (Xarxa PANAMU), podent beneficiar-se de recursos externs a l’ajuntament, intercanvi d’informació i recursos entre els membres de la xarxa, donar a conéixer la Muntanyeta a la ciutadania de la Comunitat Valenciana, col·laboració amb universitats i intercanviar informació entre ajuntaments,\nés pel que proposem els següents\nProposar a la Conselleria d’Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural l’interés de l’Ajuntament d’Alberic en ple perquè la Muntanyeta siga declarat Paratge Natural Municipal i sol·licitar l’inici dels treballs previs per a la seua tramitació.\nEl Ple de l’Ajuntament d’Alberic manifesta la intenció de gestionar l’espai natural a protegir d’acord amb el que especifica sobre això la Llei 11/1994 i el Decret 15/2016 de 19 de febrer de regulació de paratges naturals municipals.\nLa denominació de l’espai serà de Paratge Natural Municipal de la Muntanyeta d’Alberic\nCrear una comissió amb representants de tots els grups polítics perquè determinen l’extensió del paratge a protegir, elaborar un pla de delimitació de la proposta, elaborar una exposició de motius que aconsellen la declaració, consultar a entitats o associacions que s’ocupen o tinguen com a finalitat primordial la conservació del medi natural.\nConvocar aquesta comissió per acompanyar els tècnics de la Conselleria d’Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural a la visita de La Muntanyeta i posterior reunió que realitzaran un cop hagen rebut la proposta de declaració del Paratge Natural.\nElaboració per part de l’Ajuntament d’una memòria justificativa per a la Declaració de Paratge Natural Municipal exigida en l’article 3 del Decret 15/2016 del Consell, de regulació dels paratges naturals Municipals de la Comunitat Valenciana. En la memòria han d’incloure la relació de parcel·les cadastrals incloses i la titularitat de les mateixes, així com la cartografia en format .shp amb sistema de referència UTM HUSSO30 ETRS89.\nConvocatòria de ple extraordinari per a l’aprovació de la memòria justificativa per part del Ple de l’Ajuntament i la seua remissió a la Conselleria d’Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural.\nUn cop la conselleria emeta el Criteri de conformitat, aquesta procedirà a l’exposició pública (45 dies) del projecte de decret mitjançant publicació en el DOCV i periòdic no oficial d’àmplia difusió i l’Ajuntament ho publicarà al tauler d’edictes.\nNotificar als titulars de propietats privades afectades pel paratge natural perquè puguen presentar al·legacions que consideren oportunes.\nEn Alberic a 29 de març de 2016\n← MOCIÓ PER L’ADHESIÓ AL PACTE D’ALCALDES I ALCALDESSES PER UNA ENERGIA LOCAL SOSTENIBLE\nMOCIÓ SOBRE EUROPA, ELS REFUGIATS I ELS DRETS HUMANS →


Monterey Oceanside Inn, Monterey – Preus actualitzats 2019\nOfertes a Monterey Oceanside Inn (Motel) (EUA)\nComentaris de clients (538)\n2030 Del Monte Avenue, Monterey, CA 93940, Estats Units – Mostra el mapa\nJaromír, República Txeca\nWifiwanderer, Estats Units\nMonterey Oceanside Inn 2 estrelles\nJaromír República Txeca\nWifiwanderer Estats Units\n"Check in and out process was simple and no fuss was made."\nAquesta fonda està situada a Monterey, Califòrnia, a 3 minuts amb cotxe de la platja estatal de Monterey. La fonda ofereix habitacions amb WiFi gratuïta.\nEl Monterey Oceanside Inn disposa d'aparcament gratuït. A la fonda també hi ha recepció 24 hores.\nLes habitacions del Monterey Oceanside inclouen bany de marbre amb taulells de granit, aire condicionat i TV per cable.\nEl Monterey Oceanside Inn es troba davant d'un passeig. La fonda és a menys de 6 minuts amb cotxe del Monterey Bay Aquarium. El Museu d'Art de Monterey està situat a 3,2 km de la fonda.\nMonterey Oceanside Inn treballa amb Booking.com des del 18 de març de 2010.\nQuan vols allotjar-te a Monterey Oceanside Inn?\nHabitació amb TV de pantalla plana de 40 polzades amb canals per cable i bany amb detalls de marbre.\nS'acaben de reservar a Monterey S'acaba de reservar 1 allotjament com Monterey Oceanside Inn en els últims 15 minuts al nostre web\nMonterey State Beach Sorra daurada\n3 raons per triar Monterey Oceanside Inn\nInstal·lacions de Monterey Oceanside Inn\nLlegeix-ho Monterey Oceanside Inn accepta peticions especials, que pots escriure al pas següent.