A partir de 10€ - Tu i jo - Sala Fènix - Entradas de Vanguardia\nTu i jo - Sala Fènix\nAconsegueix les teves entrades amb descompte per veure "Tu i jo" a la Sala Fènix amb la targeta Club Vanguardia.\nCompra les teves entrades amb descompte per veure "Tu i jo" a la Sala Fènix de Barcelona\nEntrem a casa seva, a la seva quotidianitat i escoltem de primera mà la seva conversa entretallada pel pes dels anys i el sense-sentit d’una vida que ja només consisteix en esperar la mort que mai arriba. Veiem com comparteixen la vida, els dubtes, els neguits, les hores mortes. Tu i jo: dues persones enfrontant-se, indefenses, a la seva realitat. Violentament forçades a romandre, a continuar existint, a encarar el seu dia a dia sense mitjans.\n*Aconsegueix les teves entrades a partir de 10€ en totes les sessions amb la targeta Club Vanguardia. No és acumulable a altres ofertes. Entrades limitades.\ndimecres, 02/03/2022 - 20:00\ndijous, 03/03/2022 - 20:00\ndivendres, 04/03/2022 - 20:00\ndissabte, 05/03/2022 - 20:00\ndiumenge, 06/03/2022 - 20:00\ndimecres, 09/03/2022 - 20:00\nCom arribar a Tu i jo\nEntradas De Vanguardia2022-01-10T12:07:55+01:00


Rakitic es cansa dels rumors i envia un dard a Bartomeu\nRakitic, durant un partit del Barça | Europa Press\n“M’hauria agradat que alguna vegada algú del club sortís a dir que em quedava. El president Bartomeu no m’ha dit res. Potser ens està escoltant i demà em truca”, ha declarat el croat\nIvan Rakitic ha tornat a deixar clar que troba a faltar un gest del Barça cap a ell. El migcampista croat, que ja fa força temps que està en la porta de sortida del Camp Nou, ha aprofitat una entrevista a El Partidazo de la Cadena COPE per insistir en el fet que té la intenció de complir el seu contracte i seguir vestint la samarreta blaugrana, però que ningú del club culer s’ha posat en contacte amb ell.\n“Quan signo un contracte és perquè tinc la intenció de complir-lo. També amb la idea de jugar, però jo estic tranquil. M’hauria agradat que alguna vegada algú del club sortís a dir que em quedava per acabar amb els rumors. El president Bartomeu no m’ha dit res. Potser ens està escoltant i demà em truca”, han estat les declaracions de Rakitic, que ara per ara només pensa en el Barça, encara que “mai no he tancat les portes a fer un gran canvi”.\nEl futbolista ha remarcat que aquesta situació que pateix no és nova, sinó que “ja fa dos o tres anys que hi convisc”. “Per mi no ha canviat res. Tinc moltíssimes ganes de preparar-nos per al retorn. Queden pocs partits i haurem d’estar al màxim nivell. La resta ja es veurà. No tinc informació del club ni de l’entrenador”, ha sentenciat al respecte. Rakitic, però, també ha considerat que “aquest mercat de fitxatges serà bastant diferent, especial” i que “tard o d’hora anirem a viure a Sevilla amb la família”.\nEl migcampista croat es mostra ferm en una entrevista a 'Mundo Deportivo' i deixa clar que l'únic amo del seu futur és ell mateix


Finestres acústiques Barcelona | Els nostres Serveis | Vicae\nLa nostra missió consisteix a subministrar i col·locar finestres, mampares, miralls i vidres per fer realitat els projectes dels nostres clients.\nOferint serveis d’assessorament tècnic i execució, adaptant-nos constantment als canvis socials i culturals, obtenint la rendibilitat per seguir creixent, en un entorn de treball que potenciï el creixement humà i professional. Amb la visió de ser líders en el subministrament i muntatge de tots els nostres productes a Barcelona, basant el nostre compromís amb la qualitat, servei i innovació.\nEls sòlids valors que emmarquen la situació ètica i moral de l’empresa, constitueixen la base de la cultura institucional:\nQualitat i eficiència energètica\nIniciativa i lideratge\nEn Vicae, ens especialitzem en la instal·lació de tot tipus de vidres, qualsevol que sigui l’espai on ho necessitis. Comptem amb anys d’experiència en el sector i disposem de personal qualificat i expert per a proveir un servei de qualitat, d’acord amb la importància del teu projecte o necessitat.\nFinestres acústiques Barcelona\nEn el nostre llar sempre volem estar tranquils, aïllats de el soroll que prové de l’exterior. Una de les maneres en què aquest soroll es cola a les nostres cases o pisos és a través de les finestres, que són els elements més fràgils de l’estructura És per això que cobra especial rellevància que les nostres finestres estiguin proveïdes de vidres acústics aconseguint així l’aïllament necessari per evitar el soroll, sobretot si vivim en una zona on habitualment hi ha alts nivells de soroll. Les finestres acústiques són la solució.\nAmb aquest tipus de vidres s’aconsegueix disminuir l’entrada de calor per la incidència de el sol i la calor i per tant es redueix el consum d’aire condicionat amb el consegüent estalvi energètic i de diners. De la mateixa manera funcionen com un aïllant tèrmic a l’hivern enfront de l’fred, de la mateixa manera ajudarà a controlar la despesa de la calefacció.\nEls tendals han estat presents en gran part de la nostra vida familiar a les nostres cases i cultural, en restaurants, hotels etc. és un aliat en la protecció solar de tots aquests espais, especialment en l’estalvi energètic, ja que conté la calor de el sol i ens aïlla de la calor. Comptem amb una gran varietat de tendals per a tots els espais de la vida familiar i l’esplai.\nL’elecció de l’tipus de claraboia és un aspecte molt important a l’hora de sol·licitar una isntalación de claraboia, qüestions com el pas de llum i de ventilació, són determinants. Hi ha claraboies que poden filtrar la llum de el sol deixant passar la llum i repel·lint la calor. És convenient saber que les claraboies requereixen de manteniment a l’estar mes exposades que les finestres a les inclemències de el temps.


Sunderland i Al-Attiya, a punt\nSegon triomf parcial de Sainz i una altra caiguda de Barreda, sense opció\nElvermellde Gas Gas és a punt de fer història al Dakar\nNomés 164 km cronometrats de la 12a i última etapa –si no s’acaba reduint, com sol passar– separen Nasser al -Attiya i Sam Sunderland d’una altra estatueta del tuareg a les seves vitrines. El qatarià de Toyota té més de mitja hora d’avantatge sobre Sébastien Loeb per col·leccionar el seu quart títol en cotxes, mentre que el pilot anglès disposa d’un marge de gairebé 7 minuts sobre el xilè Pablo Quintanilla per adjudicar-se el que seria el segon títol, cinc anys després del que va aconseguir a Buenos Aires el 2017.\nTots dos arriben a Bixa, penúltim bivac del Dakar 2022, havent fet l’accelerament gairebé definitiu, però en circumstàncies molt diferents.\nSense necessitat d’arriscar ni d’obrir pista, Al-Attiya només va haver de conservar la renda que ja tenia sobre Loeb, que era de més de 32 minuts, i controlar el francès. El pluricampió de ral·lis, malgrat retallar-li 4m21s a l’etapa, es va endur una sanció de 5 minuts per haver infringit el límit de velocitat en una zona controlada. Així doncs, al final del dia el qatarià va veure com creixia la seva renda fins als 33m19s per afrontar els últims 164 km. Un coixí en teoria més que suficient per afegir un títol més als del 2011, 2015 i 2019.\n“Ha estat una etapa molt difícil. Perdre 4 minuts amb Séb en aquestes condicions no és res. Anem pel bon camí. L’última\netapa és curta i mantindrem el ritme. És molt important guanyar aquesta cursa. Hem anat al capdavant des del començament i ens hem treballat la victòria. El Dakar no és fàcil, però ja hi tenim molta experiència i no cal guanyar cada dia”, comentava el qatarià, que ha estat líder des de la primera etapa, en què es van perdre tants rivals per problemes de navegació.\nUn d’ells va ser Carlos Sainz (Audi), que ha pagat l’extraviament del primer dia (47è, a 2h22m de Nasser). Almenys, el madrileny i el seu copilot Lucas Cruz s’han rescabalat amb dos triomfs d’etapa, la 3a i la d’ahir, considerada una de les més complicades, de 346 km en bucle amb sortida i arribada a Bixa. Va ser la 41a victòria de Sainz al Dakar, quan en faltaven només 8 del mític Stéphane Peterhansel, i a 9 del rècord d’Ari Vatanen.\nDe la resta d’espanyols, Laia Sanz (Mini) afronta l’última etapa del seu debut al volant conservant el 23è lloc amb el 30è d’ahir. Isidre Esteve ( Toyota) és 27è; Nani Roma ( Hunter), 50è, i Carlos Checa ( Optimus), 60è.\nGas Gas, davant el seu gran dia\nEn motos, Sam Sunderland va recuperar el lideratge que va tenir durant sis etapes gràcies al segon lloc ahir, estratègic, a 4 segons de Kevin Benavides ( KTM), fet que li permet no haver d’obrir pista l’últim dia i poder portar una Gas Gas a una nova fita: el primer triomf al Dakar de la firma de motocicletes off- road nascuda a Salt, i posar-se al costat de gegants com Yamaha, Honda, Cagiva, BMW o KTM.\nL’anglès va tornar a pispar el lideratge al seu cunyat, Adrien van Beveren (Yamaha), que no va poder conservar els 5m15s que acumulava sobre Pablo Quintanilla ( Honda). El francès va fallar altre cop en el moment decisiu, quan més s’acostava al primer triomf. “Al quilòmetre 4 buscava un waypoint i vaig perdre molt de temps, em vaig posar nerviós i vaig sortir a totes. Anava al 200% i em vaig escalfar una mica, vaig estar a punt de quedar-me sense gasolina. La clatellada ha estat dura”, deia el francès, que va cedir 25 minuts i va perdre tota opció.\nCom també Joan Barreda, que era 4t a 8m47s i es va deixar 25 minuts per una caiguda. “Em vaig picar bastant fort a la clavícula. No podia aixecar la moto”, explicava el de Torreblanca, que va rebre l’ajuda de Toby Price i l’argentí Luciano Benavides. Barreda va baixar al 5è lloc, a gairebé 28m de Sunderland. Impossible guanyar el seu primer Dakar.


El dimecres 5 de maig, l'empresa Prevencontrol portarà a Seva la seva Unitat Mòbil per efectuar les revisions ITV als vehicles agrícoles (tractors i remolcs). Serà al carrer Bellida, de les 8 del matí a les 3 del migdia.\nVehicles de fins a 8 anys: Exempt\nVehicles de 8 a 16 anys: Biennal\nVehicles de més de 16 anys: Anual\nLa Unitat Mòbil també podrà efectuar la inspecció periòdica obligatòria als ciclomotors de 49 cm3 , segons el previst per l’Ordre IUE/40/2007, de 27 de febrer, per la qual es fixa la data d’entrada en vigor de l’obligatorietat de la inspecció tècnica periòdica dels ciclomotors de dues rodes. El cost de la inspecció ITV per a ciclomotors serà l’establert segons les tarifes d’ITV aprovades per la Generalitat de Catalunya. La inspecció tècnica periòdica de ciclomotors es fa d’acord a la següent freqüència:\nLes persones que hagin de passar la inspecció hauran de RESERVAR HORA a través del web: www.citaprevia.cat o bé al telèfon 972 49 29 12.


Al llarg de la seva fulgurant trajectòria, Xavier Dolan s’ha especialitzat a no deixar indiferent a ningú. Capaç de polaritzar les opinions, el jove director del Quebec acostuma a portar les seves pel·lícules al límit, tant estèticament com en el relat. Mommy té tots aquests components: la relació d’una mare i el seu conflictiu fill adolescent queda definida a partir d’una posada en escena extrema, de colors lluents, escenes en què la música es converteix en protagonista i una pantalla que no és horitzontal (com és habitual en el cinema) sinó quadrada. A partir del pla, Dolan retrata l’opressió en què viuen els personatges. La imatge només s’expandeix en els moments d’alegria i esperança. Dolan planteja així una pel·lícula tan intel·ligent com emotiva, amb la qual, probablement, trobarà per fi el consens que fins ara se li havia escapat.


