Recordant a Plutó: de setembre 2007\nReflexos al mirall\nAvui per ell! Perquè t'ho mereixes, crac!!\nI perquè tot i els petits pikes, sempre ens\nhem fet costat. Ahir, una vegada més.\nLa foto és antiga, però és la primera\nque he trobar per aquí.\nMerci per tot!!\nPublicat per Pau a 5:13 p. m. 3 comentaris\nAmb Joan Laporta!\n(Cliqueu la imatge per llegir la noticia sencera)\nAvui toca fardar de pare. Sí, sí, ho heu llegit bé. Perquè cada dia puc estar orgullós de tenir un pare com el que tinc, doncs avui una mica més, per la foto podeu veure més avall. Ja fa un temps que el meu pare és el president de la Cooperativa70 de Caldes de Montbui, que tot i no tenir ja el supermercat, ha reorientat els objectius de l'entitat i s'ha volcat totalment en aconseguir millores i avantatges pels socis.\nUna de les últimes coses que han fet ha sigut signar un conveni amb la Fundació FC Barcelona, que lliga les dues entitats a crear activitats conjuntes que fomentin el civisme dins de l'esport. Podeu llegir vosaltres mateixos la noticia.\nEm va fer gràcia perquè el pare ja ens va comentar que havia de reunir-se amb en Joan Laporta però feia temps, i no ho recordava. I va arribar a casa amb la fotocòpia del diari (9 Nou) i vaig pensar que li dedicaria una entrada al blog. Perquè ell hi passa molt de temps a la Cooperativa, hi deixa molts esforços i energies, i quan aconsegueixen tancar projectes com aquests (o com els molts altres de diferent tema que tenen), doncs tant ell com tots els que ho mouen veuen recompensat aquest conjunts de temps i esforços invertits.\nEn fi, us deixo amb algunes fotos.\nPublicat per Pau a 12:01 a. m. 4 comentaris\nMalgrat avisar que tinc posts pendents de l'Alçat i del meu pare, avui pren rellevància aquest. Penjo un text extret de la revista Mente Sana que al rellegir-lo, m'he adonat de que diu més d'una veritat. En el fons unes quantes.\nT'estimo moltissim sexy!!\nDes d'avui queda prohibit\nno ser un mateix davant la gent,\nfingir davant les persones\nque no ens importen,\ntenir por als records;\nabandonar la lluita\nabans de fer realitat\ntots els nostres somnis.\nQueda prohibit no somriure als problemes,\nno posar el cos; fer-se el tonto i\nno fer les coses per un mateix,\npretendre que els altres\nes fagin càrreg dels deutes,o deixar que ells\npaguin pels nostres errors.\nQueda prohibit no desmostrar l'amor,\nabandonar els amics,\nno intentar comprendre\nel que altres senten i no veure\nque cadascú té la seva pròpia manera,\ni el seu propi cami.\nQueda prohibit plorar sense aprendre,\no aixecar-se un dia sense saber què fer.\nPensar que, amb la falta d'algu,\nel món s'acaba, o desesperar-se\nal haver de seguir sol, algun moment.\nQueda prohibit deixar de donar les gràcies\na la vida, per la vida, lamentant el que no fem,\ni alhora, no fer-ho. Queixar-se d'allò ja fet,\nsense cambiar-ho... ignorant que\n"així com està" no és mai la única manera.\nQueda per suposat absolutament prohibit,\nsense postergacions ni falsos arguments\ndeixar de ser el principal protagonsita\nde la pel·lícula que va narrant,\npoc a poc, la nostra vida.\nFinalment, i sobre tot, queda estrictament\ni terminalment prohibit, des d'ara,\nsense excuses, i per sempre;\nqueda prohibit, repeteixo: prohibit,\nque algu es permeti prohibir a algu altre\nallò que a ell mateix no es prohibeix\nde forma permanent.\nPublicat per Pau a 9:29 p. m. 0 comentaris\ndimarts, 25 de setembre de 2007\nSí!! Avui ha sigut el primer dia de classe i ja hem començat tres de les assignatures que haurem d'aprovar. No ha començat gaire bé, doncs hem sortit de Sant Feliu una mica justos sent inici de setmana i hem trigat una hora i quart a arribar a l'Estació de França! I jo ja estava nerviós de pensar que feia tard...\nPerò quan he arribat tot s'ha anat posant a lloc: primer no recordava l'aula on tenia classe, només sabia que era al primer pis. I gràcies als horaris de les classes l'he trobada ràpidament. A més, com que era del rollo anfiteatre i tenia porta al darrera, no he hagut de passar la vergonya de passar per davant de tothom... si, mira, m'hauria mort de vergonya, el primer dia i entrant 20 mintus tard. Per millorar una mica la situació, el professor només havia explicat el temari i quatre coses sense "rellevancia curricular".\nDesprés d'entrar en matèria pel que fa a les mates, hem fet la segona hora. Fonament físics de la informàtica; patapam! Val a dir que el tio era prou catxondo i ha fet la classe amb prou gràcia. Tot i que em costava una mica recordar els conceptes que fa dos anys que no toco, ho he entès tot més bé del que em pensava.\nPer acabar, hem rematat el dia amb Programació I, l'assignatura, segons el propi professor, més divertida del trimestre. Llàstima que, de moment, ell sigui el professor més aborrit. xD No m'ha acabat de convèncer perquè explicava molt a poc a poc, i s'entreveia com dubtava constantment. Entre això, i que s'ha dedicat a llegir un powerpoint que tenim a internet (fet que implica que ningu prenia apunts...) doncs al cap de 20 minuts ja estavem tots arrepenjant el colze a la taula, i el cap a la mà. Què voleu que us digui, jo després de dues hores així no sabia com posarme...\nA totes les classes ens han explicat el xou del que disfrutarem entre classes de grup de teoria, classes de pràctiques (exercicis) i els seminaris (definits com a classes de "problemes" que resol el propi alumnat...). Es veu que grupclasse>pràctiques>seminari en nombre de persones, ja veurem.\nEn fi per ser el primer dia ha anat prou bé.\nPD: Dec un post a l'Alçat de la CAJEI que van fer a Caldes i que va estar molt currat, i un altre al meu pare, ja sabreu perquè! :D\nPD':La foto no és pas meva, però m'ha fet gràcia!!\nPublicat per Pau a 10:31 p. m. 0 comentaris\nEtiquetes de comentaris: estudis, personal\nLa història de Can Buixó\nAvui penjo una història que fa posar els pèls de punta. Des de Relats en Català, el Martí, que ha treballat com a educador social del Centre Obert, ens fa arribar la història de Can Buixó. A mi m'ha encantat llegir-la i re-llegir-la.\nPels que hem estat convivint un temps a Can Buixó (en el meu cas primer amb l'esplai i ara amb la Radio i el Correfoc), i hem anat veient com el rehabilitaven (sales deixades, mig en runes, el famós lavabo...) realment fa posar els pèls de punta.\nEspero que ho disfruteu. Si després de llegir-la voleu fer un tomb per la casa (com diu al final, ara en millors condicions), no crec que ho volgueu fer de nit... jajajaja\nLa vida en aquell poble petit distava molt de la que jo coneixia a ciutat. Tothom, més o menys, es coneixia o es tenia vist i acumulava un seguit de rumors i notícies sobre l'altre, ja fossin falsos o certs, de collita pròpia o aliens. Molta de la gent es saludava pel carrer, altres feien veure que no es veien per després parlar de qui acabava de passar amb la persona següent. Aquell estiu, l'arribada d'estiuejants de Barcelona, màxima expressió del turisme d'aleshores, s'havia reduït per la guerra, però seguia dotant de vida un poble generalment trist, avorrit de les mateixes cares, els mateixos carrers i els mateixos noms al llarg dels anys.\nJo vaig aterrar, per dir-ho de forma gràfica, a Sant Feliu de Codines l'any 1939, pocs dies després de la fi de la Guerra Civil, encara vestit de soldat ja inútil i derrotat i amb poc més que un sarró amb draps vells i una ronyonera amb quatre pessetes. Ni una més, ni una menys. La raó de la meva arribada m'era confosa fins i tot a mi. De voluntari al front republicà, m'anà a petar una carta a les mans que contenia el nom d'un dels soldats del batalló morts prop meu: Ferran Permanyer. Al tal jo no el coneixia, pràcticament, més que pel sobrenom amb que tothom l'anomenava: "el noi de Can Buixó". Dic que no el coneixia perquè la raó que em feu abandonar Barcelona o, més que abandonar, no tornar-hi, es devia al contingut de la carta i no a la meva afiliació amb el seu destinatari. Podríem dir que allò que més m'evocà a l'idea no fou el document, sinó pensar que a Barcelona només hi trobaria una família trencada, una repressió cap als abans roigs i m'aniria bé canviar d'aires i, potser, s'afavoriria el passar desapercebut. La carta, per ser més concrets, evocava un passat curt i ple de melangia, en forma de poema no gaire mereixedor d'elogis, però amb una última estrofa: "treu-me d'aquí, d'aquestes parets fosques, de la pena i l'amargor,\nLa visió romàntica de la vida que he tingut sempre, mantinguda inclòs després d'una guerra cruel, em va fer imaginar una noia, presa pel que suposa viure en un poble sense gaire futur, i que quedaria enlluernada per un de ciutat, que podria dur-la a veure les magnificències de Barcelona. La veia rossa o morena, d'ulls blaus o verds... de fet el físic poc m'importava, però sí estava convençut que només veure-la, res em decebria.\nDesprés de preguntar i quasi pidolar durant un dia sencer, vaig tenir la sort de topar amb un dels pocs mossens republicans que, segons el meu parer juvenil, devien existir. Era un home molt gran, de parlar fàcil i peus encara àgils, que m'acollí a la part posterior de l'església (tot i saber que jo no creia en el seu Déu) i m'oferí, temporalment, menjar a la seva taula. No ho feu amb un altruisme absolut, sinó que em demanà a canvi que l'ajudés a redactar la història dels soldats codinencs, és a dir, de la vila de Sant Feliu, que hagués conegut. Només n'hi havia un, el mateix Ferran Permanyer, i en sabia tant poc que, a canvi de pa i formatge, vaig decidir inventar-me les seves aventures al front i a la trinxera, de forma improvisada. Aquella meva primera nit al municipi, vaig preguntar a l'home de fe sobre els Permanyer, sense parlar de la raó del meu interès.\n- Una família misteriosa, ben cert -va respondre-. Vivien a la seva gran casa i poc es relacionaven amb la resta de vilatans, encara que tothom els coneixia per ser dels més rics del poble. L'avi feu les Amèriques i tornà carregat d'or. Morí en circumstàncies poc clares, ben cert -afegí-. El fill heretà la fortuna, entre les que hi havia la casa de Can Buixó, just al camí que porta al poble veí. Es casà amb una noia de Caldes i tingueren dos fills, el més gran dels quals, en Ferran, com tu bé saps, morí el 17 d'octubre de 1938, foradat per bales franquistes. La petita, per patir alguna mena de deformació, diuen, estigué condemnada a viure tancada a casa i corren tota mena de rumors sobre ella, ben cert. Ja fa uns anys però, que van marxar del poble i ara, a Can Buixó no hi viu ningú.\nL'endemà, amb muda neta i afaitat, vaig encaminar-me, amb la carta a la butxaca, a Can Buixó. La porta principal, de ferro forjat, preciosa, era tancada. Al fons d'un gran pati amb gespa alta s'erigia la casa, de tres plantes plenes de finestres. Les del primer pis entreobertes o trencades, les del segon tancades però amb els porticons penjant i les del tercer totalment closes. Una taula al mig del pati, i un gran pou de pedra antiga al centre. No hi havia timbre i no vaig poder veure, malgrat els crits proferits des del carrer, cap moviment que indiqués la presència de algú. Tot indicava, com havia dit el Mossèn, que era deshabitada. Vaig decidir doncs, passejar per la vila i preguntar sobre els Permanyer.\nEls vailets l'anomenaven "la casa del fantasma" i els adults en parlaven poc, ells també havien estat criatures i cada generació des de començaments de segle tenia una versió diferent del que va succeir a Can Buixó. La casa que comptava a part de les tres plantes amb un soterrani, havia estat anys abandonada fins que els actuals propietaris la cediren a l'Ajuntament. Els Permanyer, originals habitants i constructors, la vengueren als Roca-Umbert i aquests la deixaren, marxant sense motius coneguts no només de la casa, sinó també del poble, abans de la Guerra. Estranyat doncs, per la presència d'aquella carta entre les possessions del mort Ferran Permanyer, la curiositat em vencé i em vaig disposar a restar uns dies al poble, per investigar, i guanyant-me el pa ajudant el Mossèn en tot el que pogués. Molts matins i alguns vespres, després de les misses, m'asseia rere un petit cultiu de cols i observava l'immens casalot. Alguns vespres grups d'infants s'apostaven qui era el més valent i entraven d'amagat a les runes. Vaig saber, preguntant-los en veure'ls sortir esperitats, que mai s'atrevien a pujar més enllà de la segona planta. I del soterrani ni parlar-ne. Deien que el fantasma habitava al tercer pis.\nUna tarda em vaig atrevir a entrar-hi, amagat sota l'ombra del cedre gegantí al costat de la porta. La planta principal constava d'una entrada espaiosa, amb quatre finestres. Una sala enorme venia tot seguit, amb radiadors, restes d'armaris, mobles... Aquesta comunicava amb uns serveis gastats i polsegosos i amb dues habitacions espaioses. El fet que només obrint una finestra se sortís al jardí, em deixà entendre que tots els grups de marrecs s'atrevissin a entrar-hi, doncs no trobarien cap entrebanc per fugir a corre-cuita si era de menester. Mentre caminava per la casa, m'imaginava les reaccions dels infants en la seva aventura a la recerca del fantasma. Els primers desertors deurien arribar només fins les escales, on el fred que entrava pel celobert de sostre trencat i el soroll d'aigua morta del soterrani provocarien els primers crits de pànic i fugides. Una porta de ferro amb un cadenat de clau perduda impedia baixar. Alguns, aferrant-se a la barana de l'escala, pujarien sigil·losament fins al segon, molt semblant al primer, constant d'una sala d'estar i quatre cambres més. Un lavabo tètric, amb les cortines de la banyera eternament tancades, deuria ser, segons el que jo pensava tot recorrent les estances, el punt culminant per saber qui era covard o qui no. Un mirall brut però sencer, un armari enclastat mig obert, la banyera i la seva cortina... Només un o dos nens aguantarien la por i seguirien a la casa després d'allò. La majoria sortien corrents amb xiscles només obrir la porta del servei, m'ho podia imaginar. Ningú mirava rere les cortines. Els dos que no fugien s'acostarien aleshores a les escales que manaven al tercer i últim pis. Allà no hi entrava llum, tots els porticons, esberlats a les altres dues plantes, estaven sencers i tancats. Sempre algun soroll, un cop de vent, moviments d'ombres, era el que els faria desdir-se'n i tornar enrere. Jo, una mica intimidat per aquella tenebrositat regnant, vaig fer el mateix. En tenia prou per ser la primera visita, deixava pendent per més endavant l'últim pis.\nLa història de la casa, segons el que corria en aquella època, deia que el matrimoni que hi habitava tenia dos fills, el primer era un noi trempat, en Ferran, marxà de casa molt jove a veure món; la segona era una nena que, confirmant sempre les paraules del Mossèn, ja fos per malaltia, deformitat o alguna deficiència que avergonyia la família, vivia a les golfes. Mai sortia. Deien que es sentien els seus plors cada nit i, algunes matinades, crits provocats pels maltractaments dels seus predecessors, atemorien la comunitat. La gent d'aquells principis de segle en el que els Permanyer vivien al poble, es tapava les orelles amb els coixins o es feia la adormida. Un bon dia els crits de la nena deixaren de sentir-se. No tardaren a circular tota mena de rumors. Es comentava que havien enviat la criatura a un internat especial, o que era en un hospital o vivint a l'estranger amb un parent.\nPoc després, Sant Feliu de Codines es llevà amb Can Buixó abandonat i un cartell que resava: "ES VEN". Amb els mesos la xerrameca començà a decréixer fins que, una nit, el sereno desvetllà a l'alcalde amb la veu tremolosa i la cara pàl·lida: "L'he sentida -assegurà-. He sentit el plor de la nena de Can Buixó". Home discret i de poques paraules, l'alcalde envià l'endemà dos guàrdies a fer-hi una ullada. Passejaren pel jardí, obriren l'entrada principal i inspeccionaren la primera planta i la segona. A la tercera, segons van dir, no hi pujaren perquè res feia pensar que hi havia algú. Però en un poble petit les notícies volen i, a cada vol es distorsionen i difuminen, agafant una mica de cada lloc per on passen. Al cap de poc, tothom tenia a la llengua que la nena seguia a la casa. De nou de forma mesurada, l'alcalde hi envià els dos agents i ell els acompanyà, amb intenció d'inspeccionar el tercer pis. Sortiren trasbalsats i blancs, però garantiren que no hi havia ningú, al casalot. L'endemà, els dos policies demanaren el trasllat a Castellterçol. La casa fou comprada pels Roca-Umbert l'any 1934 i només s'hi estigueren tres estius, fins el de 1936, en esclatar la guerra, aleshores la cediren a l'Ajuntament.\nHavien passat dos mesos des del primer cop que vaig trepitjar Sant Feliu i des d'aleshores no n'havia sortit, patint per ser reconegut per la Benemèrita que patrullava molt de tant en tant la carretera principal. El Mossèn, que m'havia aconseguit unes golfes on dormir-hi i feina en una obra mentre seguia ajudant-lo a redactar la història del soldat Permanyer, em recomanà que em deixés créixer la barba i que em comprés un bon barret nou. Així, disfressat de vilatà respectable, vaig baixar a Barcelona. No hi hauria hagut d'anar si el batlle no m'hagués negat l'entrada als arxius municipals, al·legant de nou que no hi havia res sobre Can Buixó i les seves llegendes. Ningú del règim franquista s'havia molestat encara a posar un alcalde de dretes allí, i l'home era un polític que es declarava neutral, tant que no feia res. El silenci de l'alcalde, amb qui vaig parlar un capvespre a la plaça del poble, i en la que se'm va treure del damunt amb esbufecs i males cares tot renegant: "Això és aigua passada, poc que en sé res jo del que feien els meus predecessors", em va fer prendre la nova iniciativa de cercar la història de la família Permanyer, i fins i tot la actual vivenda dels Roca-Umbert aals arxius de la Generalitat. Per desgràcia meva però, tota aquella parafernàlia no va servir de res: els arxius havien estat requisats i estaven essent revisats per "expertos del régimen", restant tancats al públic general. Decebut, lluny de la meva història romàntica i també cada cop més lluny dels misteris que envoltaven Can Buixó, amb la carta esgrogueint-se al calaix de la tauleta de nit, vaig començar a pensar, que la meva estada a Sant Feliu ja no tenia sentit. No perquè el poble no m'hagués acollit, que ho feu, sinó perquè jo sóc home de ciutat i necessitava emocions que aquell poble, malgrat els rumors i la casa del fantasma, no em podia oferir. O això pensava.\nJa decidit a abandonar Sant Feliu, uns adolescents que volien impressionar les mosses del poble però no s'atrevien a entrar sols a Can Buixó, m'ho demanaren en secret i vaig fer la última temptativa; garantint-me a mi mateix que, passés el que passés, l'endemà marxaria del poble i oblidaria la carta, els Permanyer i el casalot. Agafàrem mantes i queviures per passar la nit a la casa del fantasma. Al vespre ens posàrem a jugar a la pilota al pati, en el que el pou s'elevava del terra en forma omnipresent, fet amb pedra antiga i coronat per un arc de ferro negre i una politja sense corda. Trepitjàvem la gespa crescuda i cada cop més infestada de males herbes i ens oblidàrem dels misteris de la casa per una estona. Després de molt jugar, la pilota va caure dins el pou. Varem intentar recuperar-la, sense èxit, amb cordes i una galleda. Ja de nit, no volent que la força dels rumors els vencés, amb espelmes i barres de fusta, van insistir-me en pujar fins al tercer pis. Al final de l'escala hi havia una habitació morta, amb un dipòsit d'aigua cobert de teranyines i una humitat i fred poc habituals per l'època però que, pel temps que allò deuria portat tancat, tampoc em va cridar més l'atenció. Hi trobàrem antics utensilis de tortura i dibuixos aterridors. Una cadira metàl·lica al mig de la habitació principal, al costat d'un armari coix amb una nina coixa. Penjaven de les parets cadenes i barres de ferro, forques i màscares negres. Els dibuixos eren paisatges aterridors, cares desfigurades, figures la silueta de les quals eren petites lletres que descrivien els pitjors malsons. Malgrat el trasbals i una por freda, els nois quedaren orgullosos de la gesta. Havien vist el tercer pis, sabien què hi havia a la casa i demà podrien explicar-ho a tothom, ser els amos de Sant Feliu durant uns dies. Jo no estava tant satisfet, temia que la carta havia estat enviada per la nena al seu germà gran, abandonada a la seva dissort... No, els Roca-Umbert l'haurien trobada. Em passaven pel cap mil històries i com que mai he cregut en els fantasmes, provava en va de trobar una solució racional satisfactòria.\nEns instal·làrem amb les mantes al primer pis i ens explicàrem històries de por. Quan la lluna ja brillava al seu punt més alt, sentírem uns sorolls al pati."Deu ser algú que ens intenta espantar", ens varem dir, i encara envalentits per l'experiència anterior, sortiren tots els nois disposats a fer fora els intrusos, i jo al darrera. Només trobaren però, al costat del pou, la seva pilota.\nVaig tornar a Sant Feliu ara fa poc, ja vell i amb la memòria confosa. La casa, original dels Permanyer i que després fou dels Roca-Umbert, ha estat habilitada per l'Ajuntament i convertida en un Centre Social. El pou però, està tapat per una planxa de ferro negre.\nPublicat per Pau a 11:52 a. m. 0 comentaris\nEtiquetes de comentaris: personal, Sant Feliu\nI seguim amb les bones noticies per al blog. Primera, blogger s'està posant les piles i està posant "de sèrie" tot allò que els blogger posavem fins ara amb codi html extern. Principals funicons, combinacions amb youtube, enquestes al blog (amb estètica del blog, al no ser externes...). Poc a poc jo vaig afegint aquestes opcions. La música finalment he aconseguit que soni!\nI finalment doncs només queda estar-hi una mica a sobre. Després del tancament, segurament temporal, però de moment temporalment indefinit xDD del fotolog,\nwww.fotolog.com/pablinsfc, doncs només queda estar més al blog. Bàsicament perquè és més versàtil que el fotolog, no te limit de textos (ni, lògicament, fotos), ni la pròpia limitació a penjar només aquests tipus de coses.\nPublicat per Pau a 12:07 a. m. 0 comentaris\nEtiquetes de comentaris: fotolog, personal\nEsperant, sempre esperant,\nque demà sigui millor dia que el d'avui.\nEsperant que una nova llum,\nun nou aire,\nens refresquin el cap;\ni ens ajudi a fer balanç, agafant allò bo,\ni retirant, sense oblidar, allò dolent.\nPublicat per Pau a 11:39 p. m. 0 comentaris\nPerduts en el mar dels sentiments\nDoncs si, bàsicament, perdut. És una d'aquelles sensacions extranyes, desagradables, que no m'agrada tenir. Però sovint perdem el full de ruta, perdem la que semblava una ferma estructura on suportar-nos. I llavors, ens trobem perduts. Sense saber què hem de pensar, què hem de sentir...\nCal mantenir l'esperança? Diuen que sí. Però, d'alguna manera, és com, si al pujar al cim i ensopeguem, i tornem a pujar per caure des de més amunt, encara. I llavors veus que t'has esforçat molt en pujar, i que no ha servit de rès.\nPerò llavors, tirem la tovallola? És la opció fàcil, la opció conformista. I d'altra banda, la que poc o molt triarem quan, a terra, reflexionem sobre el que hem de fer.\nI divagarem, i ens pedrem entre les dues opcions, fins que fets un mar de dubtes, decidim el que creiem que és millor per nosaltres.\nDesprés de passar per tots els estats anímics en els últims dies, de desgastar-me massa mentalment, després de mirar totes les cares de la lluna; una conclusió:\n"Tornarem a lluitar, tornarem a sufrir, tornarem a vèncer!"\nAquesta màgica frase amb una interpretació inicial, i una altra de personal que els més propers entendreu, és un bon resum de la que crec que és la via, doncs sempre que hi hagi alguna possibilitat d'arribar al cim, caldrà posar-hi totes les forces, tots els ànims, tots els somriures. I tenir clar que el camí no serà lleuger, que ensopegarem més vegades, però que no podem deixar de pujar, perquè fer-ho és massa fàcil, massa dolorós, i no ens porta a aconseguir el que volem.\nI per això, continuare estant com fins ara, perquè fins ara ha sigut genial, i m'agradaria que seguís així. I també, perquè negar-ho, perquè plorar cada nit és horrorós...\nPublicat per Pau a 3:36 p. m. 0 comentaris