\nEl Monterey Oceanside Inn accepta aquestes targetes i es reserva el dret de fer una retenció temporal a la teva targeta abans de l'arribada.\n6,4 Puntuació 538 comentaris\nTots els enquestats Famílies (124) Parelles (241) Grups d'amics (7) Persones que viatgen soles (84) Persones en viatge de negocis (23)\nTotes les puntuacions Fantàstic: 9+ (56) Força bé: 7 – 9 (187) Bé: 5 – 7 (190) Malament: 3 – 5 (68) Molt malament: 1 – 3 (36)\nAra hi ha 63 persones buscant allotjament a Monterey\nMonterey State Beach Nedar, Esports aquàtics, Surf, Postes de sol\nCom arribar al Monterey Oceanside Inn des de Aeroport internacional de Mineta de San José\nÚltims comentaris del Monterey Oceanside Inn\n• 2 Llits Grans\nEl personal no va estar atent i ningu parlava espanyol\nLes instal·lacions de l'hotel son molt bones\nHotel molt sorollós. Està davant de una de les carreteres principals i fora del centre del poble. El personal no es molt agradable.


Bala blindada (1987) - Movistar+\nviernes 1 marzo 21.44 h\nJohn Creasy, un exagent de la CIA, és contractat com a guardaespatlles d'una nena que acaba convertint en la filla que mai va tenir. Quan ella és segrestada, la seva ràbia es deslliga i jura venjança.\nCinta d'acció basada en la novel·la ''Man on fire'' de l'escriptor britànic A. J. Quinnell. En un primer moment, el productor de la pel·lícula, Arnon Milchan, remenava dues opcions: asseure en la cadira del director a Sergio Leone amb Robert de Niro al capdavant del repartiment, o posar després de les cambres a Tony Scott, qui pretenia convèncer a Marlon Brando o a Robert Duvall per a encarnar al protagonista. Finalment, el film va ser dirigit i escrit pel francès Élie Chouraqui (''Las marmotas''), mentre que Scott Glenn (''El silencio de los corderos'') va encarnar a John Creasy.\nCal destacar que anys més tard, concretament en 2004, el mateix Tony Scott va fer una nova versió de la mateixa història, titulada a Espanya com ''El fuego de la venganza'', amb Denzel Washington en el paper principal.\nFrancia e Italia (1987)\nSergio Donati, Élie Chouraqui\nScott Glenn, Joe Pesci, Jade Malle, Paul Shenar, Brooke Adams, Jonathan Pryce\n7 Films Cinéma, Embassy International Pictures, Cima Produzioni


El Col·legi signa un conveni amb Justícia per impulsar la mediació | COL·LEGI D'ARQUITECTES DE CATALUNYA\nEl Col·legi signa un conveni amb Justícia per impulsar la mediació\nEl 10 d'abril es va signar un Conveni entre el Col·legi d'Arquitectes de Catalunya i el Departament de Justícia de la Generalitat de Catalunya, representats pel degà del Col·legi, Lluís Comerón, i el conseller de Justícia, Germà Godó. El Conveni té per objectiu impulsar i difondre la mediació com a mètode de resolució de conflictes.\nMitjançant la signatura d’aquest Conveni, el COAC es compromet a desenvolupar les funcions que, com a col·legi professional en l’àmbit de la mediació, estableix la Llei 15/2009, de 22 de juliol, de mediació en l’àmbit del dret privat.\nA partir d’ara, el Col·legi d’Arquitectes gestionarà el registre de persones mediadores que hi estiguin col·legiades i en comunicarà les altes i baixes al Centre de Mediació de Dret Privat de Catalunya; i proposarà al Centre de Mediació la persona mediadora quan les parts s’adrecin a aquest col·legi professional. A més, el COAC també durà a terme formació específica, introduint l’estudi de les tècniques de mediació, de negociació i de resolució alternativa de conflictes.\nLa voluntat del Departament de Justícia, a través del Centre de Mediació de Dret Privat de Catalunya, és la de fer créixer la xarxa col·legis professionals que esdevinguin col·laboradors per impulsar la mediació al territori català i contribuir, a través d’ella, a facilitar-ne l’accés i el servei. Amb la signatura d’aquest conveni, el nombre de col·legis professionals que col·laboren en l’àmbit de la mediació és de 13.\nLa signatura d’aquest conveni contribueix a desenvolupar el Pla Nacional per a l'impuls de la mediació a Catalunya que es va presentar el passat mes de gener i que esdevé un dels eixos estratègics del Govern de la Generalitat.