DONES I CIÈNCIA: UN VENTALL DE PROJECTES, UNA MATEIXA VISIÓ | VLCTechHub\nDONES I CIÈNCIA: UN VENTALL DE PROJECTES, UNA MATEIXA VISIÓ\nJueves 18 de febrero de 2021 | 19:00h | @jardibotanicuv\nL’ #11defebrer és només el dia en que visibilitzem el paper de les dones en la ciència, i destaquem la importància de motivar a les dones i a les xiquetes que els agrada la ciència a estudiar-la i dedicar-se. És només un dia, però en Espanya se treballa tot l’any en projectes divulgatius que profunditzen en el tema.\nEn aquesta sessió vos presentem algunes idees molt interessants amb llarg recorregut, altres més noves, altres que han gaudit d’un sobtat impacte... saps què s��està fent en divulgació del tàndem dones i ciència?\nI pel que fa a cadascun d’aquests projectes, ens interessa saber com han sorgit, qui està darrere. I la projecció? Estan aplegat a la gent? Tenen plans de futur? Aquestes iniciatives poden tenir un gran impacte en la societat i tenen molt que aportar al nostre panorama científic i divulgatiu actual, des d’una interessantíssima i necessària perspectiva de gènere.\nParlarem de tot açò, descobrirem l’energia, recursos i il·lusions invertides en cada campanya, i trobarem la inspiració per a, qui sap, encetar nous camins.\nANABEL MORALES recordandoalise.es\nÉs investigadora en física nuclear en l'Institut de FísicaCorpuscular (IFIC, CSIC-UV). Morales López és llicenciada en física per la Universitat de València i doctora en física nuclear per la Universitat de Santiago de Compostel·la. Ha realitzat diverses estades postdoctorals a Itàlia i Espanya centrades a l'estudi de nuclis exòtics produïts en instal·lacions de feixos d'ions radioactius. En aquest context, la seua dedicació principal és l'explotació de la desintegració beta com a mitjà per a realitzar investigacions capdavanteres en astrofísica i estructura nuclear lluny de l'estabilitat. Ha realitzat més de 20 ponències i és coautora de m��s de 60 publicacions especialitzades. Paral·lelament, col·labora en labors docents i de divulgació científica, i en projectes dirigits a fomentar vocacions científiques en xiquetes i joves. En 2020 va guanyar el premi Concepción Aleixandre a la trajectòria consolidada.\nPROJECTE: RECORDANDO A LISE MEITNER\nLise Meitner va ser la dona quina que va aconseguir escapar dels nazis. La física que va comprendre els misteris que albergava la fissió nuclear. Fal·laçment sobrenomenada com a “mare jueva de la bomba atòmica”, va ser l'única científica que es va negar a col·laborar en el projecte Manhattan. Lise Meitner va ser tota una celebritat després de la Segona Guerra Mundial, una heroïna a l'altura d'Eleanor Roosvelt. I, no obstant això, hui dia, amb prou faenes se la coneix.\nEn aquest projecte per a revindicar la figura de Lise, el personal investigador del IFIC i de CRIT Companyia de Teatre portaran al teatre l'obra «Proyecto Meitner. Recordando a Lise Meitner» de Robert Marc Friedman. A més, hi haurà col·loquis després de cada funció, i s'ha organitzat un concurs i unes jornades de ciència i gènere sobre les pioneres de la física corpuscular i de partícules.\nSILVIA RUEDA www.girls4stem.es\nLa investigadora Silvia Rueda Pascual és Enginyera en Informàtica i doctora en Enginyeria Informàtica per la Universitat de València (UV). Actualment és directora del departament d'Informàtica de la ETSE-UV, responsable STEM UV i coordinadora del proyecto Girls4STEM,\nLa seua investigació se centra en l'àmbit de l'Enginyeria del Programari, Qualitat de Programari i la Construcció de sistemes d'informació mitjançant el paradigma de desenvolupament de programari dirigit per models.\nGirls4STEM és un projecte dirigit al foment de les vocacions STEM (Science, Technology, Engineering, Mathematics), molt especialment entre les xiques, a través de l'organització d'activitats de divulgació.\nL'esperit del projecte és participatiu i inclusiu, per això, el primer gran valor del projecte és l'estudiantat preuniversitari: primària, secundària, batxillerat i cicles formatius.\nVolem donar a conéixer a què dediquem el nostre dia a dia les persones que treballem en les àrees STEM. Per això comptarem amb el segon gran valor del projecte, les expertes STEM, que (a través de dinàmiques i entretingudes xarrades) ens posaran al dia del talent emergent dins i fora de la Comunitat Valenciana i ens ajudaran a visibilitzar el paper de les dones dins de les disciplines STEM.\nCLARA GRIMA institucional.us.es/cientificas\nDoctora en matemàtiques per la Universitat de Sevilla, institució de la qual és professora titular en el departament de Matemàtica Aplicada I. La labor divulgadora de Clara Feredat és molt àmplia, no circumscrivint-se a un àmbit concret. Abasta l'organització d'esdeveniments a tots els nivells i per a públics diversos, la impartició de xarrades i conferències, la seua participació a través dels mitjans de comunicació tant escrits com audiovisuals, i la seua presència en aquests.\nHa rebut nombrosos premis i reconeixements com el “Ciència en acció”, o el Prisma Especial del Jurat, en 2018, o el premi Bitàcoles al Millor Blog d'Educació en 2011. Des de 2018 és membre del jurat per al Premi Princesa d'Astúries d'Investigació Científica i Tècnica.\nPROJECTE: CIENTÍFICAS PASADO, PRESENTE Y FUTURO\n“Científicas: pasado, presente y futuro” és una activitat de teatre científic dirigida a xiquetes i xiquets d'entre 8 i 14 anys que porta representant-se des de 2016, principalment a Sevilla, però també en altres punts d'Espanya. Una idea original de Francisco Vega, on cinc investigadores de la Universidad de Sevilla donen vida a cinc investigadores del passat, per a després parlar-los de la seua vida com a científiques i convidar-los a formar part de l'apassionant món de la ciència.\nAmb aquesta obra pretenem ressaltar la importància de la ciència, incentivar vocacions científiques i visualitzar el paper de la dona en la ciència. Especialment, volem acostar a les xiquetes a aquest món, oferint-los referents en els quals puguen sentir-se reflectides. Creiem que una de les millors maneres de reduir la poca presència femenina en les professions relacionades amb les STEM és donar visibilitat a la labor que han realitzat i realitzen moltes dones en aquests camps: «si elles ho van fer, si elles ho fan, jo també puc fer-ho». La nostra obra ha estat guardonada amb el premi [email protected] 2017 a la promoció de l'equitat de gènere, amb el primer premi en la modalitat «Puesta en Escena» de la XIX edició del concurs internacional Ciencia en Acción 2018, amb el Premi Universidad de Sevilla a la Divulgació Científica 2018 i amb el Premi Meridiana de la Junta de Andalucía en 2020.\nVICTORIA TORO www.nomorematildas.com\nDirectora de Comunicació de AMIT (Associació de Dones Investigadores i Tecnòlogues), de la Societat Geològica d'Espanya (SGE) i de l'Institut Geològic i Miner d'Espanya (IGME). És periodista de ciència, salut i medi ambient des de fa més de 25 anys. Ha escrit sobre ciència en la majoria dels mitjans de comunicació generalistes espanyols i en alguns estatunidencs, ha fet ràdio i televisió, i ha sigut corresponsal a l'estranger.\nEntre les seues publicacions estan els llibres biogràfic “Severo Ochoa: de la bioquímica a la biología molecular” (McGraw-Hill, 1997) i “Marie Curie” (Ediciones El País, 2019), i ha creat i dirigit exposicions, diverses d'elles dedicades a les dones i la ciència com “La estirpe de Isis, mujeres en la historia de la ciencia”, “Científicas invisibles” o “Con A de astrónomas”.\nPROJECTE: NO MORE MATILDAS\nSi Einstein haguera sigut dona en lloc d'home... Què hauria succeït? El seu geni científic hauria pogut arribar tan lluny? Seria tan universalment coneguda? Són les preguntes es planteja la campanya, iniciada per la Associació de Dones Investigadores i Tecnòlogues (AMIT). L'objectiu de la campanya és cridar l'atenció sobre la falta de referents femenins en ciència i la persistència dels estereotips. L'efecte Matilda sorgeix per Matilda Joslyn Gage, activista dels drets de les dones, que va ser la primera a denunciar aquesta tendència sistemàtica per la qual brillants científiques havien sigut menystingudes i els seus assoliments, silenciats, o generalment atribuïts a uns altres al llarg de la història.\nDins la campanya "No more Matildas", s'han llançat tres llibres en els quals es recrea com haurien sigut les vides d'Einstein, Fleming i Schorödinger si hagueren nascut dones. La campanya també proposa incloure separates en els llibres de ciències amb les dones que falten, per a conscienciar. No estan a la venda i es poden descarregar de manera gratuïta en la web de la campanya.\nLa campanya és una idea de Gettingbetter Creative Studio, que li la va oferir sense contraprestacions a la AMIT. Compta amb el suport de l'Oficina del Parlament Europeu a Espanya i la col·laboració de Dues Passos Agència Literària i Comunicació i producció de Kamestudio.\nLAURA MORRÓN www.nextdoorpublishers.com\nLlicenciada en Física per la Universitat de Barcelona i màster en Enginyeria i Gestió de les Energies Renovables per IL3. Després d'exercir la seua labor professional durant dotze anys en el camp de la protecció radiològica, va tindre l'oportunitat d'entrar a treballar en Next Door Publishers, on, com a directora i editora, pot conjuminar la seua passió per la divulgació científica i els llibres. A part d'aquesta labor, des de 2013, exerceix de divulgadora científica en el blog Els mons de Brana —premiat en la VI edició del Concurs de Divulgació Científica del CPAN—i en les plataformes Naukas i Parlant de Ciència. Ha col·laborat en els blogs Contes Quàntics i Desdejuni amb fotons, i en els podcasts de ciència La Golfa 2.0, Créixer somiant ciència i Pa ciència, la nostra. És membre del Grup Especialitzat de Dones en la Física de la Reial Societat Espanyola de Física, i sòcia de l'Associació de Dones Investigadores i Tecnòlogues, de ADCMurcia i Cienciaterapia. En 2015 va ser guardonada amb el premi Tesla de divulgació científica de Naukas.\nEs l'autora de "A hombros de gigantas".\nPROJECTE: A HOMBROS DE GIGANTAS\nAquest llibre és un homenatge en vers a totes les dones que van fer possible el progrés científic tal com ho coneixem hui. Els scikus (science haikus) que inclou estan inspirats en els seus assoliments i busquen despertar en tu la mateixa curiositat que va fer d'elles valentes pioneres en les seues respectives disciplinas.la obra és el reconeixement poètic que, des de Next Door Publishers, volem fer a totes aqueixes dones, a coll de les quals s'ha construït la història de la ciència. A les gegantes invisibles.


Una equipació solidària per a la Cursa de Balears a Anantapur, 9.658 KM - Arç Cooperativa\nLes cooperatives d’ensenyament de la UCTAIB i la Fundació Vicente Ferrer organitzen la “Cursa Virtual Balears-Anantapur, 9.658 KM”\nEs tracta d’una iniciativa solidària que promou la salut, l’educació, l’esport inclusiu, la igualtat i l’interès per la comunitat\nArç Cooperativa col·laborem amb la iniciativa esportiva patrocinant la samarreta oficial que lluiran les persones participants de la cursa\nLes cooperatives d’ensenyament de la Unió de Cooperatives de Treball Associat de les Illes Balears (UCTAIB) organitzen la “Cursa Virtual Balears-Anantapur, 9,658 KM” que se celebrarà entre el 6 i el 10 de maig.\nEs tracta d’una iniciativa solidària en benefici de la Fundació Vicente Ferrer, l’ONG que fa més de 50 anys que treballa per la transformació de les zones més desfavorides del sud de l’Índia.\nEls diners que es recullin mitjançant les inscripcions de la cursa es destinaran a la construcció d’una escola de reforç i un centre comunitari a Kokkanti, una població al sud del país asiàtic. També està prevista la compra de 60 bicicletes com a mitjà de transport per a les estudiants més joves per lluitar contra l’abandonament escolar.\nPersonalitats d’arreu de les Illes Balears ja han donat suport a la iniciativa solidària. Entre les ambaixadores hi ha la jugadora de bàsquet Gabriela Ocete, la nedadora Tita Llorens, l’escriptora Rosa Planas, l’atleta Emilio de la Cámara o el jugador de bàsquet Sergio Llull, entre moltes d’altres.\nUna cursa virtual de 9.568 quilòmetres\nLa iniciativa, oberta a tothom, té l’objectiu de sumar entre totes les persones participants 9.658 quilòmetres. Aquesta és la distància que separa les illes Balears d’Anantapur, ciutat i districte de l’estat indi d’Andra Pradesh.\nLes persones participants podran realitzar qualsevol activitat física individual o en grup amb l’objectiu de gaudir de l’esport i sumar quilòmetres solidaris.\nPer participar en la cursa, us heu d’inscriure al web de la UCTAIB.\nUna iniciativa solidària amb el suport d’Arç Cooperativa\nArç Cooperativa donem suport a aquesta iniciativa impulsada per les escoles cooperatives de la UCTAIB i patrocinem la samarreta esportiva de la cursa.\nEstem compromeses amb els valors del cooperativisme d’ajuda mútua, igualtat, equitat i solidaritat i entenem la intercooperació com a manera natural de relacionar-nos amb les entitats del nostre entorn.\nÉs per això que hem volgut aportar el nostre granet de sorra a aquesta iniciativa que “fomenta l’esperit de cooperació i posa les persones al centre” segons la Malena Riudavets, presidenta de la UCTAIB.\nL’objectiu de la Cursa Virtual és dur a terme dos projectes solidaris a Anantapur. Per una banda, la construcció d’una escola a la població de Kokkanti que garanteixi l’accés a l’educació dels infants. A més a més, està previst que l’edifici serveixi com a centre comunitari de la vila, un espai de trobada i reunió dels habitants per tractar els temes comuns i enfortir els llaços comunitaris.\nEl segon projecte es basa en el lliurament de bicicletes a 60 joves de l’àrea de Rapthadu. Per a moltes joves de famílies vulnerables, aquest mitjà de transport suposarà una oportunitat perquè puguin continuar els seus estudis.\nDes de fa anys, Arç Cooperativa col·laborem estretament amb la Sectorial d’Ensenyament de la UCTAIB. Un dels projectes que ajudem a fer realitat és la revista digital Còdol, una publicació en línia mensual que recull les principals novetats de les escoles cooperatives. A més a més, hem impartit diferents formacions sobre assegurances i finances ètiques a les persones responsables dels centres que formen part de la sectorial.