Changing, again: De roses i cançons\nPortar-li una rosa a la teva mare cada 23 d'abril no era res fora de lloc. Segur que devia agradar-li molt, t'ho digués o no. Les mares som així de fleumes..\njo aquest any n'he rebut dues, una del meu marit i una del meu fill, i t'asseguro que sóc la dona més feliç del món (amb poca cosa en tinc prou, ja ho veus!).\nDoncs mira, tard i tal (com no), te n'envio una.\nTrobo que els nois en rebeu poques...\nJo sempre he regalat una rosa al noi amb l'esperança que ell em regalessi el llibre.\nPer cert, aquest any he pogut viure un cop més el Sant Jordi a casa. El temps s'acaba i torno divendres cap al nord.\nGri-gri, i aviat en seran tres (ai, aquest xicotet que es fa de pregar...).\nXurri, jo també ho penso. Gràcies. De pas, he fet un passeig pel teu flick. Ja en parlarem.\nars, i no t'ha arribat mai cap llibre? Catxum aquest noi! Vagi bé aquest retorn.\njo he tingut una rosa de l'institut i cap llibre. Tot i així em sembla un costum magnífic, preciós. Una abraçada i molts ànims!\nJo, hauria d'haver rebut una rosa... però bé, auqest noi és diferent i m'agrada... m'ha tocat un llibre ;)\nCAMPANYA: llibres i roses per tots i totes!!\nJo també he comparat molt aquests últims Sant Jordis...a mi em regalaven llibres molt sovint i jo regalava la rosa, en forma de planta....agradaven més. Així que la concepció ja veus que no pot estar limitada.\nM'has traslladat a quan vaig veure a la Tina a Barna cantant aquesta cançó. Si no trenca la seva promesa, era l'últim tour que feia...molt maca la cançó.\nEncara que només les pensis, no deixis d'enviar aquestes roses...petó\nnimue, animals de costums, diuen que som. Gràcies pels ànims.\nalegria, doncs tampoc està malament, si aquest noi t'agrada...\ndiy, les penso, les penso, però estic una mica "immovilitzat".