Tres escoles d'infantil i primària de la ciutat fan obres de millora\nPer garantir la seguretat i l'accessibilitat\nL'Ajuntament de L'H ha iniciat obres de manteniment i millora a les escoles Mare de Déu de Bellvitge, Joaquim Ruyra i Frederic Mistral. A la Mare de Déu de Bellvitge ja s’ha adequat el pati dels més petits; a la Joaquim Ruyra, s’està millorant el tancament del centre i a la Frederic Mistral, s’està construint una escala exterior per millorar l’evacuació. Les obres tenen un pressupost de més de 165.000 euros.\nEl tinent d’alcalde d’Espai Públic, Pepe Castro, assegura que “l’ajuntament és qui manté el dia a dia de les escoles de la ciutat i col•laborem amb el Departament d’Educació de la Generalitat per fer plans de millora. Es posa sobretot en valor la seguretat, l’accessibilitat i la millora de serveis i d’instal•lacions”.\nDe fet, l'Escola Mare de Déu de Bellvitge ha començat l'any amb un nou sorral per a la zona d'esbarjo. El paviment que hi havia no absorvia bé l'aigua de la pluja i el pati quedava gairebé impracticable.També han estrenat una estructura de jocs infantils.\nA l’Escola Joaquim Ruyra, del barri de les Planes, s’estan fent obres per millorar el tancament perimetral del centre educatiu. Els treballs, que es preveu que acabin aquest mes de gener, consisteixen en la instal•lació d’una nova tanca metàl•lica de seguretat i la renovació de la porta principal d’accés al recinte.\nI a l’Escola Frederic Mistral, al barri de Granvia Sud, s’està construint una escala exterior metàl•lica per millorar el sistema d’evacuació del centre educatiu. D’aquesta manera, les dues plantes de l’edifici tindran una sortida alternativa fins al pati. Aquests treballs es preveu que acabin el mes de març.\nLes obres també arribaran a la pista esportiva de l'Escola Milagros Consarnau, que ha rebut un ús molt intensiu en els darrers anys funcionant com a pati obert i de casal d’estiu.\nPepe Castro ha explicat que “també es treballa en un altre projecte que hores d’ara està en fase d’estudi, que és aconseguir ombra als patis escolars. Ja s’ha fet una prova a l’escola Paco Candel, que ja disposa d'un porxo per evitar insolació.”\nDurant aquest any es preveu que també s’executin els projectes de reforma del tancament exterior de l’Escola Milagros Consarnau, de Santa Eulàlia; la renovació de la xarxa elèctrica de l’Escola Provençana, de Santa Eulàlia; l’ampliació de la cuina de l’Escola Joaquim Ruyra, de les Planes.


