School of Economics - Facultat d'Economia i Empresa - Universitat de Barcelona\nLa Universitat de Barcelona School of Economics és el centre per a la recerca i els programes de postgrau en economia a la Facultat d’Economia i Empresa de la Universitat de Barcelona.\nCreada el 2012, compta amb 100 estudiants i més de 80 investigadors que participen en diversos programes orientats a la recerca en economia. Pretén crear l’ambient necessari per a assolir l’excel·lència en aquest àmbit i aconseguir atraure nous investigadors/es tant sèniors com juniors així com donar suport en la divulgació de les activitats de recerca tant a nivell acadèmic com pel conjunt de la societat.\nEl Graduate Programme in Economics de la Universitat de Barcelona s’adreça als estudiants que tinguin la intenció de seguir una carrera de recerca en l’àmbit internacional. El programa, totalment impartit en anglès, consta d’un títol de màster de dos anys (màster en Economia) i tres anys de programa de Doctorat en Economia. El programa de màster està dissenyat amb l’objectiu d’oferir als estudiants els coneixements i les competències analítiques i quantitatives necessàries per a treballar en el sector públic o privat o per dur a terme recerca de primer nivell en l’àmbit de l’economia. El Doctorat en Economia ha estat distingit amb el segell de qualitat del Ministeri d’Educació i Ciència. A més a més del Graduate Programme, s’ofereix una escola d’estiu així com diferents cursos de postgrau que permeten als participants d’especialitzar-se en estudis concrets amb reconeguts professionals i investigadors dins aquestes àrees.\nLa recerca a la UB School of Economics s’organitza al voltant de tres àrees principals: Creixement, Comerç i Economia Regional i Urbana; Economia Pública i Anàlisi de Polítiques, Comportament, Teoria de Jocs i Risc.\nCreixement, Comerç i Economia Regional i Urbana\nAquesta àrea de recerca analitza els determinants del creixement i del desenvolupament econòmic tant a nivell macroeconòmic com a diferents nivells de desagregació regional. Estudia un ampli espectre de temes que van des de temes clàssics com l’atur o el creixement econòmic fins a l’anàlisi dels vincles financers i comercials entre els països (globalització). Dins d’aquesta àrea, també es realitzen anàlisis en perspectiva històrica, tenint en compte les diferencies geogràfiques i regionals.\nEconomia Pública i Anàlisi de Polítiques\nAquesta àrea de recerca es centra en l’estudi i el disseny de les polítiques públiques i de les institucions amb l’objectiu de millorar l’eficiència i el benestar social. Es realitzen estudis dins l’àrea de l’economia publica, i més concretament, el federalisme fiscal, l’economia del transport i la regulació dels mercats. També s’analitzen aspectes relacionats amb la salut, l’educació i l’economia laboral per tal d’analitzar, avaluar i dissenyar les polítiques públiques.\nComportament, Jocs i Risc\nLa recerca dins aquesta àrea està relacionada amb l’anàlisi de la pres de decisions a nivell individual i com a col·lectiu. Aquesta àrea inclou l’estudi de comportaments estratègics, competència i cooperació entre agents econòmics i l’anàlisi i l’avaluació del risc a les finances i les assegurances.


Un molletà que hi va fer de l’educació la seva raó de ser | Josep Monràs - Mollet del Vallès\nUn molletà que hi va fer de l’educació la seva raó de ser\n13 de gener de 2017Breus, Reflexions i OpinionsCiutat, Educació, Mollet del Vallès Standard\nFa uns dies ens deixava un amic. Un molletà que hi va fer de l’educació la seva raó de ser. L’Heliodoro sempre va creure que l’educació era el futur i que les societats formades i amb coneixements són societats més avançades. I aquesta visió el va portar fer l’acadèmia Montserrat, l’actual Agrupació Escolar Anselm Clavé, per la que hi hem passat molts i molts molletans.\nHeliodoro, et trobarem a faltar, sobretot a la cursa escolar Anselm Clavé que un cop l’any omple el carrer Berenguer III de nens i nenes, de pares, mares i familiars, per gaudir de l’esport en una jornada molt festiva.


Izquierda Republicana - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Izquierda Republicana-Partit Republicà d'Esquerres)\nIzquierda Republicana (IR) és un partit polític espanyol, fundat l'abril del 1934 amb la unió d'Acción Republicana de Manuel Azaña, el Partit Republicà Radical Socialista de Marcel·lí Domingo i l'ORGA de Santiago Casares Quiroga. El secretari general és Isabelo Herreros.\nrepublicanisme, reformisme i anticlericalisme\nSeu del partit a Lleó.\n2.2 En la transició\n2.3 En l'actualitat\nIzquierda Republicana es defineix partit republicà, federal, radical, laic i ecologista. Es declara contrària a la presència d'Espanya en cap bloc militar, com l'OTAN. Izquierda Republicana defensa que els dos únics drets hereditaris de la persona són la seva filiació i la part que pugui correspondre-li del patrimoni familiar conforme al dret successori.\nEs constituïx el 3 d'abril de 1934, al fusionar-se els partits de Manuel Azaña, Acció Republicana; el sector esquerrà del Partit Republicà Radical Socialista (PRS Independent) de Marcel·lí Domingo i Álvaro de Albornoz; i l'ORGA, de Santiago Casares Quiroga. A Catalunya per a diferenciar-se d'Esquerra Republicana de Catalunya passa a dir-se Partit Republicà d'Esquerra. Entre els seus fundadors es trobaven personatges de primera importància de la vida política i cultural de l'època, com José Giral, Álvaro de Albornoz, Victoria Kent, Luis Bello o Amós Salvador, entre altres.\nAzaña es va convertir en el president del primer Consell Nacional del partit, i el 1935 pactà amb la Unión Republicana de Diego Martínez Barrio i amb el Partido Nacional Republicano de Sánchez Román. Izquierda Republicana va aconseguir 87 diputats a les eleccions de 16 de febrer de 1936, a les quals va acudir amb el Front Popular, i va formar part de tots els governs fins al final de la guerra civil. Azaña va ser President de la República de 1936 a 1939. El seu òrgan d'expressió va ser el periòdic Política.\nA l'exili en Mèxic es va convertir en el principal suport del Govern de la República des de la seva formació en 1946 fins a la seva dissolució en 1977. Així mateix, va participar en plataformes i organitzacions d'oposició a la dictadura del general Franco. Després dels anys d'obligada clandestinitat i exili, Izquierda Republicana va recobrar la seva personalitat jurídica a Espanya el 10 de novembre de 1977 conforme la legalitat vigent.\nEn la transicióModifica\nAmb la instauració de l'actual monarquia, només es legalitza després de les primeres eleccions. S'uneixen al partit persones procedents de diversos grups, com alguns comunistes. S'incorpora a les Plataformes del Referèndum per l'OTAN des de 1983 a 1986. A l'abril, participa en la creació de Izquierda Unida (IU).\nAl març de 2002 es deslliga del bloc IU. A les eleccions generals de 2004 va participar amb les seves pròpies llistes en les eleccions al Congrés dels Diputats, llevat al País Valencià, on va formar part de la candidatura Esquerra Unida - L'Entesa al costat de Izquierda Unida. A les eleccions al Senat va presentar candidatures al costat del Partido de Acción Socialista (PASOC), amb la denominació Coalició Republicà-Socialista. En les eleccions al Parlament Europeu va participar en la candidatura d'Izquierda Unida. En l'any 2004 es va celebrar el seu 70º aniversari. Aquest mateix any a Lleó durant el XVII Congrés Federal aprovaren nous Estatuts Federals per a redefinir-se com a partit i les directrius a seguir els pròxims anys. Actualment estan creades les Joventuts d'Izquierda Republicana de León, i en fase de creació a Astúries i altres municipis espanyols. Conjuntament pretenen fomentar una base de republicanisme entre els joves i participar activament en els actes i decisions que afectin al col·lectiu juvenil a Espanya. A les últimes eleccions autonòmiques al País Valencià es va presentar a la coalició del Compromís pel País Valencià al costat d'Esquerra Unida, Bloc, Els Verds del País Valencià i Els Verds-Esquerra Ecologista del País Valencià.\nEl lema és el de la Revolució Francesa, mentre que la bandera i l'himne són sobre símbols republicans històrics a Espanya.\nEl lema republicà: Llibertat, igualtat, fraternitat.\nLa històrica revista Política.\nLa bandera republicana o popularment tricolor.\nL'himne republicà: Himne de Riego.\nIzquierda Republicana, pàgina oficial.\nIzquierda Republicana de Andalucía, pàgina de la federació andalusa.\nIzquierda Republicana - Partit Republicà d'Esquerra,\nIzquierda Republicana - País Valencià\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Izquierda_Republicana&oldid=25090633»


