La situació del cooperativisme en el 1r semestre de 2012\nL'activitat econòmica de les cooperatives catalanes, en termes absoluts, fa una petita remuntada de resultats durant el primer semestre de 2012, pel que fa a creació d'empreses i generació d'ocupació.\nConsegüentment, les societats cooperatives en règim d'autònoms dibuixen una realitat diferent a les societats cooperatives al règim general de la seguretat social, mentre les primeres presenten una mitjana de 3,5 llocs de treball, les segones la presenten de 14,5 principalment en el sector indústria i serveis.\nSegons dades del Ministeri de Treball i Seguretat Social (MESS), durant el primer semestre d'enguany comptem amb un creixement net de 52 noves cooperatives operant a Catalunya (126 cooperatives creades i inscrites al règim d'autònoms front 74 cooperatives dissoltes i que estaven enregistrades al règim general de la seguret social) i un total net de 145 persones més vinculades al cooperativisme (435 altes al règim d'autònoms front 290 baixes al règim general de la SS).\nPel que fa a l'anàlisi del sector d'activitat i el perfil de les persones associades a la cooperatives enregistrades al règim d'autònoms, no disposem de més informació per poder fer una fotografia del moviment cooperatiu, per bé que és el perfil que ha crescut més positivament en aquest període.\nPel que fa a les cooperatives donades d'alta en el règim de la seguretat social, sí disposem d'algunes dades que ens permeten fotografia la realitat cooperativa d'aquest col·lectiu.\nLes cooperatives enregistrades en el règim general de la seguretat social han sofert una davallada neta de 290 persones (262 llocs de treball creats front 552 llocs de treball perduts) i 74 societats. Els sectors d'activitat que concentren la pèrdua de llocs de treball són, principalment, la construcció i els serveis, i en menor impacte la indústria. L'agricultura, en canvi, ha augmentat l'ocupació.\nEl col·lectiu més perjudicat en la pèrdua de treball són les dones, per bé que representen el 45,8% de l'ocupació en aquest règim de cotització.\nUna altra observació que podem apuntar de les dades del MESS és que la pèrdua de llocs de treball es concentra únicament en la població estrangera; característica que possiblement ens marqui més aviat un retorn al país d'origen pel fet que l'activitat empresarial no dóna suficient cobertura com per romandre aquí.\nLa pèrdua d'ocupació, d'altra banda, es concentra en les cooperatives de tamanys d'entre 6 i 25 persones i en cooperatives d'entre 101 i250 persones. En canvi, en les cooperatives de tamanys entre les 26 i 100 persones i en les de més de 250 persones han augmentat lleugerament l'ocupació. La temporalitat, en la relació laboral, ha incrementat lleugerament i es destaca la jornada complerta, disminuint significativament la jornada a temps parcial.\nAltrament la pèrdua d'ocupació es concentra en persones que tenien una antiguitat laboral menor als sis mesos i també en persones amb antiguitat laboral menor en la franja de l'1 als 5 anys d'antiguitat; en canvi, ha augmentat l'ocupació en les persones amb un antiguitat superior als 5 anys i la franja entre els 6 mesos i 1 any (consolidació de treballadors); amb aquestes darreres dades acumulades es mostra que les cooperatives no només han consolidat llocs de treball sinó que han fet creació neta d'ocupació. Per últim, podem comentar que la franja d'edat que concentra major pèrdua en llocs de treball és la de 25 a 39 anys.\nCom a conclusió, podem determinar que hi ha hagut creació neta, tant de cooperatives com de llocs de treball durant aquest primer semestre de l'any i un creixement net en la cotització al règim d'autònoms en detriment al general de la seguretat social.\nLa pèrdua de llocs de treball, tal i com hem apuntat anteriorment, se centra en el col·lectiu de població estrangera, aspecte que ens pot determinar que s'hagi optat per un retorn al país d'origen motivat pel fet que l'activitat empresarial no és suficient per cobrir les seves necessitats.\nUna altra observació és l'augment de la relació laboral temporal en detriment de la relació indefinida, per bé que aquesta darrera representa un 81,4% de la relació laboral. Això dóna resposta a que el sector que ha creat més ocupació sigui l'agricultura, ja que és aquest sector el que concentra major relació laboral temporal i que sigui el col•lectiu d'homes el que ha tingut augment d'ocupació.\nEsperem que les dades del segon semestre de l'any presentin dades absolutes, almenys, com les del període actual, això voldrà dir que no estem reculant i més tenint en compte que tenim un gruix important d'ocupació i empreses en règim d'autònoms que no podem analitzar ni determinar en quins sectors són essencials; tanmateix, els nostres desitjos són poder oferir dades molt més optimistes.


7 Days Inn Langfang Xianghe Furniture City Branch Langfang Xina - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nNo.12 Xinhua Avenue, Xianghe, Langfang, Xina - Veure al mapa\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Langfang, no busqui més enllà de 7 Days Inn Langfang Xianghe Furniture City Branch. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, 7 Days Inn Langfang Xianghe Furniture City Branch és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nL'ambient de 7 Days Inn Langfang Xianghe Furniture City Branch es reflexa en cada habitació. aire condicionat, calefacció, escriptori, insonorització, telèfon són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a 7 Days Inn Langfang Xianghe Furniture City Branch.


March Corbella, Hug | Transferència i Innovació a la UOC\nInici / Mapa del coneixement / Urban Transformation and Global Change Laboratory / March Corbella, Hug\nProfessor agregat dels Estudis d'Economia i Empresa, i investigador del grup de recerca Urban Transformation and Global Change Laboratory (TURBA Lab, 2017 SGR 1351) de l'InternetI nterdisciplinary Institute (IN3) de la UOC. Llicenciat en Ciències Ambientals (UAB, 2005) i doctor en Ciències Ambientals (UAB, 2010).\nLa seva contribució acadèmica se situa en el camp dels estudis urbans, la geografia i l'ecologia política urbana, iaspira, a grans trets, a entendre els diferents processos (tecnològics, sociodemogràfics, politicoeconòmics) que influencien la governança socioambiental urbana.\nL’activitat d’R&I de l’investigador Hug March Corbella se centra en l’anàlisi dels nous paradigmes de sostenibilitat urbana (ciutat intel·ligent o smart city, resiliència, agricultura urbana, etc.), els canvis en la governança i l’economia política dels recursos naturals, especialment centrant-se en els recursos hídrics.\nEls seus principals interessos de recerca són l’ecologia política urbana, la gestió urbana de l’aigua, la circulació dels discursos de sostenibilitat urbana amb diferents escales geogràfiques i la seva materialitat, i també l’economia política del cicle hidrològic, en especial els processos de financerització del medi ambient i l’emergència de noves tecnologies de subministrament. També està especialitzat en història ambiental urbana, més concretament en els vincles entre urbanització, cicle hidrològic i sequera i en economia ecològica. D’altra banda, li interessen els vincles entre canvi climàtic i recursos hídrics, la percepció ciutadana i les estratègies d’adaptació, especialment en zones turístiques..\nÉs membre del grup de recerca T.URBA LAb (Laboratori de Transformació Urbana i Canvi global) de la UOC.


Actualment l’anglès és imprescindible: forma part del currículum escolar des de ben aviat i s’exigeix també a nivell universitari com a requisit per a obtenir el Grau. Per això és important adquirir un bon nivell d’anglès des de ben petits i anar obtenint, a mesura que es va avançant en l’aprenentatge, un certificat que acrediti els coneixements que va assolint l’alumne. Però no sols això, sinó aconseguir també parlar-lo amb fluïdesa i sentir-se còmode utilitzant-lo per tal que sigui realment una bona eina de comunicació. Per això, en les nostres classes posem èmfasi en la pràctica oral i en l’ensenyament d’un anglès que permeti una comunicació eficaç. A mesura que van avançant en els diversos cursos, els nostres alumnes tenen professors d’orígens diferents, per tal que puguin comprendre i practicar els accents britànic, americà i d’altres.\nLes llengües orientals en els últims anys han anat guanyant molt de terreny i algunes –com el xinès– es comencen a introduir als currículums escolars i de secundària com a assignatures optatives en algunes comunitats autònomes. Són llengües que, si bé tenen una dificultat inicial més gran que les altres, són molt atractives i ens permeten apropar-nos a cultures molt riques, alhora que ens obren un ventall més gran d’oportunitats professionals i personals. La importància de començar de ben petits l’aprenentatge de qualsevol idioma es fa encara més evident en aquestes llengües, ja que l’esforç inicial que requereixen per a assimilar la seva fonètica, comprendre’n l’estructura i el funcionament dels ideogrames és molt més profitós en aquesta primera etapa, en què es treballa a partir de materials visuals, jocs i pràctiques orals de manera que l’alumne les va assimilant de forma natural. Durant els anys que fa que fem classes d’aquestes llengües ens hem trobat sempre amb un alumnat altament motivat, element essencial per a obtenir bons resultats en l’aprenentatge, i aquest és un feedback molt enriquidor tant per als alumnes com per al professorat.\nEl francès, l’alemany i el rus són llengües amb molt de potencial i que cada vegada tenen més demanda com a complement curricular de l’anglès. Especialment aquests últims anys la demanda de rus ha incrementat notablement en el sector laboral.


Puig destaca que l'Agència de la Innovació posarà el seu treball a la disposició dels regantes per a aplicar nous processos en el sector agrari | Valencia Extra\nPuig destaca que l'Agència de la Innovació posarà el seu treball a la disposició dels regantes per a aplicar nous processos en el sector agrari\nEl President de la Generalitat, Ximo Puig, ha avançat que l’Agència Valenciana de la Innovació estarà oberta a les necessitats de les comunitats de regants perquè “tots processos d’innovació en el camp es puguen aplicar des de l’espai públic”.\nL’objectiu d’açò, com ha explicat, és “aconseguir una major eficiència en l’ús de l’aigua i de l’energia per a l’activitat agrària”, la qual cosa permetrà “intensificar la rendibilitat del sector agrari valencià”.\nAixí s’ha expressat durant la inauguració de la jornada organitzada per la Federació de Comunitats de Regants de la Comunitat Valenciana (Fecoreva) per a commemorar el Dia Mundial de l’Aigua, un acte en el qual ha estat acompanyat de la consellera d’Agricultura, Medi ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural, Elena Cebrián.\nEl responsable del Consell ha assenyalat que la Generalitat “recolza les justes i importants reivindicacions de les comunitats de regants” i ha expressat la seua voluntat de treballar conjuntament amb elles. “Les institucions estan per a formalitzar acords que recolzen els processos productius”, ha indicat.\nLa Comunitat Valenciana celebra la commemoració del Dia de l’Aigua “com un dia de reivindicació, reflexió i esperança” perquè es complisca amb la universalitat del dret a l’aigua, ha afirmat el President, que ha destacat els esforços que realitzen els regants per un ús racional dels recursos hídrics del territori valencià.\n“Som acurats i extremadament responsables en l’ús i la reutilització de l’aigua”, ha remarcat Puig. En aquest sentit, ha recordat que la productivitat econòmica de l’aigua a la Comunitat Valenciana supera en un 30% al conjunt d’Espanya.\nSegons les dades facilitades per Puig, en 14 anys, el reg per degoteig a la Comunitat Valenciana ha passat a representar del 14% al 50%, i el reg per gravetat ha passat del 86% al 49%. A més, el 90% de l’aigua reutilitzada s’empra en agricultura, enfront del 61% de la mitjana espanyola, i per cada metre cúbic d’aigua per a reg la Comunitat Valenciana genera 1,20 euros de PIB agrari, mentre que la mitjana espanyola és de 0,92.\n“Hem de treballar amb l’aigua com a impulsora de noves activitats econòmiques i aspirar a un major protagonisme de l’economia de l’aigua”, ha indicat el President, que ha subratllat també que “l’aigua i la terra són factors de producció que constitueixen el rostre de la Comunitat Valenciana”.\nDesprés de la intervenció del cap del Consell, la jornada de Fecoreva ha continuat amb una ponència de l’economista, enginyer, polític i professor Jaime Llepe d’Espinosa, que també va ser ministre d’Agricultura entre 1978 i 1981.\nEn la seua exposició, titulada “L’aigua del món – El món de l’aigua”, Llepe d’Espinosa ha proposat un decàleg d’actuacions per a la gestió dels recursos hídrics. Entre altres qüestions, ha advocat per establir un Pacte d’Estat de l’Aigua en el qual contribuïsquen les autonomies i ha demanat unitat d’acció a les comunitats de regants davant la Unió Europea amb l’objectiu de poder implementar polítiques de regs a Espanya.\nFinalment, Puig ha fet lliurament a l’economista de la Medalla de Plata de Fecoreva com a reconeixement a la seua contribució en la defensa i consolidació del regadiu valencià.