La sisena edició del festival A PART arriba a La Mercè - SIESTV\n04 nov. 2011 La sisena edició del festival A PART arriba a La Mercè\nEl festival s'organitza en dues sessions de dues hores dedicades a L'escena contemporània i una instal·lació de TRES que romandrà oberta del 8 a L'11 de novembre\nLa sisena edició del festival A PART es defineix per una clara intenció\nde transversalitat: un projecte que parteix de la creació artística\nmultidisciplinària i experimental com a reflex D’una realitat diferent\ndins el camp de L’art visual, L’escena, la música?, i que funciona com\nun laboratori de recursos per a propostes de petit/mitjà format.\nLa programació està dividida, en la seva vessant D’espectacles, en dues\nsessions D’una durada aproximada de dues hores. Entremig es tornarà a\noferir la degustacció, un petita experiència gastronòmica que ja s’ha\nconvertit en una referència pels espectadors.\nLa selecció D’enguany es continua decantant per artistes que treballen\nen L’àmbit de la investigació i la generació de noves idees, tant dins\nun llenguatge més corporal com en L’ús de noves tecnologies aplicades a\nL’art. Els artistes seleccionats en aquesta edició del festival són:\nMichel Cloup, Sofia Asencio, Txalo Toloza i Alexandre Nunes. Es manté\nigualment la instal·lació a la Sala Pati, degut a la gran resposta que\nva tenir L’edició anterior, que aquest any anirà a càrrec de L’artista


Club de fitness 24 hores "Zebra" a Samara | Notícies digerir\nUna bella figura, una panxa plana, una postura esvelta: aquest és el mínim que poden donar-vos les classes de fitness. Molts van a classes per millorar la salut, perdre pes, reforçar el sistema cardiovascular, equilibrar l’estat espiritual de l’ànima. Alguns volen construir múscul, millorar la flexibilitat, reforçar la condició física del cos.\nAvui en dia hi ha moltes indicacions de forma física i totes elles tenen com a objectiu millorar el cos humà. Depenent del que la persona estableixi la tasca, s’escull una disciplina de fitness. Podeu canviar el cos amb més eficàcia sota la supervisió d’especialistes del club de fitness Zebra de Samara.\nClub de fitness a Samara de nova generació\nEls experts que vulguin canviar el seu cos millor, gaudeixin del seu reflex al mirall, irradien salut corporal i tranquil·litat, els experts aconsellen fer fitness. Segons la seva opinió, i segons nombroses ressenyes, el gimnàs Zebra de Samara és el lloc on només obtindreu emocions positives, un munt de plaer físic i molta adrenalina d’activitats interessants.\nUs endinsareu en un ambient amable, sentireu una actitud agradable cap a vosaltres mateixos, experimentareu el plaer del vostre canvi. Al club mai se sentirà sol, però no es cultiva una atenció excessiva. Només el suport d’un especialista i companys de classe estimularan la millora.\nEl club de fitness “Zebra” de Samara forma part de la coneguda xarxa de Moscou “S.S.S.R.”, que segueix el ritme de les tendències modernes de la indústria de fitness global. No en va, molta gent vol fer-ho.\nEls residents de la ciutat de Samara es poden trobar fàcilment a: carrer Lesnaya, 33, es troba al districte d’Oktyabrsky. No gaire lluny del club hi ha l’estació de metro de Gagarinskaya, que us permet arribar fàcilment des de qualsevol lloc de la ciutat.\nQuè pot oferir el club als visitants adults\nUna varietat d’activitats i el grau de càrrega que us ajudaran estigueu en bon estat. Tant si sou un principiant, un aficionat o un professional, aquí obtindreu tot el que necessiteu per fer els vostres primers passos en forma o mantenir-vos en forma.\nPodeu triar a si mateix al gimnàs “Zebra” de Samara:\nClasses en grup. Una bona graella d’horaris us permet triar el període de temps que necessiteu durant tot el dia o la nit. Podeu practicar al gimnàs, ball, aeròbic, ment i cos. Les classes d’un grup són un bon estimulant per aconseguir millors resultats. Hi ha una bona oportunitat per fer nous amics.\nProgrames d’aigua. A la piscina gran i sempre neta, podeu aprendre a nedar o triar un aquaprograma adequat per a classes addicionals. Per exemple, aqua aerobic, aquacardio, aqua interval, aqua balance i molts altres entrenaments enfocats a la piscina.\nGimnàs En una àmplia sala amb una superfície de 1000 metres quadrats, us serà convenient treballar les vostres dades antropomètriques. Està equipat per a això amb màquines d’exercici de pes pesat, pesos lliures, una àmplia fila de peses. Hi ha una zona d’equips cardiovasculars per controlar i restaurar el sistema cardiovascular.