Hem rebut la visita del Col·legi Vedruna - Centre Dental Les Escoles\nCentre Dental Les Escoles > Compromís Social > Hem rebut la visita del Col·legi Vedruna\nHem rebut la visita de 55 nens i nenes de Segon curs del Col·legi Vedruna de la nostra ciutat. Centre Dental Les Escoles s’ha omplert de nens i nenes que han visitat les nostres instal·lacions i han conegut el personal que hi treballa, així com els materials i instrumental que s’utilitzen en una clínica dental. Prèviament, havíem realitzat una divertida explicació a l’escola, juntament amb un taller de raspallat. La visita forma part de l’activitat de prevenció de la salut bucodental entre els infants, en el marc de l’activitat El dentista, el meu amic.\nCol·legi Vedruna odontologia infantil prevencio bucodental


Celebrat el Concert de Primavera de la Banda de Música de Son Servera | card.cat\nCelebrat el Concert de Primavera de la Banda de Música de Son Servera\nPublicat el 17 de Maig de 2018 per Magdalena Ordinas\nEl diumenge dia 13 de maig, al teatre La Unió de Son Servera es va celebrar el tradicional Concert de Primavera a càrrec de la Banda de Música Local de Son Servera.\nEl pasdoble «Suspiros de España», un clàssic del gènere va obrir el concert, tot seguit el director de la banda Joan Antoni Ballester va agafar la paraula per saludar al públic i explicà les obres que havia elegit per al Concert de Primavera d’enguany.\nContinuà el concert amb Caballeria Ligera, un altre clàssic de Franz von Suppe, Bolero per a Lluís, una obra molt especial pel director que dedicà al record del seu amic Lluís Masó, company i director de bandes. Aquesta obra és un bolero per a trompeta solista que va interpretar de manera magistral el músic i president de la banda Lluís Miquel Lliteres Flores. A continuació Japanesse Ninja, obra de Derek Bourgeois, que transporta al públic a l’atmosfera sonora del Japó, i acabà la primera part del concert amb un altre obra per a solista Gabriels oboe, tema principal de la pel·lícula La Misión, composta per Ennio Morricone, i que va ser adaptada al clarinet pel director de la banda Joan Antoni, i interpretada amb una gran tècnica i sensibilitat per Joana María Lliteres Flores. La segona part del concert es va caracteritzar per obres més rítmiques i d’estètica més moderna interpretaren: Picadilly Circus, una peça singular que entremescla elements d’una marxa de carrer, del món del jazz i dels musicals. Libertango de A. Piazzolla, Danzón, La la land ( tocaren la part sonora del musical), i una versió de Spain del cantant Bobby McFerry del concert d’Aranjuez de Joaquin Rodrigo.\nUn bon concert de Primavera de la banda serverina, on tots els músics i director Joan Antoni Ballester han treballat de valent, treball que va ser recompensat amb nombrosos aplaudiments pel públic assistent, i com ja és tradició tancà el concert l’Himne de Son Servera.


El muntatge paral·lel inicial que obre ‘Gorrión rojo’, que mostra els dos moments que marcaran als dos protagonistes, és brillant i resulta tota una declaració d’intencions: ens trobem davant d’una proposta de qualitat, ambiciosa, seria i, sobretot, intensa.\nDesprés d’aquest pròleg i d’un altre fet clau (la seqüència de l’hotel està molt ben rodada) assistim a la inciació de Dominika (una Jennifer Lawrence en estat de gràcia que demostra que és una de les actrius més versàtils i convincents de l’actual Hollywood) per convertir-se en el personatge del títol. Una instrucció que evoca inevitablement els films de la Guerra Freda, la qual, tal i com manifesta la seva supervisora, no s’ha acabat. Després d’aquest dur aprenentatge, Dominika, ara Katherina, és enviada a la seva primera missió amb un objectiu clar: l’agent de la CIA Nate Nash (convincent Joel Edgerton). Encertadament, i evocant els clàssics films d’espies a la Guerra Freda, l’acció transcorre a Budapest, Viena i Londres, donant pas a un thriller d’espionatge tens en que la seva protagonista ha d’actuar, i convèncer tothom, sense poder acabar de confiar totalment en ningú mantenint un intrigant joc que atrapa l’espectador; el qual no pot distreure’s del guió en cap moment gràcies a un tempo i ritme molt ben mesurats i trepidants al llarg dels seus 140 minuts que, a diferència d’altres thrillers recents de la cartellera, passen volant.\nEl tram final també està francament aconseguit amb el procés que viu Dominika entre la seva estada a Londres i el seu retorn a Budapest, on Lawrence torna a lluir-se en alguns dels millors moments del metratge, fins a desembocar en un potent final (amb gir de guió inclòs) que conclou una excel·lent proposta. Tot i la seva qualitat, i malgrat que el final resta obert per a poder avançar en la història amb un nou film, esperem que no hi hagi seqüela ja que ‘Gorrión rojo’ és ja una gran pel·lícula d’espionatge: sòlida, amb algun apunt clàssic i completa per si mateixa. Un film molt recomanable.\nPrevious Post: « Errementari, el herrero y el diablo\nNext Post: Lady Bird »


A la caça de l’aliat o la mort de la 'nova masculinitat'\nLionel S. Delgado | 03 abril 2021\nPensar la masculinitat sempre té alguna cosa d’incòmode, alguna cosa d’apassionant i alguna cosa d’arriscat. Sobretot, si es fa des d’un cos que integra aquesta massa que és el gènere masculí. És incòmode perquè implica reconèixer posicions d’avantatge i, encara que patim (i és clar que ho fem), la nostra és la posició social de dominació.\nÉs també apassionant perquè desfer les capes de ceba de la masculinitat obre a allò divers, a relaxar-se i a sentir-se menys lligat. Obre un món de possibilitats. Però també és arriscat, perquè és fàcil pensar que qüestionant alguns dels elements que ens travessen ens situem automàticament 'més enllà' del masclisme, som 'nous homes' i ens oblidem que la dominació masculina no es pot trencar mitjançant homes que individualment se senten més lliures i millors persones.\nM’agradaria obrir aquest genial espai que es crea a 'El Salto' reflexionant sobre un dels àmbits més esmentats, més ironitzats i més qüestionables de la reflexió sobre la masculinitat. Per començar amb bon peu i amb les coses clares. Avui critiquem el concepte de 'noves masculinitats'. I per a fer-ho, deixeu-me que jugui a dues bandes: la de hater i la de comprensiu.\nAllò 'nou' de les noves masculinitats\nMoment hater: deia que pensar les masculinitats és arriscat a causa de la facilitat que tenim per a confondre canvis individuals amb canvis estructurals. I amb el tema concret de les noves masculinitats passa una cosa semblant. Evidentment, repensar privilegis i decidir endinsar-nos en el camí del compromís i la responsabilitat és genial. Però quan la cosa es torna moda, es complica. Parlant en plata: es parla de les 'noves' masculinitats des de fa més de 30 anys i si d’alguna cosa ha servit aquest temps és per ensenyar-nos que, quan es parla de 'noves' masculinitats, l’adjectiu és precís, però no adequat. M’explico.\nÉs precís per a referir-se al fet que la masculinitat canvia, que és mutable i que ni de bon tros avui la masculinitat hegemònica (aquella que té el lideratge cultural) és la mateixa que fa vint anys. Són noves masculinitats en el sentit que la forma d’expressar-se estèticament, laboralment o socialment, és nova. En aquest cas, doncs, l’adjectiu 'nou' fa referència simplement al fet que és diferent al que hi havia abans, però això no implica, per se, una millora.\nPensar que nou és sinònim de millor implica una idea del progrés que ja ha estat desmuntada moltes vegades. La política no entén d’història i tal com el feixisme pot tornar (i de fet ho està fent), les 'noves' masculinitats poden no ser millors que les anteriors. De fet, aquesta novetat podria ser la forma que té l’ordre patriarcal d’incloure certes demandes d’igualtat, però sense modificar en allò fonamental el repartiment desigual de gènere. Serien noves en el sentit d’adaptades.\nDe fet, ja el 2014, Tristan Bridges i Cheri J. Pascoe parlaven de les masculinitats híbrides, formes de masculinitat que, per una banda qüestionen alguns elements de la masculinitat hegemònica i, per l’altra, reforcen la jerarquia de dominació de gènere. Es tracta d’homes que inclouen selectivament elements que anteriorment pertanyien a feminitats o masculinitats subalternes (recursos estètics com pintar-se les ungles, preocupació emocional, interès en comunicació no violenta, sensibilitat, etc.) però que no qüestionen l’ordre últim de la jerarquia de gènere.\nGran part de les crítiques a les 'noves masculinitats' venen per aquesta banda, perquè són més aviat híbrides: dominants però tovetes. Els softboys. I això, estimats amics, encara que ho puguem viure com un gran canvi respecte al que érem abans, no acaba de trencar les dinàmiques de desigualtat. També perquè anem errats en les formes i dediquem molt de temps a la lluita individual.\nUn projecte individual\nAquest model d’homes 'nous', més atents a les emocions, més tovets i respectuosos, alternatius, de formes menys agressives a l’hora d’expressar-se corporalment i verbal, no em convenç. No només per allò que deia al principi, que així és molt fàcil pensar-nos que ja ens situem 'més enllà' del masclisme, sinó també perquè sembla que no entenguem que el canvi de gènere no és una qüestió merament individual.\nEl gènere és col·lectiu, són sistemes de relacions socials. Són símbols, discursos, formes institucionals de funcionar. No només són formes individuals d’expressar el gènere. És molt més. Perdre de vista allò col·lectiu, allò social del gènere, és pensar que un cos individualment pot trencar amb l’ordre de gènere quan de fet no és així.\nJa ho deia Connell en el seu genial llibre Masculinitats (Universidad Nacional Autónoma México, 2003): «El risc polític d’un projecte individualitzat de reforma de la masculinitat és que al final ajudarà a modernitzar el patriarcat en comptes abolir-lo». Donar sortides individuals a problemes col·lectius mai ha estat la solució. Ho dic sempre que començo un nou grup d’homes: el meu objectiu no és que a Barcelona hi hagi sis homes menys masclistes. I crec que el parany del canvi moral individual és que ens manté en el mercat de la revaloració individual.\nLes masculinitats híbrides són possibles perquè els discursos de gènere estan canviant i és possible incloure-hi nous elements. Però encara que la masculinitat canviï, manté la mateixa lògica. Segueix sent una competició en la qual els guanyadors, els que posseïm el major capital de gènere, dominem el partit. Ara, la dominació ja no la duen a terme els homes durs, insensibles, poc comunicatius (bé, aquesta masculinitat segueix cotitzant en alguns sectors, però no en el mainstream), sinó que la cúspide l’ocupem homes emprenedors, dinàmics, somrients, estilitzats, amables, sensibles.\nEl parany del canvi individual és que segueix sent la lògica d’homes volent ser millors per a cotitzar individualment en un mercat canviant. La norma és adaptar-se al mercat, però intentant no canviar tant com per a ser un perdedor.\nA la recerca de l’aliat!\nAra bé, també necessitem un moment comprensiu. Evidentment el canvi en els homes és una bona notícia. És genial que ens qüestionem, de fet, és vital que ho fem. Per tant, és positiva tanta mofa contra les ¡noves masculinitats'?\nNo em malentengueu. Estic absolutament d’acord a matxacar aquells homes que utilitzen a favor seu el feminisme i els nous models de masculinitat per tal de fer-se un foradet d’èxit o per a mantenir privilegis d’una altra mena (lligar més, resultar més atractiu, tenir més acceptació social, etc.). Ara bé, veig a les xarxes una energia enorme i una quantitat desorbitada d’hores dedicades a riure’s d’aquests homes mitjançant mems i acudits. Val la pena?\nN’entenc la gràcia i, de veritat, alguns són molt graciosos, però em preocupen algunes coses d’aquest escepticisme automàtic:\nPrimer, caiem massa en un essencialisme del masclisme. La sospita a priori contra qualsevol compromís masculí fa que no sembli que hi hagi sortida als comportaments masclistes i, si n’hi hagués, només amaguen més comportaments masclistes. Gairebé un pecat original del qual és impossible lliurar-se.\nSegon, si tot és masclista és fàcil caure en allò que deia la genial Laura Macaya al podcast de Clara Serra quan parlava que no podem denominar a tot violència: perdem la capacitat de distingir matisos, formes i modes, i confonem estratègies i rigor.\nTercer, aquesta lògica de ridiculització de l’aliat opera reafirmant el masclista de sempre que se suma en la mofa contra els homes que s’alineen amb el feminisme.\nI quart, és un gran debat, que el canvi sigui desitjable. Com intentarà un professor fer-li al seu alumne el discurs de la masculinitat no violenta quan aquesta masculinitat aliada es ridiculitzada socialment? No és més útil defensar que un canvi en els homes és desitjable i que, encara que sigui tot un repte, el canvi és positiu?\nTrobar-se d’entrada amb un escepticisme, moltes vegades desmotiva, crema i ho fa tot més difícil. Evidentment, cal tenir tolerància zero amb els casos de rentat de cara. Les 'noves masculinitats' com a blanqueig del masclisme mereixen un total rebuig.\nPerò crec que també hem de tenir tolerància amb l’error. Veig constantment homes que intenten canviar i no saben com o cap a on. Evidentment, en aquest fangar, travelarem inevitablement (un comentari indegut, parlar de més, actuar de menys, etc.) En aquests casos s’ha d’anar amb compte a l’hora de ser intransigents amb l’error. Evitem veure aquí una dicotomia moralista en què l’error demostri la veritable identitat masclista.\nNo es tracta de no tenir errors, sinó de veure què fem amb aquests errors. Hem de pensar que el canvi és complicat i que els errors formen part del procés. Hem de ser-ne responsables, integrar-los i fer-ho millor la propera vegada. Ni hem de caure en una autocomplaença còmoda («estic trencat, això no es pot canviar») ni en una autoexigència culpabilitzant («soc d’allò més dolent»).\nAixò no va de fórmules individuals de bondat moral. Ser millor persona individualment és genial com a projecte ètic, però no és un projecte polític. No fa gaire li deia a la meva col·lega Guada, «Noves masculinitats? Som més aviat velles masculinitats repensant-nos». I continuem tant dins del fang com la resta. En comptes de sortir-ne individualment, intentem drenar el fangar.\nPodeu accedir a l’article publicat originàriament a “El Salto”: https://bit.ly/3fuFIwV\nPer Drets de gènere i drets lingüístics, fa 8 mesos\nLa dona o dones que han escrit aquest cartell el podrien haver escrit en la nostra llengua, enlloc d'utilitzar el Foraster.\nVenga Castellà per tot, i més Castellà per si no ens agrada massa! Però per si no basta en haver transportat fins aquí aquesta llengua invasora i ser incapaços de dir res en Català, tot lo dia protesten i diuen que els imposam el Mallorqui a Mallorca o sigui el Català i que estan farts de noltros i de la nostra imposició lingüística..\nI que consti que jo som feminista, però la catalanofòbia i castellanofília de la gent forastera està desacreditant aquest moviment.