Preguntes més freqüents –\nCom es realitza la selecció? Primerament mantenim una entrevista telefònica o presencial amb el client per detectar les seves necessitats. Seleccionem els perfils que més s’adaptin a cada cas, i presentem al/les candidat/es (no hi ha límit de presentacions), fins que el client decideixi, sempre aportem referències i permís de treball de regla.\nUn cop preseleccionada la candidata, em gestioneu tota la documentació legal necessaria? Si, si el client ho desitja ens podem encarregar de tot. Elaboració del contracte de treball i alta a la Seguretat Social.\nOferiu garantia? Si, els nostres serveis sempre disposen de garantia.\nI si un cop he vist a varis candidats no em decideixo per cap? No passa res. Nosaltres només cobrem a èxit, un cop trobem el perfil adeqüat\nQui contracta i assegura al personal? El contractant legal i titular de la Seguretat Social es la familia, seguim el Règim Domèstic. Des de Quality & Home ens encarreguem de tot.\nCom es realitza el pagament? El pagament s’estructura en tres parts, una que és la nòmina de la empleada que va directament transferida al seu compte, l’altre que és la cuota de la Seguretat Social que va domiciliada al seu compte i l’altre que és la nostra cuota que va carregada al seu compte corrent.\nCom sé el que li haig de pagar a la empleada de la llar? Nosaltres cada mes li enviem la nòmina per correu electrònic.


TIC i aprenentatge: 2016\nEsta setmana hem investigat diferents recursos online que poden ser-nos útils a l'hora d'estudiar la llengua catalana. Com sabem, les TIC ens han oferit una gran quantitat d'instruments d'aprenentatge i han obert un gran camp de possibilitats per a la investigació lingüística. Uns d'ells són els diccionaris i les enciclopèdies online, que ens oferixen una major varietat de definicions i una gran quantitat d'informació de manera immediata, amb un únic “click”.\nDels diccionaris i enciclopèdies amb què hem treballat online, jo recomanaria aquestes (vos deixe els enllaços):\n->DIEC, que es la màxima autoritat de referència quant a la llengua catalana\n->OPTIMOT, que es un metadiccionari que conté enllaços a altres diccionaris online, oferint una gran varietat de definicions.\n->Enciclopèdia Catalana online\nAmb aquestos instruments podem enriquir notablement el nostre vocabulari durant el procés d'aprenentatge de la llengua catalana.\nDurant esta setmana hem estat treballant amb aquests diccionaris. Hem pogut veure les diferències entre ells, així com els punts positius i negatius que té cada diccionari en comparació amb la resta, i hem plasmat açò en un comentari a partir dels resultats obtinguts en la busca d'un terme.\nI eixa ha sigut la tasca setmanal…¡Fins a la pròxima!\nPublicado por María Isabel Ruiz Rivera en 10:45 No hay comentarios:\nHui vos vull recomanar un breu vídeo molt emotiu sobre les lesions medurales i cerebrals traumàtiques. Ací vos deixe l'enllaç:\nEm pareix molt interessant el vídeo ja que llança un missatge positiu per a aquelles persones amb alguna discapacitat o amb algun problema que els faça diferents a la resta. Cal recordar sempre que tots tenim un costat positiu, i este missatge és molt important sobretot per als xiquets, ja que cal reforçar la seua autoestima des que són molt xicotets.\nA pesar dels problemes cal recordar que allò que ens fa diferents també ens fa especials. L'espot reflectix molt bé esta idea i per això em pareix molt recomanable.\nDoncs recordeu, "tots tenim un costat bo, o molt bo".\nPublicado por María Isabel Ruiz Rivera en 2:57 No hay comentarios:\nHui vull començar reflexionant sobre les TIC, ja que este és el punt de partida que dóna sentit a este blog, ja que a partir de les TIC anirem reflexionant en les següents entrades sobre els processos d'ensenyança de llengües i el Tractament Integrat de Llengues i Continguts.\nLes tecnologies de la informació i la comunicació van deslligar una explosió sense antecedents de formes de comunicar-se al començament dels anys 90, pero...¿qué són les TIC?\nLes TIC són el conjunt de tecnologies que permeten l'accés, producció, tractament i comunicació de la informació presentada en diferents codis (text, imatge, sonido...). L'element més representatiu de les noves tecnologies és, sens dubte, l'ordinador i, més específicament, Internet. Podem diferenciar els programes i recursos que podem utilitzar amb l'ordinador en dos grans categories:\n- Recursos informàtics, que ens permeten realitzar el processament i tractament de la informació (processador de text, full de càlcul, gestor de bases de dades, etc.).\n- Recursos telemàtics que ens oferix Internet, orientats a la comunicació i l'accés a la informació (correu electrònic, blogs, pàgines web (World Wide Web -www), audioconferencia i videoconferència, etc.) . Dins d'estos recursos telemàtics, m'agradaria destacar la importància de les xarxes socials, ja que són plataformes que estan molt presents en la nostra vida diària però, a més, poden ser integrades dins de l'educació. La gran majoria de la societat usa xarxes socials com Twitter, Facebook o Instagram, que poden ser considerades les xarxes socials més conegudes.\nEstes xarxes socials permeten comunicar-nos amb altres persones, compartir notícies, fotos, vídeos, en definitiva, estar "conectats". No obstant això, este recurs pot ser també usat dins de l'àmbit educatiu, quelcom que em pareix molt interessant i que tractaré en pròximes entrades.\nDe moment, ja hem reflexionat un poc sobre les TIC, que era l'objectiu de hui, doncs...¡Adéu, amics!\nPublicado por María Isabel Ruiz Rivera en 2:32 No hay comentarios:\nBenvinguts i benvingudes a aquest blog anomenat “TILC i aprenentatge”. El meu nom és María Isabel, i sóc una alumna que ha acabat el grau de Espanyol: Llengua i Literatura a la universitat d’Alacant, i ara es prepara per a ser professora.\nEste blog servirà per a reflexionar sobre les TIC, tan presents en els nostres dies, l'ús d'internet en l'aprenentatge i l'ús d'estes noves tecnologies en el TILC (Tratament Integrat de Llengües i Continguts). La creació d’un blog pot ser un bon utensili per a l'aprenentatge en general i l'aprenentatge de llengües, que és el nostre objecte d’estudi, en particular.\nCom poden ajudar-nos les TIC per a aprendre i ensenyar les llengües? Per exemple, oferint-nos nous canals i metodologies. Amb cada entrada, el meu objectiu és oferir-vos quines considere que són les ferramentes més útils per a aquest propòsit.\nJa que la meua especialitat es la llengua y la literatura, m'agradaria, per a obrir este blog, recomanar un portal de literatura en valencià, que em pareix un bon recurs per a estudiar literatura servint-nos de les TIC. Al llarg del grau, vaig utilitzar moltes vegades la Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes i en ella trobem portals interessants en valencià com la Biblioteca Virtual Joan Lluís Vives.\nPublicado por María Isabel Ruiz Rivera en 2:00 No hay comentarios:


El pit bull de la Garriga\nLa Garriga era una barriada tranquil·la de les rodalies de Palma fins que, vet aquí!, ens hem trobat des de temps enrere amb un greu problema de seguretat. Es tracta d'un ca pit bull, raça l'agressivitat de la qual depèn en gran mesura de l'educació que rep del seu amo i que, ja des de petit, ha de menester una educació equilibrada. Si no és així, és especialment perillós amb els nins i els estranys. A més, segons la legislació vigent, sempre ha d'anar fermat i amb morrió, a més de tenir tota la documentació en regla i mai a nom de persones amb antecedents judicials.\nEl pit bull de la Garriga és el mateix que ens ha escomès distintes persones des de dins els contenidors del fems d'Emaya quan anam a tirar les deixalles. És el mateix que ha entrat dins zones particulars i privades atacant i ferint altres cans i enfrontant-se a les persones. És el mateix que ens obliga a sortir de les nostres cases armats amb un bon garrot per si de cas, perquè sóm bastants els que ens l'hem trobat de cara, sense fermar i tot sol.\nÉs el mateix que ens impedeix que deixem sortir els nostres fills i filles de ca nostra per anar a jugar a la plaça, a casa d'un amic o simplement a caminar, perquè és el mateix que el mes de gener ja va fer mal a un nin, afortunadament sense conseqüències greus. És el mateix que ens té atemorits mentre esperam l'autobús de la línia 27 al seu pas pel camí Destre.\nÉs el mateix que ha fet que les trucades a la Policia Munipal de Ciutat ja siguin cosa freqüent. És el mateix, els propietaris del qual, mostrant una gran insensibilitat cap a les persones atemorides i indefenses que vivim a la barriada, han arribat a les amenaces quan se'ls ha retret el seu incivisme. M'han comentat que dilluns dia 20, quan la Policia hagué de venir per emportar-se'l cap a Son Reus, varen haver de treure les armes de foc reglamentàries en topar-se'l de cara. No els va fer gens de gràcia aquell animalot! Idò pensau en nosaltres! Amb què ens defensam? Amb bufetes plenes d'aigua?\nEns han explicat que quan estaven a punt d'aglapir el pit bull, que anava tot sol, va arribar el propietari i, cridant-lo, el va fer entrar dins la finca impedint l'acció de la Policia. Per què no el multaren com exigeix la normativa? I ara què? Serà cert això que els cans acaben pareixent-se als propietaris? Haurem de viure tancats a ca nostra o esperarem que un dia passi una desgràcia?\nAV LA GARRIGA\nLa febre del "ja que"\nUn hom ha percebut que, darrerament, s'està incrementant una tendència que embruta els textos de tot aquell que es digna a escriure quelcom en llengua catalana. Aquest corrent és especialment present entre el jovent, entre els escolars. Crec que ja és ben hora que algú expliqui a aquesta generació de joves escolaritzats en la seva llengua i coneixedors d'aquesta que el català és molt més ric i variat del que ells mateixos creuen o saben. La tendència del que us parl es manifesta en una mania sorgida fa poc: tothom empra en els seus textos la locució "ja que" o, més ben dit, tothom l'utilitza com si no n'hi hagués d'altra.\nL'ús del "ja que" no seria res nociu si no fos perquè tenim més locucions amb significats iguals o semblants que són, tal volta, fonèticament més agradables i que segurament tenim manco avorrides. Des d'aquí m'agradaria instar tothom i especialment els joves a emprar altres fórmules alternatives que, malgrat que no podran ser utilitzades en tots els casos, ens seran força útils a l'hora de donar riquesa lèxica al nostre text en molts altres. Altrament, m'agradaria que la gent s'esforçàs una mica a cercar maneres alternatives de redactar el mateix sense haver de fer ús del famosíssim "ja que".\nPer acabar, m'agradaria lliurar-vos aquest seguit de fórmules que estic mencionant una vegada darrere una altra i que adesiara poden ser col·locades en lloc del "ja que". Aquestes són, entre d'altres, "atès que", "car", "puix que", "degut a" o, simplement, "perquè". Ben segur que les haureu sentit anomenar, les haureu vist escrites o, fins i tot, les haureu emprades qualque vegada. No tingueu por, siau valents: desfeis-vos del "ja que".\nJAUME RIBAS I VILANOVA. SA POBLA\nÀnims al recursos hídrics\nEn aquests temps que corren crida bé l'atenció que el director General de Recursos Hídrics, Antonio Rodríguez Perea, reconegui que pot ser algunes actuacions en els torrents illencs han estat massa agressives. Sense ser ell el responsable en el seu moment n'assumeix la responsabilitat i proposa actuacions menys agressives per la flora i fauna d'aquests illots de biodiversitat que són els torrents. Són actuacions com aquestes les que ens haurien de tornar la confiança amb la classe política.\nAntonio (a qui consideram bon amic i a qui des d'aquí li agraïm tots els favors que ens ha fet de manera desinteressada) sense ser polític professional i amb un extraordinari currículum científic guanyat a pols s'atreví en l'anterior legislatura a enfrontar- se amb els poders fàctics de l'aigua (que en aquesta comunitat són molt forts) i fou maltractat de manera injusta per fer la seva feina en benefici de tots. Ara, valent, accepta el repte que li ofereix un fovern supervivent entre la gran crisi econòmica i política que viu el país i la comunitat i els casos de corrupció que surten als seus antics socis voltant voltant.\nCom a també capità de vaixell que és desitjam al Sr. Dir. General bona sort en la seva tasca i que ens lliuri o faci el possible per lliurar- nos de les torrentades que segur que ens arribaran. Ànim!.\nPer Maruja, fa mes de 10 anys\nEl "ja que" embruta els textos escrits en llengua catalana?