Entrevista a Joan F. Mateu - Revista Mètode\nEntrevista a Joan F. Mateu\n«La Universitat ha de conscienciar la societat del valor cultural del paisatge»\n«Hi ha una part del paisatge que és totalment cultural i que trobem a les imatges pictòriques o literàries»./ Foto: M. Lorenzo\n«El procés de degradació i destrucció de paisatges, un patrimoni fràgil i viu, concita una creixent atenció i preocupació entre nosaltres i arreu d’Europa; no podem continuar ignorant les polítiques territorials». Amb aquesta reflexió, el catedràtic de Geografia de la Universitat de València Joan F. Mateu defensava la necessitat d’una docència compromesa amb els valors naturals i culturals del paisatge. Mateu va ser el representant de la Facultat de Geografia i Història encarregat de llegir la tradicional lliçó magistral de l’acte d’obertura del curs acadèmic 2006-2007. Sota el títol «Paisatge i docència. L’obra d’Eduard Soler i Pérez», Mateu va convidar la comunitat universitària a reflexionar al voltant de dues crisis a les quals assistim actualment: la del paisatge i la de la docència.\nFoto: Miguel Lorenzo.\nL’obertura del curs acadèmic és un dels actes més importants que realitza la Universitat de València, i com a tal, la solemnitat i el protocol són dos dels seus elements més destacats. Com és costum, la cita va tindre lloc al Paranimf de l’edifici històric de la Nau, i amb ella es donava per inaugurat el present curs el passat 21 de setembre. Presidit pel rector Francisco Tomás, amb la vestimenta acadèmica pertinent –toga negra en contrast amb el ventall de colors desplegat als primers bancs de la sala, com pertoca a cada titulació–, i pel conseller de Territori i Habitatge, Esteban González Pons, i el director general d’Universitats, José Capilla, l’acte va ser, a més d’un balanç del curs anterior i una presentació d’objectius per al present, tota una reflexió sobre el paper de la universitat a la nostra societat i una dura crítica envers algunes actituds polítiques que, en paraules del rector, «trivialitzen» el propi nom i concepte de la universitat.\n«El rector també va tenir paraules per a la lliçó magistral de Joan F. Mateu. Tomàs va afirmar que Paisatge, país i gent del país són una unitat indestriable»./ M. Lorenzo\n«Ensenyar, aprendre, investigar, transferir el coneixement a la societat, formar els ciutadans de futur» són les funcions que el rector Tomás va atribuir a la universitat. Per exercir-les, Tomàs va deixar clara la necessitat d’una major autonomia per a la Universitat, el que es va traduir en una crítica a les últimes lleis aprovades pels governs autonòmic i central, i a la mancança d’inversions en personal i en infraestructures que pateix la Universitat de València. «Difícilment podrà exercir-se una vertadera autonomia si no es disposa dels mitjans», va sentenciar Tomàs.\nPerò el rector també va tenir paraules per a la lliçó magistral de Joan F. Mateu. Tomàs va afirmar que «Paisatge, país i gent del país són una unitat indestriable. Cada vegada és més obvi que no hi ha qualitat de vida per a les persones, per a les gents del país, si no s’incorpora la sostenibilitat del paisatge a les polítiques públiques i a la vida quotidiana; que no hi ha futur per a les gents del país, si no hi ha protecció del seu paisatge.» Una tasca més que assumeix la Universitat de València per «evitar la destrucció, promoure la conservació i transmetre aquests valors a les noves generacions». Mentrestant, a la seua esquerra, el conseller de Territori i Habitatge, González Pons, restava en silenci.\nEl paisatge educador de Soler i Pérez\nJoan F. Mateu comenta abans de l’entrevista que va conèixer Eduard Soler i Pérez (1845-1907) per casualitat quan estudiava les inundacions del Xúquer i, encara que en un principi no li va suggerir res, a poc a poc va anant descobrint aquesta figura que ara defineix com a «brillant». Més enllà de la seua tasca com a degà de la Facultat de Dret i de ser un dels fundadors de la Institución Libre de Enseñanza, Eduard Soler i Pérez destaca per la seua gran funció com a docent i educador que va deixar una forta empremta entre aquella generació d’estudiants de la nostra universitat. Joan F. Mateu ens descobreix aquesta figura en el curs en què es compleixen cent anys de la seua mort.\n«Paisatge i docència. L’obra d’Eduard Soler i Pérez». Per què va elegir aquest tema per a la seua lliçó magistral?\nEn aquests moments estem en una època de crisi tant del paisatge com de la docència, en aquest cas universitària. Davant d’aquestes dues crisis, la lliçó pretén reflexionar-hi buscant una al·legoria, que vaig voler personificar en la figura d’Eduard Soler i Pérez. No es tracta, doncs, d’un discurs commemoratiu, sinó d’un discurs que naix de les urgències del present.\nPotser les urgències respecte al paisatge estan més clares a causa de la degradació progressiva que pateix el territori, però a què es refereix amb la crisi de la docència?\nEns trobem en un procés en què la convergència europea està introduint uns canvis que demanen una interacció més complexa entre professor i estudiant. La docència no s’ha de reduir a la relació tradicional de l’aula, sinó que ha de caminar cap a una educació activa. Això vol dir que aquesta relació no s’ha de circumscriure només a l’horari de docència en l’aula, sinó també a altres activitats, com les tutories i les pràctiques.\nEn aquest sentit, es podria entendre que Soler i Pérez tenia un concepte de docència bastant modern?\nCompletament. Quan estudies la seua figura, no saps ben bé si estàs parlant de fa cent anys o d’una proposta innovadora totalment actual. Eduard Soler i Pérez és un professor que no solament dedica l’horari de classe en l’aula. Ell els mana treballs, els porta d’excursió… La Institución Libre de Enseñanza, de la qual Soler i Pérez va ser un dels fundadors, posava la relació entre professor i estudiant en un primer terme, i una relació que no s’acotava a l’horari de classe, sinó que s’integrava en moltes altres activitats de caràcter complementari sense perdre de vista el caràcter integrador, formador i educador que pretenia la institució. Totes elles, propostes que continuen tenint una gran validesa en un moment de renovació de la docència universitària com el que vivim en l’actualitat.\nNo podem oblidar, però, que Eduard Soler i Pérez era el degà de la Facultat de Dret. Avui dia no ens resultaria un poc curiós que un professor de dret organitzara excursions a espais naturals com feia Soler i Pérez?\nPer a la nostra mentalitat és possible que ens sorprenga. Però ell s’emportava els seus alumnes d’excursió i al mateix temps introduïa conceptes jurídics arran d’aquelles visites.\nCom ho feia això?\nPosem per cas l’excursió que realitza al riu Xúquer amb els seus alumnes. El Xúquer ha estat, i és, un riu molt canviant de marges en la part baixa de la Ribera, de manera que hi ha un conflicte permanent entre els llauradors d’una banda i els de l’altra per una qüestió de propietat. Soler i Pérez pretén explicar quines són les previsions jurídiques respecte de la propietat quan es tracta de rius inestables com en aquest cas. Molts dels conflictes que avui ha de dirimir el món jurídic fan referència a l’entorn, i cal conèixer-lo en tota la seua dimensió per poder treballar. Això ja ho tenia clar Soler i Pérez fa cent anys.\nEn el seu discurs, el rector Francisco Tomás va parlar del concepte d’universitat entesa com una institució la missió de la qual va més enllà d’ensenyar i aprendre. És un concepte que lliga amb allò que entenia Soler i Pérez de la docència?\nEduard Soler i Pérez va ser l’únic catedràtic expedientat de la Universitat de València en la crisi de 1875. Va ser expulsat sis anys, temps que passa a Madrid i significa per a ell una reorganització de caràcter mental. Allí va poder viure, juntament amb els altres expedientats, en un ambient puridisciplinari, perquè hi havia qui venia del camp de les ciències naturals, del dret, de la història… I precisament una de les riqueses, i dels avantatges, de la universitat és aquesta interdisciplinarietat, aquesta confluència de sabers. Davant del nostre món complex, integrat, on tot està interrelacionat, la universitat aporta un plus social com fa Soler en aquell moment, complementant la formació dels seus estudiants.\nTraslladant això a la universitat actual. Hi ha una segmentació o fragmentació de sabers?\nMalgrat la segmentació de campus que ve donada per la seua naturalesa física, a la Universitat de València sí que trobem experiències de caràcter transversal: hi ha propostes, títols, activitats intercampus… Al meu parer hi ha una mobilitat interna amb bons resultats i ben valorats pels estudiants i els professors. I això ens mostra una universitat que treballa de cara a la societat. Perquè normalment els problemes de la societat són de dos tipus: uns que demanen la solució d’una qüestió molt específica i uns altres per als quals cal tindre una bona perspectiva de conjunt. La universitat és un entorn on es retroalimenten els uns i els altres. És açò el que li dóna força, disposar d’aquests dos contrapesos.\n«Eduard Soler i Pérez va ser sobretot un educador»\nTornant a la lliçó, vostè defineix paisatge com un mot ambigu i polisèmic, quins diferents significats hi trobem?\nPaisatge és una expressió ambigua i polisèmica primer que res per la gran confluència de sabers –parlem de paisatges naturals, urbans, agraris…–, però també per les dues concepcions que trobem. Hi ha qui entén que el paisatge és la fesomia del territori, les formes, i per tant objectives i cartografiables. Es pot fer un mapa o un atles de paisatges, per exemple. Però a banda d’aquest plantejament objectiu també tenim una visió subjectiva. Tenim tota l’escola dels pintors que posa l’èmfasi, precisament, no en allò observat, sinó en l’observador. Per tant, el paisatge és una percepció. Per això, d’entrada és una expressió àmplia, ambigua, polisèmica… La definició que jo aporte en la lliçó és un concepte híbrid en què participen els dos plantejaments. Per exemple, l’horta de València només és allò que puguem cartografiar o té també uns valors atorgats? Hi ha una part del paisatge que és totalment cultural i que trobem a les imatges pictòriques o literàries, per exemple a les novel·les de Blasco Ibáñez. No seria igual l’horta sense les imatges que al llarg dels segles ens ha anat deixant la pròpia cultura.\nEs pot dir que nosaltres mateixos construïm la imatge dels paisatges?\nExactament. Per això dic que el concepte de paisatge és un concepte híbrid. Hi ha unes imatges amb un punt fort d’identificació urbana o ciutadana, unes altres de caràcter educatiu, unes altres amb valor patriòtic. Per exemple el Penyagolosa, que immediatament li associem uns valors que no té el canyó del Montlleó, que és al costat.\nEl rector, al final del seu discurs, va fer referència a la seua lliçó. Ell va relacionar directament els conceptes de paisatge i de país, què n’opina?\nLa identificació amb el paisatge i país és un altre valor cultural del paisatge. Hi ha una frase del metge castellonenc Àngel Sánchez Gozalbo que diu «l’exponent major de la pàtria és el paisatge». Aquesta és precisament la idea del rector i cal dir que la seua reflexió final la subscric al complet. És una reflexió magistral la que fa al respecte que resumeix perfectament el sentit del discurs en allò que feia referència al paisatge.\nEl rector també va fer referència a la destrucció actual que pateix el territori i al paper de la Universitat de València al respecte, quina és al vostre parer la responsabilitat que ha de tenir-hi la Universitat?\nLa Universitat, davant de la crisi del paisatge, ha de treballar principalment amb els seus instruments clàssics. En primer lloc, la universitat aporta investigació de qualitat, en aquest cas sobre paisatges valencians. Segon, la universitat pot aportar docència del paisatge. En aquests moments, grups de professors de la nostra universitat ixen de camp els caps de setmana amb els seus estudiants i hi ha titulacions de nova implantació que inclouen en les pràctiques usuals aquestes eixides de camp amb molt bons resultats. Per últim, i no menys important, la universitat ha d’aportar també una consciència cívica del valor cultural del paisatge, totalment necessària per a preservar-lo.\nQuè ha quedat a la Universitat de València d’Eduard Soler?\nSoler i Pérez va tenir continuadors, especialment entre els estudiants de dret que van estar en contacte amb ell i a qui va mostrar els valors del paisatge. És el cas de Carlos Sarthou Carreres, Azorín, Altamira o Gabriel Miró. Alguns participants en la posterior creació de la Geografía General del Reino de Valencia tenen també a veure amb els seus ensenyaments. Les formes de concebre i percebre el paisatge que va transmetre als seus estudiants ens donarien una pista de caràcter cultural respecte del que va ser el paisatgisme valencià entre 1900-1920.\nVa ser Eduard Soler i Pérez un educador abans que un professor?\nSens dubte. Soler i Pérez no transmet només un codi jurídic o un tractat, ell transmet valors cívics. I el paisatge és un excel·lent recurs educador per transmetre valors com l’esforç i l’harmonia del sistema natural i les societats humanes. En última instància, les persones, a més de coneixements han de tenir valors de caràcter col·lectiu i ètic, cívic.\n© Mètode 2006 - 51. Grossos i prims - Tardor 2006\npaisatgeUniversitat de València\nEntrevista Article Notícies\nEntrevista a Carlos Hermenegildo\nUna primavera des del balcó\nDues visions per una Europa sostenible\nEl repte de la comunicació científica\nGrossos i prims\nEls problemes de l’alimentació\nMètode 51. Tardor 2006. 144 5