IB3 | El Consell d’Eivissa presenta un pressupost per fer front a les conseqüències de la pandèmia\nPortada > política > El Consell d’Eivissa presenta un pressupost per fer front a les conseqüències de la pandèmia\nAquest serà de 102 milions d'euros el 2021, un 14% més que enguany\nEl pressupost del Consell d’Eivissa serà de 102 milions d’euros el 2021, un 14% més que enguany. Augmentaran les despeses relacionades amb ajudes econòmiques a autònoms, petites i mitjanes empreses i als ajuntaments.\nEl pressupost destinat a l’àrea social augmenta 3 milions d’euros, passant dels 27,6 d’enguany als 30,7 del 2021. La inversió més important serà la millora de l’Hospital Residència de Cas Serres, amb 590 mil euros.\nNo obstant això, les despeses que més augmenten fan referència a la promoció econòmica i empresarial, i la cooperació municipal, que passen de 5,3 a 12,2 milions d’euros. D’altra banda, els romanents de tresoreria de la institució ascendeixen a prop de 60 milions d’euros, que es podrien utilitzar en cas de necessitat per fer front a diferents inversions i despeses.\nCampos sosté que els populars tenen diputats a bastament perquè hi hagi un canvi de Govern a causa de la...\nEls populars han replicat que aquesta iniciativa no té opcions de prosperar i han advocat per continuar fent "una oposició...


(S'ha redirigit des de: Telefonica)\nTelefónica, S.A., abans coneguda com a Compañía Telefónica Nacional de España (CTNE), és un grup empresarial multinacional de telecomunicacions, inicialment de telefonia. Telefónica té la seva universitat corporativa a l'antic castell de Bell-lloc al terme municipal de la Roca del Vallès al Vallès Oriental. Telefónica té presència a 25 països sota les marques de Telefónica, Movistar, O2 i Terra. Ha unificat les marques de telefonia fixa (Telefónica) i telefonia mòbil (Movistar) sota la mateixa marca, Movistar, als països on tenia implantada la marca Telefónica i Movistar, i utilitzant O2 per als països europeus.\nempresa de capital obert (1945–1999)\nVirgin Media O2 (en)\n26.980 MUS$ (2018)\n48.693 M€ (2018)\n3.950 M€ (2018)\n90.707 MUS$ (2018)\n2 Patrocini esportiu\nTelefònica a través de les seves marques comercials (Movistar, O2 o Viu), és un dels majors patrocinadors esportius a nivell internacional, tenint entre els seus socis a seleccions nacionals de futbol com Espanya o el Brasil, i de rugbi com Anglaterra. A més, és el patrocinador principal de l'equip ciclista Movistar Team, i de dos clubs esportius de bàsquet i futsal.\n↑ El Gobierno ultima la privatización parcial de Telefónica, Tabacalera y Trasmediterránea La Vanguardia 2 de febrer 1993, pàg. 60[enllaç sense format]\n↑ Ley 5/1995, de 23 de marzo, de Régimen jurídico de enajenación de Participaciones Públicas en determinadas empresas. (castellà) Vigent fins al 27 de maig de 2006, quan fou derogada definitivament per fer complir un requeriment de Libre circulación de capitales: la Comisión archiva el procedimiento iniciado contra España en relación con la Ley de privatización[enllaç sense format]\n↑ "Evidentemente, el presidente de Telefónica es amigo personal mío." en una entrevista a J.M. Aznar a La Vanguardia 3 d'agost 1997, pàg. 12[enllaç sense format]\n↑ Privatización de Telefónica: error de diseño La Vanguardia 5 d'octubre 1995, pàg. 68[enllaç sense format]\n↑ Fuerte demanda de acciones de Telefónica durante el primer día de la privatización La Vanguardia 21 de gener de 1997, pàg. 62[enllaç sense format]\n↑ Empresas privatizadas amenazadas La Vanguardia 4 de novembre 2007, pàg. 24 (supl. economia)[enllaç sense format]\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Telefónica&oldid=26909314»\nDarrera modificació: 7 abr 2021 a les 00:46\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 7 abr 2021 a les 00:46.


Janet Sanz assegura que exerciran "tota l'autoritat" per garantir que es destina l'espai a usos públics\nACN / Redacció 20/10/2020 1:01 pm\nL’Ajuntament de Barcelona ha avisat aquest dimarts que exercirà “tota l’autoritat” per garantir els usos públics del front marítim. L’endemà de la celebració de la subhasta feta per Hisenda, el govern de Colau ha insistit a criticar la decisió del ministeri espanyol de vendre’s els locals propietat de l’Estat. “Legalment ho pot fer però és un error enorme per a la ciutat i portarà més problemes que avantatges”, ha dit la tinenta d’alcaldia Janet Sanz. A més, Sanz ha avisat que la propietat de l’Hotel Arts -adjudicatària de la majoria dels lots subhastats- no podrà fer “el que vulgui”. “Haurà de fer una proposta que no plantegi la privatització de cap metre més del que avui ja són negocis”, ha apuntat.\nAmb tot, Sanz també ha justificat que el preacord entre el consistori i el ministeri d’Hisenda previ a la subhasta permetrà a l’Ajuntament “guanyar” 800.000 metres quadrats que fins ara l’administració local no gestionava de forma directa i que inclou el poliesportiu de la Mar Bella o l’ampliació del CSIC. “Guanyem una part però no tota la que hauríem volgut”, ha lamentat. Sanz ha fet èmfasi en què cal “garantir” una connexió entre els projectes que ja s’estan desenvolupant i l’exercici que tothom “s’atengui al que pot fer i no anar més enllà”. “Ser garants dels usos públics més enllà del que els privats vulguin o puguin fer”, ha afegit.\nPreguntada per si l’Ajuntament preveu impugnar la subhasta, Sanz s’ha limitat a dir que el marc jurídic “és el que és” i que treballaran amb els veïns. Precisament el veïnat ha explicat que és amb ERC amb qui fa temps que està en contacte i qui els dona suport a l’hora de portar a tribunals la decisió d’Hisenda. De fet, ahir Ernest Maragall va avançar que ERC vol usar “totes les eines polítiques i jurídiques” per intentar anul·lar l’operació.\nAjuntament de Barcelona Barri de la Barceloneta Barri de la Vila Olímpica del Poblenou


Segons la ciència, dormir millor et fa més llest, més sa i més feliç - BSensible\nSegons la ciència, dormir millor et fa més llest, més sa i més feliç\nag. 24, 2021 | Blog\nPot semblar que el teu cervell i el teu cos s’apaguen mentre dorms però, en realitat, el cervell està actiu duent a terme diverses funcions crítiques. És per això que després d’una bona nit de son despertes renovat. La qualitat de la son és important no només per a fins estètics, de fet és important per mantenir el teu cos saludable i fort per poder desenvolupar les activitats diàries. Aquests són alguns beneficis d’una bona nit de son.\nMillora el teu dia\nDespertar després d’haver dormit bé fa que et sentis renovat, motivat i millora el teu estat d’ànim en general. Potser hagis notat com de diferent és el teu humor després d’haver dormit malament, en comparació a quan tens una bona nit de son. El cansament extrem pot causar irritabilitat i com a conseqüència més estrès i susceptibilitat.\nMemòria i aprenentatge òptims\nEl somni afecta la nostra capacitat d’aprendre i la nostra memòria. Una persona amb problemes per dormir pot tenir baix rendiment en l’aprenentatge a causa de falta de concentració i retenció de l’atenció. Sense un bon son i descans, les neurones sobre exigides poden deixar de coordinar la informació correctament, causant així que perdem la nostra capacitat d’accedir a informació nova o prèviament adquirida.\nNeteja de toxines\nDurant el procés de son, algunes parts del cervell estan molt més actives que durant el dia com és el cas del sistema de neteja, anomenat sistema glimfàtic. Aquest sistema és responsable d’ajudar a reduir la formació de placa senil, la qual està associada amb l’Alzheimer. Si bé no hi ha evidència clara que dormir malament pugui causar Alzheimer, es tracta d’un factor que hi podria contribuir.\nLa comoditat és un dels factors que ajuden a una bona nit de son. A BSensible hem creat una línia de productes que augmenten la comoditat del teu llit perquè dormis millor cada nit. Els nostres llençols de sota tenen una superfície 100% d’origen natural que combina efectes cosmètics, frescor, termoregulació, impermeabilitat, transpirabilitat i elasticitat per a un descans assegurat. Combina-ho amb la nostra funda per coixí 2 en 1 impermeable i transpirable BSensible per experimentar comoditat absoluta per a un somni millor, més feliç i més saludable.