Gent Normal: SHERLOCK HOLMES I EL MISTERI DEL CINEMA MODERN\nSHERLOCK HOLMES I EL MISTERI DEL CINEMA MODERN\nGuy Ritchie no és només conegut per ser "l'ex-parella de", sinó perquè es comença a erigir en un gran director que, sense masses grans produccions, se sap envoltar quasi sempre d'un bon elenc d'actors. Sherlock Holmes és una bona i entretinguda pel·lícula que no canviarà la teva vida però que sí que l'amenitzarà. És una barreja del cine de detectius de tota la vida amb els tocs i la tecnologia necessàries del cinema modern amb unes molt acurades caracteritzacions dels dos grans protagonistes de les novel·les de Sir Arthur Conan Doyle. Si vols llegir més nosaltres et prometem no fer cap spoiler.\nDesprés de 'Rocknrolla', el director d'origen britànic s'ha aventurat en portar un dels personatges de ficció més clàssics de la novel·la negra: Sherlock Holmes. Això comporta un risc important, ja que estem parlant d'un personatge molt important de la literatura universal i té més a perdre que a guanyar, però podem vaticinar una bona taquilla, tot i que no passarà a la història del cinema.\nUna de les millors tasques de Ritchie en aquesta pel·lícula és la bona caracterització que té el personatge amb les seves virtuts i els seus grans defectes, com la seva addicció a les drogues o la seva gran debilitat, que era la seva estimada Irene Adler. Pels que no ho sabeu, el Holmes de Conan Doyle era una barreja de gran boxejador amb genial científic i químic, tenia grans coneixements d'anatomia forense i una gran oïda musical que li permetia tocar a la perfecció el violí, afició que compartia amb la de fumar en pipa per aconseguir ordenar els seus pensaments. I tots aquests trets característics els trobarem al personatge interpretat per Robert Downey Jr que, tot i no ser un Holmes físicament com el descrit en les novel·les, fa el seu paper amb una bona actuació.\nNo podem deixar de destacar tampoc l'aparició de Jude Law com al Doctor John Watson, el fidel amic i company d'aventures de Sherlock. Tot això acompanyat d'uns més que aconseguits efectes especials per les escenes d'acció, una ambientació molt i molt acurada de la capital anglesa de finals del segle XIX i una més que encertada banda sonora basada en el folklore de la època, que donen la suma d'una pel·lícula per a tots els públics (mai millor dit) que possiblement decebrà a uns quants, però que entretindrà a molts altres, que és al cap i a la fí la autèntica finalitat d'una pel·lícula d'aquest estil i amb aquest cartell.\nL'argument se situa en un moment en el que el Doctor Watson està en procés de marxar de l'estudi compartit de Baker Street per comprometre's amb la que acabarà sent la seva dona (segons les novel·les, no és cap 'spoiler' perquè a la pel·lícula no es veu), tot just després d'aconseguir tancar un cas molt important. Però poc temps després s'adonaran que el cas en veritat no estava encara tancat sinó tot el contrari, només acabava de començar de nou. Màgia negra, ordres clandestines, baralles més pròpies de Matrix i una genial recreació de la capital anglesa de finals del segle XIX ens portaran a endinsar-nos amb molt encert en les novel·les del famós detectiu i del seu fidel acompanyant.\nCom a anècdota dir que Brad Pitt, bon amic de Guy Ritchie des de Snatch, cerdos y diamantes, va sonar per interpretar a l'arxienemic de Sherlock Holmes el professor Moriarty. Finalment es va desmentir aquest rumor i, com comprovareu si aneu al cinema, l'aparició de Moriarty és ben escassa, cosa que també dóna peu a una possible seqüela.\nUna crònica de Christian.\nPublicado por Gent Normal a les 17:46\nEtiquetes: 2009, cine, guy ritchie, sherlock holmes


L’Entruita’t torna a premiar les millors truites de la Marina! | EL3 - Portal de notícies de Sants-Montjuïc\nL’Entruita’t torna a premiar les millors truites de la Marina!\nAmb l'arribada del Carnaval, la Marina Viva va organitzar dissabte al migdia, el cinquè concurs de truites al Mercat de la Marina. Fins a 24 truites van participar en el certamen gastronòmic en què es van premiar quatre categories: la més original, la més bona, la més professional i la més bonica. [[Vegeu reportatge fotogràfic]]\nAmb l’arribada del Carnaval, els mariners i marineres van celebrar, dissabte al migdia, el cinquè concurs de truites al Mercat de la Marina. Enguany, 18 persones van participar en el certamen gastronòmic en què es va premiar quatre categories diferents: a “la més original”, a “la més bona”, a “la més professional” i a “la més bonica”. “Avui trobem truites amb ceba, xampinyons, albergínies, espinacs, i molts altres elements”, explicava la Lupe de la Marina Viva, l’entitat organitzadora.\nEl jurat no ho va tenir gens fàcil la seva elecció amb les 24 truites presentades. Aquest va tenir en compte “el sabor, la consistència, si està ben feta, la textura…”, comentava la Marga, membre del jurat. La truita de patata i ceba de l’Ángeles Aliaga va estar decorada com la paleta d’un pintor, “amb els colors i els pinzells”, detallava. A la Pilar Dominguez li feia molta il·lusió participar, ja que “és una activitat que fa molta gràcia i dóna vida al barri”, deia. Va cuinar la truita per sis persones i la va fer de patata i xoriç.\nLa Vanessa Quintana, guanyadora de les tres darreres edicions, va tornar a participar per quarta vegada a l’Entruita’t: “M’agrada molt la cuina i penso que és una manera de superar-me”, assegurava. La clau, segons la veïna, és la creativitat, “faig truites que no són normals, amb formes i decoracions”. Enguany, va presentar una truita que simbolitzava un test d’una planta, “amb verdures com alls tendres, albergínies, xampinyons, carxofes, patates i ous”.


Curs de Formació Confederal sobre Videoconferència el 14 de juny a Madrid – CGTCatalunya\nInici > General > Curs de Formació Confederal sobre Videoconferència el 14 de juny a Madrid\nDilluns, 20 maig, 2013\nCurs de Formació Confederal sobre Videoconferència\nDATA: 14 de Juny de 2013\nHORARI: de 10.00 a 15.00 hores\nLLOC: C/ Sagunto nº 15, 1º (Metro Iglesia), Madrid\nEl Curs de Videoconferència està dirigit preferentment als/les afiliats/des que realitzen tasques de Comunicació dintre dels sindicats, seccions sindicals, etc de la CGT.\nPer qüestions d'operativitat el nombre màxim de participants és de 15 persones. La selecció es realitzarà entre qui enviïn emplenat el formulari adjunt abans del dia 4 de Juny a l'adreça de la Secretaria de Formació del Comitè Confederal: sp-formacion@cgt.es.\nPresentar i formar als participants en els sistemes de videoconferència per a la realització de reunions no presencials a través de connexions per Internet. Amb aquest sistema, es poden transmetre el vídeo i l'àudio de tots els participants amb una qualitat suficient per a la consecució satisfactòria de la reunió.\nLa videoconferència és una eina de que s'ha dotat CGT, que ha estat presentada en recents Plenàries, amb la qual es pretén facilitar la comunicació quotidiana d'una forma àgil dintre dels diversos àmbits de la nostra organització. Aquesta eina és especialment útil per a les Confederacions Territorials, les Seccions Sindicals estatals, les Federacions Sectorials i, en particular, per als territoris insulars.\nL'alumne s'ha d'equipar amb: Un portàtil. Opcionalment, amb altres mitjans com tablet, iPhone o similars, connexió internet mòbil (mòdem 3G), etc.\nEl curs serà impartit per Jesús Marín, Administrador del sistema de videoconferència de CGT.\n- 1. Introducció. Que és una videoconferència?\n- 2. Comparativa entre els diferents sistemes de videoconferència\n- 3. Sol·licitud de sala de videoconferència. Procediment\n- 4. Connectar-se a una videoconferència.\n4.1. Requeriments tècnics\n4.2. Primers passos i proves\n4.3. Ús bàsic de l'aplicació\n4.3.1. Com activar / desactivar càmera\n4.3.2. Com parlar\n4.3.3. Com sol·licitar paraula\n4.4. Ús des de iPhone / iPad / Android...\n- 5. Moderació\n5.1. Com accedir com moderador\n5.2. Com convidar a uns altres a la videoconferència\n5.3. Com manejar la videoconferència\n5.3.1. Canviar nom d'un assistent\n5.3.2. Activar / desactivar àudio / vídeo d'un assistent\n5.3.3. Com expulsar a un assistent\n5.3.4. Com desactivar la necessitat de "prémer per a parlar"\n5.3.5. Com transferir la moderació\n5.3.6. Consells de bon ús en la moderació\n- 6. Proves\n>>> En documents adjunts circular del curs i full d'inscripció.


Concentració a Biar per exigir un millor finançament per al País Valencià\nÉs cert que este terme, “infrafinançament” ja és compartit per una àmplia majoria dels valencians i valencianes, i també per les cinc formacions representades en les Corts Valencianes. Un terme que fins fa uns anys -tot i ser una realitat de dècades- no es reivindicava llevat d’algunes formacions minoritàries i no va ser fins a les grans manifestacions del 10 de juny i del 18 de novembre de 2017 que es fera una demostració de força contundent per part del poble valencià. Encara però no està políticament assumit ni reivindicat ni el tema del deute i la seua necessària condonació ni el tema de l’espoli fiscal.\nPerò si ens centrem en els nostres municipis l’infrafinançament pot sonar com un fet llunyà que a qui deuen interessar és a l’administració i la classe política, com si la cosa no anara amb nosaltres llevat que sabem que patim una injustícia històrica que ens empobreix any rere any respecte a altres comunitats autònomes. Tot i que ben bé que va amb nosaltres, quan cada valencià/na perdem 100 € al mes que van l’administració estatal i no tornen al nostre territori ni en forma d’inversions, ni en els Pressupostos Generals de l’Estat. Unes xifres que se situarien al voltant dels 1.450 milions d’euros a l’any d’infrafinançament i més de 6.000 milions d’espoli, sent que el País Valencià som un 10 % de la població estatal, i representem igualment el 10 % del Producte Interior Brut (PIB) de l’Estat. Uns números que empitjoren tenint en compte Els 6.000 milions d’euros d’espoli fiscal –via impostos majoritàriament- que van al Ministeri d’Hisenda i no tornen a la nostra terra, o el que rep cada valencià en comparació amb altres territoris.\nAixò afecta en el nostre dia a dia i dels nostres municipis a l’hora que els ajuntaments, l’administració més pròxima a la ciutadania, tenen una falta de recursos per realitzar inversions al poble i millorar així la vida del veïnat.\nRecursos que són nostres i necessitem per fer front a la despoblació, quan els nostres joves han de trobar oportunitats lluny de la seua terra, quan hem de fer front a l’envelliment progressiu de la societat, quan per exemple des de Conselleria de Benestar Social no es tenen suficients recursos per avançar en la tramitació d’expedients de dependència, o la carència en transports, per posar sols uns exemples.\nUn repte que com a societat valenciana hem d’afrontar amb la reivindicació d’una Hisenda pròpia que recapte totes les nostres contribucions, ser amos dels nostres recursos i en tot cas pagar la part que ens pertoque a l’Estat espanyol amb un model similar dels que segueixen Euskadi i Navarra que tenen un model de desenvolupament, taxes d’atur o servicis públiques simplement envejables.\nEduard Garcia Molina\nArticle publicat en la revista Barcella originalment.\nVist 794 vegades