3 NOVEMBRE 2020: DIA MUNDIAL ONE HEALTH\nA iniciativa de l’Organització Mundial de la Salut (OMS), l’Organització de les Nacions Unides per a l’Agricultura i l’Alimentació (FAO) i l’Organització Mundial de la Salut Animal (OIE), el 3 de novembre es dedica, per tercer any consecutiu, a l’enfocament “One Health”.\nCom sabeu, sota el lema "One Health", es pretén promoure, millorar i defensar la salut i el benestar de totes les espècies (humans, animals i plantes) mitjançant la millora de la cooperació i la col·laboració entre professionals de salut pública, sanitat animal i salut ambiental i, en conseqüència, potenciar l'abordatge multidisciplinari dels riscos sanitaris en la interfície humà-animal-ecosistema.\nAquest enfocament troba tot el seu interès en la lluita contra la resistència als antibiòtics, malalties zoonòtiques, seguretat alimentària, malalties transmeses per vectors, salut ambiental, salut mental i molt més on la salut humana, la salut animal i els equilibris ambientals estan estretament relacionats. A més, les crisis sanitàries recents [casos d’infeccions humanes amb certs virus de la grip aviària, reaparició de malalties transmeses per vectors (Zika, dengue, Ebola)] també han posat de relleu la importància d'un enfocament integrat de les malalties infeccioses que impliquen humans, animals i el seu entorn. Aquest enfocament no es limita a les malalties transmissibles, ja que les accions per protegir el medi ambient tenen efectes beneficiosos sobre totes les dimensions de la salut humana i animal.\nEnguany, en plena pandèmia del coronavirus, aquest concepte ha adquirit especial rellevància i ha evidenciat que la salut humana i animal no poden abordar-se de manera aïllada.\nEl Col·legi de Veterinaris de Girona (COVGi) sempre ha donat importància al concepte “One Health”, emfatitzant la interconnexió entre la salut humana, animal i el medi ambient, i ressaltant la necessitat d’una aproximació global interdisciplinària a les malalties zoonòtiques.\nCom a professió sanitària, els veterinaris hem de tenir un paper més actiu durant la present pandèmia, així com un paper més rellevant en la prevenció de futures amenaces.


Catalunya 3 – Espanya 2 – Carcassonne a Catalunya\nCatalunya 3 – Espanya 2\n09/03/2022 08/03/2022 per Daniel Angelats\nTal i com ja vam anunciar fa uns quants dies, dissabte passat ens vam enfrontar als nostres companys d’Espanya. El format va ser molt similar al que hem fet servir als mundials i europeus, amb la petita diferència de la creació d’enfrontaments en mode torneig, de manera que vam tenir el dret de fer servir fins a 15 minuts per bàndol. Vam defensar els colors de la senyera (no érem els únics que defensàvem el groc i el vermell) l’Edu Llorca (bentornat!), la Núria, la Míriam, en Dani que no us ho està explicant i en Dani que sí que us ho està explicant.\nEl primer d’acabar va ser el cronista, que jugava sense massa pressió per dos factors: es tractava d’un enfrontament amistós i davant hi tenia un dels jugadors, a priori, més potents de la península. Per tant, molt a guanyar i poc a perdre. La sort va començar pel rival, ja que va ser jugador inicial i a més va començar amb un “dorito” (filòlegs, com n’hem de dir? Som conscients que és lleig, però triangle tampoc ens fa el pes). Després d’aquest ensurt inicial, un festival de camins (si hagués volgut hagués pogut arribar fins a Santiago) va embussar el joc de l’espanyol, relegant-lo només a intentar, i en alguna ocasió aconseguir, empipar les ciutats catalanes. Fins i tot, qui escriu es va permetre el luxe de no lluitar la granja gran per assegurar la victòria traient uns quants punts de cada meeple (121 a 112). La segona part va ser més del mateix, amb l’agreujant que la granja gran, aquesta vegada no era tan gran (110 a 88).\nL’adversari de la Núria va trobar que cada vegada que tancava i obria els ulls tenia un seguidor menys a la mà i un més semi-bloquejat. La Núria va aprofitar-ho per anar obrint escletxa fins que la diferència va ser insalvable (94 a 68). Ens hagués anat molt bé que la segona partida hagués estat un calc de la primera, però es veu que al jugador espanyol això no li va semblar bona idea i va donar força més guerra, planificant-se d’una manera més conservadora. La Núria va provar de desequilibrar la partida atacant dues granges de dotze punts simultàniament. El seu rival, amb encert, va provocar que no es connectessin i més tard les va intentar empatar totes dues amb èxit a mitges. La conquesta espanyola d’un tercer camp de 15 punts) creat a posteriori no va poder compensar la bona feina que havia fet la rubinenca durant tota la partida (104 a 82).\nLa Míriam va començar fent un aplec de monestirs. Podien ser molts punts, però també es va arriscar a que alguns dels seus meeples agafessin el gust d’anar a missa i es quedessin a viure a l’església. Els aconsegueix rescatar i arriba just a temps per lluitar la batalla dels camps. Quatre contra quatre i un cinquè de cadascun intentant entrar. Aquesta vegada la sort va estar del nostre costat, i només la Míriam ho va aconseguir (107 a 95). La següent partida va anar ben bé fins a mitja partida amb 8 a 7 (cap dels dos s’en estava de fer la guitza a l’altre). Partida força igualada, una granja gran per cadascú fins que… la Míriam ataca el camp del seu rival amb èxit. L’espanyol busca el dos contra un, però no hi és a temps (91 a 77). Amb aquest punt, ens aseguràvem la victòria de l’equip.\nEn Dani Garcia va anar tirant endavant a la primera partida. Llàstima que el rival també tirés endavant i les seves construccions li donéssin més punts. Quan va voler posar-hi remei, ja va ser massa tard (83 a 112). La segona partida tampoc pintava massa bé, però en Dani va provar d’entrar a una granja deixant-ho en mans de la sort i… va sortir-li bé! (93 a 83). La tercera es va posar molt de cares pel santvicentí quan va bloquejar dos meeples al rival. Llàstima que molt poc després no pogués evitar el bloqueig de dos dels seus! El cop estratègic i sobretot moral, combinat amb la manca de fortuna, va acabar-lo de condemnar (60 a 84).\n’Edu va fer tres partides molt similars contra un rival amb una potencia molt semblant a la seva (que no és dir poc). A totes tres hi va haver molta igualtat, sense cap dels dos que aconseguís grans distàncies, i jugant una mica amb el bloqueig. La primera se li va escapar per poc (103 a 107). A la segona el va salvar no haver començat (120 a 120). La balança es va decantar definitivament cap a l’espanyol a la tercera (87 a 99).\nFinalment, doncs, victòria de l’equip català per 3 a 2, i podem afirmar que ha estat una molt bona experiència.\nY a los compañeros de Carcassonne Spain, muchas gracias por la invitación y esperamos repetir pronto!\nWTCOC 2022 postponed\nSelecció catalana per al WTCOC 2022


Consell de la Joventut de Barcelona El Consell de la Joventut de Barcelona celebra l’elaboració del nou Pla d’Adolescència i Joventut 2017-2021\nDurant el matí del dijous, 29 de juny, s’ha portat a terme la roda de premsa per presentar el Pla d’Adolescència i Joventut 2017-2021 en el qual el Consell de la Joventut de Barcelona hem pogut participar activament. Després de mesos de preparació i treball compartit amb diferents associacions juvenils, professionals de la joventut, serveis i persones joves no associades, celebrem poder comptar ja amb el document definitiu que regirà les polítiques de joventut de l’Ajuntament de Barcelona durant els propers anys.\nDes del Consell de la Joventut de Barcelona seguirem treballant per a que les polítiques de joventut que es derivin d’aquest pla responguin a les necessitats de l’associacionisme juvenil i les persones joves de la ciutat i portarem a terme un seguiment exhaustiu per a que totes les mesures que apareixen al nou pla s’executin segons el calendari establert.\nA banda de la roda de premsa, també es farà un acte festiu de presentació del nou pla sota el títol Posa’t la Joventut al cap! L’acte tindrà lloc el proper dijous, 6 de juliol, a les 17h a l’Espai Jove La Fontana. Durant la presentació és podran conèixer amb detall els 4 eixos en què s’engloben les mesures del nou pla a través de les intervencions de diferents especialistes en l’àmbit de la joventut:\nAlícia Aguilera: cap del Departament de Joventut\nCarla Barrenechea: presidenta del Consell de la Joventut de Barcelona. Parlarà de l’eix d’Emacipació.\nPere Soler: Universitat de Girona, membre expert Pla Jove. Parlarà de l’eix de Transformació.\nJordi Baroja: Centre Jove d’Atenció a la Sexualitat (CJAS). Explicarà l’eix de Benestar.\nAna Lucía: representant del Node Jove. Descriurà l’eix de Territori.\nA més, l’acte comptarà amb la dinamització d’Improshow, un actuació teatral de l’Institut Pablo Ruiz Picasso i, per acabar, amb un concert a l’aire lliure d’Ominira i On Stage, els grups guanyadors del Festival Brot i l’Embrió del 2017.\nCategories a: Notícies CJB NP i Comunicats Participació\nEtiquetes: participacio pla jove polítiques de joventut