El bàsquet mut - LA GRADERIA\nEl bàsquet mut\n22/03/2017 lagraderia unigirona 0\nNo em vull fer pesada, però no entenc com equips com Araski poden tenir un nivell tant alt a les retransmissions amb una qualitat d’imatge excel.lent, repeticions de les jugades, comentaristes i entrevistes incloses. Mentre equips com el Salamanca d’Eurolliga només tenen una bona imatge, és que per no tenir no tenen ni el cronòmetre al marcador que mostren. De les retransmissions de LF de les de l’Uni no en puc opinar perquè no les veig, però pels comentaris que es llegeixen a les xarxes van en la linea dels segons.\nAl tercer quart del partit d’avui després d’estar tot el partit sense comentarista, ha aparegut la veu d’un espontani fent comentaris. Per sort gràcies a un tweet d’un seguidor del Salamanca, que també estava sorprès per la seva aparició perquè segur que no és lo habitual, me n’he enterat perquè havia baixat el volum per no quedar-me sorda amb la botzina que era l’únic que es sentia durant tot el partit i no me n’havia adonat. Malauradament l’alegria ha durat ben poc perquè al final del tercer quart s’ha tallat la conexió i no he pogut veure més el partit. Deu ser que demano massa que tots els astres estiguin alineats?\nQuan els de Salamanca varen tornar de Vitoria la setmana passada varen dir que a banda de lloar la il.lusió d’equips nous com Araski, i varen reconèixer que havien d’aprendre d’ells en molts aspectes. Espero i desitjo que un dels aspectes fos el tema de les retransmissions perquè efectivament la majoria tenen MOLT, però MOLT per aprendre perquè estan a anys llum.


Èxit de participació a la jornada de formació de tutors i tutores de FP\nEl dimarts 29 de gener la FAGEM va estar present a la jornada de formació per a tutors i tutores de pràctiques que es va dur a terme al centre cívic Cabot i Barba de Mataró. La diversitat d'assistents, empreses i centres formatius va posar en comú la importància d'acompanyar i guiar als alumnes d'estudis postobligatoris dins d'una empresa.\nCal recordar que durant la seva formació han de computar un nombre d'hores de pràctiques curriculars per obtenir la titulació, i això es realitza en un lloc de treball. En el marc del programa, Montse Lamata, (Psicòloga, Màster en PNL-Coaching, especialitzada en equips i responsable de projectes a la cooperativa Ensó SCCL.) posava en coneixement protocols per ajudar a la inclusió de l'alumne a les tasques que les empreses tenen marcades, així com accions que relacionen els pilars bàsics d'un sistema DUAL i de pràctiques curriculars entre escola, alumne i empresa. També es van posar en comú les dades i valors d'estudiants i treballadors del Maresme-Vallès Oriental, en aquest cas per part de Dolors Castro Notario (Coordinadora Territorial d’Ensenyaments Professionals dels Serveis Territorials al Maresme - Vallès Oriental del Departament d’Ensenyament).\nDolors Castro es va centrar en la gran tasca feta al llarg dels darrers 20 anys en l'àmbit de la Formació Professional. "S'ha de seguir treballant, tenim una FP molt forta al Maresme i les empreses han de seguir apostant per als nostres alumnes i fer d'ells grans tècnics i professionals de futur. L'escola i l'empresa han de treballar junts" va remarcar Dolors Castro.


La Barcelona blava - Visit Barcelona\nQuè visitar / Barcelona Sostenible / La Barcelona blava\nPassejar pel litoral de Barcelona és molt més que un passeig agradable: és entrar en contacte amb la tradició marítima mil·lenària de la ciutat. Tant si et banyes en alguna de les seves platges com si passeges pel barri de la Barceloneta, amb la seva tradició pesquera (de fet, la Confraria de Pescadors de la ciutat continua activa avui dia i diverses famílies en viuen proveint de peix fresc i km0 a diversos restaurants de la ciutat), com si gaudeixes d'alguna de les activitats d'oci marítim, estaràs entrant en contacte amb una part fonamental del mode de vida barceloní.\nPots començar combinant el verd i el blau tot passejant pel Parc del Litoral, que transcorre al llarg del front marítim i et porta fins a les platges, els parcs i els barris vinculats directament amb els Jocs Olímpics del 1992. Després, arribaràs a la Zona Fòrum, una herència del Fòrum Universal dels Cultures 2004 i que, avui dia, és una gran zona per celebrar grans esdeveniments. Hi ha instal·lada una gran pèrgola fotovoltaica que genera 550 mil quilowatts per hora i subministra energia als equipaments i edificis veïns.\nLes àmplies platges de la ciutat t'enamoraran: gairebé 5 km de sorres fines i daurades i d'aigües poc profundes. Sens dubte, és un dels espais d'oci i relax més importants per a la ciutadania de Barcelona. Totes aquestes platges són accessibles per a les persones amb mobilitat reduïda, que a l'estiu, a més a més, compten amb un servei d'assistència per al bany. Podràs arribar fins a les platges d'una manera còmoda en transport públic o amb bicicleta. I, per descomptat, la gestió de les platges de Barcelona segueix una política ambiental rigorosa que inclou un compromís de millora continuada i de prevenció de la contaminació, certificat amb l'ISO 14001:2004.\nI si encara et queden ganes d'aigua, tens l'opció de passejar a peu o amb bicicleta al llarg dels dos rius que delimiten la ciutat. L'espai recuperat al costat del riu Besòs està ple de llocs de gran valor natural i paisatgístic. El delta del riu Llobregat és el segon en extensió de Catalunya i els seus voltants acullen una gran varietat d'hàbitats, fauna i flora. Té tanta riquesa botànica i de fauna que el Consell de les Comunitats d'Europa va declarar Zona d'Especial Protecció per a les Aus més 900 hectàrees, prop de 500 hectàrees de les quals són Reserva Natural Parcial.\nEl blau, com veus, també és el color de Barcelona.


Temporal de pluja OCT 2018\nZucaina, 20 d'Octubre de 2018\nDesprés de molts mesos per fi hem tingut un temporal de pluja que ha deixat a Zucaina 123,5 litres des del dijous 18 al migdia fins a este matí a les nou. Revénen la Rambla, la Font del Poble i el Chorrador. Avinguda important en el Riu. La Sobartesa torna a eixir.\nDesprés de quasi un any i mig, amb un període molt sec fins a juliol, per fi hem tornat a tenir un temporal de pluja, el qual ha deixat una molt bona regada a la nostra Vila i el seu terme, aixina com a la resta de la comarca de l'Alt Millars i de la província.\nA diferència d'algunes zones de la província on ha plogut torrencialment i s'han desbordat rius i barrancs provocant alguns danys (Vinaròs, Benicarló o Benlloc, per exemple), en el nostre poble la pluja ha caigut durant moltes hores i amb una intensitat elevada, però no torrencial, amb la qual cosa s'ha pogut xopar bé la terra aprofitant-se quasi tot el que ha plogut per a tenir una molt bona saó. Aixina doncs, les pluges han fet eixir la Sobartesa i que haja baixat la rambla de Santa Ana amb una bona avinguda regular d'aigua. El Chorrador també ha revingut, el qual es trobava completament sec des de fa ja un any. El riu de Villahermosa ha patit una crescuda important, encara que regular i sense arribar per sort a ser problemàtica com la gran crescuda del 2 de novembre de 2015. Moltes fonts del terme que estaven molt seques o amb molt poc cabal, han revingut amb força. La Font del Poble, que estava seca des de juliol de 2017, i la de Santa Ana, que estava quasi seca, s'han desbordat completament.\nLa pluja va començar de manera suau a partir del migdia del dijous 18, i a poc a poc va anar fent-se més densa i intensa. Cap a la nit va arribar a tronar amb força i a descarregar amb elevada intensitat, i sobre les 21:40 va arribar a caure granís durant una estona. A partir de les 22:00 hores la pluja va perdre intensitat però va mantenir-se descarregant sense pausa fins a mitja vesprada del divendres 19. Al matí del divendres a estones va estar descarregant amb elevada intensitat. Durant la resta de la vesprada i nit del divendres van caure alguns ruixats dispersos. Entre les nou del matí del dia 18 d'octubre i les nou del matí d'avui dissabte 20 d'octubre s'han mesurat 123,5 litres en el pluviòmetre oficial que l'Agència Estatal de Meteorologia té a Zucaina, al carrer del Mestre Luís Valls.\nA la resta de la comarca de l'Alt Millars ha plogut més que a Zucaina, per exemple: 148 litres a Ludiente, 158 litres a l'Embassament d'Arenoso (Montanejos), 273 litres a Villamalur i 315 mm a Torralba. - Toni Barrera Escoda.\nLa Font del Poble desbordada ahir per la vesprada (19/10/2018, Foto Eduardo Martínez)\nAvinguda de la rambla de Santa Ana des del pont de la CV-195 (Carretera de Jérica) ahirr per la vesprada (19/10/2018, Foto Eduardo Martínez Flor)\nLa Font de Santa Ana desbordada ahir per la vesprada (19/10/2018, Foto Eduardo Martínez Flor)\nEl Chorrador este matí (20/10/2018, Foto Barrancos de Castellón)\nLa Sobartesa esta matí (20/10/2018, Foto Inmaculada Cabedo Andreu)