Badanotis :: Dilluns, 26 de març, jornada de donació de sang al Centre d’Atenció Primària Nova Lloreda de Badalona\nDilluns, 26 de març, jornada de donació de sang al Centre d’Atenció Primària Nova Lloreda de Badalona\nRedacción - 19/03/2018 18:10\nEl Centre d'Atenció Primària (CAP) Nova Lloreda acollirà el proper dilluns, 26 de març, una jornada de donació de sang organitzada pel Banc de Sang i Teixits amb la col·laboració de Badalona Serveis Assistencials (BSA). L'activitat, oberta a totes les persones que hi vulguin col·laborar (ciutadania i professionals del centre), es durà a terme de 10 a 15 hores.\nDurant la Setmana Santa acostuma a baixar el nombre de donacions, i és per això que s'ha decidit celebrar la jornada al CAP Nova Lloreda coincidint amb aquestes dates. Es tracta de la segona campanya d'aquestes característiques que es du a terme enguany en un centre gestionat per BSA. La primera va ser el 24 de gener a l'Hospital Municipal de Badalona i va obtenir uns resultats molts positius: un total de 66 persones va donar sang, en 13 dels casos per primera vegada.\nLes persones que participin en la jornada del proper dilluns rebran un SMS quan la seva sang s'enviï a un hospital per tractar un pacient. Aquest servei d'informació mitjançant SMS, que es va posar en marxa al gener passat coincidint amb celebració la Marató de sang de Catalunya, té com a objectiu millorar l'experiència del donant. Cal tenir en compte que, des del moment de la donació fins que la sang és transfosa, per exemple, a un accidentat, passa una mitjana de 20 dies.\nEl CAP Nova Lloreda és un dels 16 centres gestionats per Badalona Serveis Assistencials, una organització municipal que presta serveis integrals de salut (atenció primària, especialitzada i sociosanitària) i atenció a la dependència. Amb 1.100 professionals, BSA dona cobertura a una població de referència d'unes 428.000 persones del Barcelonès Nord i el Baix Maresme.


Disseny web i comerç electrònic al Maresme- Eli Guillén\nDisseny web i comerç electrònic\nMàrqueting de contingut\nEt dissenyarem la web o comerç electrònic que la teva empresa necessita, 100 % orientada a la venda.\nEspecialistes en el retorn de la inversió farem un lloc on la gent compri i contacti.\nDissenyem i creem llocs que comuniquen, venen i ajuden usuaris i empreses.\nELS PASSOS QUE SEGUIREM\nDefinim els objectius del teu projecte web.\nAssessorem en la creació de continguts orientats als teus usuaris i clients.\nDissenyem el teu lloc web 100 % visible al mòbil.\nDissenyarem un web enfocat en l’experiència d’usuari.\nA més, dissenyarem botigues virtuals que enamoraran els teus clients. El nostre objectiu? Que sigui la millor botiga virtual i que tothom que entri s’hi vulgui quedar i comprar.\nCal que, junts, fem una anàlisi prèvia de les necessitats del teu projecte; pot passar que per una mala decisió en el moment de fer el teu comerç electrònic, la plataforma no et permeti vendre tot el que podries. I un altre dels objectius del nostre servei de disseny professional és evitar que això passi.\nL’equip s’encarregarà del disseny de botigues virtuals modernes, dinàmiques i molt enfocades a la venda.\nEl més important és parlar amb tu i que ens expliquis detalladament les qualitats del teu negoci i els teus productes, perquè la nostra feina sigui el més personalitzada possible i compleixi amb els requisits que demanen els teus clients potencials.\nAVANTATGES DE LA NOSTRA BOTIGA VIRTUAL\nValidem el producte amb el client. Presentem el resultat i certifiquem que compleix de debò amb les especificacions acordades. Publicarem el comerç electrònic i t’ajudarem perquè siguis autònom i puguis fer servir la botiga de comerç electrònic sense problemes.\nEl disseny orientat a la compra\nUn lloc web atractiu, elegant i eficaç\nT’assessorem en totes les fases fins aconseguir el disseny ideal.


L’ajuntament d’Alcoi tramita l’ampliació de 83 terrasses en una setmana\nCom ja és sabut, des del dilluns 11 de maig Alcoi es troba en la fase 1 de la desescalada dins de l’Estat d’Alarma aprovat per la Crisi de la COVID-19. Aquesta situació permet que els establiments hostalers puguen obrir les terrasses al 50% amb totes les mesures de seguretat pertinents. L’ajuntament es va comprometre amb els hostalers que ho sol·licitaren autoritzar-los una ampliació de l’espai i que es pogueren posar més taules, sempre analitzant cas per cas i fent valdre uns mínims de seguretat i accessibilitat.\nTècnics del departament han estudiat cada cas per ampliar en la mesura del possible i evitar molèsties als vianants. El resultat ha estat un esforç de l’equip del departament d’Enginyeria i Llicències i Obertures de l’Ajuntament d’Alcoi, que durant la setmana abans l’inici del desconfinament ha tramitat vora un centenar d’expedients de sol·licituds, amb resultat favorable de més del 90% de les sol·licituds.\nEn concret han passat de tindre autorització per 1974 persones en situació de normalitat a 1907 persones en les condicions de desescalda que ens trobem. Amb aquesta mesura s’ha aconseguit rebaixar sols un 7% la capacitat de negoci en terrasses al mateix temps que es compleix amb la normativa i mesures sanitàries imposades per la pandèmia que estem patint.\nL’ampliació s’autoritza sempre tenint en compte uns mínims necessaris respecte de l’accessibilitat i seguretat tant dels vianants com dels clients dels establiments. Per aquest motiu, en alguns casos no s’ha pogut ampliar per no donar-se eixes condicions a la via pública.\nLa regidora d’Urbanisme, Lorena Zamorano, indica que: «Cal reconéixer l’esforç de l’equip d’enginyeria i llicències que han aconseguit que el primer dia d’obertura, el dilluns dia 11 de maig, els hostalers tingueren el seu plànol de terrassa i pogueren treballar en seguretat. El balanç general d’aquesta primera setmana no és gens dolent, i podem dir que a pesar d’alguns casos puntuals en els primers dies, tants hostalers com els mateixos clients estan responent amb molta responsabilitat la qual cosa agraïm també des de l’administració. Però no hem de confiar-nos i abaixar la guàrdia perquè la neteja i el manteniment de les distàncies socials és clau per avançar en la tornada a la tan desitjada normalitat. L’Ajuntament amb l’adopció d’aquestes mesures i d’altres que formen part del Pla Reactivalcoi aspira al fet que el sector, i en general la societat alcoiana puga alleujar, en la mesura del possible, la situació precària que aquesta crisi sanitària els ha provocat».\nTemas: AlcoiCovid-19desescaladaestat d'alarmaFase 1Lorena Zamorano


Sense rastre de grip a Catalunya\nEls experts vaticinen que les mesures contra el coronavirus evitaran aquest hivern l'epidèmia\nBarcelona 02 de de desembre del 2020. 20:44\nEls hospitals de Catalunya que tracten afectats per infeccions respiratòries agudes, la majoria causades pel SARS-CoV-2, no han aïllat cap virus gripal fins al 22 de novembre, per la qual cosa la situació de la grip se situa en nivells basals, per sota dels d’anys anteriors.\nSegons la informació recollida per la Sotsdirecció General de Vigilància i Resposta a Emergències de Salut Pública de la Generalitat, que comprova cada setmana la situació de la grip per anticipar l’arribada de l’epidèmia anual, fins a la setmana del 16 al 22 de novembre es van analitzar 22 mostres de casos sospitosos, 13 de les quals de menors, en què quatre van ser adenovirus, dos rinovirus, dos de SARS-CoV-2 i dos per metapneumovirus, però cap de virus gripal.\nSegons la sotsdirecció general, des de l’inici de la temporada el percentatge de virus aïllats més alt es detecta en rinovirus (17,3%), seguit de SARS-CoV-2 i d’adenovirus, amb 9,3% respectivament.\nMalgrat no trobar cap virus de la grip, els centres d’atenció primària no sentinella de tot Catalunya han comunicat alguns casos sospitosos de grip que no arribarien a 1,3 per cada 100.000 habitants, per la qual cosa les autoritats sanitàries consideren que la incidència de la síndrome gripal es mantindrà en un nivell basal en les pròximes setmanes, entorn de 5 o 8 casos per 100.000 habitants.\nPer a aquest any, es considerarà epidèmia quan els casos de grip superin els 76,2 casos per cada 100.000 habitants.\nEn el seu informe setmanal, la sotsdirecció general de Vigilància i Resposta a Emergències de Salut Pública informa que entre el període del 6 d’octubre al 18 de novembre el percentatge d’excés de mortalitat a Catalunya s’ha situat en un 28%, i ha afectat sobretot el grup d’edat de més grans de 74 anys (33%).\nAquest excés de mortalitat, atribuïble al coronavirus SARS-CoV-2, ha fet que entre els esmentats dies es produïssin a Catalunya 9.452 morts, quan en el mateix període d’anys anteriors –sense epidèmia– hi havia una mitjana de 7.360 morts.\nL’excés de mortalitat afecta més les dones que els homes –un 37% d’excés en dones, davant un 33% en homes–, mentre que en menors de 65 anys l’excés de mortalitat ha sigut menor, del 16% més que la mitjana d’altres anys, pel 33% d’augment de mortalitat en els més grans de 74 anys.