"Alfons, el fill de Ferran el Catòlic que hauria pogut canviar la història", Marc Pons - BARCELONA RADICAL\nrelat nacional català\n"Alfons, el fill de Ferran el Catòlic que hauria pogut canviar la història", Marc Pons\nBarcelona. Diumenge, 21 de març de 2021. elnacional.cat\nMadrigalejo (corona castellanolleonesa), 23 de gener de 1516. Fa 505 anys. Moria Ferran el Catòlic, rei de la corona catalanoaragonesa, regent de la corona castellanolleonesa des de la mort d’Isabel la Catòlica (1504) i rei de la corona navarresa per usurpació als seus legítims monarques (1515). Segons algunes fonts, aquella mort s’hauria produït per una intoxicació d’afrodisíacs. En el seu testament, sospitosament signat tres dies abans de la seva mort, i molt probablement forçat per les oligarquies castellanolleoneses, llegava els seus dominis a la seva filla Joana, mal anomenada la Boja. Però imposava la condició que el govern seria exercit per Carles, el primogènit de l'hereva i la viva representació del dimoni als cenacles cortesans de Toledo. Unes últimes voluntats que, lluny d’aclarir la successió, plantejaven molts interrogants.\nTestament de Ferran el Catòlic (1516) / Font: Arxiu de la Corona d'Aragó\nFerran comptava que el seu net Carles no assumiria les seves funcions de forma immediata. No tan sols per la seva curta edat (tenia 16 anys) sinó per la resistència que, com efectivament va succeir, li plantarien a la corona castellanolleonesa. I en aquell mateix testament nomenava dos regents que governarien la seva herència a l’espera que els esdeveniments es precipitessin. La corona castellanolleonesa seria governada per Francisco Jiménez de Cisneros, arquebisbe de Toledo i element de l’entorn de la difunta Isabel de Castella. I la corona catalanoaragonesa seria governada per Alfons d’Aragó i Roig d’Ivorra, arquebisbe de Saragossa i de València, lloctinent de Catalunya i fill natural de Ferran. Aquesta dada és molt important, perquè revela que Ferran no tenia cap confiança en la continuïtat del projecte de la monarquia hispànica.\nNomenament d'Alfons com a regent (1516) / Font: Arxiu de la Corona d'Aragó\nD’on venia Alfons?\nAlfons era el fill primogènit de Ferran el Catòlic. Il·legítim però primogènit. Era el fruit d’una relació furtiva entre Ferran i Aldonça Roig d’Ivorra que, curiosament, es va produir en el decurs de les negociacions matrimonials dels futurs Reis Catòlics, a Cervera, l’any 1469. Aldonça era filla de Pere Roig i Alemany, un dels membres de l’equip negociador de Ferran. Un any després (Cervera, 1470) naixia Alfons, molt abans que ho fessin els plançons de la catòlica parella. No obstant això, la seva condició de fill il·legítim impedia que el seu nom i la seva persona es colessin en l’ordre successori. Alfons no va representar mai un problema fins que, amb la mort prematura i inesperada de Joan d’Aragó i de Castella (1497) —l’únic fill mascle dels Reis Catòlics— totes les mirades es van tombar cap a ell. La mirada de terror d’Isabel la Catòlica, també.\nL’ordre dels factors sí que alterava el producte\nLa inesperada mort de Joan alterava significativament els plans de la cancelleria hispànica. Casat amb Margarida d’Àustria (la germana petita de Felip el Bell), era el puntal del projecte d’unió de les cases Trastàmara i Habsburg, per aquest rigorós ordre. El que vindria després, amb la descendència de Felip el Bell i Joana la Boja, encara que ho pugui semblar, no era la reedició del pla inicial. En aquell cas, l’ordre dels factors alterava el producte: la nova i poderosa dinastia resultant d’aquella complexa arquitectura no seria Trastàmara, sinó Habsburg. I per aquest motiu, els Reis Catòlics van cremar l’últim cartutx: van casar la seva filla Isabel amb el rei Manuel I de Portugal (1497), en un intent desesperat d’evitar la urpada Habsburg. Però ni així. Isabel va morir de part l’any següent (1498) i el seu nadó, Miquel da Paz, poc després (1500).\nEl cardenal Cisneros, Joana de Trastàmara i Ferran d'Habsburg / Font: Museo del Prado i Kunsthistorisches Museum (Viena)\nEl nom d’Alfons sona amb força\nEn aquell moment, Alfons era arquebisbe de Saragossa (havia estat nomenat amb tan sols set anys d’edat) i se’l preparava per succeir el papa Borja. Si més no, aquesta era l’estratègia conjunta dissenyada per les cancelleries hispànica i vaticana que pilotava (o més ben dit, que havia pilotat) sobre dos eixos: un Trastàmara (el difunt Joan) assegut al tron més poderós d’Europa i un altre Trastàmara (Alfons, el fill il·legítim) assegut al setial de Sant Pere. La mort de l’hereu Joan, que alguns metges de la cort van atribuir als excessos d’una nimfòmana Margarida, va conduir aquell projecte directament a la paperera de la història. A partir de la mort de Joan, però sobretot de la del nadó Miquel, el nom i la figura d’Alfons d’Aragó i Roig d’Ivorra es convertirien en una aposta recurrent en les travesses de les cancelleries de Toledo i de Barcelona.\nAlfons, rei de les Espanyes?\nFerran el Catòlic sabia que la figura d’Alfons no tenia predicació a Toledo. Perquè les oligarquies castellanolleoneses, des de la mort d’Isabel la Catòlica (1504), s’havien inclinat per Joana —mal anomenada la Boja—. I a partir de la seva reclusió (1509) per Ferran d’Habsburg, el germà petit de Carles de Gant. El petit Ferran —a diferència del seu germà Carles— havia estat criat i educat a Castella, tenia el castellà com a llengua pròpia, i des que tenia pèl sota el nas participava en la política castellana immers en l’entorn de la seva difunta àvia Isabel. En canvi, als països de la corona catalanoaragonesa, Alfons tenia poder i cert prestigi que, cal no oblidar, li venia de la mà del seu pare. El 1512, sumava al seu càrrec eclesial aragonès el d’arquebisbe de València. I el 1514 (dos anys abans de la mort del seu pare biològic) el de lloctinent de Catalunya.\nFerran el Catòlic, Aldonça Roig d'Ivorra i Alfons d'Aragó i Roig d'Ivorra / Font: Kunsthistorisches Museum (Viena)\nUna mà molt bona en aquella partida de naips\nMolt abans la mort de Ferran el Catòlic (1516), la carrera eclesiàstica d’Alfons havia tocat sostre: les poderoses famílies Delle Rovere i Médicis —enemigues acèrrimes dels Borja i, de retruc, dels Trastàmara— havien impedit culminar el seu propòsit: el setial de sant Pere. Precisament per aquesta causa, el testament del seu pare biològic li obria les portes a una darrera —i, fins a cert punt— inesperada oportunitat: una carrera política que aventurava un final imprevisible. Alfons, a diferència de Cisneros, era un personatge de la reialesa. I si bé era cert que Alfons era un fill bord del rei; també ho era que la seva fulgurant carrera eclesiàstica —fabricada, bàsicament, per Ferran— era una manifestació de reconeixement patern que ningú podia ignorar. Ferran no el declarava hereu, però li posava a l’abast una mà molt important en aquella formidable jugada de naips.\nAlfons no va saber jugar les seves cartes\nAlfons havia de buscar una aliança amb les classes mercantils castellanes que aventuraven “l’apocalipsi Habsburg”, que es confirmaria amb la terrible repressió contra la revolució comunera (1521). O amb les classes oligàrquiques castellanes que no volien altra cosa que restaurar la independència castellana. I materialitzar el pla de deconstrucció de la monarquia hispànica, que passava per coronar Joana a Toledo i Alfons a Barcelona. La història peninsular és plena de testaments ignorats. O de testaments reinterpretats. O de testaments, senzillament, falsificats. El cas del testament ignorat que va conduir Ramir el Monjo al tron aragonès (1134) o el testament falsificat que va posar les natges de Felip V al tron de les Espanyes (1700) en són dos bons exemples. Però, en canvi, Alfons durant el seu govern (1516-1518) no va saber jugar les seves cartes.\nGravat de Toledo (1572) / Font: Cartoteca de Catalunya\nCarles de Gant guanya la partida a Alfons d’Aragó\nAlfons no va saber llegir els grans processos de transformació de la seva època. Sabia que Joana no era acceptada com a reina a Barcelona. I lluny de fer valer les seves possibilitats i buscar l’entesa amb les poderoses classes mercantils de Barcelona i de València —les aliades tradicionals i incondicionals dels Trastàmara i, particularment, del seu pare—, es va alinear amb els sectors més reaccionaris d’aquella societat, i va conrear una esperpèntica relació de complicitat amb la noblesa tronada i, fins i tot, amb la sòrdida Inquisició. Els Habsburg austroborgonyons, en aquells moments els únics interessats a impulsar el projecte monarquia hispànica, sí que ho van saber llegir; i això explica el perquè la cancelleria de Carles de Gant, només posar el peu a la Península, se’n va anar a festejar els mercaders de Barcelona i de València.\nHistòria Jan Calas, el botiguer protestant a qui els seus clients van enviar a la foguera Marc Pons\nHistòria Macià, de la presó francesa a la presidència de Catalunya Marc Pons


febrer 2015 - The Money Glory\nArchive - febrer 2015\nBrowse archives for febrer 02, 2015\nTagged with Anàlisi Financer, Philip Fisher\nL’empresa japonesa Aldebaran Robotics, del grup de telecomunicacions SoftBank, és la primera companyia que ha impulsat la incorporació d’androides a diferents sucursals del Mitsubishi UFJ, a Tokyo. NAO és un empleat exemplar. Mai es queixa pel sou, no pararà de treballar per esmorzar i soluciona qualsevol problema bàsic dels clients d’un banc. El que sembla ara una anècdota, pot transformar-se en la millor startup de les últimes dècades.\nQui sap si, en un futur, totes les sucursals bancàries del món hi hauran robots de 58 centímetres que llegiran extractes bancaris?


26-M: Un canal amb contradiccions a l'hora de garantir la seva explotació - Teleponent\nInici Política 26-M: Un canal amb contradiccions a l’hora de garantir la seva explotació\n26-M: Un canal amb contradiccions a l’hora de garantir la seva explotació\nEls partits discrepen en l'aposta per l'agroindústria i sumar regants amb nous cultius o finançar al petit productor per garantir el relleu generacional\nDes de la seva posada en funcionament al juliol de 2009, Tàrrega ha exercit de capital del canal Segarra-Garrigues, una infraestructura hidràulica que es va concebre per regar més de 70.000 hectàrees de la Noguera, la Segarra, l’Urgell, el Segrià i les Garrigues.\nL’accés dels agricultors del territori a l’aigua ha estat un problema des de l’inici de la infraestructura i és per aquest motiu que el govern municipal del PDeCAT va presentar a final de mandat un projecte amb un pressupost de 2,3 MEUR per promoure el regadiu a través de la cooperació entre conreus i agroindústries.\nAquest model ha generat debat entre els partits al consistori, fins al punt que alguns grups com la CUP s’hi oposen perquè només beneficia als ”quatre terratinents” de la zona en comptes d’ajudar als petits agricultors a garantir el relleu generacional.\nEl Projecte d’Especialització i Competitivitat Territorial (PECT) anomenat Motors per al Segarra-Garrigues, va ser presentat al desembre de l’any passat amb una aposta clara per un nou model d’agricultura intel·ligent i competitiu a través de la innovació aplicada als regadius, la gestió eficient de l’aigua i la transferència de coneixements.\nL’alcaldessa i ara candidata de Junts per Catalunya (JxCat) a Tàrrega, Rosa Maria Perelló, remarca que van veure aquest projecte com una ”oportunitat única” perquè la ciutat exercís de capital econòmica del Segarra-Garrigues, ja que a part de comptar amb la seu del Canal també hi ha les instal·lacions d’Aigües del Segarra-Garrigues, que s’ocupen de la xarxa secundària.\nEl projecte es basa en un programa europeu dirigit a poblacions de més de 20.000 habitants i per optar a la convocatòria de finançament han sumat sinèrgies amb Agramunt i Vilagrassa per arribar a aquesta xifra de població.\nSegons Perelló és un projecte pensat en el futur, ”no és una fotografia immediata sinó que és un pas importantíssim en la investigació i recerca”, de manera que es preveu fer transferència de coneixements als agricultors i empreses agràries a través de ”l’oportunitat que dóna l’aigua per noves produccions, millorar i canviar els cultius perquè siguin més productius”.\nD’aquesta proposta en destaca l’elevat pressupost, que suma 2,3 milions d’euros, finançats en un 50% a través dels Feder; un 25% de part de la Diputació de Lleida, i la resta prové de l’Ajuntament i les altres entitats que participen del projecte.\nL’Ajuntament, això sí, és qui exerceix la coordinació i lideratge del programa que es desenvoluparà fins al 2021-2022. Segons Perelló, aquesta és una ”responsabilitat important” perquè les premisses de la convocatòria ”són estrictes”.\nDiscrepàncies en el model del canal entre l’oposició\nEl candidat de la CUP a Tàrrega, Dani Esqué, critica que el projecte s’hagi presentat tot just a final de la legislatura i que faci una clara aposta per l’agroindústria ”deixant de banda el principal problema del canal que és la seva inviabilitat per al petit agricultor”.\nDes de la formació anticapitalista, que aquest mandat ha estat la principal força a l’oposició a la capital de l’Urgell, consideren que els 2,3 MEUR de pressupost haurien d’estar exclusivament destinats a finançar l’accés del petit agricultor a l’aigua del canal.\nEn aquest sentit, lamenten que tot i els més de 1.000 MEUR que s’han gastat per fer el canal, aquest té una execució del projecte inicial molt baixa i ara es vol invertir perquè en puguin treure rendibilitat els ”quatre terratinents i les gran industries agroalimentàries de la zona”\nArticle anteriorL’Hospital Arnau de Vilanova estrena un nou accelerador lineal de radioteràpia\nArticle següentLa seguretat en la campanya de les municipals a Lleida, va per barris