\nFitness per a nens i embarassades\nAquest club compta amb educadors i entrenadors infantils que formen grups d’edat a partir dels tres anys de les seves activitats preferides, a partir dels tres anys. Els interessants programes de fitness ajuden els nens a assolir tot el seu potencial en esports, ball o natació.\nPer a nens i adolescents més grans, hi ha un campament d’estiu de cinc a deu dies amb diversos programes. També organitzen unes vacances creatives en una sala decorada amb un banquet, animació divertida, pintura pintada, tenint en compte l’orientació de la celebració.\nLes mares expectants poden aprendre per telèfon al gimnàs Zebra de Samara sobre el programa d’aigua. Està dirigit per entrenadors experimentats amb una càrrega de baixa intensitat. Aquestes lliçons preparen el cos de la futura mare per al part.\nCaracterístiques de preus del club\nUna de les principals característiques del gimnàs Zebra de Samara és el preu. Un servei d’alta qualitat a un cost raonable atrau persones de totes les categories d’edat. Cada client té dret a triar un programa de formació, del qual dependrà el cost de les classes.\nUn factor important en la fixació de preus és la compra d’una subscripció i el seu termini. És possible convertir-se en propietari d’una targeta estàndard, dia o VIP.\nUna subscripció anual reduirà el cost de la lliçó.\nZebra és un gimnàs a Samara, l’únic que funciona tot el dia. Tothom té l’oportunitat de fer els seus exercicis favorits en el moment adequat per a ell. Cal destacar que l’entrenament nocturn és un ordre de magnitud més barat que l’horari de la nit.\nInicialment, un principiant necessita assessorament especialista per desenvolupar un programa individual. És recomanable practicar-lo sota la supervisió d’un formador amb experiència. Però sorprendràs la inversió en formació amb un entrenador personal. Aprendràs a funcionar correctament segons el teu programa, de manera que en el futur podràs treballar de forma independent o en grup, que també és més barat.


Objectius del Grau en Periodisme del CESAG (Comillas)\nObjectius del Grau en Periodisme\nConèixer, racional i críticament, el present i comprendre la societat actual per poder transmetre-la de manera comprensible als altres.\nAdquirir un coneixement bàsic dels principals esdeveniments i processos de les societats actuals des d'una perspectiva sincrònica.\nComprendre la diversitat i respectar els sistemes de valors aliens i la consciència cívica.\nConèixer suficientment les tècniques de recerca, identificació, selecció i recollida d'informació, així com els mètodes per examinar críticament qualsevol classe de fonts, documents i fets amb la finalitat, d'una banda, de tractar convenientment i, d'altra, de transformar-los en informacions d'interès mitjançant els llenguatges informatiu-comunicatius per a cada cas.\nExpressar-se amb claredat i coherència en les llengües pròpies de la comunitat, oralment i per escrit, així com tenir coneixements d'anglès.<\nConèixer de forma bàsica dels conceptes, categories, teories i temes més rellevants de les diferents branques de la investigació informatiu-comunicativa.\nFormar per a l'exercici de la professió que contribuirà al coneixement i desenvolupament dels drets humans, els principis democràtics, els principis d'igualtat entre dones i homes, de solidaritat, de protecció mediambiental, d'accessibilitat universal i disseny per a tots i de foment de la cultura de la pau.\nOferta formativa gratuïta amb reconeixement crèdits CDRs


charles alston biografia, vida, fets interessants - Artista, Juliol 2022\nhome de càncer virgo dona trencar\nBiografia de Charles Alston, Vida, fets interessants - Juliol 2022\nPintor, escultor, muralista, professor\nCharles Henry Alston Va néixer el 28 de novembre de 1907 en Charlotte , North Carolina . Els seus pares ho eren Reverend Primus Alston i Anna Elizabeth Miller Alston . Era el més jove de cinc nens. Alston Sr. va néixer com a esclavitud als Estats Units i més tard es va convertir en el fundador de l'Església Episcopal de St Michael ’ s.\nCharles Henry Alston ’ s família es va traslladar a Nova York quan tenia quinze anys i va estudiar a la DeWitt Clinton High School. A la secundària, va ser redactor d'art de la revista escolar. El seu talent artístic va començar a florir, i es va inscriure a l'Acadèmia Nacional d'Art. Alston Va rebre una beca a Yale per estudiar belles arts, però va decidir matricular-se a la Universitat de Columbia. Es va graduar el 1929 i després va fer un màster a la College College que va rebre el 1931. Mentre que a la universitat, va desenvolupar un interès per l'art africà.