Inici › "Sol amb la Lluna"\nEl sol veu les coses clares com la llum del dia, però a la lluna ningú s’atreveix a enganyar-la… Així que junts s’explicaran una pila d’històries! Totes elles divertides i alegres com el dia, però tendres i sinceres com la nit. Un noi despistat però amb molta empenta, uns pirates de terra endins, una princesa enredaire i una pila de bestieses i animalades! Tot plegat amb dos narradors molt especials. I el Sol i la Lluna girant al voltant d’un món, cada dia més curiós.


Com triar els indicadors més adequats per al teu projecte educatiu de centre\nEls inspectors Xavier Chavarria i Elvira Borrell publiquen un llibre en el qual reivindiquen la necessitat que cada servei educatiu disposi d’indicadors ‘ad hoc’. La clau: que siguin pocs, que responguin a l’objectiu que es vol mesurar i que permetin disponibilitat immediata. Adverteixen, això sí, que tots tenen limitacions.\n30.09.2019 - 00:13\nLes escoles i instituts poden saber, gràcies a les dades que s’extreuen de les proves externes (6è de primària i 4t d’ESO), com evolucionen els seus centres (és a dir, les notes dels seus alumnes) en relació amb ells mateixos, amb els centres educatius de la seva zona, amb els de la seva ciutat, amb els de tot el país, i amb els de la seva tipologia de centre. Però n’hi ha prou amb això per identificar si s’estan complint els objectius del seu projecte educatiu? Per Xavier Chavarria, inspector en cap de Barcelona, la resposta és que no. Calen altres indicadors, més específics, que cada centre s’hauria de poder fer a mida. Juntament amb la també inspectora Elvira Borrell, Chavarria acaba de publicar el llibre La màgia dels indicadors en educació (Horsori), on aporta alguns consells sobre com fer-ho.\nSi el claustre s’ha proposat que el centre millori en aspectes com la inclusió o la convivència, les dades de les proves d’avaluació externa no serveixen. O fins i tot si s’ha proposat que es redueixi l’absentisme dels alumnes, o que es retalli la distància que separa els que treuen millors resultats dels qui van pitjor, tampoc. Però aquestes coses es poden mesurar? “Al final tot es pot convertir en una xifra, però un indicador no és l’oracle de Delfos, la millor manera de valorar-los és conèixer les seves limitacions”, contesta Chavarria, que pensa també en serveis educatius com els CRP o els EAP.\n“El millor és que cada centre i cada servei es creï els seus –aconsella–, però que siguin pocs, que responguin a aquell objectiu que es vol mesurar i que permetin una disponibilitat immediata, de tal manera que si cal prendre decisions no s’hagi d’esperar a finals de curs”. En la tria sobre quins indicadors decidim implementar entren en joc dos conceptes més: el balanç (“val la pena l’esforç pel resultat que n’obtindré?”) i el que els autors anomenen principi de parsimònia, que Chavarria explica dient que “allò que ho puguis fer fàcil no ho compliquis, i si amb una simple taxa en tens prou, no vulguis fer més virgueries”.\nEl profe de mates, un bon recurs\nEl llibre comença clarificant conceptes (indicador, índex, taxa, rúbrica, output, outcome…), però sobretot aporta fórmules matemàtiques i exemples d’indicadors existents, “que cadascú pot adaptar a la seva realitat o fer-ne de nous”. “Pot espantar, però és més senzill del que sembla si es té clar a on es vol anar”, assegura l’inspector en cap, el qual recomana als equips directius que, si no se’n surten, demanin la col·laboració dels professors/es de matemàtiques (dels propis o dels instituts agregats en el cas dels centres de primària).\nI com es pot mesurar, per exemple, l’evolució d’una escola pel que fa a la inclusió? “Es podrien definir un seguit de bones pràctiques inclusives i en la mesura que es van donant ho pots transformar en un número, i encara més si tens una comparativa amb altres centres –comenta Chavarria–. La limitació seria que potser no s’estan aplicant aquestes pràctiques que tu has definit però se n’estan fent altres. O també es podria elaborar un indicador de similitud: tinc el mateix percentatge d’alumnes amb dificultats respecte dels que hi ha als centres del meu context? Com més similar sigui el teu resultat al del teu context, millor vas. Si et passes molt per sobre, de tan inclusiu com ets, deixes de ser-ho, i si estàs molt per sota, és evident que no vas bé”.\nMés exemples: “Imaginem que el nostre objectiu és que els nostres alumnes millorin la seva competència lectora. Jo puc decidir que per aconseguir-ho promouré l’ús de la biblioteca entre el professorat i l’alumnat, i llavors puc establir un indicador que sigui quantitat d’alumnes que usen la biblioteca cada setmana, o quantitat de préstec de llibres, i mirar l’evolució d’aquest indicador setmana a setmana. Ho puc complicar, i subdividir l’indicador segons el curs dels alumnes, o segons si els llibres són en català o en castellà, etc. En tot cas, al final tindré un indicador, i potser veig que la resposta és positiva i que molts més alumnes estan anant a la biblioteca. Però haurà servit això per incrementar la competència lectora? Hauré de creuar el meu indicador amb el resultat de l’avaluació externa per veure si realment l’acció que vam decidir tirar endavant era l’adequada per l’objectiu que m’havia proposat”.\nXavier Chavarria | VS\nEls projectes educatius de centre elaborats en els darrers anys ja contemplen alguns indicadors, però la major part segueixen sense fer-ho. “No cal revisar-los per posar-hi indicadors, però en la mesura que es van revisant s’haurien d’anar incorporant –opina Chavarria–. Aquest any pot ser una bona oportunitat, ja que, per norma, s’ha d’acabar d’integrar el projecte de convivència en el projecte educatiu; aprofita, doncs, per posar alguns indicadors, encara que no sigui a tot”. “Amb els plans anuals dels centres veiem massa indicadors i la majoria són poc consistents, en canvi els projectes de direcció acostumen a ser bastant millors, perquè la mirada és a quatre anys vista”, afegeix.\nBons i mals indicadors\nPerquè un indicador realment ens doni una bona mesura, adverteix l’inspector en cap, no pot ser una magnitud única, sinó que s’ha de poder relacionar amb altres magnituds. Per exemple, comenta, “el nombre de reunions realitzades en relació amb les previstes és un mal indicador, perquè no sabem si ens indica que havíem previst massa reunions i per això hem resolt el tema abans, o si hem treballat molt bé i per això no han fet falta més reunions”. Els indicadors també poden tenir interpretacions molt esbiaixades. Posa un altre exemple: “Amb el clàssic qüestionari de satisfacció, imagina que el 90% dels pares que contesten et diuen que estan molt contents, però resulta que només ha contestat el 10% de pares, que són els implicats; on és l’altre 90%? Realment podem dir que els pares ens donen un 9?”.\nRelacionant dues o més magnituds pots arribar a tenir un indicador molt més acurat. La Inspecció del Consorci, per exemple, elabora una recta de regressió de tots els centres, en la qual creuen els resultats de les proves externes amb la tipologia del centre. D’aquesta manera, el centre veu on està situat en el seu context, però no pot identificar la resta ni la resta la pot identificar a ella. “Quan hem fet auditories pedagògiques –explica Chavarria–, hem vist que hi ha centres que en conjunt treuen mals resultats però són els màxims que poden obtenir, o sigui que no estan fent res malament, sinó que més aviat cal felicitar-los, i en canvi pot haver-hi centres a la banda alta que obtenen pitjors resultats dels que els correspondria, i també se’ls hi ha de dir”. Aquest any, a més, la inspecció també ha elaborat el coeficient de Gini de cada centre, que en aquest cas mesura la desigualtat en els resultats dels alumnes, és a dir, a quins centres la distància entre els millors i els pitjors alumnes és més o menys pronunciada.\nAmb tot, Chavarria troba a faltar algunes dades que no serien difícils d’obtenir i que permetrien tenir més informació sobre el sistema i els centres. A Holanda, explica, “el context de cada centre l’elaboren a partir de dues dades: el percentatge de beques de menjador que té aquell centre i el nivell d’estudis de les mares, ja que està bastant estudiat que és una de les coses que més condiciona l’èxit escolar”. Segons sigui el nivell d’estudis (d’analfabeta a doctorada o similar) rep un número del 0 al 8, segons l’estàndard CINE (Classificació Internacional Normalitzada de l’Educació), i amb el valor mitjà de totes les mares d’un centre es té una fotografia força acurada del tram on se situa aquella escola o institut pel que fa a la seva complexitat. “Aquest és un exemple d’indicador que el Departament no té en compte, però que no costaria gaire d’elaborar perquè els centres disposen d’aquesta informació, i que es podria creuar amb altres dades que sí que són considerades interessants”.\n2 Comentaris on Com triar els indicadors més adequats per al teu projecte educatiu de centre\nPilar // 01/10/2019 a les 6:57 // Respon\nI als Centres d’adults com ho hauríem de fer?\nRoser Batlle // 04/10/2019 a les 8:35 // Respon\nMolt interessant!! Gràcies per compartir informació com aquesta.\nCom acabar amb el mite de l’inspector d’educació… L’inspector d’educació és, possiblement, la baula més enigmàtica del sistema…


Estrelles de la sort. Conte de Nadal\nIrene Antúnez González* / No fa massa temps vaig viure una de les experiències més boniques que mai hauria imaginat, encara que no la desitjo a ningú. Va succeir en una planta d'oncologia infantil a Barcelona.\nParticipació social i Consells d'Infants\nJaume Trilla Bernet / Els infants no poden votar en les eleccions polítiques, però sovint acompanyen als seus pares quan aquests van a fer-ho; i segurament molts els pregunten a qui votaran i perquè. Veuen propaganda electoral pels carrers i -quin remei!- la de la televisió. Alguns també tenen les seves simpaties o antipaties pels diversos polítics i partits que es presenten; i tanmateix potser en parlen entre ells a l'escola o a l'esplai.