13a Festa de la Ciència | Barcelona Ciència\nInici » Agenda » 13a Festa de la Ciència\nDissabte, 26 octubre 2019 fins al Diumenge, 27 octubre 2019\nHorari Dissabte: 11.00-18.00 h. Diumenge: 11.00-18.30 h.\nAdreça Moll de la Fusta\nGratuït. Algunes activitats requereixen inscripció prèvia.\nData de publicació: Dilluns, 14 octubre 2019\nUn any més, el gran públic té una cita amb centenars de professionals de l’àmbit de la ciència, la tecnologia i la divulgació. Durant tot un cap de setmana, el 26 i 27 d’octubre, el Moll de la Fusta acull la tretzena edició de la Festa de la Ciència. A través de gairebé 200 activitats distribuïdes en 24 espais, les i els protagonistes de la recerca que es realitza a Barcelona i la seva àrea d’influència comparteixen el seu coneixement i expliquen les seves troballes de viva veu a persones de qualsevol edat.\nMoltes de les activitats d’aquesta edició destaquen la gran rellevància de tres efemèrides que van marcar la història de la ciència i la societat en general: la figura de Leonardo da Vinci amb motiu dels 500 anys de la seva mort, els 150 aniversari de la publicació de la taula periòdica dels elements químics a càrrec de Dmitri Mendeléiev i els 50 anys de l’arribada a la Lluna. És per això que conceptes com matemàtiques, química, art i astronomia ressonaran en la Festa d’enguany, però no seran els únics ni molt menys. Al Moll de la Fusta s’hi reuneixen propostes que permeten apropar-se a pràcticament totes les temàtiques de la ciència i la tecnologia, des dels coneixements clàssics fins als descobriments més capdavanters que orienten el futur que s’acosta. I ho fan a través de multitud de formats, on també hi tenen cabuda les arts visuals, les noves tecnologies, els espectacles o fins i tot l’esport.\nCom en altres edicions, alguns espais es reserven als nens i nenes en les seves primeres edats. Per descomptat, la Festa també s'obre a públics familiars, joves i a qualsevol altra audiència. Però com a novetat d'aquest any també s'incorporen nous espais amb activitats orientades al públic adult, a partir dels 16 anys, amb tallers pensats per aquesta franja d'edat i altres propostes que desperten el debat i la reflexió sobre certs aspectes de la ciència i la seva rellevància.\nTambé cal destacar que aquesta edició de la Festa reforça la seva aposta pel programa digital i per reduir el consum de paper amb l’objectiu de mitigar l’impacte ambiental de l’esdeveniment. La descripció de les activitats i el seu programa es poden consultar a través dels criteris de cerca del lloc web de la Festa. Al Moll de la Fusta, els panells informatius inclouran codis QR per facilitar l’accés a la descripció de les activitats des de dispositius mòbils. A més, com de costum la Festa compta amb un punt d’informació i persones de suport per atendre qualsevol consulta de qui s’uneixi a l’esdeveniment.\nEl millor és que entreu al seu web i comenceu a planificar-vos. Trobareu tota la informació en aquest enllaç.


“La fotografia és un estat d’ànim” | El blog de l'Ajuntament de Tarragona\n“La fotografia és un estat d’ànim”\nDolors Ayxendri serà la Fotògrafa Convidada d'aquest mes de maig\nDolors Ayxendri admet sense vergonya que és una malalta de fotografia. La veritat és que aquesta funcionària de la Generalitat té el mòbil i la càmera com uns apèndixs més del seu cos, a punt per transformar un objecte urbà que normalment passa desapercebut en una petita obra d’art. El seu és un altre dels casos de grans aficionats a la fotografia que han guanyat notorietat gràcies a la visibilitat adquirida a les xarxes. Ayxendri serà aquest mes de maig la Fotògrafa Convidada de Tarragona Cultura, amb una sèrie de fotografies que tindrà la música i el pas del temps com a protagonistes.\nSempre havia fet fotografies però quan van aparèixer les càmeres digitals ho vaig deixar una temporada perquè no em sortien les fotos que volia. L’any 2008 una companya de feina em va animar a penjar fotografies a la xarxa i, des d’aleshores, cada dia he penjat una fotografia a Flickr. La veritat és que ara amb tanta xarxa, Flickr, Facebook i Instagram, gairebé no dono a l’abast!\nVas estar anys sense fer fotos perquè no obtenies el que buscaves. Ets molt autoexigent?\nNo! Simplement creia que havia perdut amb el pas d’una rèflex amb carret a una compacta digital. Quan vaig canviar de càmera ja vaig quedar satisfeta. Autoexigent res, i de tècnica, zero. Sóc autodidacta cent per cent, generalment disparo amb el mode automàtic (no ho dic gaire alt, que em renyen) i tampoc sé editar fotografies. Sempre dic que faré un curset quan em jubili! Però sóc molt pim-pam, tinc poca paciència i no seria capaç d’estar tres hores amb un trípode per fer una fotografia.\nQuè passa si es fan fotos amb el mode automàtic. Ningú t’ha de renyar pas!\nDes del 2008 fins ara considero que n’hauria d’haver après més! M’agrada anar ràpid, però al mateix temps penso que ho podia haver fet millor.\nMajoritàriament fas moltes fotos de carrer…\nM’agrada el carrer i les coses que hi passen. No cal anar molt lluny per fer fotos xules, qualsevol objecte quotidià pot tenir una bona foto. No en faig gaires de gent perquè em talla demanar-los permís. Tampoc faig gaires fotos de paisatges perquè crec que ja hi ha les postals. I m’agrada més el blanc i negre. Que cadascú hi posi el color que vulgui!\nPenges el teu treball a molts llocs diferents. Amb quin criteri penges una cosa a cada lloc?\nNormalment és difícil que pengi una mateixa foto a totes les xarxes. Puc sortir d’aquí, fer una foto i penjar-la a Instagram, però potser no em ve de gust penjar-la a Flickr. I, en canvi, al cap d’un temps veig la foto d’una altra manera i finalment la penjo. En el fons la fotografia és un estat d’ànim. Depenent de com estàs tu, veus i captes la realitat d’una manera determinada. Hi ha fotos que no et diuen res i al cap d’un any li trobes la gràcia que abans creies que no tenia.\nPertanys a una associació que es diu Tàrraco Fotografia que, crec, va néixer a partir de Flickr. Com va anar la història?\nA Flickr hi havia un grup que es deia Tàrraco Fotografia i, a partir d’aquí, l’any 2009 o 2010 uns quants vam decidir fundar l’entitat, en què hi ha gent de tota la demarcació. L’associació ofereix cursos i organitza diverses sortides per fer fotos. I cada any fem una exposició itinerant que a Tarragona normalment es pot veure a El Corte Inglés.\nLa fotografia en comunitat es fa millor?\nSóc de les que penso que la millor manera de fer fotografies és sola o, com a molt, en grups reduïts. Però anar a sortides amb altra gent va bé perquè coneixes gent amb la mateixa afició que tu que, a més, probablement en sap molt més que tu. I, a més, si vas amb la colla t’animes a anar llocs on normalment per mi mateixa no hi aniria. Ens ho passem bé.\nQuè ens pots avançar de la sèrie de fotos que ens oferiràs aquest mes de maig?\nEn principi volia fer la cultura a dins de casa, però no m’acabava de convèncer. I al final em vaig decantar per fer una cronologia de la música a partir dels dispositius tècnics que ens permeten escoltar-la. Amb ganes que us agradi!\nDolors Ayxendri Gairal 09-05-2014 / 11:49\nEiiiiiiiiiiiiiiiiiiiii, soc poc objectiva perque tinc la passió de tieta,els reconeixement per part de la gent dona molts ànims per continuar posan l’ull per tota reu. En quin lloc de Cultura hi haurà fotos?Petoneeeeeeeeeets\nTarragona Cultura 09-05-2014 / 11:56\nDurant el mes de maig anirem penjant les fotografies a el nostre compte d’instagram @tgncultura. Si no tens l’aplicació, pots donar-hi un cop d’ull des d’aquesta adreça: http://instagram.com/tgncultura\nGràcies per l’interès.\nEquip Tarragona Cultura\ndolors 15-05-2014 / 15:50\nhola estimadissima tieta !!!\nles fotografies les penjaran en aquest blog una cada dijous durant el mes de maig\nun petonas !!!\ndolors 15-05-2014 / 15:52\nestimadissima tieta Rosa, has fet un embolic no et puc contestar per aquí\nRoser 08-05-2014 / 10:02\nDe dia, de nit, al sol o a l’ombra, la teva càmera capta poesia.\ndolors 15-05-2014 / 15:49\ngràcies Roser !! petons !!\nLluís Sanmiguel 07-05-2014 / 22:39\nEnhorabona Dolors, sempre he dit que tens una mirada privilegiada per a la fotografia, veus la foto on els altres no veiem res, passem per alt els detalls, tu els veus i ens els acostes cada dia.\ndolors 15-05-2014 / 15:48\ngràcies Lluís espero que t’agradin les cinc fotografies ;-)\njaka 07-05-2014 / 22:21\nSegur que ens agradaran molt Dolors !!!\ndolors 15-05-2014 / 15:47\nAleix Duran 07-05-2014 / 20:11\nDes de Buenos Aires, enhorabona Dolors! Molt bona entrevista, m’ha encantat.\ngràcies Aleix, espero que t’agradin les fotografies que anira penjant cada dijous TGNcultura en aquest blog i a Instagram.\npetonets des de TGN\n30 novembre 2015 #ElFotògrafielsReflexos\n2 juny 2015 “La cultura és la base de la convivència i no es pot comprar, s’ha d’ensenyar”\n15 gener 2015 “La meva prioritat a l’hora de fer una foto és explicar una història i fer riure”