\nQuan Alston ’ s mare vídua es va tornar a casar Harry Bearden , Alston va conèixer l'artista Roman Bearden que era cosí del seu padrastre. Bearden es va implicar activament en el moviment pels drets civils, i això va influir Alston que admirava el seu art. Mentre estudiava Alston havia treballat a la casa Utopia Children ’ s, i va començar a ensenyar al Harlem Community Art Centre (ara Harlem Community Center for Research in Black Culture). Alston i els seus companys es van negar a exhibir-se a espectacles que representessin només artistes negres, ja que ho veien com una forma de discriminació. Volien ser jutjats pel seu art, no pel seu color.\nA finals dels anys 30, Charles Henry Alston Va viatjar al sud i va fer una sèrie de fotografies que representen la vida rural. Va utilitzar aquestes fotos com a inspiració per al seu art. Els diners per al viatge li van ser donats pel Fons Rosenwald i, el 1940, li van proporcionar més fons perquè tornés al sud.\nPer donar-se suport, Alston Va treballar com a il·lustrador col·laborant a revistes i revistes, a més de dissenyar portades de música. El 1940 es va allistar durant Segona Guerra Mundial i va treballar com a artista a l’Oficina d’Informació de Guerra i Relacions Públiques.\nDurant la dècada de 1950, Charles Henry Alston Va començar a treballar com a instructor en la Arts Students League. Va ser el primer afroamericà a ocupar una posició amb la Lliga i hi va romandre fins al 1971.\nEs va atreure a l'art abstracte als anys cinquanta, però també va continuar dibuixant figures de vida. El 1950 va introduir una obra conceptual a l'exposició American Painting Today al Metropolitan Museum of Art i el va adquirir. El seu primer espectacle en solitari es va celebrar a la Galeria John Heller el 1952. Va treballar com a instructor al The Museum of Modern Art el 1956 i després va marxar a viure a Bèlgica. De tornada a casa als Estats Units, Alston va treballar amb un col·lectiu d’artistes afroamericans (1963) i el 1973 es va convertir en professor al City College de Nova York.\nAlston va ser un professor d’art amb èxit, influent, fent classes a la Arts Students League, al MoMA i al City College. Va fer el president Johnson Alston síndic del Kennedy Center el 1967 i el 1975 es va convertir en membre de la Comissió d'Arts de Nova York i\nVa ser nomenat professor al City College de Nova York el 1973.\nCharles Henry Alston va ser sempre un activista i, juntament amb Romare Bearden, Hale Woodruff i altres artistes afroamericans van fundar el grup Spiral. Aquest grup es va centrar a utilitzar les arts visuals per conscienciar el moviment dels drets civils.\nCharles Henry Alston és famós per crear l'escultura de bronze de Martin Luther King que es va col·locar a la Casa Blanca el 1990 (cedit per l'Institut Smithsonian). Quan es va encarregar l'estàtua el 1970, Alston va pagar 5.000 dòlars per l'obra. També hi ha una escultura de bronze d'Abraham Lincoln d'Alston a la Casa Blanca, fins i tot en préstec de Smithsonian. Alston és famós pels murals de l’Hospital Harlem. Es titula Magic en medicina i medicina moderna. Altres obres conegudes inclouen el seu Christ Head, The Girl in a Red Dress, The Blue Shirt i Head of Woman.\nEl Col·legi de Professors de la Universitat de Columbia li va lliurar un Premi d’Alumni Distingit.\nQuan Charles Henry Alston estava treballant en els seus famosos murals a l’Hospital Harlem, que va conèixer Dra. Myra Logan . La parella es va enamorar i es va casar. Es van mantenir feliçment casats fins que Logan va morir el gener del 1977, uns mesos abans Alston que va morir de càncer l’abril de 1977.\nMurals de l'Estat\nCharles Henry Alston i Hale Woodruff van treballar en els Murals d’estat d’or per a la Companyia d’assegurances de vida mútua Golden State en els anys quaranta. En els anys posteriors, la companyia es va liquidar i es va esclatar una disputa entre el Smithsonian Institute i la LA Conservancy. El Museu d'Història i Cultura Afroamericana oferia 750.000 dòlars per als murals i volia treure'ls de l'edifici, però que LA Conservancy ha plantejat objeccions.\nEl 2015, es va resoldre la disputa judicial sobre els murals, amb l’actual propietari de l’edifici que es va adjudicar Community Impact Development. Poc després de comprar l’edifici, se’ls va informar als nous propietaris que es retirarien els murals per pagar els deutes de la Companyia d’Assegurances Mútues d’Or del Estat que havien liquidat. La sentència judicial del 2015 assegura que l’edifici es mantindrà intacte. (LA Conservació) Arquitectònicament significatiu, l’edifici va ser dissenyat per l’arquitecte afroamericà Paul R Williams i els murals han estat al vestíbul de l’edifici des de la seva inauguració el 1949.