27 febrer 2021 04:31\nPep Verger | 18 setembre 2009\nLa brega (I)\nMartí Asensio s'ha equivocat. Hi ha normes, algunes no escrites, que són quasi sagrades. Tothom sap, i ningú no ho discuteix, que el vestidor és el territori dels futbolistes. Ningú no hi té accés. Poden estar ben segurs que Gregorio Manzano -a Déu donem gràcies- no continuarà la temporada que ve. El seu contracte acaba el trenta de juny i al conseller delegat Javier Martí Asensio ni se li ha passat pel cap una possible renovació. No pot descartar-se que el tècnic no vulgui continuar, malgrat que si no té res millor... Idò bé, la lluita és una altra vegada aferrisada. El conseller delegat ha decidit no pagar les primes al tècnic, Gregorio Manzano; al segon entrenador, Gonzalo Hurtado; al director esportiu, Fernando Pons; al preparador físic, Toni Servera... Martí Asensio no pretén incomplir cap tipus de pacte. Senzillament, vol ajornar el pagament fins que acabi la temporada. Mirau, som crític amb Gregorio Manzano, crec que és un entrenador mediocre de Segona Divisió, però en aquesta ocasió li he de donar la raó.\nMartí Asensio és un nouvingut en el món del futbol i ha de saber que hi ha tota una sèrie de codis que ningú no pot botar-se. El nin, que així li diuen a la planta més noble, ha passat la línea vermella i s'ha equivocat. Ha de saber que no pagar les primes pot provocar un terratrèmol intern de conseqüències imprevisibles. Entenc Martí Asensio, comprenc que li bulli la sang quan ha de pagar primes a Manzano o al recompensat Pons, però... Martí Asensio ha disposat fins ara de 100 dies de gràcia, i ha d'aprendre ben aviat -abans que sigui massa tard- que el Reial Club Esportiu Mallorca no és una empresa normal. Es tracta d'un club de futbol que té el suport de milers de mallorquins i que rep milionàries ajudes d'IB3. Martí Asensio ha de comprendre que el Mallorca no és la seva finqueta particular, la seva joguina.\nLa brega (II)\nManzano va publicar ahir un atractiu blog titulat "Il·lusió i esperança per començar". Em sembla desafortunat. "Vull resaltar que els nous propietaris del Mallorca s'han trobat en una situació inusual en el futbol i és que els treballadors són els que tenen els seus salaris ajornats perquè l'entitat continuï a Primera Divisió", diu textualment. Just és cert en part. És vera que no és una situació habitual, però és mentida que si els futbolistes no haguessin ajornat el cobrament l'entitat hauria baixat a Segona B. Senzillament, no és vera. I si Alemany li ho va dir, es va equivocar. Què hauria fet el Mallorca per pagar? Probablement, el que ha fet durant els darrers tretze anys.\nMartí Asensio (I)\nEl conseller delegat del Reial Mallorca, Javier Martí Asensio, amb l'anuència del director financer Ernesto Chaves, ja té les tisores ben esmolades. Té decidit prescindir de Marcos Martín de la Fuente, director de futbol base del club. Em sembla una idea encertada, encara que és clar que Marcos, com diu un bon amic instal·lat a la planta més noble de Son Moix, genera unanimitat: ha fracassat. Prescindir de la seva feina sembla així avinent. Ara bé, sigui quin sigui el cost no ha de justificar-se l'adéu de Marcos des del punt de vista econòmic. El director de futbol base del Reial Mallorca ha de ser substituït, però no perquè el seu cost sigui massa elevat. Ha d'abandonar l'entitat perquè la seva feina no és bona.\nMartí Asensio s'equivocarà, i molt, si destitueix Marcos i entrega el futbol base a Navarrete. L'un i l'altre formaven equip i tant és culpable Marcos com Navarrete dels desastres del futbol base del Reial Mallorca. De fet, en alguns conjunts no coneixen Marcos i, en canvi, tenen Navarrete com el mateix dimoni. Hi ha moltes decisions qüestionables, algunes d'elles de caràcter estructural. Per exemple, hi ha entrenadors que mantenen que és una aberració que l'equip hagi renunciat a disposar d'equips prebenjamins, benjamins i alevins. Asseguren que és un errada considerable començar a treballar des de la categoria infantil, però...\nMartí Asensio (II)\nEntenc que algú ha d'haver advertit Martí Asensio de la idiosincràsia del Reial Mallorca, dels amors i els odis que genera. El Reial Mallorca hauria de ser el club de tots, l'orgull dels aficionats del futbol de les Illes Balears. La realitat, emperò, és que més enllà de les tradicionals i antigues rivalitats, el Mallorca mai no s'ha fet estimar. És a dir, és lògic i normal que els inquers res no vulguin saber de l'equip palmesà, ja que el Constància disputà durant una època la supremacia al Reial Club Esportiu Mallorca.\nAixí, també puc entendre perfectament que els incondicionals de l'Atlètic Balears o de la UE Poblera considerin l'equip barralet com el gran rival. Però ja no és tan normal l'odi que s'ha guanyat el Mallorca a la part forana i entre molts equips de ciutat. Sempre recordará quan un mallorquí, arrelat a Huelva, m'explicava fa anys la principal diferència entre el Recre i el Mallorca. "Ens ha fitxat un jugador", diu orgullós el president de qualsevol club andalús. Aquí, en canvi, quan el Mallorca fitxa un futbolista el comentari del president del club afectat és ben diferent: "El Mallorca ens ha robat un jugador". Es tracta, poden estar ben segurs, d'una diferència substancial.\nEl duel entre l'Inter i el FC Barcelona suposà un 34,9 per cent de share. Un gran èxit. Han de pensar que en algun moment veren el partit 326.000 espectadors. Ah, per cert, el share arribà al 43,2 per cent a les 22.35 hores. El partit fou comentat per Llorenç Serra Ferrer i Héctor Cúper, que com saben entrenà fa uns anys l'Inter. L'audiència arribà a l'11 per cent.\nEl tren i Alcúdia\nAntoni Verger, director general de Mobilitat, és un bon aficionat al futbol. Juga de porter i els puc assegurar que no ho fa del tot malament. Idò bé, sembla que Antoni Verger es va lesionar i que ara té un dit inflat, ben inflat. El director general, emperò, sembla que pateix en silenci. Vull dir, sense queixar-se. I després de llegir el bloc de Biel Barceló, secretari general del PSM i portaveu del Bloc per Mallorca, estic per assegurar que Verger s'està ja acostumant a patir en silenci. Ho dic perquè Barceló parla del tren a Alcúdia i diu que "tant el PSOE com UM pensen renunciar a l'arribada del tren a Alcúdia". I Barceló encara afegeix: "El PSM no ha renunciat mai a fer el tren a Alcúdia i sempre defensarà fer-lo per on sigui més viable, ambientalment més sostenible i més eficient des del punt de vista de mobilitat". Biel Vicens, conseller de Mobilitat, sembla que també està lesionat, i de certa importància. Ara bé, el conseller vessa experiència i demostra que és un autèntic veterà. Pateix, però guarda un silenci sepulcral.


Pilar Albert serà la pregonera de les pròximes festes de la Puríssima d’Ontinyent | TV Digital Ontinyent\n21 setembre 2020 - 19:54 h\nInici Cultura Pilar Albert serà la pregonera de les pròximes festes de la Puríssima...\nLa junta de festes de la Puríssima ha donat a conéixer la pregonera de les pròximes festes del 2015. En aquesta ocasió, l’encarregada del pregó serà per a Pilar Albert Guerola, llicenciada en Dret per la Universitat de València. A més de ser secretaria en l’arquebisbe de València, ha col·laborat també en associacions d’atenció a persones en risc d’exclusió social. Ha ocupat diverses funcions en el govern de la Comunitat Valenciana, destacant el seu paper com a Directora general d’Acció Social, Majors i Dependència.\nLa presentació del cartell i el programa revista serà a càrrec de Natividad Doménech Pastor, diplomada en Magisteri d’Educació Infantil, amb un màster en Logopèdia, i actualment mestra al col·legi La Milagrosa.\nArticle anteriorOntinyent dona a conéixer el Pla d’Inversions de la Diputació\nArticle següentUna recreació històrica en clau d’humor al voltant del 9 d’octubre explicarà als escolars l’Ontinyent del Segle XIII\nOntinyent programa tres rutes turístiques per gaudir dels atractius de la...\nTV Digital Ontinyent - Data modificada: 13/04/2019 0