Les dades emmagatzemades són tractats per l'entitat .............................. .. amb CIF .............................. amb domicili social a .......................................... i adreça de correu electrònic ................................\n• Galetes de sessió: Aquest tipus de galetes recapten i emmagatzemen dades únicament mentre l'Usuari accedeix a al Lloc Web.\n• Galetes persistents: Mitjançant aquest tipus de galetes les dades segueixen emmagatzemats i poden ser accedits i tractats durant el període definit pel responsable de la galeta, i pot anar d'uns minuts a diversos anys.\n• Galetes tècniques: Són aquelles que permeten a l'usuari la navegació a través del lloc web, plataforma o aplicació i la utilització de les diferents opcions o serveis que el mateix ofereix, com per exemple, controlar el trànsit i la comunicació de dades, identificar la sessió, accedir a parts d'accés restringit, recordar els elements que integren una comanda, realitzar el procés de compra d'una comanda, realitzar la sol·licitud d'inscripció o participació en un esdeveniment, utilitzar elements de seguretat durant la navegació, emmagatzemar continguts per a la difusió de vídeos o so o compartir continguts a través de xarxes socials.\n• Galetes de personalització: Són aquelles que permeten a l'usuari accedeix al servei amb algunes característiques de caràcter general predefinides, com ara l'idioma, la configuració regional des d'on s'accedeix a el servei, etc.\n• Galetes d'anàlisi: Són aquelles que permeten a l'responsable de les mateixes, el seguiment i anàlisi de l'comportament dels usuaris dels llocs web als que estan vinculades. La informació recollida mitjançant aquest tipus de galetes s'utilitza en el mesurament de l'activitat dels llocs web, aplicació o plataforma i per a l'elaboració de perfils de navegació dels usuaris d'aquests llocs, aplicacions i plataformes, per tal d'introduir millores en funció de l'anàlisi de les dades d'ús que fan els usuaris de el servei.\n• Galetes de publicitat comportamental: Són aquelles que permeten la gestió, de la manera més eficaç possible, dels espais publicitaris que, si escau, l'editor hagi inclòs a la seva pàgina web, aplicació o plataforma des de la qual presta el servei sol·licitat. Aquestes galetes emmagatzemen informació de l'comportament dels usuaris obtinguda a través de l'observació continuada dels seus hàbits de navegació, el que permet desenvolupar un perfil específic per mostrar publicitat en funció de la mateixa.\nA continuació, s'especifiquen les galetes en concret emprades en el present Lloc Web:\nFinalitat: Aquesta galeta és instal·lada per Google Analytics. La galeta s'utilitza per calcular les dades de visitants, sessions i campanyes i fer un seguiment de l'ús de el lloc per a l'informe d'anàlisi de el lloc. Les cookies emmagatzemen informació de forma anònima i assignen un nombre generat aleatòriament per identificar visitants únics.\nFinalitat: Aquesta galeta és instal·lada per Google Analytics. La galeta s'utilitza per emmagatzemar informació sobre com els visitants fan servir un lloc web i ajuda a crear un informe analític de com està funcionant el lloc web. Les dades recopilades, inclòs el nombre de visitants, la font d'on provenen i les pàgines, es mostren de forma anònima.\nProveïdor: Google Universal Analytics\nFinalitat: Google Universal Analytics s'instal·la aquestes galetes per accelerar la taxa de sol·licitud i limitar la recopilació de dades en llocs d'alt trànsit.\nAquesta taula pot ser actualitzada d'acord amb les galetes emprades en cada moment. T' aconsellem que consulteu la nostra Política de Cookies de forma regular.\nPots informar-te de les transferències a tercers països que, si escau, realitzen els tercers identificats en aquesta política de cookies en els seus corresponents polítiques (Veure els enllaços facilitats en la taula anterior, en l'apartat de galetes de tercers).\nT'informem que, en qualsevol cas, pots desactivar o bloquejar les cookies activant la configuració del teu navegador, permetent rebutjar la instal·lació de totes o algunes de les cookies. En cas de no permetre la instal·lació de cookies és possible que no puguis accedir a algunes de les funcionalitats de el present lloc web, i per tant, la teva experiència com a usuari en el lloc web resulti menys satisfactòria.\n• https: //support.microsoft.com/es-es/help/17442/windows-internet-explorer-deletemanage-cookies\n• https: //support.mozilla.org/es/kb/habilitar-y-deshabilitar-cookies-sitios-web-rastrearpreferencias? Redirectlocale = és & redirectslug = habilitar-i-desactivar-galetes-que-els-sitioswe\n• Dret d'accés: Tens dret a obtenir per part de l'empresa confirmació de si s'estan tractant o no les teves dades personals que, i si és el cas, quines dades tracta.\n• Dret de rectificació: Tens dret a obtenir per part de l'empresa, la rectificació de les dades personals inexactes que et concerneixen. En la sol·licitud de\nrectificació hauràs d'indicar les dades que vols que es modifiquin.\n• Dret d'oposició: Tens dret a oposar-te en qualsevol moment, per motius relacionats amb la teva situació particular, al fet que dades personals que et concerneixin siguin\nobjecte d'un tractament basat en l'interès legítim de l'empresa. En aquest cas, la empresa deixarà de tractar les dades personals, llevat que acreditem motius legítims\nimperiosos per al tractament que prevalguin sobre els teus interessos, drets i llibertats, o per a la formulació, l'exercici o la defensa de reclamacions.\n• Dret de supressió: Tens dret a obtenir per part de l'empresa, la supressió de les dades personals que et concerneixin.\n• Dret a la portabilitat de les dades: Tens dret al fet que l'empresa transfereixi les teves dades personals a un altre responsable de l'tractament. Només és possible exercir aquest dret quan el tractament estigui basat en l'execució d'un contracte o al teu consentiment i el tractament es realitzi per mitjans automatitzats.\n• Dret a la limitació de l'tractament: Tens dret a sol·licitar-nos que suspenguem el tractament de les teves dades quan: impugnes l'exactitud de les dades, mentre la\nempresa verifica aquesta exactitud; hagis exercit el dret d'oposició a el tractament de les teves dades, mentre que es verifica si els motius legítims de l'empresa prevalen\nsobre els teus com interessat.\n• Dret a no ser objecte de decisions individuals automatitzades, inclosa la elaboració de perfils: Tens dret a no ser objecte d'una decisió basada\núnicament en el tractament automatitzat, inclosa l'elaboració de perfils, que produeixi efectes jurídics o et afecti significativament de manera similar.\nEn qualsevol moment, podràs exercir aquests drets, mitjançant un escrit i acreditant La teva personalitat dirigit a ........................, amb adreça al ................................................... .., oa través de l'adreça de correu electrònic: ........................................ A més, podràs presentar una reclamació davant l'autoritat de control, en aquest cas, l'Agència Espanyola de Protecció de Dades, si consideres que el tractament de dades personals infringeix la\nNOTA IMPORTANT: La informació continguda en aquesta actualització ha estat desenvolupada per LAE Consulting Normatives, S.L. L'informem que està totalment prohibida, i pot ser il·legal, qualsevol divulgació, distribució o reproducció d'aquesta comunicació. Gràcies.


Destaquem | Equipaments per a l'hosteleria - Casa Delfín\nDivendres, 10 de de setembre de 2021\nNou Catàleg Complements de Taula\nL'importància dels petits detalls a la taula\nAmb aquest catàleg completem la selecció de productes per familia i us presentem Complements de Taula. Aquí hem recopilat els productes de taula més imprescindibles.\nDivendres, 27 de de novembre de 2020\nNou catàleg de Restauració\nInspiración per a noves idees\nPresentem el nostre últim catàleg digirit exclusivament a la restauració. Un catàleg útil i pràctic on trobaran tots els productes que necessiten per al seu negoci, sense deixar de banda la qualitat i les tendències del moment.\nDimarts, 8 de de setembre de 2020\nTAKE AWAY DE DUNI\nla promoció que estaves esperant\nUs presentem una nova promoció de productes Duni perque puguin adaptar el seu negoci a les noves necessitats dels clients\nDimarts, 7 de de juliol de 2020\nNou Catàleg de Cristalleria\nEl més complert catàleg de cristalleria\nUn brindis a la importància de la cristalleria al seu negoci\nDilluns, 8 de de juny de 2020\nkAnna, elements naturals que ens inspiren.\nkAnna, una col·lecció que va un pas més enllà al concepte de les vaixelles amb tons naturals.\nUn complement ideal inspirat en els colors terra i motius naturals i geomètrics. Un estil atemporal pensat per hotels i restaurants amb caràcter i amb vocació de donar un servei únic, amb un record inesborrable, a cada un des seus comensals.\nDilluns, 9 de de març de 2020\nPRIZMA DE SCHOTT ZWIESEL\nUna brillantor especial a la seva copa\nLa elegant sèrie de vidre reflexa la llum de la mateixa manera fascinant que un verdader prisma.\nDijous, 27 de de febrer de 2020\nUn any més a HIP Madrid\nUn any més Casa Delfín ha participat a HIP Madrid, on hem pogut presentar les últimes novetats en Hostelería i Restauració\nDimecres, 29 de de gener de 2020\nFeria HIP 2020 Madrid\nUn any més Casa Delfin assistirem a la Fira HIP a Madrid\nDurant els dies 24 al 26 de febrer Casa Delfín estarà present a IFEMA Madrid al Hall 14 stand F624Entre los días 24 al 26 de febrero Casa Delfín estará en IFEMA Madrid al Hall 14 stand F624 on els nostres assessors comercials li presentaran les últimes tendències del sector.\nDimecres, 9 de d’octubre de 2019\nNOURISH DE CHURCHILL\nLa col·lecció Nourish presenta una gamma de bowls i olles decorades amb esmalts d'estil artesanal. Una amplia gamma, Nourish és el acompanyament perfecte per plats de tot el món.\nDilluns, 8 de de juliol de 2019\nROCC DE DONDARA\nEls dispensador de suc\nEl millor aliat per servir begudes, donant un disseny clàssic, elegant i sofisticat al seu buffet.


Tot enllestit per a les finals de les lligues de llargues i palma - PilotaViu\nDijous, 6 de juliol de 2017 a les 13:45h\nLa Casa de la Cultura de Pedreguer va acollir ahir de nit la presentació dels jugadors finalistes del Trofeu Diputació d’Alacant 2017, on s’emmarquen la XXXIII Lliga a Llargues i la XXV Lliga a Palma.\nLes finals es disputaran íntegrament a la localitat de la Marina Alta, que durant el pròxim cap de setmana i coincidint amb les festes patronals, podrà gaudir de totes les finals d’esta edició del Trofeu Diputació que, a més, celebrarà al mes de juliol el 25é aniversari de la lliga a Palma.\nL’acte d’ahir va comptar amb la presència de l’alcalde de la localitat amfitriona, Sergi Ferrús; el vicepresident de la Federació de Pilota i encarregat de l’àmbit de les ratlles, Vicent Molines, i el coordinador de Pilota de la Generalitat Valenciana, Sebastià Giner. Ferrús va agrair a la Federació de Pilota l’oportunitat que es dóna a Pedreguer de poder acollir l’organització d’unes finals d’esta magnitud, coincidint amb les festes grans de municipi. A més, va fer menció a l’estima de l’ajuntament per la pilota i a les obres realitzades al trinquet i va comentar que enguany, que és un any molt especial per a la pilota a Pedreguer per la disputa d’estes finals, i també, perquè el pilotari professional de la localitat, Pere Ribes, serà el pregoner de les festes.\nProtagonistes de la final de 1a de llargues, Benidorm i El Campello. Foto: FPV.\nPer la seua banda, Vicent Molines va fer menció especial al 25é aniversari que celebra la Lliga de Palma durant l’edició d’enguany, motiu pel qual s’està treballant amb la Diputació d’Alacant per a organitzar un acte commemoratiu. Per últim, el coordinador de Pilota Valenciana, Sebastià Giner, va mostrar-se molt emocionat per poder assistir a la presentació, ja que es feia a la seua comarca, i en una competició en què ell ha participat i fins i tot ha sigut campió de palma. "Agraïsc el treball dels companys del comité de ratlles i a la FPV el fet d'estar darrere d’aquestes competicions, sense este treball les lligues no podrien tindre l’èxit que tenen", va concloure Giner.\nA més, com no pot ser d’altra manera, tots els finalistes (14 equips) van acudir a l’acte de presentació on tenien la primera pressa de contacte amb els seus rivals en la semana gran de les ratlles.\nFinal 3a palma: Sant Vicent - Agost\nFinal 3a llargues: Xaló - Fondó de les Neus\nFinal 2a palma: Sella - Benassau\nFinal 2a llargues: Castells - Sella\nFinal 1a palma: Agost - Murla\nFinal 1a llargues: Benidorm - El Campello\nLa final de primera de palma serà entre Agost i Murla. Foto: FPV.


La ‘premier’ vol una nova fórmula de la UE per vendre millor l’acord\n5 min. Londres 11/12/2018 00:18\n651x366 May arribant a Downing Street després d’haver comparegut al Parlament. / JACK TAYLOR / GETTY May arribant a Downing Street després d’haver comparegut al Parlament. / JACK TAYLOR / GETTY\nArraconada, assetjada i humiliada davant d’una més que segura històrica derrota al Parlament que podria haver acabat amb la seva permanència a Downing Street, la primera ministra britànica, Theresa May, va decidir suspendre la votació sobre l’acord de retirada de la Unió Europea (UE) que s’havia de dur a terme la tarda d'aquest dimarts a Westminster.\nA la desesperada, May busca “aclariments” de la UE -en la cimera de dijous, a Brussel·les- en relació amb la garantia sobre Irlanda, l’anomenat backstop, que ha de permetre que la frontera de l’illa continuï oberta encara que el Regne Unit i la UE no signin un acord comercial.\nAquest és el punt més conflictiu del pacte ratificat pel Consell Europeu el 25 de novembre, inacceptable per a dues terceres parts dels Comuns, entre els quals com a mínim un centenar de diputats conservadors, a favor i en contra de la UE.\nMay va insinuar que la votació potser no tindrà lloc abans del 21 de gener, la qual cosa deixa molt poc temps per aprovar la legislació que requereix el Brexit. Tot plegat fa suposar que caldrà retardar la data de sortida oficial de la UE, prevista per al 29 de març de l’any vinent.\nEn una sorprenent intervenció al Parlament, en què la premier va insistir que el seu era “el millor i únic acord possible”, May va afirmar: “El propòsit de l’anunci fet, que retardem la votació, és per poder discutir amb els líders europeus, amb el Consell i la Comissió, més assegurances requerides per aquesta casa en relació amb la qüestió que preocupa tant sobre si s’hauria d’utilitzar el backstop ” i com es podria posar fi a la garantia, si és que mai arriba a entrar en vigor.\nGaranties i assegurances, ni tan sols per escrit, que no sembla que siguin prou per als actors clau del drama que viu la política britànica. És el cas dels unionistes nord-irlandesos del DUP. El portaveu al Parlament, Nigel Dodds, va ser molt clar en la seva exigència a la premier : “El que la primera ministra ha dit avui [per ahir] no és creïble. La primera ministra ha dit que ella ha escoltat [el parer dels diputats, que no volen el seu pacte ni la garantia sobre Irlanda], però parla d’assegurances. ¿Encara no ha entès que és l’acord de retirada, legalment vinculant, el que és inacceptable per aquesta casa? Per favor, primera ministra, comenci realment a escoltar i torni amb canvis a l’acord de retirada o serà tombat”. May es va reafirmar dient que no hi haurà acord de retirada sense el backstop sobre Irlanda.\nTot i així, els canvis al pacte són impossibles segons la posició expressada ahir pel primer ministre irlandès, Leo Varadkar: “El pacte de retirada, incloent-hi el backstop, és l’únic acord sobre la taula. No és possible obrir un aspecte sense reobrir-ne altres”. Amb tot, Varadkar va deixar la porta oberta a possibles aclariments, pràcticament el mateix que va dir el president del Consell, Donald Tusk.\nCom informa Júlia Manresa des de Brussel·les, Tusk va anunciar amb una piulada que dijous els líders dels Vint-i-set intentaran obrir una finestra d’esperança per a May. Però Tusk també va avisar que s’acaba el temps, i dijous el Consell també discutirà les mesures de contingència en cas de no acord.\nLa UE no renegociarà el Brexit amb May, però està disposada a facilitar el sí del Parlament britànic\nQuè pot oferir la UE a May si els líders comunitaris no estan disposats a retocar el text de retirada? Només queda damunt la taula una solució com la de Gibraltar, una mena d’aclariment del Consell que doni les assegurances que busca May sobre com sortir del backstop si mai entrés en vigor. Aquesta possibilitat no resoldrà el problema clau per a la majoria de brexiters, no ja els unionistes del DUP, sinó els tories.\nNo tot van ser paraules amables des d’Europa, però. El coordinador del Brexit del Parlament europeu, Guy Verhofstadt, va mostrar ahir la seva exasperació davant el retard en la votació amb una piulada ben eloqüent: “No puc més. Després de dos anys de negociacions, el govern dels tories vol ajornar la votació... L’ajornament agreujarà la incertesa per a la gent i les empreses. És hora que prenguin una decisió!”\n540x306 Un aspecte de la cambra dels Comuns, aquest dilluns a la tarda / BBC Un aspecte de la cambra dels Comuns, aquest dilluns a la tarda / BBC\nA un preu altíssim, May, ahir, va guanyar temps, potser per passar el Nadal a Downing Street. I si no es produeix un miracle propi de les dates, sembla més condemnada que mai. Perquè va menystenir el Parlament fins al punt que li va valer la reprovació de l’ speaker (president), molt enfadat perquè després de tres dies de debat es retirava a la Cambra la possibilitat de pronunciar-se sobre l’aspecte més capital de la política del govern. El malestar era tan gran que es van renovar les crides a llançar la moció de confiança interna i des de l’oposició.\nD’altra banda, els partidaris d’un nou referèndum van tenir ahir la confirmació del Tribunal de Justícia de la UE que el Regne Unit pot unilateralment aturar el Brexit abans de sortir-ne. Un factor més a sumar al caos de Westminster i a l’agonia de May.