A taula amb el productor :Oleum Flumen\nEl proper 17 d’abril teniu una cita. Segona edició d’A taula amb el productor al restaurant Els Fogons de Vallclara. Hi serem (no podia ser d’altra manera!) per gaudir d’un intercanvi d’experiències eno-oleo-gastronòmiques.\nAquest és el cartell de l’activitat que organitza el restaurant amic amb productors amics, com l’All de Belltall, Cal Fusteret i Vega Aixalà. Nosaltres hi contribuirem decididament amb els nostres productes. No ho desvetllarem tot, però sí per exemple que l’Agredoç Summum d’Acetum Flumen acompanyarà aquest pop i cansalada.\nLa Mercè, xef dels Fogons de Vallclara, ha creat unes postres elaborades amb Almadroc&OleumFlumen sensacionals, que són aquestes:\nSi us venen de gust aquestes delícies o les que podeu imaginar… Ja ho sabeu! Feu la reserva aviat.\n01 de abril de 2014 Deixa els teus comentaris\tOleum Flumen\ta taula amb el productor, acetum flumen, all de belltall, cal fusteret, conca de barberà, els fogons de vallclara, enoturisme, Oleum flumen, oliturisme, producte de proximitat, summum, vallclara, vega aixalà


Les Corts aproven la Llei de Seguretat Ferroviària - Diari La Veu\nEscriba el número 569843\nLes Corts aproven la Llei de Seguretat Ferroviària\nLa norma inclou la creació de l'Agència Valenciana de Seguretat Ferroviària i d'una Comissió d'Investigació d'Accidents Ferroviaris\nLes Corts han aprovat aquest dimecres la Llei de Seguretat Ferroviària, que estableix un marc jurídic per a adaptar la normativa europea al sistema ferroviari i tramviari del País Valencià. La norma ha eixit endavant amb 60 vots a favor dels partits del Botànic i Ciutadans, 28 abstencions del PPCV i 0 vots en contra.\nSegons va explicar quan es va aprovar l'avantprojecte la consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori, Maria José Salvador, tant la directiva europea com la llei estatal no inclouen l'aplicació a metros i tramvies i altres sistemes de ferrocarril lleuger. Per això, aquesta llei "aspira a convertir-se en un referent en el sector", més focalitzat en els ferrocarrils urbans, suburbans, de curta distància i xarxes de tramvies. A l'hemicicle hui també hi havia representants de l'Associació de Víctimes del Metro del 3 de juliol.\nAl debat, la diputada del PSPV Ana Barceló ha assegurat que "la llei trenca amb el model del PPCV, el de la veritat inalterable" i que aquesta és una llei "que acaba amb l'ocultació". Barceló també ha explicat que "la comissió encarregada d'investigar els accidents serà independent de l'Agència de Seguretat". I en referència a l'accident de 2006 ha assegurat que "una empresa de comunicació no donarà instruccions de com respondre preguntes incòmodes al personal de les empreses; no caben adoctrinaments per a tapar la nefasta gestió".\nPer la seua banda, el diputat del PPCV Vicente Betoret ha denunciat que no se'ls ha acceptat cap esmena. Moltes d'elles, ha explicat, pretenien "evitar la duplicitat d'organismes i nòmines". Així, el PPCV només defensa l'existència de l'Agència de Seguretat i Resposta a les Emergències o de l'Agència de Seguretat Ferroviària, però "no les dues". Els populars també critiquen que "es gastaran com a mínim 2 milions d'euros per a la nova agència" i diuen que "no és una bona llei", perquè "naix sense consens". "Es tracta de manera pobra la seguretat, se'n parla poc", ha afegit.\nLa socialista Barceló ha recriminat a Betoret que "parlara de nòmines" quan es parla d'una Agència de Seguretat Ferroviària i "quan l'exgerent de FGV està imputada per manipular contractes amb empreses de seguretat per 20 milions".