L'incendi de Badalona no va ser un accident: “Ens han deixat morir”\nLa falta de papers condemna als immigrants a la precarietat. Les demandes són clares: "Vida digna. Habitatge. Salut. Treball”. A l’Estat espanyol també “Black Lives Matter”.\n“Que no manipulin: aquí vivia gent treballadora", afirma Juvencio Salvador. La majoria dels quals vivien en l’assentament eren persones d’origen subsaharià, del Senegal, de Mali, del Congo… que no tenien papers o que tenien un contracte de treball precari que no els permetia pagar un lloguer. "Ningú vol viure així", explica Juvencio, però “si vius sense documents és com si no visquessis", sentència.\n"El problema és la Llei d’Estrangeria, que no dóna cap oportunitat als nois i els està matant” afirma Mansur, del Sindicat Mantero Bcn, “és una llei impossible". Mansur va viure durant deu anys en la nau abandonada. Ara com ara són tres morts i una vintena de ferits les víctimes d’aquest crim social. En les tres plantes de la nau del carrer Tortosa dormien unes 150 persones, 200 a vegades, no obstant això, es desconeix el nombre de persones que van aconseguir sortir de l’edifici a temps, "els que estaven a baix van poder sortir, però els de dalt, no", ha explicat Alaji al diari El Público. Tal com sostenen els bombers, el nombre de morts podria incrementar-se quantiosament quan entrin a inspeccionar l’immoble.\nEn altres ocasions els qui vivien en la nau ja havien parat altres incendis, "això havia de passar" explica Carles Sagués, de la plataforma Sant Roc Som Badalona. "L’alcalde els volia treure: perquè ja ho té", critica. El propi alcalde de Badalona, Albiol, ha sortit en els mitjans donant a entendre que l’incendi era alguna cosa que els immigrants s’havien buscat, ja que, segons ell, eren persones conflictives i que treballaven traficant amb droga. "Si hi hagués hagut droga, no haguessin viscut així. No tenim diners", manifesta una dona. El seu marit vivia en l’assentament: "Ens han deixat morir". Si es ens fixem en la resposta institucional davant l’incendi, aquesta va ser exclusivament policial. Durant les tres hores posteriors al començament de l’incendi no va haver-hi cap mena d’atenció social. Els supervivents que sortien de l’edifici es trobaven amb el carrer entorn de l’edifici envoltada per dotacions d’antidisturbis.\nEnfront del racisme de l’alcalde i les institucions, han estat els veïns els únics que han mostrat la seva solidaritat, proporcionant mantes i aliments als afectats. Fa temps fins i tot va haver-hi una recollida de signatures per tot el veïnat per a impedir que se’ls fes fora de la nau. I és que, durant dècades, cap dels governs municipals, autonòmics o estatals ha enfrontat el problema dotant-los d’alternativa habitacional i eliminant la Llei d’Estrangeria.\nEnfront d’aquesta solidaritat veïnal, els mitjans de comunicació hegemònics han tret a relluir el seu obscè groguisme, posant-se al servei de les empreses que els donen de menjar. El problema, segons ells, és de la responsabilitat individual de les migrants que viuen en la nau. Ni l’alcalde Albiol ni les principals cadenes de televisió, com Antena 3, han cessat en la seva obstinació com a portaveus de les principals companyies d’assegurances i de les principals propietàries d’habitatge. La campanya contra el suposat problema de l’okupació, així com el recurrent tema de les drogues, els hipotètics problemes de convivència entre veïns i la conflictivitat barrial, no han cessat. La criminalització en aquest sentit ha anat en bloc contra totes les persones migrants i, també, contra els barris obrers en els quals viuen. És per això que, en la manifestació, convocada per plataformes socials com TopManta, SindicatoManteroBcn i TrasLaManta, els manifestants apuntaven contra la criminalització i contra les llàgrimes de cocodril dels responsables polítics.\nL’incendi i les morts no és casual, era evitable. Existeixen responsables clars implicats en aquest crim social que no va sorgir per generació espontània, ara és un bon moment per a assenyalar-los. Com ja hem apuntat: les lleis d’estrangeria i tota la burocràcia que les acompanya i que condemna a la il·legalitat a persones que tan sols tracten de buscar-se la vida. La complicitat de grans empresaris amb la falta de regularització és clara, és aquesta una bona font de beneficis mitjançant ocupacions en blanc i sense garanties socials de cap mena. La irregularitat condueix als migrants a una vida precària, a buscar-se la vida amb la venda ambulant i altres activitats, a no poder accedir per tant ni si vulgui al infladíssim mercat de lloguer, a haver de viure en llocs no aptes, perseguits per la policia, en condicions extremes i insegures, i sota l’amenaça de ser privats de la llibertat en un CIE.\nTot aquest dispositiu de violència institucional és un engranatge més del rol imperialista de l’Estat espanyol i la UE. La condemna a ser ciutadans de segona i treballadors de tercera a milions aquí, és la contracara del paper expoliador de les nostres empreses als seus països d’origen i les ingerències polítiques i militars dels nostres Estats per a garantir governs sipais. Potser l’exemple més gràfic és el cas de la migració mauritana, que es va accelerar exponencialment en 2006 després de l’entrada en vigor de l’acord pesquer entre aquest Estat i la UE que permetia als vaixells-factoria espanyols i d’altres països europeus esquilar els llocs de pesca dels quals fins a aquest moment vivien desenes de milers de famílies.\nTots són responsables: des de Vox allà on bordi i el dretà Albiol a l’Ajuntament de Badalona, fins als “progressistes” que s’omplen la boca de multiculturalisme i drets humans mentre el govern del PSOE i UP reobren CIEs, recupera les devolucions en calent, converteixen Canàries en una nova Lesbos i mantenen intactes totes les lleis d’estrangeria, o els seus alcaldes del canvi, com Colau a Barcelona o fins fa no gaire Dolors Sabaté a Badalona, que mantenien als seus policies locals “en peus de guerra” contra el top manta. Enfront del racisme d’uns i les llàgrimes de cocodril d’uns altres, es troben les mateixes polítiques i lleis racistes, que estableixen les condicions necessàries perquè aquestes catàstrofes tinguin lloc i siguin tolerades com a “naturals”.\nUrgeix més que mai unir forces i barallar contra totes les lleis d’estrangeria, contra la sortida de totes les empreses multinacionals espanyoles que espolien recursos als països d’origen d’aquests migrants, la lluita, també, per l’expropiació sense indemnització de tots aquells habitatges en mans de grans propietaris i de la banca. És aquesta l’única sortida realment “progressista” a la crisi dins de la crisi que viuen les persones migrants i la resta de la classe treballadora. Ja n’hi ha prou de gestos buits i llàgrimes d’hipocresia.\nRacisme institucional / Repressió / Migrants / Racisme / En Català\n1Surten els nou presos polítics catalans de la presó\n2Carta de la CUP exigint que s’aturin les actuacions policials racistes, a Torra, Colau i Cunillera\n3La política del govern "progressista" contra la immigració: expulsions i un saldo de 500 morts\n4La CUP enfront les mesures del Govern central: "Necessitem pa, sostre i sanitat"\n5Marlaska prohibeix la concentració del 1 de maig del sindicalisme alternatiu a Barcelona


UMH - 1. EL COMPLIMENT DE LES OBLIGACIONS I DEURES TRIBUTARIS MITJANÇANT LA UTILITZACIÓ DE LES NOVES TECNOLOGIES\nNosaltres: 1. EL COMPLIMENT DE LES OBLIGACIONS I DEURES TRIBUTARIS MITJANÇANT LA UTILITZACIÓ DE LES NOVES TECNOLOGIES\n1. EL COMPLIMENT DE LES OBLIGACIONS I DEURES TRIBUTARIS MITJANÇANT LA UTILITZACIÓ DE LES NOVES TECNOLOGIES\nLa importància que revesteixen les noves tecnologies en el compliment de les principals obligacions i deures tributaris.\nL'alumne serà capaç d'utilitzar les noves tecnologies en el compliment de les obligacions i deures tributaris.\nL'estudiant serà capaç de conèixer i emprar els procediments de presentació d'autoliquidacions tributàries a través de mitjans telemàtics en els principals Impostos a nivell estatal, autonòmic i local.\nL'alumne serà capaç de manejar les diferents eines que facilita Internet en el compliment de les obligacions i deures tributaris en els diferents Impostos en els quals la normativa així ho preveu.\nL'estudiant serà capaç d'especialitzar-se en el maneig dels programes de liquidació dels diferents tributs existents a nivell estatal, autonòmic i local.\n1.1.- DEURES FORMALS DELS OBLIGATS TRIBUTARIS I INTERNET. 1.- Obligacions i deures materials i formals vinculats a l'inici d'una activitat econòmica i el seu compliment per via electrònica; especialment, el programa informàtic dels Models 036/037 (Declaració d'inici, modificació i cessament de les activitats econòmiques). 2.- El compliment de les obligacions i deures tributaris durant el desenvolupament d'una activitat econòmica mitjançant Internet: entre uns altres, la Plataforma Informativa de l'AEAT (Model 347). 3.- La finalització de l'activitat econòmica i el compliment de les obligacions tributàries materials i formals vinculades a la mateixa: aspectes pràctics dels Models 036/037.\n1.2.- IMPOST SOBRE LA RENDA DE LES PERSONES FÍSIQUES. 1.- Renda web. 2.- Programa informàtic per a calcular retencions i altres pagaments a compte. 3.- L'esborrany de declaració: consulta, modificació i tramitació. 4.- Consulta sobre l'estat de devolució de la quota diferencial de l'IRPF. 5.- Consulta i sol¿licitud de dades fiscals. 6.- Plataforma Informativa de l'AEAT.\n1.3.- IMPOST SOBRE EL PATRIMONI. 1.- Programa d'ajuda per a l'autoliquidació de l'Impost de l'AEAT. 2.- Presentació telemàtica de la declaració-liquidació.\n1.4.- IMPOST DE SOCIETATS. 1.- Programa informàtic de liquidació de l'Impost (programa PADIS) i la presentació telemàtica de la declaració-liquidació. 2.- Programa informàtic per a la realització dels pagaments fraccionats.\n1.5.- IMPOST SOBRE TRANSMISSIONS PATRIMONIALS I ACTES JURÍDICS DOCUMENTATS. 1.- Aspectes pràctics dels serveis prestats en el portal tributari de la Generalitat Valenciana. 2.- Eines informàtiques per al càlcul de l'Impost. 3.- Presentació telemàtica de les declaracions-liquidacions.\n1.6.- IMPOST SOBRE EL VALOR AFEGIT. 1.- Models d'autoliquidació i declaració de l'IVA susceptibles de ser emplenats en la Seu Electrònica de l'AEAT. Enviament telemàtic. 2.- Consulta del cens VIES.\n1.7.- IMPOSTOS LOCALS. 1.- Els serveis prestats en la pàgina web de SUMA als contribuents en l'àmbit de la imposició local. 2.- Models disponibles de declaració en la pàgina web del SUMA. 3.- El pagament d'impostos locals mitjançant via telemàtica.\nRealització de casos pràctics relatius a tributació que comporta l'inici, modificació i cessament en l'exercici d'activitats econòmiques i el seu compliment mitjançant l'ús de les tecnologies informàtiques. Supòsits pràctics sobre presentació telemàtica de Models 036 i 037. Aplicació pràctica de Renta Web. Realització de liquidacions pràctiques dels principals Impostos que recauen en el sector empresarial (IVA, IS, IP, IRPF, entre uns altres) a través dels programes oficials existents en Internet.