Presenten la renovació dels trens de la línia Llobregat-Anoia d’FGC | Ràdio Igualada\nLa substitució de tapisseries amb una imatge més actual, més resistents al desgast, i en una gamma de colors que permet la homogeneïtat amb les tapisseries d’altres unitats de trens del parc mòbil d’FGC, fent possible una economia de la gestió.\nLa modificació de l’enllumenat interior dels cotxes amb noves lluminàries LED que permeten un major nivell lumínic, una vida útil més llarga, i una reducció del consum energètic amb un estalvi que pot arribar fins al 70%.\nEl canvi d’imatge dels WC, un dels espais més desgastat de les unitats de trens, amb la incorporació d’un interiorisme més atractiu.\nLa millora dels vinils, tant exterior com interior, permetent una millora de la imatge i una major protecció contra els atacs de grafits i una millor identificació de les portes en les zones de sortida així com dels espais ocupats pels seients reservats a persones que mereixen una atenció especial.\nD’altra banda, també s’aprofitarà la superfície de les taules de les tertúlies com a canal d’informació i publicitat que permetrà incrementar els ingressos comercials d’FGC.\nAquesta actuació es duu a terme per donar resposta a un dels resultats del darrer Índex de Satisfacció al Client (ISC), en el qual va aparèixer un efecte contrast derivat de la posada en servei de les noves UT-113 a la línia Barcelona-Vallès. El mateix efecte es va produir l’any 1996 quan va entrar en servei el Metro del Vallès i va baixar l’ISC a la línia Llobregat-Anoia.\nFGC va crear l’Índex de Satisfacció del Client l’any 1987. Aquest índex mesura la satisfacció i les expectatives dels clients sobre 27 aspectes del servei i permet donar solució a aquells aspectes sobre els quals FGC pot incidir.


Bona feina! (JMarfany) : Junts pel Si-CUP. Reflexions a l'entorn de "Identificar l'essencial"\nJunts pel Si-CUP. Reflexions a l'entorn de "Identificar l'essencial"\nUn bon company de la CUP, amb qui mantenim força batalles dialèctiques, m'envia, a través del Facebook, aquest article de Jordi Matas Dalmases, catedràtic de Ciència Política de la UB, i em demana la meva opinió...\nPer començar, estic pràcticament d'acord amb les reflexions que fa el Sr. Dalmases en els punts 1 i 2 del seu article. Penso que retrata força acuradament tant a la CUP com a CDC pel que fa al tema negociació.\nPunt 3... Aquí ja tenim força discrepàncies. No crec que ERC sigui un bon àrbitre en aquesta negociació. La seva “malaltia annticonvergent” presenta gairebé el mateix nivell de gravetat que la de les CUP. A més, si ERC trenqués de forma unilateral el pacte de Junts pel Sí, a més d’afectar negativament al procés, deixaria molt en evidència la vàlua política dels nostres representants.\nPunt 4... És la clau del tema i on mantinc el meu total desacord.\nHo deia en un recent article: “Des del món independentista, seria bo que veiéssim el procés no en clau interna, ni tampoc en clau espanyola, sinó en clau internacional. És més que probable que, perquè el procés d’independència arribi al final desitjat que és la creació d’un Estat independent, necessitem de la mediació internacional. La visió, la percepció, clara i diàfana que internacionalment han de tenir del procés de transició cap a la independència és absolutament clau de cara al resultat final.”\nI, internacionalment parlant, no podem crear ni el més mínim dubte, ni la més mínima confusió en l’opinió internacional. El fet que Mas quedés relegat a una segona o tercera posició en aquesta etapa de transició, seria de molt difícil comprensió. Que la persona que va guanyar les eleccions del 25 de novembre de 2012, que va promoure la consulta del 9-N, que pateix una querella de l'Estat per desobediència i altres càrrecs, que ha tornat a guanyar les eleccions del 27-S, que és la figura política internacionalment més coneguda, restés fora del procés de transició és complicat d'entendre, Ja sé que a les CUP poc li deu importar una opinió internacional que es basa en els Estats que són membres de la UE. Ara bé, a mi, i estic segur que a la immensa majoria de l'independentisme, sí que ens preocupa i suposo que a aquestes alçades ningú es creurà que podem ser una República independent sense obtenir el reconeixement dels principals Estats europeus!\nÉs evident que el procés, que l’objectiu final està per damunt de tot i, sobretot, per damunt de persones... però també hauria d’estar per damunt de partits i de partidismes, totalment legítims, però també totalment perjudicials per al procés...i només cal tenir una mica de memòria històrica.\nEn aquest sentit recordo amb tristesa, decepció els mesos posteriors al 9-N, en què uns i altres vam acabar fent-li el joc a l’Estat espanyol, van dilatar la data de les eleccions, van intentar impedir la candidatura unitària i van permetre que les organitzacions unionistes poguessin prendre aire i recuperar-se, ni que fos parcialment.\nAra, com a animals “racionals” que ensopeguem en la mateixa pedra una i altra vegada, tornem a jugar al mateix joc. El partidisme post 9-N s’ha convertit en el partidisme post 27-S. Dilatem la formació d’un nou govern i, encara que em costi de creure, potser siguem capaços d’anar a noves eleccions. Demostrem la unitat de l’independentisme posant la ideologia i les dèries, personals i col·lectives, de cadascú per davant del propi procés. Demostrem la unitat de l’independentisme no essent capaços ni de mantenir el Junts pel Sí de cara a les eleccions espanyoles i de defensar aquest trencament amb uns arguments de baixa qualitat política.\nLa pregunta que sento sovint al carrer és la de On és l’ANC?. Ja vam cometre un greu error després del 9-N, del qual haig d’assumir la meva part de responsabilitat perquè llavors n’era el vicepresident. A hores d’ara, espero que l’ANC no caigui en el mateix parany. Ha quedat més que demostrat: quan la societat civil ha comandat el procés, aquest ha avançat. Quan l’ANC ha actuat com l’actor polític que és, el procés ha avançat. Quan hi ha hagut inhibició el procés ha trontollat. Transversalitat no vol dir en cap cas neutralitat. Transversalitat no vol dir en cap cas inhibició. Transversalitat vol dir prendre les decisions que es creguin més convenients per al bon desenvolupament del procés, siguin les que siguin, assumir-ne els riscos i les responsabilitats que se'n derivin i defensar-les al màxim.\nPunt 5... Sé que la CUP no vol parcel·les de poder... Són temps de sumar... és cert... però això val per una i per a l’altra banda. I acabo amb una frase de l’article Una injustícia sempre serà una injustícia:\nEl procés està per damunt de tot. És cert. Per damunt també d’injustícies personals o col·lectives que es puguin arribar a cometre en nom i benefici del procés mateix. Una injustícia, però, malgrat els beneficis col·lectius que pugui arribar a comportar, serà sempre una injustícia.\nEtiquetes de comentaris: ANC , Artur Mas , CUP , Jordi Matas , Junts pel sí


Fundació Privada de l'Agrupació Escolar La Immaculada - Avís Legal Pàgina Web\nEn compliment de la Llei 34/2002, d'11 de juliol, de Serveis de la Societat de la Informació i de Comerç Electrònic, s’informa a l’usuari que el titular de la pàgina web www.lanovaimmaculada.cat és de la FUNDACIÓ PRIVADA DE L’AGRUPACIÓ ESCOLAR LA IMMACULADA i les seves dades d’identificació són les següents:\nDomicili social: Carrer Mare Àngela Perera, 4\nCP: 08339 Població: Vilassar de Dalt Província: Barcelona\nL'accés i/o ús de la web atribueix a qui ho realitza la condició d'usuari i l'acceptació, sense reserves de cap classe, de totes i cadascuna de les presents condicions generals, així com d'aquelles altres particulars que, si s’escau, regeixin la utilització del Portal o dels serveis vinculats al mateix.\nL'usuari ha de llegir atentament l’Avís Legal i les Polítiques de Privacitat i de Cookies quan es proposi utilitzar la pàgina web. La FUNDACIÓ PRIVADA DE L’AGRUPACIÓ ESCOLAR LA IMMACULADA es reserva la facultat de realitzar, en qualsevol moment i sense necessitat de cap preavís, qualsevol modificació o actualització dels continguts i serveis, de les presents disposicions d'accés i ús i, en general, dels elements que integrin el disseny i configuració del seu web. Si no accepta les condicions d’accés i ús, li preguem s'abstingui d'utilitzar el web i el seu contingut.\nL'usuari es compromet a fer un ús diligent de la pàgina web, així com de la informació relativa als seus serveis i/o activitats, amb total subjecció tant a la normativa aplicable, així com amb la moral i els bons costums generalment acceptades i l'ordre públic, les condicions d’accés i ús i altres condicions establertes a la pàgina web.\nA més es compromet a abstenir-se d'utilitzar qualsevol dels continguts amb finalitats o efectes il·lícits, prohibits en el present text, lesius dels drets i interessos de tercers, o que de qualsevol forma puguin danyar, inutilitzar, sobrecarregar, deteriorar o impedir la normal utilització dels continguts, d'altres usuaris o de qualsevol usuari d'Internet (maquinari i programari).\nEn cas d’incompliment de les condicions de l’Avís Legal, o les Polítiques de Privacitat i Cookies, la FUNDACIÓ PRIVADA DE L’AGRUPACIÓ ESCOLAR LA IMMACULADA es reserva el dret a limitar, suspendre i/o excloure l’accés a la seva pàgina web, adoptant qualsevol mesura tècnica necessària al seu respecte. La FUNDACIÓ PRIVADA DE L’AGRUPACIÓ ESCOLAR LA IMMACULADA farà el possible per mantenir la pàgina web en bon funcionament, evitant errors, o bé reparant-los i mantenint els continguts actualitzats. Ara bé, la FUNDACIÓ PRIVADA DE L’AGRUPACIÓ ESCOLAR LA IMMACULADA no garanteix la disponibilitat i continuïtat en l’accés a la pàgina web ni la inexistència d’errors en el contingut.\nLa FUNDACIÓ PRIVADA DE L’AGRUPACIÓ ESCOLAR LA IMMACULADA no es farà responsable de cap dany en el hardware i/o software de l’usuari que es derivi de l’accés i ús de la pàgina web. Així mateix, tampoc es responsabilitzarà d’aquests danys i/o perjudicis que es puguin ocasionar per l’accés i/o ús de la informació de la pàgina web, i en concret dels que es puguin produir en sistemes informàtics o els provocats per virus /o atacs informàtics, caigudes, interrupcions absència o defecte en les comunicacions i/o Internet.\nL’usuari serà responsable dels danys i/o perjudicis que la FUNDACIÓ PRIVADA DE L’AGRUPACIÓ ESCOLAR LA IMMACULADA pugui patir com a conseqüència de l’incompliment de qualsevol de les obligacions a les que queda sotmès a través del present Avís Legal, la normativa aplicable i Política de Privacitat i de Cookies.\nLa FUNDACIÓ PRIVADA DE L’AGRUPACIÓ ESCOLAR LA IMMACULADA o els seus llicenciants, són titulars de tots els drets de propietat intel·lectual sobre els continguts de la pàgina web, entenent com a tal tots els dissenys, bases de dades, programes d’ordinadors subjacents (codi font, inclòs), així com els diferents elements que integren la pàgina web (textos, gràfics, fotografies, vídeos, colors, etc.), estructura, ordre, etc. En relació a les marques i noms comercials (“signes distintius”) són titularitat de la FUNDACIÓ PRIVADA DE L’AGRUPACIÓ ESCOLAR LA IMMACULADA o els llicenciants.\nA la pàgina web podran allotjar-se continguts publicitaris o patrocinats. Els anunciants o patrocinadors són els únics responsables d'assegurar-se que el material remès per a la seva inclusió a la web compleix amb les lleis que en cada cas pugui ser aplicable.\nLa FUNDACIÓ PRIVADA DE L’AGRUPACIÓ ESCOLAR LA IMMACULADA no serà responsable de cap error, inexactitud o irregularitat que puguin contenir els continguts publicitaris o dels patrocinadors.