Vi Blanc Augustus Microvinificacions Xarel·lo 2013\nVi blanc del Penedès fermentat i criat durant 2 mesos en bótes i dipòsits. Criança mínima de 30 mesos en ampolla.\nBóta. 2 mesos en diferents recipients\nAugustus Microvinificacions Xarel·lo 2013 és un vi blanc amb criança emparat per la DO Penedès i elaborat per Cellers Avgvstvs Forvm a El Vendrell, ubicació oberta al mar i entre els vestigis de l'antiga calçada de la Via Augusta. Forma part d'una col.lecció singular que rep el nom de Microvinificacions, atès que es tracta de vins d'escasa producció fets amb raïms molt especials provinents de petites finques, varietats poc utilitzades o bé recuperades i elaboracions poc habituals.\nMonovarietal de Xarel.lo, de ceps de més de cinquanta anys plantats en una petita parcel.la a Sant Vicenç de Calders, al Baix Penedès i situada a gairebé dos kilòmetres i mig del Mar Mediterrani, orientada a Nord-Oest, a un altura de nomès quaranta metres i que gaudeix d'un entorn marcat per una climatologia caracteritzada per poques precipitacions, una forta insolació i brises marines, en un sòl de roca calcària formada per restes de fòssils marins.\nEs verema a mitjans de setembre i un cop al celler el 60% del most fermenta en bótes de roure francès de 300L durant nou dies mentre la resta ho fa dotze dies en dipòsits d’acer inoxidable. Ambdós vins resten amb les seves mares un temps de dos mesos en els seus respectius recipients i un cop fet el cupatge reposen en l'ampolla trenta mesos pel cap baix abans de sortir al mercat.\nVi blanc del Penedès fresc, dens i fragant amb una producció limitada de 3.230 ampolles i del qual en podrem gaudir fins l'any 2018.\nVi blanc amb criança molt brillant i de pàl.lid color groc palla amb intensos reflexos daurats.\nAgradable i suggestiu conjunt aromàtic de Xarel·lo de la col·lecció Microvinificacions d'Augustus Forum d' intenses aromes de molta fruita madura, fins i tot confitada, matissada per subtils tocs florals i herbacis i un intens fons d'aromes de la criança com els fruits secs, els cremososos, les espècies dolces i els tocs melosos.\nEntrada molt llaminera i rica, pas de llarg recorregut molt saborós i sorprenentment fresc alhora que sedós i untuós; notable i bona acidesa; fruita, vainilles i els toc de mel conformen un variat conjunt de matisos caramelitzats que ens acompanyen fins el persistent final.\nAugustus Microvinificacions Xarel·lo 2013 és un vi original, intens, una expressió molt personal complexa i perfumada que marida bé peixos blaus guisats, suquets, el bacallà i l'arròs, tanmateix carns blanques rostides i formatges.\nAmanides complexes, Arrosos de peix, Bacallà, Carns blanques rostides, Formatges curats, Marisc a la graella, Marisc amb salsa, Marisc cru, Peix blanc a la graella, Peix blanc al forn, Peix blanc amb salsa, Peix blau, Rostits, Verdures farcides de peix\nDinar de negocis, Perquè jo ho valc, Si tens un compromís, Sopar a la llum de les espelmes, Sopar amb els amics