MIL DeMONIoS: 09/01/2011 - 10/01/2011\nVaig arribar en aquella ciutat on no coneixia ningú perquè m'hi havia dut la feina, un destí escollit a l'atzar per algú que no conec. En els mals temps no demanes perquè t'envien allà on t'envien: hi vas sense preguntar. La primera acció fou llogar un pis. Als afores, en un edifici dels anys cinquanta vetust però amb una aparença digna. Aquella dignitat dels obrers d'abans.\nAl pis hi havia un sol moble: una cadira de fusta i vímet, amb una petita esquerda en una pota. I en un racó fosc i humit de la cuina, una llibreta que explicava la història de la cadira. Algú l'havia escrita en un quadern de comptabilitat. La cal·ligrafia no em desvetllava cap imatge: home o dona, vell o jove. No ho sabria dir. Però amb paciència havia redactat més de trenta pàgines explicant vides de persones que havien posat el cul al vímet, i els fets que s'hi havien esdevingut.\nAixí vaig saber que, el 1967, un caporal de Guàrdia Civil va lligar i emmordassar la seva dona en aquella cadira, i la va tenir tres dies a pa i aigua. Curiosament, el noranta-nou fou un Mosso d'Esquadra el que va retenir de la mateixa forma una coneguda seva per poder-la violar. El moble havia viscut altres fets lamentables: Benvinguda Farreny s'hi va asseure una tarda a principis de la tardor de 1978 amb una tasseta de brou de pollastre a les mans, confiant que aquell suc l'ajudaria a recuperar les forces. Se sentia abatuda perquè vivia tota sola. El bol li va caure de les mans i dos dies més tard la van trobar ben morta, amb les sabatilles de feltre esquitxades de sopa freda.\nPerò també és cert que a la primavera del 2001, una jove va decidir explicar l'amor que sentia pel seu amic (un tal Xavier G., dibuixant de cartells publicitaris) tot fent-li una fel·lació aclaridora mentre descansava al vímet. Catorze d'abril, cap a les sis de la tarda amb un ressòl agradable i ataronjat entrant pel balcó. I en Sam (Samuel B, de Mali -que havia vingut a treballar a la recollida de la fruita- va fer el mateix amb el seu company de pis i de feina, vingut des de Burkina Faso). Del relat es desprèn que en cada cas, l'executor de l'acció havia adoptat una posició diferent. L'un assegut, l'altre agenollat davant de la cadira com si es tractés d'un altar. A la llibreta, l'autor anònim hi havia enganxat vells dibuixos per il·lustrar aquests darrers esdeveniments. No sé si manifestava més interès per aquests que pels altres: potser no havia sabut trobar dibuixos dels casos anteriors.\nLa darrera anotació és del novembre del 2003. No sé com interpretar un silenci de set anys. Em miro la cadira amb respecte però m'hi assec. Com que ja he pujat una caixa amb llibres, descanso una estona mentre fullejo una vella edició de Peter Pan y Wendy. Ja em diràs tu quina lectura per a inaugurar un pis. Em sentia tan atabalat pel seient que la novel·la em va decebre: a les primeres planes de la història del nen que no volia créixer no es meciona cap cadira, ni un sol personatge no apareix assegut. Em semblava un error, una estranya disfunció en el funcionament de l'univers que pot ser -quan vol- tan sincrònic i ben lligat.\nA banda dels llibres també tinc una ampolla de vi (un discretament bondadós Somontano). L'obro i la deixo a terra, als peus. De tant en tant en faig un xarrup (fins que no dugui gots, hauré de beure a morro). Justament al tercer glop, la cadira em transmet una tristesa enorme. És com si m'abracés amb una tristesa gegantina. També és cert que per un instant penso que potser és la meva tristesa la qui abraça la cadira, i que potser és així com li faig saber que té un nou amo. Posseïnt-la amb pena i melanconia.\nEm demano què li donaré a la història d'aquesta cadira. Si tan sols hi sec a llegir serà ben poca cosa, un fenomen indigne de ser anotat a la llibreta. El meu cul haurà passat per ella sense aportar-li res de nou, ni tan sols interessant.\nPotser aniré a comprar un parell de coixins demà abans de migdia, i provaré de fer-hi la migdiada per anotar després què he somniat mentre el sol aixafa la Terra, a més de trenta graus quan ja som a finals de setembre.\nProposta de gimnàstica absurda amb cadira de fusta i vímet\n(en anglès Dadaistic Gym on WoodChair (TM) )\nPublicat per Lluís Bosch a 4:29 28 comentaris:\nPublicat per Lluís Bosch a 17:12 13 comentaris:\nEn aquest apunt, l'autor copia i enganxa el comiat que ha escrit al seu blog difunt prematurament,\nLa segona versió.\nPerò parlem de coses tangibles: s'ha mort un blog als seus quaranta-quatre apunts, i un altre n'ha heretat part de l'ànima. O l'ànima sencera. Perquè: on va a parar l'ànima del posseït un cop ha estat posseït el cos? Hi ha una oficina de l'atur per a les ànimes o la possessió inicia un joc de fitxes de dòmino de possessions consecutives?\nEl pobre blog La segona versió va sofrir una avaria incomprensible i irresoluble. El vaig dur a urgències, però el Conseller Boi Ruiz (jo sempre havia preferit en Boy George) em va dir que les urgències estaven tancades pel bé de Catalunya. Me'l vaig creure i vaig marxar. I poc després em vaig morir. Em costa acceptar que vaig morir pel bé de Catalunya, però podria ser. A mi, en Rafael de Casanova sempre m'ha semblat l'inspirador d'una escultura fluixeta: qui voldria morir per defensar els drets feudals?\nSi el blog tenia algun rastre d'ànima, alguna traça de res humà i creïble, ha retornat al seu blog matern: aquest, els Mil Dimonis. Si mai se m'acut res al respecte d'una novel·la que es fa però no es fa, seguirà aquí.\nPublicat per Lluís Bosch a 0:10 8 comentaris:\nPublicat per Lluís Bosch a 15:53 7 comentaris:\nEl blog germà d'aquest, La segona versió, va sofrir una avaria a casa seva. Tan fou així, que es va haver de mudar de casa. La seva nova adreça és:\nPublicat per Lluís Bosch a 11:30 Cap comentari:\nD'aquí a un mes farà vint anys que es va morir, però dubto que se li facin homenatges. Dubto que a en José María Fonollosa li agradessin els homenatges, però és una suposició. Tampoc no cal ser massa llest per a deduir que el qui va escriure aquests versos no tenia voluntat d'homenatges post-mortem:\nCom tanta gent, explico que vaig descobrir qui era el poeta per un disc de l'Albert Pla. Pla el va retornar de l'oblit durant un temps, però després hi va tornar. Pot ser que Catalunya no admiri aquesta mena d'escriptors. També pot ser que si Fonollosa hagués nascut francès, lituà, balinès o xilè, tots coincidiríem en dir que Fonollosa és increïblement bo. Aquest fenomen tan nostrat el deixo aquí, per si algun antropòleg cultural vol estudiar-lo. A mi em sembla el tema d'una tesi futura però improbable. I molt interessant. Celebrem els escriptors que exploren les alteritats i els racons fosco de l'ànima -sempre que hagin nascut lluny.\nSigui com sigui, el dia 7 d'octubre els Mil dimonis li faran un homenatge. Ho explico i alhora sento com en Fonollosa es remou a l'altre món, inquiet i preocupat. Li explico l'assumpte (per si -no se sap mai- algú hi vol participar): serà un text en prosa perquè no voldria imitar els seus poemes. Serà en castellà, perquè fou la seva elecció. Serà breu, i es basarà en un dels poemes dels no massa poemes que va escriure.\nEls escriptors amb poca obra són magnífics: no cal perdre massa hores de la vida per saber-los sencers.\nPublicat per Lluís Bosch a 16:36 10 comentaris:\nA Vicent Andrés Estellés, in memoriam\n-Pajarino, dónde estás? Dónde t'has metío?\nEn Karlos cridava. Bramava com un foll pels volts del convent del Santo Domingo de Cáceres. Són les tres o les quatre o les cinc de la matinada, i en Karlos és un punki de Cáceres però rodanxó, i va ple de cervesa Mahou. Les tavernotes encara mantenen la reixa dos pams oberta. Si ets de la guàrdia urbana et diran que faciliten l'eixida dels clients. Si ets un client et diuen que és el senyal que encara funcionem.\nEn Pajarino ha desaparegut i en Karlos pateix pel seu amic. Jo també patiria per ell: en Pajarino és molt jove, és tendre i és ingenu. És cert que llueix una cresta rossa enmig de la testa, i que du tatuatges i metalls que li trevessen el rostre, i que vesteix de forma estrambòtica. El recordo amb unes mitges femenines de lleopard, amb una samarreta de zebra i una jupa de cuiro negre que du, a l'esquena, el rostre del dimoni. Però tota la disfressa d'en Pajarino no pot disfressar la seva joventut escassa, de púber. En Pajarino és un punki jovenet però encara no sap com les gasta el món. No sap res del món -tret de quatre coses. Sap que hi ha bons i dolents però no sap distingir-ne els matisos.\nEn Pajarino em va despertar una tendresa difusa des del primer segon que el vaig veure. Ho diré tal com raja: quan va passar el llindar de la porta no podia dir si davant dels ulls hi tenia una noia o un noi. Era tan fràgil...!\n-Vengo por el casting -balbuceja en Pajarino- Tu eres Luis, no?\nTardo uns segons en comprendre que entre els qui fan cua al defora s'han dit el meu nom: més d'un em coneix i sap com me dic. Perquè em commou que aquest noi digui el meu nom? El timbre de la veu no podia delimitar un gènere: la veu no revelava quina morfologia sexual s'amagava entre les cuixes primes, quasi esquelètiques. En algun instant em vaig adonar que jo tenia més de trenta anys i ell apenes quinze, i que en aquesta distància hi ha mesures que es perden. Em va venir a la ment una mirada estràbica que Visconti havia filmat a Morte a Venezia.\nMentre mirava aquella cresta rossa, els ulls verds i les mans de dits pàl·lids vaig arribar a somiar que jo podia ser un segon Visconti que filmés una segona Mort a Venècia que podria ser La Muerte en Cáceres.\nCrec que aquell any que vaig viure a Cáceres -l'any en què en Pajarino va desaparèixer de la capa del planeta- vaig pensar moltes vegades en morir-me. Potser no moltes, però unes quantes. M'agradava pensar que tardarien molt en saber qui era jo, en avisar la família, en recollir el meu cadàver i en dur-me fins a la llunyana Collserola. I això si ho feien, perquè també seria posible imaginar que la meva família em deixava allà i el meu cos acabava rebotant contra els ossos de la fossa comuna de Cáceres.\nPerò jo no em vaig morir i en Pajarino no va aparèixer mai més, i la lògica dels seus amics punkis -però també la meva- deien que si en Pajarino no torna és perquè estava mort. Vés a saber. Potser llençat en alguna assèquia, potser al fons d'un pou. Podia haver estat un marica, un marica pederasta qualsevol. Diu en Michel Houellebecq que no existeix l'homosexualitat sinó una pederàstia dissimulada, i deu tenir raó. Els maricons són molt complexos.\nSigui on sigui, ara que han passat deu anys dels fets i de la seva desaparició, m'agradaria dir-li totes aquelles coses que no li vaig poder dir. Que per un instant ell va ser Tadzio i jo Von Aschenbach. Ell tan net i brillant i ros, jo tan madur i cansat i sol.\n-Pa mi que se fué a Madrid o a Lisboa -em va dir uns dies més tard en Karlos. I jo vaig assentir, perquè també m'agradaven les dues opcions.\nPerò una au de mal averany que només veia jo em deia que no, que ni a Madrid ni a Lisboa. Que en Pajarino era al fons d'un pou i que per una màgia que no sé explicar, ell i jo havíem canviat el final de la pel·li del Visconti.\nPublicat per Lluís Bosch a 22:28 14 comentaris:


La tècnica de les escumes amb sifó (consistent en introduir aire (càrrega de gas N2O) en un líquid) ens permet elaborar pa de pessic en forma d'esponja en menys d'1 minut mitjançant el sifó d'escumes.\nAquestes esponges de pa de pessic (que poden ser de multitud de sabors) suposen un magnífic (i fàcil) recurs a casa per acompanyar multitud de postres, aperitius i fins i tot esmorzars o berenars.\nEn aquest post il·lustrarem els passos de la tècnica per aconseguir esponges de pa de pessic amb el sifó d'escumes.\nA nivell introductori, recordar que el pa de pessic és una massa líquida a la qual hem d'incorporar aire (batut) i donar calor (forn) per convertir-la en una estructura sòlida i esponjosa. Tradicionalment el primer pas d'introducció d'aire a la massa es sol fer de 2 formes:\nMitjançant batut (ja sigui d'ous amb el sucre o bé mantega amb sucre).\nMitjançant impulsor (llevat o massa mare).\nA diferència dels mètodes tradicionals, en aquest cas incorporarem l'aire al bescuit mitjançant el sifó d'escumes, o més concretament mitjançant la càrrega de gas per a sifó. La presència d'ou a la massa de pa de pessic actuarà com a agent de càrrega, així l'aire introduït aconseguirà una emulsió, que després amb l'aplicació de calor ràpid en microones es convertirà en una mena de massa súper esponjosa i airejada, que hem anomenat esponja de pa de pessic.\nCal tenir en compte que les escumes són poc estables en el temps, per la qual cosa cal actuar amb relativa rapidesa, per això la cocció d'aquest pa de pessic no es pot fer en un forn convencional sinó que hem de recolzar la seva cocció en la rapidesa del microones, que aconseguirà retenir l'aire de la massa gràcies a la seva ràpida transmissió de la calor mitjançant ones, aconseguint així l'estructura d'esponja.\nProcediment general per elaborar esponges de pa de pessic amb sifó d'escumes:\nBarrejar els ingredients (ou, farina, sucre i gust (pasta pura Sosa, pasta concetrada Sosa, polpa o coulis) en got mesclador i barrejar amb l'ajuda d'un batedor túrmix o batedor Bamix. (Exemple de recepta d'Esponja de Gerds amb dosificacions necessàries)\nColar per colador de malla fina.\nAbocar al sifó per escumes.\nIntroduir 2 càrregues de gas al sifó per escumes de 0,5 litres (3 per al d'1 litre). Agitar.\nDisposar un got de plàstic d'un sol ús i practicar-3 perforacions a la base per tal que flueixi l'aire i calor.\nAlternativament, podem utilitzar motlles de silicona per magdalenes però que siguin molt fins, ja que si és silicona gruixuda no permetrà la ràpida transmissió de calor que es necessita.\nAbocar el contingut del sifó lentament, polsant suaument la palanca del sifó, en el got de plàstic fins la seva meitat com a màxim (durant la seva posterior cocció al microones pujarà, per la qual cosa no podem omplir més de la meitat del got).\nIntroduir en microones i coure durant 40 segons a màxima potència (entre 800 i 1000 W depenent del model de microones). Cal veure la part de dalt completament cuita, sense escuma líquida. Si no fos així, coure 10 segons més.\nDeixar reposar sobre reixeta refredadora de pastissos cap per avall i refredar durant un mínim de 15 minuts.\nDesemmotlleu un cop fred amb l'ajuda d'un ganivet vorejant suaument per enlairar el pa de pessic fins extreure.\nLes esponges de pa de pessic amb sifó d'escumes es poden preparar amb algunes hores d'antelació però sempre haurem deixar-les en el seu got o motlle cap per avall sobre reixeta per desemmotllar-les en el moment del muntatge del plat o consum.\nLes esponges de pa de pessic amb sifó d'escumes i un cop realitzades disposen d'un precís grau d'humitat, amb textura molt agradable, sobretot en el cas d'utilitzar pastes concentrades o pastes pures de Sosa Home Xef.\nDe forma opcional es poden arribar a assecar fins textura cruixent donant successius cops de microones, o bé disposant en deshidratadora d'aliments o forn a baixa temperatura.\nsifó escumes,\tesponges de pa de pessic\nEscumes amb sifó: Esponges de pa de pessic


Festa de la Verema a Garriguella per celebrar el 50è aniversari de la cooperativa local\nFesta de la Verema DO Empordà\t<< Notícies\nCartell de la Festa de la Verema de la DO Empordà\nGarriguella acull, el cap de setmana del 31 d'agost i l'1 de setembre, la Festa de la Verema 2013 de la DO Empordà. La tradicional festivitat s'ha volgut celebrar a Garriguella per commemorar el 50è aniversari de la cooperativa local. “Una cooperativa creada pels nostres avantpassats i que, generació rere generació, ha anat conservant els mètodes tradicionals combinats amb les noves tecnologies, sense perdre l’esperit d’origen”, segons explica l'alcalde de Garriguella, Carles A. Suárez, a la presentació del programa.\nLa festa s'inicia el 31 d'agost amb la visita i degustació als cellers del poble. La majoria d'activitats es concentren el dia 1 de setembre. Al matí, es tornen a programar les visites amb degustació de productes als cellers. I a la tarda, a partir de les sis, a la Pista Nova (darrere l'església), tenen lloc els actes principals de la festivitat. El periodista Josep Playà serà l'encarregat d'obrir la festa amb el pregó i, a continuació, tindrà lloc la tradicional premsada del nou most amb la participació de la Venerable Confraria de la Bóta de Sant Ferriol i de la Jove Confraria de Vins i Caves de l'Empordà.\nUn concert de música tradicional catalana i un tast de vins dels cellers de la localitat -Bodegas Trobat, Cooperativa Agrícola de Garriguella, Mas Llunes i Masetplana- complementen el programa de tarda.