Això és com tot : de maig 2015\nContra l'eufòria al País Valencià\nJoan Ribó i Mònica Oltra la nit electoral.\nEra maig de 2007 i jo tenia dèsset anys, massa certeses i massa poques preguntes. No havia llegit Cien años de soledad ni sabia qui era ni què havia dit el coronel Aureliano Buendía. Vivia en un país que no coneixia i pensava que la història m’havia esperat a mi, només a mi i al meu amic C., que estava al meu costat quan aparcàrem les bicis al costat de l’hotel Alameda Palace de València, on el Partit –era “El Partit”, de fet– celebrava una merescuda orgia postelectoral. Recorde o vull recordar senyores extremadament pintades i homes imperialment vestits pujant les escales per a rebolcar-se en la seua majoria absoluta, que era la nostra minoria absoluta. Crec que els vaig odiar. En el fons no havia entès res, però supose que allà, dalt d’una bici i en silenci, em sentia reafirmat en la meua creença que tots o quasi tots estaven equivocats i que només jo tenia la fórmula de l’èxit. Quan ens acostàrem, poc després, a la seu dels socialistes, a l’altra banda del riu, el silenci compartia espai amb els operaris que desmuntaven ja el molt optimista escenari que algun post-lermista havia decidit erigir davant de la seu per a celebrar una victòria impossible. Ni tan sols vam tindre cor d’anar, el meu amic i jo, a la seu del tercer partit en ordre de força que havien supurat aquelles eleccions, una coalició entre comunistes, nacionalistes, ecosocialistes, verds i algunes etiquetes més a les quals havia fiat tota la meua frustrada il·lusió adolescent. Aquella Nit de les Copes de Champagne Trencades, simplement, tornàrem a creuar el riu i ens n’anàrem a dormir.\nIgnoràvem moltes coses. Tantes com que la mateixa nit, huit anys de Pax Valenciana després, no hi hauria cap festa histèrica de la dreta, i que l’esquerra abraçaria la majoria més enllà de la lògica bipartidista i amb nous mites polítics. Però aquestes coses passen. I les raons que les expliquen, després de tot, són les mateixes que ignorava amb dèsset anys, i les mateixes que fan tan estúpida l’eufòria actual com la passada. Diuen els gurus que el col·lapse electoral de la dreta s’explica per un esgotat model econòmic fiat a la rajola i el turisme i una corrupció hipertrofiada, entre d’altres. El que abans donava treball i prosperitat il·lusòria ha saltat pels aires, i ho ha fet deixant un forat considerable no sols en la butxaca dels valencians, sinó també en la credibilitat de les seues institucions. Sí, el projecte de “Comunidad Valenciana”, una autonomia asèptica refugiada en un regionalisme histriònic amb complex d’inferioritat que aplaudia, amb ganes, el boom immobiliari i els fastos d’una dreta inútil i una esquerra acomplexada, està esgotat.\nAra, això no vol dir que hi haja, a hores d’ara, un projecte alternatiu. Ni molt menys. És per això que no veig massa raonables les mostres d’eufòria que mostra part de l’esquerra que ha “triomfat” en aquestes eleccions. El país ha girat electoralment a babord amb diferents marques, d’acord, però el que es veu reflectit en vots respon a diferents canvis en les estructures socials i polítiques que no sempre –mai?– són de llarga durada. Dit d’una altra manera, la ingent quantitat i qualitat de la corrupció produïda recentment al País Valencià pot haver produït una tempesta electoral, però la mar de fons pot ser la mateixa que fa deu anys. És a dir, perquè perda el Partit, l’hegemònic, i perquè el seu model de país semble caducat, això no vol dir que els valencians tinguen –ni vulguen!– altre d’alternatiu, com volen veure els optimistes. Els valencians, al capdavall, no són hui, probablement, ni més valencianistes, ni tenen més consciència de classe que fa uns mesos. “Que se’n vagen els xoriços”. I prou.\nDesprés de tot això, la pregunta, i sembla que ningú la fa entre tant de confeti, és si el govern que isca d’aquestes eleccions voldrà, primer, i serà capaç, després, d’articular un altre discurs de país i un altre model que el materialitze, més enllà d’aquella Comunidad Valenciana brutalment autocomplaent, regionalista, neoliberal i sucursalista. Això vol dir una altra manera de concebre les institucions, la vida pública, l’economia, l’educació, la sanitat, la llengua, la cultura, la relació amb l’Estat, i un etcètera de decisions per prendre que reben el suport d’una majoria social ampla.\nLes circumstàncies potser no són les millors per a intentar-ho, és cert: la caixa està buida i el pati vol solucions ràpides. Però si el nou govern no ho intenta, si no s’hi atreveix i es dedica a gestionar un temps el palau saquejat de l’Imperi anterior, significarà que les paraules del coronel Aureliano Buendía eren certes. El personatge de Garcia Márquez, rodejat d’emisaris, va escoltar com tots li demaven renúncies polítiques per tal de poder fer-se amb el govern. Ell, després de llegir atentament aquelles propostes callà, alçà la vista, somrigué, i digué: “Quiere decir que solo estamos luchando por el poder”. Ah, i que ens podem anar preparant d’ací a no res –una legislatura passa volant– per a uns altres vint o quaranta o cent anys de soledat.\nPublicat per Unknown a 10:19 2 comentaris:


Nova edició de la “Mòstra Gastronomica dera Codina Aranesa” del 28 de setembre a l’11 d’octubre - horecalleida.es\nNova edició de la “Mòstra Gastronomica dera Codina Aranesa” del 28 de setembre a l’11 d’octubre\nUn any més, a la tardor es celebra una nova edició de la Mòstra Gastronomica dera Codina Aranesa, amb la participació de sis restaurants del territori, que oferiran als seus clients diferents menús que inclouen plats típics de la Val d’Aran. Aquest any, la Mòstra tindrà lloc del 28 de setembre a l’11 d’octubre.\nEn aquesta ocasió, els restaurants participants seran:\nDel 28 de setembre al 4 d’octubre: Era Coquèla (Vielha), Parador de d’Arties (Arties) i Hotel Tuca (Vielha).\nDel 5 a l’11 d’octubre: Era Mòla (Vielha ), Parador de Vielha (Vielha) i Unhòla (Bagergue).\nAl llarg de les dues setmanes que dura la Mòstra, es podran degustar plats amb receptes innovadores, en les que es cuinaran productes tradicionals de la cuina aranesa com: Òlha aranesa, Civet de Senglar, creps, esturió, llonganissa i ànec entre d’altres.\nDes del Conselh Generau d’Aran s’aposta per celebrar cada any la Mòstra Gastronomica dera Codina Aranesa, ja que és la millor manera que té la Val d’Aran de mostrar a la gent un dels elements més importants de la cultura aranesa, com és la nostra gastronomia.\nEls preus dels menús que formen part d’aquest esdeveniment gastronòmic, oscil·len entre els 29€ i els 35€.\nEls menús se serviran tots els dies de la setmana, en servei de migdia i nit.\nGuia de restaurants participants


Tarragona rendeix tribut a 'Queen' | Diari La República Checa\nTarragona rendeix tribut a ‘Queen’\nA Tarragona li va la marxa. Li agrada els bons concerts, la bona música. Aquella que porta records, que ens provoca alegria. Aquesta tarda, hem pogut veure llargues cues al Carrer Mallorca. Pràcticament 30 anys després de deixar-nos, Freddie Mercury manté intacta la fascinació per les seves llums i les seves ombres.\nMés de 1.200 persones no s’han volgut perdre el concert-homenatge a Queen. Públic de totes les edats i estatus, però devots de la famosa banda britànica, han aprofitat per gaudir-ne de les seves més exitoses balades. Passaven pocs minuts de les 7 quan les llums de l’escenari anunciaven l’inici d’un espectacle que ha captivat, emocionat i fet recordar moments de la nostra adolescència.\nLa veu de l’intèrpret i el seu semblant ens transportava al passat, als grans concerts del gran i inoblidable Freddie Mercury. A la pista de la Tàrraco Arena Plaça no hi cabia una sola agulla. Les grades també estaven plenes de seguidors famèlics de la màgia que conté les lletres de les cançons alhora interpretades pel rei.\nTot i que era la primera vegada que la TAP programava un concert per les 19 hores – a causa d’una sentència judicial que prohibeix qualsevol tipus d’activitat musical després de les 21h – el públic hi ha respost i de manera excel·lent. No es veu ni es participa en homenatges d’aquest nivell i menys a Tarragona, on la programació cultural i musical darrerament brilla per la seva absència.\nGod Save the Queen ha assolit els seus propòsits. I a més han aconseguit interactuar amb un públic, desacomplexat, que s’ha entregat des del primer moment. Tarragona rebia la que és considerada la millora banda tribut del món, segons la revista Rolling Stone. No en va porta 20 anys d’experiència.\nEls canvis de roba de l’intèrpret, els seus moviments incansables per l’escenari, la seva caracterització (pensa i acurada) per apropar-nos encara més a Freddie no han passat desapercebuts. El públic agraïa els detalls amb forts aplaudiments i corejant com a ningú els clàssics.\nDues hores de concert que no ha deixat a ningú indiferent. El repertori seleccionat ha convençut els presents. Al final del concert, i posant la guinda en un pastís meravellós, hem pogut veure la famosa capa vermella i la corona, el símbol que manté viu el mite Queen. A les 21 hores, tot s’havia acabat per imperatiu judicial…\npreviousMor als 68 anys l'actor Eduardo Gómez\nnextBonificaran els camions a l’AP-2 del Pla de Santa Maria-Montblanc a les Borges-Lleida?