\nAVM3J: "Estem satisfets. La llei és imprescindible per a evitar un nou accident com el del 3 de juliol de 2006"\nLa presidenta de l'Associació de Víctimes del Metro 3 de Juliol (AVM3J), Rosa Garrote, ha mostrat la seua satisfacció després d'aprovar-se a les Corts la llei de seguretat ferroviària perquè "era imprescindible" i confia que contribuïsca per a "fer en la mesura que siga possible més difícil que un accident tan brutal com l'ocorregut el 3 de juliol de 2006 no torne a succeir". En el sinistre van morir 43 persones i 47 van resultar ferides.\nAixí s'ha pronunciat Garrote en declaracions als mitjans després d'assistir com a públic al ple en el qual s'ha aprovat la citada llei, amb el vot a favor de tots els grups excepte el PP, que s'ha abstingut. La presidenta de l'associació ha elogiat que no hi haja hagut cap vot en contra perquè "s'entén que cada partit, cada persona, pot tenir una idea, però el missatge a transmetre era que és important aprovar la llei".\nRosa Garrote ha dit que "es pot anar treballant per a seguir millorant" la norma a través del seu desenvolupament amb les aportacions "de les persones enteses en seguretat" i ha destacat que existeix "el compromís polític que va a ser consensuat amb sindicats, treballadors i persones i entitats que entenguen la matèria" per a fer que en el dia a dia "la circulació ferroviària siga més segura".\n"Estem satisfets perquè legislar la seguretat era imprescindible", ha recalcat, per a agregar que la principal reivindicació de l'AVM3J ha sigut, a més d'engegar una investigació sobre l'ocorregut en l'accident, "evitar en la mesura que siga possible que poguera tornar a succeir. Regular la seguretat és un pas imprescindible per a evitar eixe possible accident".\nAixí, ha destacat "la satisfacció que aquestos 12 anys de denúncia, de reivindicar aquest punt, per fi han arribat a la seua fi i ha acabat tan positivament en la creació d'aquesta llei de seguretat".\nEscriba el número 589494


El blog del senyor i.: Antoni Benaiges no va poder ensenyar el mar als seus alumnes... ( 2 ).\nSergi Bernal 16 de desembre de 2013 a les 12:44\nIncreible crònica!! Que bona visita virtual m'has fet fer!\nDimecres passem la película als cinemes Girona, Barcelona.\nSenyor i 16 de desembre de 2013 a les 17:05\nMoltes gràcies Sergi per la teva magnífica feina desenterrant el passat. També t’agraeixo el comentari. Podrem veure a Lleida la pel•lícula El retratista ? I l’exposició?\nSergi Bernal 16 de desembre de 2013 a les 20:20\nHo estic intentant......en breu tindrém més notícies...\nSenyor i 16 de desembre de 2013 a les 20:39\nEsperem gaudir a la nostra ciutat del teu esforç.\nUnknown 18 de desembre de 2013 a les 19:17\nSóc el Sergi Picazo,\nme n'alegro que la crònica que vaig fer, inspirada en la feinada del Sergi Bernal, t'interessés.\nNomés per això ja val la pena haver-la escrit! ;-)\nSenyor i 18 de desembre de 2013 a les 19:55\nMoltes gràcies Sergi per la teva crònica. Vaig emocionar-me molt amb la lectura i la descoberta de l'Antoni Benaiges.\nUnknown 18 de desembre de 2013 a les 19:18\nSóc el Sergi Picazo, l'autor de la crònica que dius. Inspirada al 100% en la feinada del Sergi Bernal.\nGràcies pel comentari, moltes gràcies, com no veig mai els meus lectors no sé mai si un text agrada o no, si interessa o no, així que t'agraeixo el comentari.\nSenyor i 18 de desembre de 2013 a les 20:00\nJo també t'agraeixo molt el teu comentari. Em sembla fantàstic que escriptor i lector puguem intercanviar les sensacions que la màgia de llegir i escriure ens regala.