Joguines amb valor afegit | Opcions | Consum conscient\nAmb les festes a tocar, a les famílies es comença a parlar de regals. Tot i que sempre hi ha les opcions no materials, les joguines són les reines de la festa quan hi ha infants. Però davant la pluja de catàlegs comercials i anuncis televisius, l’elecció es presenta difícil. Un cop repassades les dues primeres claus del consum conscient, hi ha nombroses marques i botigues que faciliten la compra amb criteri: joguines artesanes, de proximitat, de materials naturals… Moltes oportunitats per oferir hores de joc amb valor afegit.\nJocs amb valors\nLes expertes ho tenen clar: l’important no és la joguina, sinó l’estona de joc que facilita a la criatura i els valors que li transmet. L’objecte passa a segon terme i el que es valora és l’experiència i els aprenentatges. De fet, les docents són més partidàries de parlar de materials de joc que no pas de joguines, i sovint presenten propostes que ofereixen múltiples produccions lúdiques. Materials oberts, no direccionals, que propicien en tot moment que l’infant sigui el protagonista màxim. A més, com apunta Lucía Rivas, educadora d’un espai familiar 0-3, “si no pots tenir uns materials determinats, sempre te’ls pots fer a casa”.\nDenúncia a Twitter del sexisme a la secció de joguines de Carrefour.\nLes joguines han d’acompanyar el desenvolupament dels infants. Els primers mesos de vida no necessiten més que el propi cos i el de les seves cuidadores principals. Després arriben els desplaçaments, es comença a relacionar objectes (encaixar, posar i treure) i arriba el joc simbòlic. Més endavant, vindran els jocs normatius i abstractes, com els trencaclosques o els laberints. “Triarem les joguines en funció no tant de l’edat, sinó de l’etapa madurativa de l’infant, que no sempre respon a l’edat cronològica”, diu la Marta López Quintana, Coordinadora de la comunitat de grans de l’escola Encants de Barcelona.\nA més, les joguines han d’estimular la imaginació i la creativitat dels infants; “s’han d’intentar evitar les que estableixin una relació passiva amb les criatures”, explica l’Alba Monchón Domínguez, docent de l’escola Planas i Casals de Barcelona. Monchón desaconsella les que parlen i també les bèl·liques. Pel que fa a les sexistes, recomana “defugir dels passadissos de les grans superfícies comercials, que les classifiquen per sexes, on veus clarament un passadís rosa i un blau”.\nQuines propostes ens ofereix el mercat?\nEl mercat de la joguina genera més de 1.000 milions d’euros de vendes a l’Estat espanyol, segons dades de l’Asociación Española de Fabricantes de Juguetes. La venda de joguines a Espanya sobrepassa la mitjana internacional i es concentra principalment a l’últim trimestre de l’any, quan es venen el 75% de les que es consumeixen.\nEn aquest mercat conviuen les propostes més convencionals amb les d’empreses que busquen innovar o cobrir el nínxol de les consumidores més conscients, que van fent un gir a les seves propostes i les enfoquen cap a materials cada vegada més curosos amb el medi ambient, naturals, sostenibles i KM0.\nLa marca Bufallums n’és una. Tenen un taller a Tona, on fan titelles artesanals des del 2004. Elaboren els seus ninos amb la tècnica del paper maixé, fent la pasta amb papers i cartrons reciclats. Modelen les peces una a una; cadascuna resulta única i diferent. Fan titelles de dit i de mà, però també donen forma a personatges per encàrrec. Un exemple dels seus productes és la capseta de cançons petita, que inclou quatre titelles per cantar diverses cançons populars.\nEl Nan va néixer a Reus com un petit projecte de tres dones joves al voltant d’un joc de construcció inspirat en el món casteller. Consisteix en petites peces de fusta descartada per a altres usos i provinent de boscos locals sostenibles. Les joguines que produeix la marca busquen impulsar el joc cooperatiu, evitar la competició i afavorir la col·laboració. A partir del joc inicial, n’han anat desenvolupant d’altres. Totes les seves propostes estan pensades per preparar els infants per al treball en equip, per a compartir espai, objectius i també per treballar les discrepàncies amb els companys. També es caracteritzen per ser inclusives i no reproduir els estereotips de gènere.\nEnrosca ofereix joguines artesanals fetes de materials naturals, fonamentalment fusta. Van néixer a l’espai de la cooperativa Impulsem, però han crescut i actualment donen feina a persones amb capacitat intel·lectual reduïda que, des del seu taller de l’Hospitalet de Llobregat fan aquestes peces úniques. En la mesura del possible, reutilitzen materials sobrants de la producció d’altres empreses.\nSi teniu una criatura fan dels gegants, bèsties i capgrossos, podeu fer-li una sorpresa amb una peça de l’empresa reusenca Festiari, que reprodueix, en goma i a mida dels infants, les figures que participen a les festes tradicionals. És una manera de donar-los la possibilitat de tenir com a element de joc un bocí de la cultura popular. Tenen figures de gairebé totes les poblacions catalanes i també fan encàrrecs a mida. El seu producte estrella són el gegant i la geganta del Pi.\nUna mostra de les joguines elaborades per Grapat.\nGrapat és un petit projecte familiar que s’ha convertit en una de les marques de referència de material no estructurat. Fan peces de fusta que conviden al joc lliure: anelles, cases, esferes i el seu joc estrella, els nins. Treballen amb materials naturals, amb tints que acompleixen la normativa europea i no són tòxics. Procuren que els seus col·laboradors siguin de proximitat i estiguin ubicats a Catalunya, per tal de poder conèixer la seva forma de treballar i garantir les condicions laborals dels seus treballadors. A més, la fusta que utilitzen prové de boscos sostenibles i les bosses de roba que inclouen en alguns dels productes provenen de grans companyies que descarten material quan troben un petit defecte. Des de 2019 han eliminat l’ús de plàstic dels seus embalatges. Treballen al seu taller de Cabanes, a l’Alt Empordà, amb una estructura autogestionada i no piramidal. El seu producte estrella són els ninos de fusta.\nSi parlem d’empreses que s’han convertit en referents en joguines de fusta, Grimms n’és un exemple que ha creat escola. Aquesta empresa alemanya fabrica amb materials naturals sostenibles des de 1978. Les seves joguines estan fetes amb colors bàsics i inspirades en les línies pedagògiques Montessori i Waldorf, molt de moda actualment.\nTambé és molt coneguda l’empresa Haba que, com Grimms, és d’Alemanya i per tant no compleix el requisit de la proximitat. Haba és pionera en la producció de joguines i jocs de fusta: construccions, circuits, jocs simbòlics i cooperatius. Fan servir nous materials biològics procedents de matèries primeres regeneratives per fabricar els seus productes i també utilitzen fusta procedent de la silvicultura sostenible, els teixits, el cartó i, en alguns casos, el plàstic.\nLubulona és una petita empresa familiar que dissenya els seus productes a Barcelona i els fabrica a Europa. Totes les seves joguines són de fusta i pintades a mà. Només utilitzen pintura i cola amb certificació. Tots els seus productes estan empaquetats en caixes de cartró i bosses de roba. El seu producte estrella són les casetes de fusta que permeten crear ciutats fent diferents combinacions amb les seves peces.\nMe and mine és una marca de Barcelona que ha optat per oferir io-ios, fones, cordes per saltar, bitlles, bales, baldufes, cuinetes i tota un seguit de jocs tradicionals no sexistes fets de fusta.\nUna altra empresa de proximitat és Xela joguines. La Xela treballa amb peces de fusta autòctona al seu taller de Ripoll. Elabora encaixos, peces per representar contes, mòbils, giradors, joguines amb moviment, musicals o puzles, entre d’altres. Fa encàrrecs especials i creacions originals, a més d’activitats de construcció de joguines amb material reciclat del seu propi taller per a escoles. Són especials les seves cintes voladores i les varetes màgiques.\nJoguines i peces grans\nSi busquem joguines de format més gran, fins i tot per a ús col·lectiu, com ara un moble, una cabana o un triangle de Pickler, podem escollir entre les opcions que ens ofereix la Cooperativa L’Albera, que fabrica a Badalona i és una de les marques comercials d’Ergokids. Elaboren els seus productes amb fusta de pi massís i vernís ecològic.\nRampa i triangle de Pikler de L’Albera (Erogkids).\nLa proposta estrella de Trígonos es basa en la combinació de peces de roba i de fusta que permeten fer construccions, com ara cabanes, túnels o amagatalls. La comercialitzen en diferents mides. Trígonos és una petita empresa que treballa amb productors locals i de l’Estat espanyol i està situada a Sant Joan de Mediona.\nDe grans estructures també en saben a Jocs i trons, una empresa familiar de la Garrotxa compromesa amb el medi ambient. Treballen amb troncs i fusta i elements naturals com la sorra, l’aigua o la vegetació i fan casetes, torres, túnels i sorrals. La fusta que utilitzen prové dels boscos del Parc Natural de la Garrotxa provinents de tales responsables que afavoreixen la recuperació de boscos autòctons.\nA l’article “Joguines: guia ràpida per triar el millor material”, s’esmenten altres fabricants de proximitat.\nQuines botigues ofereixen aquesta mena de productes?\nEls darrers anys, les consumidores hem vist com botigues de tota la vida han sucumbit davant l’envestida de grans cadenes de distribució de joguines, la pujada de preus dels lloguers dels locals comercials i el creixement de les vendes en línia, sector que va representar el 20% de les vendes fetes amb targeta el 2018.\nEntre les botigues emblemàtiques que encara resisteixen hi ha la llibreria i botiga de joguines Fabre, fundada el 1860. Compten amb més de seixanta anys d’especialització en joguines de fusta pintades amb productes ecològics.\nAmb menys anys de vida però molt de renom, La Carpa és una petita botiga que ofereix joguines tradicionals a Girona des de fa més de trenta anys. Tenen baldufes, calidoscopis, titelles, fones, estels i tota mena de joguines de llauna. Treballen amb banca ètica.\nA Barcelona trobem Jugui Juga, una botiga especialitzada en joguines de fusta, ecològiques i de les línies pedagògiques Waldorf i Montessori.\nArtijoc és una cooperativa nascuda el 1999 especialitzada en jocs i joguines de fusta, jocs de taula i jocs cooperatius. Quan seleccionen la seva oferta, tenen en compte la procedència dels jocs i joguines. Intenten substituir, tant com poden, les que es fan més lluny per les que comencen a aparèixer als Països Catalans i països veïns. Tenen dues botigues, una a Mataró i una altra a Cardedeu, on hi ha l’obrador de joguines de fusta pròpies.\nBateau Lune és una petita botiga del barri de Gràcia de Barcelona que amb setze anys s’ha convertit en referent per la seva selecció de joguines. Tenen peces de fusta natural pintades a mà amb pintura eco, titelles de tota mena, varetes màgiques, jocs de cartes KM0, cuines, arcs i fletxes o pissarres, entre d’altres. Seleccionen amb molta cura els materials que ofereixen: treballen amb marques que promouen el joc no sexista, materials que ressalten el paper de la dona a la història i miren de promoure, mitjançant les seves joguines, els valors del respecte a les persones i el medi ambient.\nAl mateix barri, la llibreria Luz de lula ofereix bosses, coixins, titelles, corones, màscares i motxilles fetes a mà per la propietària de la botiga, samarretes de gegants i castellers d’una empresa local, titelles de roba fetes per una veïna, penjolls i petits objectes de fusta. Tots, productes artesans.\nSi parlem de llibreries, Casa Anita és una de les botigues referents en llibre infantil i juvenil. Creada el 2004, treballa amb una selecció de segells que no només editen, sinó que també imprimeixen a Barcelona, com ara Babulinka books, Publicacions de l’Abadia de Montserrat, Editorial Viena i edicions Takaluka. També ofereix joguines relacionades amb contes infantils fetes a mà.\nOlokuti és una empresa especialitzada en productes ecològics i de comerç just. Tenen dues botigues a Gràcia i una al Gòtic de Barcelona, on venen io-ios, cordes per saltar, bales, fireta, titelles i joguines de fusta fetes per empreses locals, entre d’altres.\nA Surotecnia, una botiga especialitzada en productes de suro i elements per fer manualitats, hi trobem peces bàsiques per fer les nostres joguines i materials. Tenen una gran varietat de peces de suro bàsiques (anelles, pilotes, monedes) per fer paneres del tresor i diversos elements no estructurats.\nAúpa! Orgànics és un petit comerç situat al Poble Nou barceloní, compromès amb el medi ambient i el consum responsable. Aposten pels productes naturals fabricats de manera sostenible, respectant l’entorn i prioritzant el treball fet a mà i el producte de qualitat. Treballen amb fabricants amb certificació de comerç just. Col·laboren amb marques, associacions, dissenyadors i artesans que advoquen per ser empreses ètiques, sinceres i amb consciència social i mediambiental. Tenen peces de fusta i materials naturals, joguines no sexistes, ninos de feltre i vaixelles per a jugar a cuinetes de canya de sucre.\nCalidoscopi es presenta com una botiga que té “joguines que no surten a la tele”. Petita empresa familiar nascuda el 2006, es va crear amb l’objectiu d’oferir alternatives a les joguines comercials tradicionals. Tenen encaixos de feltre i fusta, ninos de feltre, disfresses, tipis, taules de sorra i tota mena de peces i joguines de fusta.\nA Cardedeu, El gat Corneli ofereix joguines educatives seleccionades amb cura com ara ninos, ocells de feltre o roba, baldufes, titelles, joguines de fusta, artesanes i musicals.\nCiutat Botiga Adreça\nBanyoles Calidoscopi Llibertat, 5\nBarcelona Fabre Aribau, 84\nBarcelona Beatou Lune Pl. de la Virreina, 7\nBarcelona Luz de lula Ramón y Cajal, 158\nBarcelona Olokuti Asturies, 23\nBarcelona Olokuti Palla, 6\nBarcelona Surotècnia Muntaner 56\nBarcelona Aúpa! Orgànics Maria Aguiló, 1\nBarcelona Jugui Juga Passeig de Sant Joan, 35\nBarcelona Casa Anita Vic, 14\nCardedeu Artijoc Llinars, 76\nCardedeu El gat Corneli de Baix, 3\nGirona La Carpa Ballesteries, 37\nMataró Artijoc Sant Cristòfor, 9\nBotigues i recursos en línia\nLa compra en línia planteja un seguit d’impactes que fan aconsellable plantejar-se alternatives abans d’encarregar un producte per aquesta via: prioritzar les botigues de proximitat amb una oferta similar, buscar a mercats d’intercanvi o aprofitar les que ens puguin passar de segona mà les famílies amigues i conegudes. Però, si no hi ha més remei que recórrer el consum digital, una pràctica recomanable és intentar aglutinar comandes de diverses famílies en un mateix punt d’entrega.\nEntre les botigues en línia més reconegudes trobem Jugar i Jugar, una empresa familiar amb seu a Banyoles i especialitzada en joc infantil de qualitat. Segueixen criteris d’exigència de sostenibilitat i tenen joguines i materials de joc i d’aprenentatge: Waldorf, Montessori, Pikler i Hengstenberg.\nJugaia és una petita empresa de Sant Quirze del Vallès que va obrir en 2012 la seva botiga on line. Ofereixen jocs cooperatius i elements de joc no dirigit, entre d’altres, imparteixen xerrades sobre joc i també organitzen espais de joc per a esdeveniments especials. Tenen una sala d’exposicions a Sant Quirze del Vallès on es poden veure els productes.\nDekimba és una associació barcelonina que té entre les seves línies de treball la creació de materials lúdics, joguines i contes amb valors de respecte i empatia cap als animals. Destaca la seva selecció de jocs col·laboratius.\nA Mamamadera hi trobem materials de fusta i materials d’experimentació molt originals, com peces de colors translúcides, caixes de llum, objectes de tot tipus de fusta, peces sòlides geomètriques de colors i blocs sensorials. Tenen el taller a Cartagena (Múrcia).\nKinuma.com és una botiga en línia especialitzada en joc educatiu, simbòlic, experiments, titelles i paneres del tresor. Tenen local a Les Franqueses del Vallès, des d’on fan els enviaments i on es poden recollir les comandes.\nJuguetes la Shimia proposa materials biodegradables, de fusta de boscos gestionats responsablement o reciclats; a més, estan pintats amb pintura no tòxica a base d’aigua i olis biològics. Fomenten el joc sostenible, la creativitat i el consum responsable. Tenen la seu a Madrid.\nI si com suggeria la Lucía Rivas volem preparar materials a casa, la docent i pedagoga en matemàtiques Lara Gimenez, té un recull de propostes variades de joc matemàtic, on trobem idees i molts recursos per elaborar materials casolans.\nLa informació sobre les empreses esmentades en aquest article ens l’han facilitat elles mateixes. Opcions no en rep cap tipus de contraprestació. Per això la informació que en donem no està condicionada per interessos comercials. Si ens vols ajudar a continuar publicant amb aquesta independència, uneix-te a Opcions!