Dingo (Canis Lupus Dingo) | Dades increïbles | Ekolss - Animals\nClassificació Científica Dingo\nEstat de conservació de Dingo:\nUbicació de Dingo:\nDades de Dingo\nConill, Sargantanes, Rosegadors\nOrelles punxades i una llarga cua espessa\nBoscos deserts, humits i secs\nHumans, grans rèptils\nEs troba al continent australià.\nCaracterístiques físiques de Dingo\n13 kg - 20 kg (28 lliures - 44 lliures)\nEl dingo és l'única espècie canina originària d'Austràlia.\nPares atracadors però ferotges depredadors, els dingos estan ben adaptats per als climes durs i diversos d’Austràlia i la regió del Pacífic. Es considera que aquestes criatures són un gos salvatge i presenten un comportament de caça similar i estratègies de caça com el llop estretament relacionat. Es poden distingir dels canins similars pel seu color de capa vermella gairebé ardent.\n5 Increïbles fets de Dingo!\nSembla que el dingo té un paper menor en les creences mitològiques i religioses d’alguns indígenes australians.\nEls dingos són capaços d’entrecreuar-se amb gossos domesticats, cosa que ha creat problemes amb la preservació de la línia de dingo salvatge.\nEls paquets de dingo semblen tenir jerarquies socials estrictes. Els mantenen junts el lideratge i l'astúcia dels mascles alfa i de les femelles alfa a les quals la resta de la colla ha de respectar i diferir. Els alfa també tenen drets de reproducció exclusius.\nEls dingos tendeixen a habitar una àmplia gamma de parcs i reserves a les zones més deshabitades de l'illa.\nA causa de la incursió dels assentaments humans, algunes poblacions poden viure molt a prop de la gent en algunes zones.\nNom científic de Dingo\nEl nom científic del dingo ésCanis lupus dingo. Lupus, com molta gent ja sap, és la paraula llatina per a llop, mentre que el nom de dingo es prenia de la llengua Dharug local dels indígenes australians ubicats al voltant de la zona de Sydney. Tot i això, la classificació taxonòmica del dingo és objecte d’un ferotge debat. Actualment l’animal està classificat com a subespècie de la llop gris , però alguns taxònoms creuen que hi ha prou diferències físiques i genètiques per classificar-la com una espècie completament separada. Sigui com sigui, el dingo forma part del gènere Canis, cosa que també el relaciona estretament amb el coiot , el llop daurat africà i el llop etíop. Es relaciona més llunyanament amb guineus .\nEl fòssil de dingo més antic mai desenterrat té uns 3.500 anys d’antiguitat, però els estudis suggereixen que probablement la subespècie va arribar a Austràlia molt abans. La visió dominant és que els dingos van ser portats pels humans després de la domesticació dels gossos, cosa que sens dubte els convertiria en el primer dels molts mamífers placentaris que es van introduir deliberadament a Austràlia. Tot i això, no tots els experts estan d’acord amb aquesta opinió. La visió alternativa és que els dingos podrien haver migrat sols milers d’anys abans, quan el nivell del mar entre l’illa i el continent era molt inferior.\nAspecte i comportament de Dingo\nAmb el seu aspecte magre, les orelles punxegudes, la pell curta, la cua espessa i el musell llarg, l’animal dingo s’assembla a un de mida mitjana gos en la majoria de les seves característiques destacades. L’animal mesura uns quatre peus entre el cap i el cos, mentre que la cua afegeix un peu més a la seva longitud. Té entre 22 i 33 lliures de pes. El color de la capa pot variar entre marró, vermell o groc. Els individus solen tenir una coloració blanca al llarg del ventre i de les potes interiors, però també s’han identificat patrons negres en estat salvatge.\nEl dingo és força similar al llop en la seva complexa i diversa ordenació social. Tot i que els mascles joves solen ser criatures solitàries, l’arranjament social més comú consisteix en paquets de fins a 10 individus alhora. El paquet normalment conté la parella d'aparellament principal, la descendència, alguna família extensa i potser la descendència de l'any anterior. Els homes solen ser dominants sobre els membres femenins, i els membres de rang superior intentaran establir el domini sobre els membres de la manada de rang inferior i protegir-los amb ferotge. El paquet ofereix protecció i seguretat a cadascun dels seus membres, independentment del seu rang. Junts, els membres cooperaran entre ells per recollir aliments, protegir els joves i sobreviure en llibertat.\nLa comunicació dingo consisteix en diverses formes de bordar, udolar i grunyir. El seu lladruc és molt diferent de l’escorça d’un gos i constitueix només una petita fracció del seu repertori verbal. El seu grunyit està pensat per evitar possibles perills i amenaces, i també s’utilitza com a mitjà per imposar el domini sobre altres membres del grup. A més, tenen diverses formes diferents d’udols, que poden variar en so i intensitat en funció de l’estació i l’hora del dia, tot i que no està del tot clar per què udolen. Igual que altres canins, els dingos també tenen un olfacte excel·lent. Se sap que marquen les seves olors en diversos objectes o llocs per transmetre informació a altres individus.\nEls dingos no solen viatjar lluny del lloc inicial del seu naixement. Viuran, caçaran i criaran la seva família en un territori estret de pocs quilòmetres a la vegada. Els dingos també són criatures nocturnes; passen la major part de les hores de vigília a la nit amb màxima activitat cap al capvespre i l’alba. Els dingos tenen períodes curts d’activitat seguits de períodes de descans més llargs.\nL'animal dingo es troba extensament a tota la massa australiana, a excepció de certes parts del sud-est i de l'illa de Tasmània. Algunes poblacions també es troben al sud-est asiàtic i el Pacífic, inclosos els països de Tailàndia, Laos, Malàisia, Indonèsia, Borneo, Filipines i Nova Guinea. Els hàbitats afavorits inclouen boscos, planes, muntanyes i certs deserts que contenen forats d’aigua. Acostumen a fer cases amb coves, troncs o forats.\nEls dingos es descriuen millor com a carnívors nocturns oportunistes. S’alimentaran de qualsevol quantitat d’animals petits, depenent de la disponibilitat de fauna salvatge local en aquell moment. Aquests poden incloure conills , rosegadors, ocells , Rèptils, peix , crancs , amfibis, insectes , i fins i tot alguns tipus de llavors i fruits. La resta de la dieta consisteix en animals més grans, inclòs wallabies , cangurs , ovelles , bestiar boví i possums . Si se’ls dóna l’oportunitat, també se sap que eliminen les restes de deixalles i deixalles humanes sobrants.\nTot i que la velocitat i la resistència són els principals actius dels dingos com a caçador, també hauran de coordinar-se en paquets per enderrocar la presa més gran, cosa que pot ser un assumpte perillós per a les persones. Les seves tàctiques solen consistir a perseguir la presa cap als altres membres del grup o esgotar la presa a través de la resistència. De vegades també assetjaran animals malalts o ferits que s’hagin allunyat dels seus ramats o grups. El dingo sol matar les preses mossegant-se al coll i tallant la gola i els vasos sanguinis. Se sap que es morden els turmells i els talons per frenar també les preses.\nPredadors i amenaces de Dingo\nCom a depredador àpex de l'ecosistema australià, un dingo adult té pocs depredadors naturals, especialment quan està protegit per tota la manada. No obstant això, grans depredadors com cocodrils , xacals , i les aus rapinyaires encara poden matar els dingos més joves i desprotegits quan són vulnerables a la depredació. També se sap que els dingos moren per picades de serps i atacs de búfals o de bestiar.\nEls humans representen una amenaça més gran per a l’existència continuada del dingo. Molt semblant al llops a Amèrica del Nord i Europa, alguns dangers són considerats plagues per alguns agricultors perquè atacaran i mataran els animals domesticats. S'han implementat diverses mesures de control de dingo per evitar la destrucció de bestiar, inclosa una gran tanca erigida al voltant dels principals territoris de ramaderia ovina del sud-est d'Austràlia. Si un dingo vaga per aquesta zona, pot ser que el matin per una recompensa. La intoxicació és un altre mètode potencial per dissuadir els atacs de dingo. Afortunadament, atès que els dingos ocupen gairebé tota la regió australiana (fins i tot els llocs inhòspits per als assentaments humans), la majoria de les poblacions poques vegades estan amenaçades per l’activitat humana.\nUna altra font potencial de perill també prové d’un racó inesperat. Se sap que els dingos es reprodueixen i hibriden amb gossos domesticats. Això elimina lentament la diversitat genètica de la població de dingo. Es creu que les grans poblacions de dingos consisteixen ara en híbrids (particularment a prop de grans assentaments humans), i fins i tot les poblacions salvatges tenen petits elements d’hibridació genètica al seu interior. Els experts debaten les implicacions d’aquesta pèrdua i com revertir-la. Alguns biòlegs diuen que és el resultat d'un canvi genètic inevitable i que no es pot revertir en absolut.\nReproducció de Dingo, nadons i vida útil\nEls dingos tenen un sistema d’aparellament estricte i regimental. Solen reproduir-se només una vegada a l'any al mateix temps. Després d'un període de gestació d'uns dos mesos, la femella produirà una ventrada d'unes cinc cries de mitjana, però potencialment fins a deu a la vegada. Les cries triguen uns dos mesos a deslletar-se completament. Després d’aquest temps, se’ls ensenya habilitats importants com la caça i la comunicació que són fonamentals per a la seva supervivència. Els cadells assoliran la plena independència diversos mesos després. No obstant això, en lloc de sortir sols, les cries poden quedar-se i ajudar els seus pares a criar la brossa posterior de la cria.\nEls dingos aconsegueixen la maduresa sexual aproximadament dos anys després de la seva vida. És llavors quan solen marxar sols i viure una existència solitària. Una vegada que un mascle i una femella estan emparellats, normalment s’aparellen entre si per tota la vida i formen un nou grup. Els dingos poden viure fins a 10 anys en llibertat i, potencialment, fins a 13 o 14 anys en captivitat.\nLes poblacions de dingo són difícils d’estimar, però es creu que les poblacions de dingo pures estan disminuint, possiblement a causa del mestissatge amb gossos locals. El Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN) La Llista Roja, que fa un seguiment de l’estat en perill d’extinció de diverses espècies, les havia classificat anteriorment com a potencialment vulnerable , però més tard va eliminar els dingos de la llista per la dificultat de definir-los. Els considerava un gos salvatge.\nActualment, el dingo està protegit dins de grans extensions de parcs i reserves nacionals. Tenen poca protecció legal fora d’aquestes àrees, però diverses organitzacions es dediquen a la protecció de les línies de dingo pur.\nés un dofí herbívor o omnívor carnívor\nquè menja els abellots