Marxa nòrdica per Les Planes | Barcelona Cultura\nDissabte, 29 juny 2013\nMarxa nòrdica per Les Planes\nSortida a peu per Collserola, el 29 de juny\nLa marxa nòrdica és un esport que consisteix a fer una caminada amb l’ajut de bastons que serveixen per impulsar el moviment. Va néixer a Finlàndia com a entrenament per als esquiadors de fons durant la temporada d’estiu, però ha anat guanyant entitat com a esport amb caràcter propi.\nEs tracta d’una activitat que, quan es realitza correctament, té beneficis per a la salut superiors als d’una caminada normal: la utilització dels pals fa que la part alta del cos s’impliqui activament en l’exercici, redistribuint l’esforç de manera equilibrada sobre grups musculars diversos.\nEl Centre Cívic L’Elèctric ha proposat una marxa nòrdica per Collserola, dins del cicle Ecoexperiències, que vol fomentar la relació de les persones que fan vida a la ciutat amb els entorns de natura que els envolten.\nLa ruta que es seguirà, sortint del Centre Cívic, arribarà al Sanatori, des d’on es pujarà al Coll de Penitents, i d’aquí al Turó dels Mussols, el Centre d’Informació de Collserola i baixar per la Riera de Vallvidrera fins a tornar al Centre Cívic.\nAquesta caminada té un grau de dificultat mig. Els participants han de portar calçat adequat. El material esportiu el cedirà el CEM Can Caralleu.\nData de publicació: Dimecres, 26 Juny 2013


Accepta 7 anys i mig de presó per maltractar i agredir sexualment la neboda de 8 anys a Figueres\nPla general de l'acusat (d'esquenes) durant el judici.\nReconeix que la colpejava «amb les mans, un cable o un cinturó» quan es negava a fer tasques domèstiques\nActualitzada 07/04/2021 a les 15:59\nUn acusat ha reconegut que va maltractar i va agredir sexualment la neboda menor d'edat, amb qui convivia a Figueres. El cas ha arribat a judici a l'Audiència de Girona i el processat ha admès que a principis del 2018 va colpejar la nena en dues ocasions fent servir «les mans, un cable o un cinturó» quan es negava a fer tasques domèstiques. La matinada de l'11 al 12 de juny del mateix any, quan la menor tenia 8 anys, la va agredir sexualment tapant-la amb un manta per evitar que demanés auxili. També ha reconegut que aquest era el tercer cop que ho feia. L'acusat ha acceptat 7 anys, 6 mesos i 1 dia de presó per un delicte continuat d'agressió sexual i 120 dies de treballs en benefici de la comunitat per dos delictes de maltractament.\nEl processat és oncle matern de la víctima i l'any 2018 vivia amb la nena, dos germans també menors i els pares de les criatures en un pis de Figueres. A principis d'any, l'acusat va «propinar» en dues ocasions pallisses a la nena. Segons ha reconegut, li va colpejar l'esquena, les cames i els peus amb «les mans, un cable o un cinturó» quan es negava a fer tasques domèstiques que li imposava, com anar a comprar o rentar els plats.\nLa matinada de l'11 al 12 de juny del mateix any, l'acusat va entrar a l'habitació de la nena de 8 anys, que estava dormint. Per evitar que pogués cridar i demanar auxili, li va tapar la cara amb una manta, va pressionar «amb força» provocant-li «dificultat per respirar» i li va treure els pantalons i la roba interior. Segons ha admès el processat, va refregar el penis contra els genitals de la nena fins a arribar a ejacular. A més, també ha reconegut que no era el primer cop que ho feia i que durant la primera meitat d'any la va agredir sexualment «dues vegades més».\n«El meu representat ha reconegut que hi va haver violència però no penetració, per això la fiscalia ha modificat considerablement les penes per l'agressió sexual continuada», ha afirmat Frigola que també remarca que, finalment, les acusacions no sol·liciten l'expulsió del país del processat un cop complertes tres quartes parts de la condemna.\nComenta el contingut : Accepta 7 anys i mig de presó per maltractar i agredir sexualment la neboda de 8 anys a Figueres


La Diputació demanarà que s’executin els acords del Pacte de Berà | Notícies / Noticias Tarragona diari digital Tarragona21\nLa Diputació demanarà que s’executin els acords del Pacte de Berà\nImatge d’arxiu d’una de les protestes dels alcaldes del Pacte de Berà. Foto: Tarragona21\nEl Ple de la Diputació de Tarragona aprovarà el divendres 23 de febrer una moció, impulsada des d’Esquerra Republicana i presentada per ERC, CiU i PSC, a favor dels alcaldes de Pacte de Berà i de les mesures per posar fi a la saturació i perillositat de la carretera N-340.\nEls darrers accidents amb víctimes mortals a la N-340 van provocar una onada de reacció ciutadana i institucional, que va tenir una recepció per part del president del Parlament, Roger Torrent, als alcaldes que van signar l’anomenat Pacte de Berà. Alcaldes de municipis per on transcorre la N-340 que reclamen des de fa molts anys mesures pal·liatives a la saturació de vehicles i a la perillositat d’aquesta carretera.\nERC ha impulsat un text a la Diputació que va més enllà de l’anomenat Pacte de Berà. D’entrada, això sí, la moció expressa “el suport incondicional de la Diputació als alcaldes” i tot seguit reclama que el Ministeri de Foment compleixi el seu compromís que encara no ha portat a terme. Es tracta de dues mesures: desviar els vehicles pesants de la N-340 a l’autopista AP-7 amb bonificacions, i permetre un trànsit gratuït per a la resta de vehicles per l’AP-7 que entrin i/o surtin entre Alcanar i Vilafranca del Penedès durant el mateix dia.\nLes mesures haurien pogut evitar l’últim accident entre un camió i dos turismes. Per això, la moció que la Diputació aprovarà diu: “La responsabilitat del retard i, per extensió, responsabilitat indirecta dels efectes originats per accidents amb víctimes, recau en el Ministeri de Foment”.\nAra bé, la moció també posa l’accent en altres dues reivindicacions del territori, perquè “la saturació de la carretera no només se soluciona amb la desviació dels camions cap a l’autopista”. La moció d’ERC, CiU i PSC recorda que la Diputació va aprovar al Ple del 2 d’octubre de 2015 un pronunciament a favor que el Ministeri reprengués els tràmits, encallats durant anys, d’una autovia A-7. La moció del 23 de febrer de 2018 torna a sol·licitar al Ministeri de Foment “que amb caràcter immediat i provisional, el trànsit intern per la AP-7 des d’Alcanar/Ulldecona fins a l’Hospitalet de l’Infant, sigui gratuït, fins la finalització de les obres de l’autovia A-7” en el seu traçat al sud de la Central Nuclear de Vandellòs; això és aplicar la mateixa mesura que es va aplicar entre l’accés a l‘autopista d’Altafulla/Torredembarra i el de Salou, fins que l’autovia no va entrar en servei entre aquests dos punts.\nUna variant de l’Arboç per desviar el trànsit urbà de la N-340\nI l’altra reivindicació que la Diputació posa damunt la taula és desviar el trànsit, tant pesant com lleuger, que travessa l’Arboç pel mig del nucli urbà. El diputat d’ERC i regidor d’aquest municipi, Carles Ribé, recorda que fa més de deu anys, quan ell va ser l’alcalde (2005-2007 i 2009-2011) ja va tenir reunions amb el Ministeri de Foment per analitzar el traçat d’una variant de l’Arboç.\n“Des que l’octubre de 2013 va entrar en servei la variant de l’Aldea -no sense haver estat les obres aturades durant anys i no sense les protestes del territori-, la N-340 s’ha convertit en una carretera que a la demarcació de Tarragona travessa encara un centre urbà, l’Arboç, amb el perill intrínsec per als vianants i per als conductors de tota classe de vehicles”, argumenta Carles Ribé.\nLa moció que la Diputació aprovarà el 23 de febrer, per tant, també demana que es redacti el projecte d’una variant de l’Arboç, perquè tot el trànsit que travessa el centre urbà sigui desviat.\n23/01/2018 Torrent portarà als Mossos un “muntatge miserable” al seu compte de Twitter\n25/06/2018 Ballesteros afirma que “s’han dit moltes ximpleries” sobre la venda d’entrades\n05/02/2018 Millo ratifica que es desviaran els camions de la N-340 però tampoc posa data


Consells per no deprimir-te per Nadal - Regió7\nConsells per no deprimir-te per Nadal\nDescobreix les claus per no caure en la tristesa durant aquestes festes plenes d'emocions\n12·12·17 | 19:30\nLa soledat per Nadal produeix molta tristesa. Getty Images\nEl 1982, els psiquiatres James Hillard i John Buckman van publicar 'Christmas Depression', un article que pretenia posar llum sobre un mite molt estès en aquella època i que encara avui segueix viu: el Nadal té un efecte depressor en les persones.\nEn el seu article, Hillard i Buckman repassen diferents estudis per acabar concloent que "la ciència no ha demostrat un increment de la psicopatologia en Nadal". De fet, els investigadors expliquen que al desembre la taxa de suïcidis, els ingressos psiquiàtrics i les emergències psiquiàtriques als hospitals es redueixen, tot i que experimenten un repunt bastant pronunciat al gener.\nNo va ser fins el 2011 quan els germans Sansone van publicar un article en el qual revisaven els estudis publicats des de 1980 que exploraven l'efecte del Nadal a la salut mental. Un dels motius va ser, en paraules dels propis autors, la incessant quantitat d'informació que els mitjans publiquen en aquestes dates amb recomanacions i consells relacionats amb el Nadal sense, en molts casos, fer referència a estudis científics que els donin suport. Després d'aquesta revisió, els Sansone van arribar a dues conclusions principals.\nLa primera, que els resultats trobats per Hillard i Buckman se seguien repetint, és a dir, que els dies just abans i després de Nadal es redueixen les atencions en emergències psiquiàtriques, les conductes autolesives, els intents de suïcidi i els suïcidis consumats (en alguns casos fins a un 25% menys) tot i que experimenten una important pujada després de vacances.