Acompanyament, gestió i suport | Sinergia Social\nLa Coordinadora Sinergia Social ofereix un sistema integral de serveis d’assessorament, suport i gestió a les entitats agrupades en les diferents àrees funcionals de l’organització.\nL'entitat integra i interconnecta els elements tècnics dels serveis assistencials, empresarials, cívics i comunitaris amb la resta d’elements organitzatius per tal d’assolir un nivell òptim en el servei, la gestió, l'organització, el finançament i l'administració de tots els recursos necessaris per a totes les entitats agrupades.\nCompartint horitzons... Compartint recursos...\nL'associació representa l’oportunitat de formar part d’una organització que lidera i motiva el coneixement col·lectiu i de col·laboració entre les entitats membres:\nUna organització a on es connecten les diferents realitats dels àmbits d’actuació per formular solucions socialment innovadores; Un espai de formació permanent i millora continua per a tots els equips de treball que integren el model Sinergia Social.\nSinergia Social és també un espai físic per entitats d’iniciativa social de segon o tercer nivell. L’associació Sinergia Social cedeix els seus espais a plataformes i entitats amb l’objectiu de concretar i compartir, en el mateix espai físic, el treball en xarxa i la promoció del tercer sector social a Catalunya.


El primer amor / Dos amics, Ivan Turgénev – Xavier Serrahima: el racó de la paraula\nEl primer amor / Dos amics, Ivan Turgénev\nPosted by Xavier Serrahima Posted on 27 de desembre de 2019 Leave a Comment on El primer amor / Dos amics, Ivan Turgénev\nNo crec pas que sigui gaire aventurat afirmar que la literatura —i, encara més, la novel·la— russa del segle XIX és un d’aquells cims que potser algun dia es podrà igualar però que serà gairebé impossible mai d’igualar. N’hi ha prou amb esmentar els noms de tres genis, Puixkin, Tolstoi i Dostoievski per no haver d’afegir-hi res més. Els tots sols —i no podrien estar més ben acompanyats: Lérmontov, Gógol, Turguénev, Txékhov, Gontxarov, Leskov…— ja podrien sostenir, damunt les seves poderoses espatlles, el pes de la literatura del colossal país que els va veure néixer.\nA casa nostra, per desgràcia, no totes les obres d’aquests gegants han estat traduïdes, a dia d’avui. O, quan ho han estat, no en les condicions que requeririen. Això succeïa, per exemple, amb El primer amor, d’Ivan Turguénev, de qui tan sols posseíem una versió, força discutible, d’Angels Estivill. Per fortuna, Angle Editorial ha tingut la bona pensada d’encarregar-ne una de nova a un traductor d’una solvència contrastada, en Miquel Cabal Guarro.\nI el resultat s’agraeix, des de la primera a la darrera línia, atès que podem gaudir del text com si l’autor de Diari d’un caçador l’hagués escrit, originalment, en nostra llengua. En la nostra llengua però a Rússia i des de Rússia: raó per la qual, si Estivill ens deia que la família del narrador tenia “llogada una masia propera als camps d’Argila de Kaluga”, Cabal ens aclareix que el que tenien “llogat als afores, a prop de la Porta de Kaluga” era “una datxa”, perquè, per més que les masies puguin ésser mínimament assimilables a les datxes, les datxes mai no podran ésser masies. Llegint-la, doncs, podrem entendre perquè aquesta obra breu turguéneviana es manté tan jove com el primer dia.\nCom s’hi manté Dos amics, que Viena Editorial ha decidit publicar en la seva deliciosa col·lecció Petits Plaers, en una traducció de Jaume Creus igualment llegidora, l’únic però (no pas menor) de la qual és que, tal com indica en la nota 12, per “no dificultar la lectura” hagi optat per no respectar el “francès macarrònic” que caracteritza una de les dones que hi apareix.\nPel que fa a la història, injustament força més desconeguda que l’anterior, llegir-la ens permetrà adonar-nos, una vegada més, del paper cabdal que tenia la moralitat i l’honestedat en l’esperit i en la societat —i, per tant, en el seu reflex, la literatura— russa de fa dos segles. O el que és el mateix, que per a un rus la fidelitat (la de veritat, la que depèn més de l’ànima que no del cos) era, almenys, tan fonamental en l’amor com en l’amistat: “no s’assemblaven gens. Només una cosa tenien en comú: tots dos eren el que en podríem dir «bones persones», amb una honestedat a tota prova”.\ndivendres, 27 de desembre del mmxix\nTagged anàlisi literària, Angle Editorial, art, Creative Commons, crítica, crítica literària, cultura, Dos amics, Dostoievski, El Far, El primer amor, escriure, Gógol, Gontxarov, Ivan Turguénev, Lermontov, Leskov, literatura, literatura en català, literatura russa, literatura russa segle XIX, llegir, nota de lectura, Notes de lectura, orcid.org/0000-0003-3528-4499, Petits Plaers, prescipció literària, Puixkin, ressenya literària, Tolstoi, Turguénev, Txèkhov, Viena Edicions, Xavier Serrahima\n← Des de quin on?, Víctor Sunyol\nEl castell, Franz Kafka →


Recollida rebuig - Consell Comarcal Ripollès\nPortada » Recollida rebuig\nRECOLLIDA DE LA FRACCIÓ RESTA O REBUIG\nEl Consell Comarcal del Ripollès presta el servei de recollida de la fracció resta als dinou municipis de la comarca.\nLa fracció resta és la part d’ escombraries que no podem separar selectivament per reciclar o valoritzar.\nEl destí de les nostres escombraries no recollides selectivament és el Centre de Tractament de Residus d’Osona i el Ripollès (CTR).\nEl CTR és una instal·lació dissenyada per al tractament de la fracció resta i l’orgànica, finançada per l’Agència de Residus de Catalunya, en el marc del Pla Territorial sectorial d’infraestructures de gestió de residus municipals de Catalunya.\nEn el cas de la fracció resta, mitjançant diversos processos mecànics i biològics, s’aconsegueix separar residus valoritzables com la fracció orgànica, els envasos i materials metàl·lics. L’orgànica s’estabilitza i la resta de materials es porten a reciclar. Així es redueix pràcticament a la meitat la quantitat de rebuig que acaba entrant al dipòsit controlat (abocador), millorant les condicions de la disposició per reduir sensiblement els impactes adversos.\nDes de l’Agència de Residus de Catalunya, es posa a disposició dels ciutadans una aplicació per a dispositius mòbils (Envàs, on vas?) que permet identificar fàcilment on va cada residu, informa sobre quin tractament rep i dóna consells de prevenció, que també es poden trobar al web envasonvas.cat, on es poden resoldre també els dubtes.


Narcís Barrera: "tant de bo se salvi el Granollers i el Palamós" | Àgora Palamosina\nNarcís Barrera: “tant de bo se salvi el Granollers i el Palamós”\nPosted on febrer 23, 2018 by Editorial\tPosted inEsports\nRAMON RIBAS | Si diumenge acabés la Lliga, el Palamós-Granollers cobraria un caire de dramatisme gegantí perquè un d’ells perdria la categoria. En aquests moments, els de Pitu Batlle són fora del descens (17ns amb 22 punts) mentre que el Granollers (18è amb 20 punts) trepitja els talons als palamosins. És cert que després caldrà estar atent als descensos compensats d’equips catalans de Segona B com, per exemple, els tres gironins que són a la part baixa: Peralada, Llagostera i Olot. Un dels protagonistes més destacats en la prèvia del transcendent Palamós-Granollers, és, sens dubte, Narcís Barrera, fins fa poques setmanes jugador del degà i que va viure una polèmica sortida del Palamós.\nEn la seva anterior etapa al degà, Narcís Barrera va ser acomiadat per telèfon, mentre que en aquesta ocasió, ha estat un dels damnificats de la mala primera volta amb Vicenç Fernández a la banqueta. El torderenc va marxar publicant una carta a les xarxes socials on mostrava el seu descontentament amb el comportament de la directiva de Joan Pau Pérez. Barrera desitja la salvació a tots dos equips, però, no és gens descartable que gironins i barcelonins es disputin en un aferrissat final de curs la preuada 17a plaça.\n-Serà especial enfrontar-te a qui fa poques setmanes eren els teus companys?\n-Sí, però sobretot ho és perquè torno a Palamós, un lloc on hi conservo molts sentiments, a més, m’estimo i aprecio a molts ex companys. Fins i tot en l’última jornada i com que porto 9 targetes grogues, vulguis o no, fa que juguis més condicionat per no perdre’t un partit així.\n-Com creus que et rebrà l’afició?\n– No em preocupa gaire, òbviament m’agradaria que em rebéssin bé perquè ho he donat tot per la samarreta del Palamós i ara entendran que en defenso una altra. Quan estigui jugant segur que no m’afectarà i després del partit quan arribi a casa i en el cas de que no m’hagin rebut bé, potser pensaré que no he fet les coses tan bé com pensava.\n-Et reafirmes amb tot allò que vas escriure a la carta publicada a les xarxes socials?\n-Sí, ho reafirmo tot, tot i que ara no tinc ganes de reobrir-ho, però, la meva manera de ser fa que jo hagi de dir aquestes coses perquè sinó no seria jo. Crec que ho havia d’explicar i no me n’arrepenteixo per res del món.\n-Com creus que serà el retrobament amb el president?\n-Amb el president ja m’hi he trobat i també amb molta part de la junta. Jo no tinc cap problema en saludar a ningú, en Joan Pau i la seva junta han fet coses bé i d’altres no. Jo respectaré el president del club del qual en sóc soci, ell va prendre una decisió que respecto i crec que ells haurien de fer el mateix amb mi com a soci i ex jugador.\n-És molt complicat que marqui, però, ara mateix no el celebraria. És un partit en el qual ens hi juguem molt i no sé com actuaré en un moment de tanta efusivitat. Espero no celebrar-lo, però la gent del Palamós ja sap que sóc una persona molt impulsiva.\nPrevious post: La casa Vincke, un viatge nostàlgic per la seva història\nNext post: Quan Palamós valia una missa!