Un projecte del capital – Desentranyant la UE – Avançament\n3 Un projecte del capital\nLa UE ha estat des del seu origen una institució orientada a impulsar els interessos del capital. La Comunitat Econòmica Europea (CEE), creada després de la Segona Guerra Mundial, el 1957, tenia com objectius principals la reconstrucció material i la reestructuració del capital per tornar a fer competitius els capitals en la part occidental del continent. Així mateix, actuaria com contenció de la URSS en una Europa dividida artificialment en blocs en el marc de la Guerra Freda. Des del principi, la CEE perseguia la creació d’un mercat comú supraestatal que potenciés les empreses europees dotant-les de les dimensions suficients per poder competir amb les grans empreses transnacionals estrangeres. En aquest sentit, la CEE fou un èxit i els anys següents a la seva creació es va produir a Europa un important creixement econòmic. La CEE tenia per objectiu prioritari desenvolupar els interessos del capital. I segueix tenint el mateix objectiu avui.\nEl gran capital marca la política econòmica de la Comunitat Econòmica Europea\nEl paper dels lobbies – Corporate Europe Observatory\nDes de 1992 amb el Tractat de Maastricht, es van iniciar els tràmits i les polítiques que conduirien a l’establiment de la moneda única als països centrals de la UE. S’incloïen entre elles mesures dures per la població que portessin a una moneda única forta i, sobretot, que impedissin la inflació. Aquestes mesures es van convertir en permanents amb el Pacte d’Estabilitat i Creixement de 1997. Tots els països que volien integrar-se en la moneda única –entre ells l’Estat espanyol– es van veure sotmesos a durs programa d’ajustament. Amb la moneda única, l’euro, els països han perdut importants instruments de política econòmica: tipus de canvi, política monetària, política exterior, etc. El Mercat Únic de 1986 i la Moneda Única de 1999, amb el seu corresponent Banc Central Europeu (BCE), són els elements més destacats per permetre que els capitals actuïn sense límits.\nEls grans negocis europeus no volen la incertesa, el risc i el cost que suposen les variacions monetàries. Por això es va impulsar la moneda única.\nDesprés de la unió monetària, la UE va posar la competitivitat en el punt de mira. L’Estratègia de Lisboa, aprovada l’any 2000 tenia com objectiu, al menys retòric, aconseguir abans de l’any 2010 “l’economia del coneixement més competitiva i dinàmica del món, capaç d’un creixement econòmic durable acompanyat d’una millora quantitativa i qualitativa de l’ocupació i una millor cohesió social”. La gestió cap aquesta “economia del coneixement” es va concentrar en la liberalització i privatització de les grans empreses públiques i els sectors anomenats estratègics, com l’energia, els transports, les infraestructures i les telecomunicacions. A més, la flexibilització del mercat de treball que pretesament havia d’afavorir la mobilitat laboral en aquest procés de transició va quedar en una burda (des)regularització per abaratir el cost del treball i augmentar la precarietat laboral. L’Estratègia de Lisboa, va servir per intensificar el caràcter neoliberal de la UE, i aquesta dista molt d’haver-se convertit en “l’economia del coneixement més competitiva del món”. Malgrat tot, es mantenen vigents els mateixos principis en l’Estratègia 2020.\nEs van voler consolidar tots els canvis realitzats durant la dècada dels 90 mitjançant l’establiment d’una Constitució Europea, que va ser rebutjada en referèndum per França i Holanda. No obstant això, va ressorgir com Tractat de Lisboa el 2007, “l’aprovació” del qual el 2009 es va aconseguir per una acusada voluntat política de la Unió que va eliminar els referèndums i va manipular descaradament l’únic país que constitucionalment tenia l’obligació de convocar-lo (Irlanda).\nLa Unió Europea en la crisi\nLa UE, en col·laboració amb el BCE i el Fons Monetari Internacional (FMI) –la Troika- no ha deixat d’exigir la implantació i compliment de programes d’austeritat.\nEn l’actual crisi, la UE va començar a reaccionar quan a finals de 2009 l’alt endeutament dels països anomenats perifèrics podia posar en perill l’euro. A canvi de les “ajudes” que els països endeutats necessitaven, es van disposar a adoptar severes mesures de política econòmica. Des d’aquest moment, en col·laboració amb el BCE i el Fons Monetari Internacional (FMI) –la Troika–, la UE no ha deixat d’exigir la implantació i compliment de programes d’austeritat i ajustament amb condicions molt dures per la població. Programes que no estan solucionant els problemes econòmics dels països endeutats, sinó empitjorant-los, i alhora deteriorant les condicions de treball i de vida de la població, sotmetent a les classes populars al debilitament de les seves posicions socials i al sotmetiment, inclús humiliant dels treballadors.\nPrevious: Una Europa en declivi en un món turbulent\nNext: La financiarització a la Unió Europea i el seu impacte als països membres


Unió de Pagesos adverteix de les desigualtats en la pagesia gran i segueix amb la campanya perquè rebin un bon tracte — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / Unió de Pagesos adverteix de les desigualtats en la pagesia gran i segueix amb la campanya perquè rebin un bon tracte\nUnió de Pagesos adverteix de les desigualtats en la pagesia gran i segueix amb la campanya perquè rebin un bon tracte\nTot coincidint amb el Dia Internacional de la Presa de Consciència de l’Abús i el Maltractament a les Persones Grans, aquest dimecres, 15 de juny, Unió de Pagesos ha demanat més recursos als entorns rurals\nUP promou un envelliment actiu\nCoincidint amb el Dia Internacional de la Presa de Consciència de l’Abús i el Maltractament a les Persones Grans, aquest dimecres, 15 de juny, Unió de Pagesos ha demanat més recursos per a les persones grans dels territoris rurals. El sindicat alerta que, segons l’Organització Mundial de la Salut (OMS), en l'últim any, aproximadament una de cada sis persones més grans de 60 anys han patit algun tipus d'abús en entorns comunitaris.\nLa situació s'agreuja per desigualtats que fan incrementar la discriminació cap al col·lectiu: pensió mínima no equiparada al salari mínim interprofessional; doble discriminació en el cas de les pageses, ja que la seva vida laboral al camp no es reflecteix en les pensions; desequilibri territorial, amb disminució de serveis mèdics, socials, bancaris, de comerç i de transport, i menysteniment per qüestió d’edat avançada.\nEn aquest sentit, el Sector Social de la Pagesia Gran d’Unió de Pagesos, a través de la Fundació Pagesos Solidaris, continua amb la campanya de sensibilització a favor del bon tracte cap a les persones grans (Bon tracte=Bon rotllo). El sindicat recorda que el món rural no té els mateixos avantatges que els nuclis urbans pel que fa a serveis i recursos, ja que la situació d’aïllament d’alguns municipis pot ser l’origen de la vulnerabilitat de moltes persones d'edat avançada.\nPagesia Gran d’Unió de Pagesos organitza tallers de sensibilització en el marc del projecte Valor al món Rural. Enguany, ha prioritzat els tallers en el Servei d’Atenció Integral a la gent gran en l’Àmbit Rural i en escoles del mateix municipi, per entendre el problema des d’un àmbit intergeneracional. També ha elaborat pòsters i material divulgatiu per distribuir als centres educatius a l’inici del curs. El projecte té el suport del Departament de Drets Socials, amb càrrec a l’assignació del 0,7% de l’IRPF.


Jordi Pujol: 'La relació entre Espanya i Catalunya mai havia estat tan malament i anirà a pitjor' La República\nJordi Pujol: ‘La relació entre Espanya i Catalunya mai havia estat tan malament i anirà a pitjor’\nL’expresident de la Generalitat, Jordi Pujol, considera que la relació entre Espanya i Catalunya ‘mai havia estat tan malament’ i preveu que ‘anirà a pitjor’, fins al punt que, si no canvia, Catalunya podria perdre la capacitat de tenir un projecte propi. En un seminari econòmic que s’ha organitzat aquest dimecres a Girona, Pujol ha vingut a dir que la política econòmica i social espanyola s’ha reorientat en la direcció correcta gràcies a que el govern de Zapatero ‘ja no mana’ i es limita a seguir les directrius de fora i ha augurat que la situació millorarà però no ha concretat quan. ‘Estic esperançat’, ha assenyalat, davant més d’un centenar d’empresaris i personalitats del món econòmic gironí.\nEl que va ser president de la Generalitat durant 23 anys, ha començat la seva intervenció afirmant que, tot i que la situació econòmica actual és dolenta, la previsió és que vagi millorant, gràcies al fet que el govern espanyol ‘ja no mana’ i li ‘diuen el que ha de fer’. En aquest sentit, ha explicat que tant a nivell econòmic com social hi ha hagut un ‘canvi de rasant’ a partir del maig del 2010, moment en què el govern de Zapatero ‘assumeix’ les indicacions que li vénen ‘de fora’. Aquesta ha estat ‘la sort’ d’Espanya, ha dit, i des de llavors ha començat a fer polítiques ‘coherents’ i a complir els deures’ que li manaven. Fins llavors, ha dit, s’havien negat a reconèixer que hi havia crisi i no havia fet ‘el que calia fer’.\nPujol ha volgut donar un missatge esperançador als empresaris assistents. ‘Tinguin confiança’, els ha dit, ‘Europa sortirà de la crisi’ i es reforçarà l’estat del benestar perquè sigui ‘viable’. ‘Potser serem els últims en fer-ho’, com ja ha passat a nivell econòmic i social, però també s’hi arribarà. Per altra banda, ha subratllat el fet que a Catalunya ‘hi ha país’ i molta gent que treballa, i ha destacat l’impuls que l’economia catalana ha fet a nivell d’exportacions, en àmbits com el de la investigació.\nDavant aquest futur favorable, però hi ha una cosa que no va bé, que indirectament també pot perjudicar a l’economia. I és la relació entre Espanya i Catalunya. ‘Mai havia estat tan malament i anirà a pitjor’, ha sentenciat. Pujol s’ha referit a la ‘desafecció’ que José Montilla ja va expressar fa uns mesos i ha anat més enllà. Ha alertat de la pèrdua del ‘respecte’ i ‘admiració’ que abans la gent del carrer i de l’estat espanyol sentien, però també a nivell polític i institucional, posant l’exemple del Tribunal Constitucional. ‘Tot això ha desaparegut’, ha dit. I ha alertat que pot portar un ‘esborrament’ de la política, ‘progressiu’ però ‘intens’ i cap a la desaparició de la identitat com a país i de la capacitat de Catalunya de ‘tenir un projecte’. Pujol ha mesurat les paraules i en cap moment ha parlat d’independència, com sí ho havia fet ara fa uns dies, quan va dir que la política espanyola podia empènyer Catalunya cap a dues opcions: o a la desaparició com a nació o la independència. Aquesta última opció ni l’ha esmentada.\nPujol ha fet aquestes reflexions durant la clausura de la jornada tècnica ‘Alternatives financeres en temps de crisi’, dirigida a empresaris, autònoms i directius de PIMES, organitzat per la FOEG juntament amb la Fundació + Empresa. Durant la seva intervenció, ha manifestat que les seves opinions són valoracions personals, de ‘tal com veu la realitat’ i sense ànim de ‘comprometre’ a cap grup polític ni govern.


Confirmen la presència de llúdries en poblacions de la conca del riu Túria - Noticias Medi ambient - El Periódico Mediterráneo\nConfirmen la presència de llúdries en poblacions de la conca del riu Túria\nLa Fundació Aigües de València, Limne i Conselleria col·laboren\nEn els últims anys hi ha hagut una recuperació d’aquesta espècie animal. - MEDITERRÁNEO\nFa a penes un any la Fundació Aigües de València llançava un projecte, junt amb la Fundació Limne i la Conselleria d’Agricultura i Medi Ambient, centrat en una de les espècies bandera de la fauna espanyola: la llúdria paleàrtica. El projecte pretenia unir esforços per a dur a terme estudis de la situació actual de l’espècie a la Comunitat Valenciana.\nDesprés d’aquest primer any s’ha produït una important expansió en el nord de la província d’Alacant, colonitzant la pràctica totalitat del Serpis, d’on no es tenien dades des dels anys seixanta, confirmant la bona salut de l’espècie en la Comunitat.\nPerò la dada més sorprenent la trobem a les portes del cap i casal, a l’haver confirmat la presència de rastres d’aquest mamífer en les localitats veïnes de Paterna i Quart de Poblet. L’expansió per la totalitat de la conca del riu Túria pareix ja un fet, a l’arribar fins a l’assut del Repartiment, el punt en què el Túria sol quedar ja sense cabal.\nseriosament EN perill / Si bé la distribució territorial de la llúdria havia sigut històricament àmplia, durant la segona mitat del segle XX va començar a mostrar una dràstica disminució degut a la contaminació, la destrucció de l’hàbitat, la sobreexplotació de recursos, el descens en el volum de preses, l’aïllament poblacional o la caça. En les últimes dècades però hi ha una recuperació significativa.