Enquadrament - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEl fons entelat fa que centrem l'atenció de l'ull en les flors\nL'enquadrament, en fotografia, o en cinema és la composició, la forma en la qual s'ordenen els objectes vistos, dins del que efectivament queda en un quadre. La perspectiva, l'horitzó, la diagonal, la línia "S", la imatge horitzontal, la imatge vertical, el centre d'interès, el fons, el contrast, l'equilibri, són elements a tenir en compte a l'hora de compondre el quadre, Aquests conceptes venen originalment de la pintura. En el cinema, a diferència del teatre o de la fotografia tradicional, la possibilitat de variar la posició de la càmera per seguir el desenvolupament de l'acció i ressaltar diferents aspectes de l'escena li dona un nou nivell de significat a l'enquadrament. D'aquesta manera també participa del muntatge, generant-se l'anomenat muntatge dins del pla. La composició d'una fotografia és, en certa manera, un art, i com a tal no existeixen regles ni limitacions que facin que una determinada composició sigui millor que una altra; no obstant això, basant-se en els elements comuns coneguts respecte a la manera que els éssers humans percebem i subjectivem les imatges, s'han documentat una sèrie de guies que tot fotògraf hauria de conèixer i tenir en compte per millorar la transmissió dels elements objectius i subjectius del tema i motiu de la imatge a l'espectador. L'ésser humà quan percep una imatge sol fer-ho d'una determinada forma i en un determinat ordre; a més, existeixen certs aspectes en una imatge que ajuden a captar en general l'atenció del cervell i que solen evocar certes sensacions o sentiments.\n1 Elements i eines bàsiques de la composició\n3 Col·locació dels objectes dins de l'enquadrament\n4 Enfocament total o selectiu\n5 Perspectiva i angle de la presa\n6 Il·luminació i color. Forma i volum\n7 Directrius específiques per a retrats\n8 El moviment\nElements i eines bàsiques de la composició[modifica]\nQuan es compon una fotografia que pretengui ser una mica més que una instantània d'un fet, és a dir, quan es pretenen transmetre sensacions o ressaltar certs missatges amb una fotografia cal conèixer com funcionen aquests mecanismes de la percepció de l'ésser humà de cara a aplicar les tècniques oportunes per transmetre el que desitgem. En certa manera, es pot dir que la composició és com un llenguatge subliminal per transmetre sentiments a través de les imatges. Alguns elements amb què es pot jugar en la composició són:\nL'atracció de l'atenció, cap al centre d'interès, el motiu de la imatge.\nLa textura i sensacions de tacte que pot evocar la imatge.\nLa forma i el volum.\nEl contrast: contrast en el to, el tema, els motius...\nLa força del color o la seva absència.\nPer treballar aquests elements, per modelar i transmetre missatges en aquest llenguatge visual, el fotògraf té a la seva disposició múltiples eines:\nEnquadrament del motiu i del seu entorn.\nCol·locació dels objectes dins de l'enquadrament.\nEnfocament total o selectiu.\nPerspectiva i angle de la presa.\nIl·luminació de l'escena.\nL'enquadrament és allò que el fotògraf situa dins de la fotografia, la porció d'escena que elegeix captar. Davant d'un mateix motiu cada fotògraf pot elegir fer una fotografia diferent captant un o altre element.\nEn aquesta selecció del que situa dins de la fotografia i com es fa, encara que cap no és norma estricta, existeixen algunes directrius que es poden tenir en compte, a saber:\nEn tota escena hi sol haver un motiu (allò que desitgem destacar, el centre d'interès) i fons (allò que envolta, decora i/o dona sentit al motiu). Per ressaltar el motiu el fotògraf ha d'omplir l'enquadrament, és a dir, fer que un objecte sigui en l'escena; d'aquesta manera exclourem de l'enquadrament altres objectes que puguin distreure l'atenció de l'espectador sobre el que el fotògraf ha seleccionat.\nMalgrat el que s'ha dit en el punt anterior, és important en l'enquadrament deixar un cert marge al voltant del motiu per a no 'ofegar' la imatge. Aquest marge actuarà com a marc del motiu i, per tant, normalment haurà de ser a més igual per tots els costats de la fotografia.\nLa línia de l'horitzó sol ser una referència visual clau per a l'ésser humà. Normalment aquesta s'ha de mantenir recta, horitzontal. La percepció d'una línia de l'horitzó inclinada sol cridar l'atenció i, si no està justificada, dona a l'espectador la sensació que els objectes cauran cap a aquest costat, cosa que no sol produir bones sensacions. Vegeu Angle holandès.\nUn altre factor comunicatiu important en fotografia és la tria del format. La majoria dels elements fotosensibles (pel·lícules o sensors d'imatge) tenen un format rectangular i hi haurà per tant la possibilitat de triar un enquadrament horitzontal, vertical o inclinat: cada un d'ells transmet sensacions diferents i té el seu camp d'aplicabilitat:\nL'enquadrament horitzontal suggereix quietud, tranquil·litat i sol fer-se servir normalment per a paisatges i per a retrats de grup.\nL'enquadrament vertical suggereix força, fermesa i és el més apropiat normalment per a retrats (entre altres coses perquè els éssers humans som més alts que amples).\nL'enquadrament inclinat transmet dinamisme i força i sol utilitzar-me com a recurs ocasional per fer ressaltar aquestes qualitats en el motiu de la fotografia.\nL'enquadrament panoràmic ens permet veure una part molt més amplia de l'escena. S'utilitza en la fotografia de paisatge.\nUn altre element important a tenir en compte a l'hora de fer l'enquadrament, serà la distància que hi haurà entre la càmera i el motiu de la imatge. Aquesta distància determinarà la manera que l'espectador veurà els elements de la imatge i les relacions que establirà amb aquests. Segons aquesta distància podem distingir diversos plans.\nCol·locació dels objectes dins de l'enquadrament[modifica]\nÉs important repetir que no existeixen regles rígides i molt menys respecte a on s'han de col·locar els objectes dins de l'enquadrament, no obstant això, és important que el fotògraf conegui alguns recursos l'eficàcia dels quals està demostrada i que poden ser d'utilitat per fer ressaltar el motiu o transmetre diferents sensacions. En les cultures occidentals, derivat dels sistemes d'escriptura, les persones acostumem a mirar de dalt a baix i d'esquerra a dreta (en les cultures àrabs i orientals dependrà igualment del seu sistema d'escriptura). A més, la mirada no es mou normalment de forma uniforme sinó que se sol detenir en certs punts equiespaiats al mateix temps que avança al recorregut que estigui seguint. En aquests punts és on es concentra per defecte l'interès de l'espectador i és on hem de col·locar el motiu que desitgem ressaltar en les nostres fotografies. D'aquesta forma neix l'anomenada regla dels terços, que ens indica que si dividim la imatge a parts iguals per dos línies horitzontals i dues verticals, els quatre punts d'intersecció d'aquestes línies són els que major atenció rebran de l'espectador (i en l'ordre abans indicat).\nRegla dels terços: Remarqueu com cau l'horitzó a la vora de la línia de quadrícula inferior, i com són les àrees fosques al traç esquerre, el sobreexposat en el terç dret\nA causa d'això podrà deduir-se igualment que el motiu no ha d'anar centrat en l'enquadrament sinó que és preferible desplaçar-lo lleugerament a l'esquerra, ja que així s'obtenen imatges menys simplistes, més atractives i que ajuden l'ull a recórrer els punts d'atenció. D'altra banda el fotògraf ha de tenir presents les línies dominants i utilitzar-les per dirigir l'atenció de l'espectador, no desviar-la. Es pot trobar una línia gairebé en qualsevol cosa. Una de les normes més populars de la composició es basa en la repetició de les línies i objectes, especialment quan el tema és una estructura. Les línies poden ser, horitzontals, verticals, corbes o obliqües. Les diagonals i línies en "S" són molt més interessants que les línies paral·leles, s'utilitzen per imprimir un cert moviment a les fotos. El cas més bàsic de línia dominant és la d'horitzó. La línia d'horitzó actua de referent per a l'espectador i és convenient col·locar-la recta (no inclinada) i no en el centre vertical de la imatge sinó a dos terços (per dalt o per baix), ja que si es col·loca la línia de l'horitzó al centre s'obtindrà una imatge descriptiva, inexpressiva; mentre que en baixar-la o pujar-la estem prevalent el cel, el mar o la terra com a fons (o fins i tot motiu) de la imatge. Un altre cas típic són les línies diagonals que sovint es formen en les fotografies: per exemple, la barana d'un passeig, una vorera, un camí... tots aquests elements formen línies dominants en la fotografia i poden, per tant, ser utilitzats per conduir l'atenció. Un recurs habitual és col·locar aquestes línies en les diagonals de la fotografia fent-les coincidir amb una o més cantonades d'aquesta: així l'ull recorrerà aquestes línies des de les cantonades als centres d'interès ajudant a dirigir cap a ells l'atenció de l'espectador. En tallar les línies dominants amb un dels costats de la fotografia aquesta sembla interrompre's bruscament, mentre que en portar una línia a una cantonada dona la sensació de continuïtat.\nLa mirada d'un ésser humà traça una línia dominant imaginària a la foto de gran força expressiva que ha de ser respectada i destacada pel fotògraf. Quan la persona retratada està mirant cap a alguna cosa ha d'obrir-se l'enquadrament situant la persona en un costat i deixant un espai lliure davant d'ella per ser ocupat per la seva mirada.\nUna persona o objecte en moviment també descriu una línia dominant imaginària que és la seva trajectòria i que també pot tenir gran força expressiva. Quan el motiu estigui entrant en l'escena és convenient obrir l'enquadrament novament i deixar-li un espai lliure davant perquè sigui ocupat per la seva trajectòria i destacar l'efecte de moviment.\nEnfocament total o selectiu[modifica]\nL'enfocament és un altre dels elements fonamentals per dirigir l'atenció de l'espectador i fer ressaltar els motius de les nostres composicions.\nL'anell d'enfocament de la càmera fotogràfica ens permet enfocar en diferents distàncies i controlant l'obertura del diafragma i el temps d'exposició de l'obturador podem aconseguir major o menor profunditat de camp en la imatge i també enfocaments selectius (efecte Bokeh).\nEl primer gran recurs artístic de l'enfocament selectiu és clar: fer ressaltar l'element enfocat (el motiu) davant totes les altres coses que estan desenfocades (fons). Aquest recurs és molt poderós a l'hora de fixar el centre d'interès de la fotografia i tot bon fotògraf en fa ús intensiu.\nL'enfocament selectiu no deixa de ser una aplicació d'una reduïda profunditat de camp. En fotografia de paisatges, en general, és preferible una gran profunditat de camp per incloure tots els detalls amb nitidesa a totes les zones de la fotografia. No obstant això, per al retrat, la fotografia del detall i moltes altres ocasions sol ser preferible una profunditat de camp limitada perquè només allò que interessa al fotògraf aparegui nítid.\nPerspectiva i angle de la presa[modifica]\nL'ésser humà, per la seva pròpia constitució física, està acostumat a veure les coses des d'aproximadament 1,60 m. d'altura i de front. Les imatges així es capten de forma clara i descriptiva, si bé no aporten cap originalitat.\nLa variació del punt de vista aporta perspectives diferents amb elements inesperats que sovint capten més l'atenció. És per això que existeixen infinitat de recursos fotogràfics en aquest sentit sent la directriu general el que el fotògraf ha d'estudiar el motiu i l'escena buscant punts de vista innovadors i/o més atractius per a l'espectador. Tenint en compte aquesta premissa general existeixen certes tècniques àmpliament utilitzades entre els fotògrafs:\nEl picat consisteix a fotografiar un motiu des de dalt cap a baix i ajuda a fer ressaltar com són de petits de certs objectes, ja que proporciona un punt de vista de superioritat. Alhora és contraproduent en general el seu ús en fotografia de persones (especialment nens) o animals precisament perquè ajuda a veure'ls com a inferiors, els resta importància i, a més, si es fotografia de prop pot deformar les proporcions del cap respecte al cos.\nEl zenital: la imatge es pren en un angle totalment perpendicular (de dalt cap a baix) respecte a terra, és a dir, a 90°.\nEl contrapicat és la perspectiva contrària al picat, és a dir, consisteix a fotografiar un motiu des de baix cap a dalt i ajuda a fer ressaltar la grandiositat d'un element. Se sol utilitzar per fotografiar edificis o monuments i també deforma la perspectiva accentuant-ne aquest efecte com més a prop se sigui del motiu.\nLa presa a ran consisteix a treure la fotografia a ran de terra o de l'objecte i ajuda a sorprendre l'espectador amb imatges que un ésser humà no acostuma a veure, ja que no se sol col·locar en aquest nivell de visió. Aquest angle se sol utilitzar per fotografiar motius petits en el seu entorn natural a què no fem habitualment gaire acostumats.\nIl·luminació i color. Forma i volum[modifica]\nEl control de la llum i el color per part del fotògraf és una altra eina poderosa a l'hora de transmetre sensacions que van més enllà de la percepció visual i per dirigir l'atenció. Així, per exemple, per fer ressaltar el motiu és convenient buscar un contrast de to i/o color entre el motiu i el fons. També és convenient simplificar la composició, buscar fons uniformes i pocs colors molt marcats a la foto; evitar els fons plens de detalls que puguin distreure l'atenció. En general és més impactant una fotografia amb pocs elements i pocs colors molt contrastats que una fotografia amb molts elements en els quals cap no ressalta especialment sobre la resta. Una opció vistosa per ressaltar alguns motius pot ser la d'utilitzar un marc natural que l'envolti com a fons (p.e. un pòrtic, el marc d'una finestra, arranjaments vegetals...). I, quan es fotografia a objectes de mides inusuals, per evitar que sobre el paper ja no semblin tan impressionants, se sol col·locar en l'enquadrament algun objecte d'una mida coneguda per a l'espectador que li permeti a aquest establir una comparació de volums. De la mateixa manera, els diferents tipus de llum solar poden produir diferents tipus d'ombres i matisos afectant a la percepció de les textures i els volums:\nLa llum del migdia és una llum dura, intensa i que elimina les ombres, la qual cosa afecta negativament la percepció del volum i els matisos de la superfície dels objectes. En general no sol ser bona per a la fotografia.\nLa llum del matí il·lumina amb tons frescos apastelats i difumina normalment els detalls llunyans.\nLa llum del capvespre il·lumina lateralment i amb tons daurats i càlids produint ombres tènues i subtils que fan ressaltar la textura dels objectes i el seu volum\nSegons les estacions la llum també és lleugerament diferent i això també afecta aquests paràmetres i, sens dubte, el temps meteorològic també és crucial en aquest aspecte. L'important és que el fotògraf sigui conscient de la il·luminació que disposa en cada moment i el seu efecte sobre la fotografia de manera que pugui intentar contrarestar-lo (p.e. amb il·luminació artificial, amb un filtre...) o simplement canviar de lloc o de punt de vista per realitzar la presa en millors condicions. El color també és important, ja que pot ser utilitzat com un altre recurs expressiu més. La saturació de color evoca intensitat i els tons suaus tranquil·litat. La quantitat de colors i la seva gamma afecta també la percepció de l'espectador i les sensacions que se'n poden evocar. Finalment, la fotografia en blanc i negre és també molt impactant i ajuda a ressaltar millor els contrasts i les variacions tonals (per exemple de la pell). A més ajuda que el color no distregui d'altres recursos expressius (com la forma, la textura, l'expressió d'una cara) que el fotògraf desitgi fer prevaler.\nDirectrius específiques per a retrats[modifica]\nEl retrat és un dels grans gèneres de la fotografia, ja que pren el mateix ésser humà i la seva complexitat com a centre i motiu de la fotografia. Les capacitats expressives d'aquest gènere són immenses, si bé cal que el fotògraf sigui capaç de transmetre les qualitats que desitja fer ressaltar utilitzant apropiadament tots els elements a la seva disposició.\nDes del punt de vista de la composició hi ha múltiples directrius comunament acceptades:\nEn general, no s'ha de tallar una foto d'una persona per les articulacions, ja que això pot donar la sensació que aquesta persona té un membre amputat.\nDe la mateixa manera, tampoc no s'ha de tallar un retrat per la barbeta. Si s'omple enquadrament amb la cara d'una persona és preferible tallar pel front o pel front i la barbeta alhora.\nS'ha d'evitar un primer pla frontal des de prop, ja que es deformaran les proporcions facials de la persona retratada.\nS'ha d'evitar tallar les mans o els peus de les persones retratades, ja que són elements expressius molt forts a l'ésser humà.\nCom ja s'ha indicat, per fotografiar nens no s'han de fer picats, és millor baixar a l'altura dels seus ulls, ja que així obtindrem imatges més realistes i proporcionals.\nEn aquesta imatge podem observar els diferents resultats en l'aigua variant la velocitat d'exposició. Els canvis produïts en el fons es deuen als canvis de diafragma per compensar l'exposició, que repercuteixen en la profunditat de camp\nEl moviment és un dels principals motors d'expressivitat en la fotografia, ja que els éssers i objectes fotografiats sovint estan en moviment mentre que la fotografia és eminentment una instantània congelada en la qual res no es mou. L'expressió del moviment s'aconsegueix fonamentalment actuant sobre l'obturador i el diafragma i combinant aquests elements amb d'altres com l'enfocament selectiu. Els dos efectes més habituals respecte al moviment són:\nCongelació de moviment, és a dir, aconseguir que una imatge d'alt dinamisme en ple moviment aparegui com congelada en mig d'aquest moviment de manera que proporcioni a l'espectador la visió d'un instant que normalment l'ésser humà no capta de manera separada i estàtica. Exemples típics d'aquest efecte poden ser una fotografia de les gotes d'un rierol caient o un patinador en l'aire en mig d'un salt, etc.\nDesplaçament, és a dir, ajustar un temps d'exposició prou lent a la càmera perquè el moviment del motiu a fotografiar, que està en moviment, aparegui desplaçat (mogut) dins d'una foto en la qual totes les altres coses apareixen nítidament (no mogut ). De la mateixa manera també es pot aconseguir (amb una escombrada fotogràfica perpendicular al motiu) captar una instantània en la qual el motiu romangui nítid mentre que totes les altres coses a la foto apareguin mogudes. Aquest efecte fa ressaltar d'una manera espectacular el moviment dels objectes i pot ajudar fins i tot a captar l'atenció cap al motiu, si bé la seva consecució requereix moltes vegades d'habilitat amb els controls de la càmera i, segurament, amb el trípode.\n↑ «El encuadre de una fotografía». [Consulta: 12 desembre 2018].\n↑ «Tipos de planos en una imagen». [Consulta: 12 desembre 2018].\n↑ «La regla de los tres tercios en fotografía». [Consulta: 12 desembre 2018].\nL'enquadrament en el llenguatge cinematogràfic\nLes 13 Regles de composició fotogràfica fonamentals que has de conèixer (castellà)\nL'art de saber mirar per crear (castellà)\nFélix Garay, La Composició Fotogràfica (1a part), (castellà)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Enquadrament&oldid=28276092»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 20 set 2021 a les 10:10.


Hostelers creuen que el 50% no reobrirà després del tancament: "És l'última espenta perquè molts no alcen persianes"\nPublicado 19/01/2021 18:32CET\nVALÈNCIA, 19 Ene. (EUROPA PRESS) -\nEl president de CONHOSTUR i de la Federació d'Hoteleria València, Manuel Espinar, ha titlat de "bogeria" el tancament del sector decretat per la Generalitat davant l'avanç de coronavirus, una decisió que veu "més política que sanitària" i presa "de manera unilateral" que, segons la seua previsió, provocarà el tancament del 50 per cent dels locals. "És l'última espenta perquè moltíssims empresaris no alcen les persianes", ha lamentat.\nAixí ho ha explicat aquest dimarts als mitjans de comunicació, després que la Generalitat haja anunciat el tancament total de l'hoteleria de la Comunitat Valenciana a partir del dijous, 21 de gener, a les 00 hores i durant 14 dies, fins al 4 de febrer.\nEspinar ha "felicitat tots els polítics que volien tancar" l'hoteleria. "Demà hi haurà més famílies arruïnades; açò sí, el Botànic estarà més unit que mai", ha asseverat el president de CONHOSTUR, que opina que la mesura "no té cap tipus de sentit" perquè "més del 60% dels contagis s'han produït en l'àmbit familiar i les dades del Ministeri de Sanitat reflecteixen que els contagis en l'hoteleria són el 2,3%".\nEn aquesta línia, ha advertit que els hostelers estan "esgotats" i que aquesta serà "l'última espenta perquè moltíssims empresaris ja no alcen les seues persianes". Segons ha explicat, la crisi sanitària ha ocasionat que el 30% del sector hi haja tancat, més de 20.000 ocupacions s'han destruït al desembre i la xifra s'elevarà fins al 50%" sense "el menor dubte". "Estem davant una verdadera bogeria de tancaments empresarials", ha subratllat.\nAlmenys 18 morts en les manifestacions contra la junta militar a Birmània\nEls eurodiputats d'Orban abandonen el PPE pel canvi de les normes internes del grup\nLa incidència acumulada a la Comunitat Valenciana baixa dels 100 casos per cada 100.000 habitants\nEl comissari Villarejo abandona el centre penitenciari d'Estremera després de 3 anys i 4 mesos de presó preventiva\nEl cinema valencià busca inversors en l'European Film Market de la Berlinale