L’ultimatum públic que Mas va donar als demòcratacristians perquè es posicionessin sobre la independència ha precipitat un divorci d’aquells que fa temps que es veuen a venir. Però una cosa són les relacions de parella, on cadascú fa el que vol o el que pot, i l’altra, la política, on els representants tenen un deure amb la ciutadania. Com pot ser que la federació que governa o governava la Generalitat, protagonitzi aquest xou? Per una banda, el president Mas fa temps que ven el procés com la seva prioritat de govern i, per l'altra, al seu propi partit han passat anys sense un posicionament comú i clar sobre la independència. Com es menja? Tot plegat resulta poc seriós per no dir que sembla una broma, i no fa més que restar-los credibilitat a ells com a líders, i de retruc, al procés.\nHi ha partits que no ubiquen la independència en el centre del seu missatge polític. Sense anar més lluny, fa uns dies algunes formacions demanaven a la nova alcaldessa de Barcelona que concretés la seva postura al respecte per poder decidir el seu vot a la investidura. Té gràcia que, en canvi, ningú hagi exigit el mateix a CiU. Ada Colau ve de la Plataforma d’Afectats per la Hipoteca i ha encetat mandat aturant un desallotjament. Sigui aquesta o no la feina que ha de fer l’alcaldessa de Barcelona, almenys és coherent amb el seu discurs.\nFa anys que parlem del procés. Podríem dir que va arrencar en aquella espectacular manifestació ciutadana de l’11-S del 2012, malgrat que, en el seu parlament posterior, Mas encara no es va atrevir a pronunciar la paraula “independència” ni una sola vegada. Des de llavors fins ara, un té la sensació que CiU, o millor dit Mas, ha anat adaptant el seu discurs a l' opinió pública que li ha semblat majoritària en cada moment, i més després que ERC demostrés tenir tant o més suport que CiU en alguns comicis. Si fos cert que la independència ha estat la prioritat del president des del principi, dubto que hagués passat tres anys marejant la perdiu amb Duran...\nMés que liderar el procés, sembla que el govern de CiU hagi anat improvisant per treure'n el màxim rèdit electoral. No és cap secret que una notícia en tapa una altra i, mentre parlem d'independència, d'amors i separacions, no parlem de retallades, per exemple. Està clar que a Mas li convenen més unes eleccions centrades en la independència que en temes socials. Diuen que en política els temps estan molt estudiats. Fa pudor de socarrim que l'ultimatum que ha propiciat el sonat divorci s'hagi fet només uns dies abans que comenci la precampanya del 27-S i abans de les vacances d'estiu. Mas ja fa veure que no ha passat res i se centra en el 27-S. La nostra minúscula capacitat memorística per l'actualitat política farà que al setembre ens sembli que CDC i UDC mai han estat parella. En resum, que el xou del divorci, malgrat que és molt il·lustratiu del lideratge que tenim, haurà durat quatre dies.\nDe la mateixa manera, ja són aigua passada les baralles de Mas i Junqueras abans del 9-N. Convergents i republicans s’omplen ara la boca de projecte comú. No sabem si finalment hi haurà una llista única i si comptarem vots o escons. Junqueras afirma que el més important és que les forces independentistes sumin majoria que no pas qui guanyi les eleccions. No sé si Mas pensa el mateix: tot just anunciar la data del 27-S fa unes setmanes, no ha deixat de demanar el màxim suport perquè el procés el lideri el “seu” partit; un partit que, ves per on, tenia tants dubtes sobre la independència que ha acabat dividit. De bojos, vaja, però per demanar, que no quedi.\nLa política no és 'sexy'\n22 de juny 2015.23:59h\nSembla que et sàpiga greu que el president Mas i CDC apostin decididament per la independència i hi apostin tant que a sobre perquè no hi hagi cap dubte siguin inclús capaços de trencar amb la... Llegir més UDC que segueix al Duran.\nLes que estem a favor de la independència, al contrari del que sembla que et passa a tu, veiem molt positiu tot aquest procés que s’està produint i sobretot la clarificació dels diferents espais.\nA Catalunya i als catalans, en molta part gràcies al govern de l’estat, s’està produint aquets últims anys una evolució molt interessant, hem passat de voler un nou estatut d’autonomia que ens garantís la preservació de la nostra cultura, la nostra llegua i assegurés un repartiment més just de la riquesa que generem, a demanar la independència. Aquesta evolució no ha estat cosa d’un dia ni de dos, ha estat a causa de veure com el Tribunal Constitucional retallava un estatut àmpliament aprovat pels ciutadans de Catalunya, com el govern de l’estat rebutjava la nostra proposta de pacte fiscal, com es posaven traves i més traves a l’ensenyament en català, com no es compleix la llei que diu que cada cinc anys s’ha de revisar el model de finançament de les comunitats autònomes, com a pesar de ser admès per tothom no es retorna el deute que l’estat te amb Catalunya en virtut de la clàusula addicional tercera , com obres tant importants per la nostra economia com el corredor del Mediterrani son endarrerides un cop i un altre mentre s’adjudiquen altres obres faraòniques a altres llocs que desprès ningú utilitza, com se’ns obliga a complir amb un % d’endeutament que ens suposa haver de retallar en qüestions tant bàsiques com la sanitat i el benestar social mentre que l’estat continua gastant desmesuradament en infraestructures supèrflues i armament.\nToto això ha portat a aquesta evolució i aquesta clarificació que s’està produint tant en les persones com en els partits polítics i sobretot ha portat al convenciment de que tots els problemes que estem patint, des de la necessitat de retallar fins a la defensa de la nostra identitat no serà possible superar-les sense la independència del nostre país.\nJa se que hi ha persones que encara penseu que es possible arribar a un acord amb la resta de l’estat, ja ho se, però les que creieu això heu d’entendre també que n’hi ha que estem convençudes i d’altres que se n’estan convencent de que no hi haurà futur sense la independència, i per a aquestes i aquets la clarificació que s’està produint és imprescindible ja que el 27S hem de saber exactament que opina cadascú per poder-l’hi donar la nostra confiança, o sigui el nostre vot.


Tags: Comerç Local, Mercat de Nadal\nEl Mercat de Nadal torna a La Glorieta. La Regidoria de Comerç de l’Ajuntament d’Alcoi, amb la col·laboració de la Càmara de Comerç, la Federació de Comerç i ACECA ha organitzat un any més aquesta cita. Aquest mercat nadalenc estarà Obert del 4 al 8 de desembre a La Glorieta en horari de 10.30 a 14.00 hores i de 17.00 a 20.30 hores.\nLa regidora de Comerç, Vanessa Moltó, ha afirmat que “un any més encetem el projecte d’Alcoi Ciutat del Nadal amb aquest Mercat en un lloc tan emblemàtic com la Glorieta on 35 expositors dels nostres comerços oferiran gran quantitat de productes que de segur ens ajuden a poder fer els nostres preparatius per aquestes festes. Agrair, per tant, la seua col·laboració i implicació que ha contribuït a poder parlar ja d’aquesta cita ineludible amb el nostre comerç de proximitat. Convidar a tots els nostres veïns i veïnes a gaudir de les diferents activitats i productes locals en uns moments tan complicats, però que afrontem amb il·lusió i ganes de treballar i ho fem en un espai segur, però també ple de diversió i solidaritat de la mà d’iniciatives a favor de col·lectius vulnerables”.\nL’activitat comercial comptarà com cada any amb parades que oferiran els seus productes tant locals i de proximitat, com nadalencs. Igualment, tindrà una part solidària, amb tres entitats que tindran una parada benèfica.\nEnguany, a banda del comerç amb productes locals i nadalencs, com ja és tradició hi haurà espectacles especials amb danses, dolçaines, contacontes i una flashmob i activitats per a la infància com passejades amb dromedaris i burretes, ludoteca, jocs, tallers artesans i un recinte ecològic amb diferents atraccions ecològiques, sempre seguint les recomanacions sanitàries per aquest moment.


Sense fruir de l'estipendi: El 28-F, en calent\nEl 28-F, en calent\nNo veig gratuït, ni electoralista, ni triomfalista que ens tornem a felicitar aquesta nit. El fet que aquest procés vagi fent camí ja és, de per si, una petita victòria. Democràtica i nacional. Perquè la nostra voluntat de ser i de decidir el nostre futur va lligat, com així ho estem veient, a un aprofundiment de la democràcia. Hi ha manca de democràcia a l'estat espanyol, i la que hi ha és de mala qualitat: va néixer viciada, amb importants defectes de forma i de fons. Això ja ho sabíem, però no per aquest fet ens ho hem de callar, i no ens ho hem callat. Molt bé.\nPerò més enllà de tot això cal analitzar bé la jornada d'avui, tant de cara al 25 d'abril, com de cara al nostre futur en general (i no em refereixo a les eleccions regionals del novembre a la Comunitat Autònoma Catalana, d'on no crec que en surti res de massa interessant). Els resultats de participació ja hi són (21%), i no ens hi hem d'encaparrar, però val la pena potser que en tinguem en compte la tendència que semblen oferir. I aquesta tendència sembla d'un petit estancament a la baixa: a les dificultats de tenir les institucions autonòmiques i estatals en contra, al silenci informatiu, a la manca de mitjans i recursos, a tot això i més, s'hi ha d'afegir, potser, i en calent, que l'efecte de la novetat ja no hi és i que l'immens poder que tenim en contra n'ha après, i molt, des d'aquell 13 de setembre a Arenys de Munt. Han entès que un combat a la callada els beneficia molt més, que allò de no parlar d'una cosa és condemnar-la a no existir. Sobretot això ho entenen els portaveus i garants de l'ordre autonòmic establert com La Vanguardia, El Periódico o TV3.\nTambé és important que refermem el caràcter cívic de tot plegat, així com el rigor i la seriositat amb què es du a terme el procés, perquè en les condicions en què es treballa és digne d'elogi i una mostra de maduresa que ja voldrien molts. L'extensió del dret de vot als immigrants, als joves de 16-17 anys, la introducció del vot electrònic, les garanties amb què es realitzen les consultes... És un procés dut a terme amb molta més pulcritud que no pas la darrera contesa electoral europea on l'estat espanyol es va comportar com una república bananera en el recompte (i abans), o en les eleccions autonòmiques gallegues, o balears, o als EUA. I també deia això del caràcter cívic, perquè és important que no deixem als polítics que se n'apropiïn: aquesta vegada els pertoca menys que mai, a ells, que justament ens condemnen a referèndums alegals, de mentida, perquè no tenen la voluntat de fer-ne un de debò.\nAixí que prenem-ne nota, de tot plegat. Felicitem-nos aquells qui creiem en democràcies reals i més directes, populars i adultes, valentes i responsables, però no ens podem relaxar. Cal molta més feina encara, i cal que el 25 d'abril, que és aquí, a tocar, ens intentem superar una altra vegada. A la nostra comarca, per començar, on els "meus" tres pobles decideixen: Parets, Lliçà d'Amunt i La Garriga, i també les seves dues principals ciutats, Granollers i Mollet. Però també cal treballar a tot el país: tot. I vull dir tot.\nHi ha feina, doncs.\nPublicat per Roger a les 21:01:00\nMe'n vaig a Badalona


BALINIT ALCRONA PRO Mecanitzat universal al més alt nivell\nLes seves eines estan sotmeses a altes tensions a producció, amb fortes càrregues mecàniques i tèrmiques. No obstant això, s'ha d’augmentar la producció. Per a aquestes exigències, hem creat BALINIT® ALCRONA PRO, el recobriment polivalent d’alt nivell per a aplicacions de tall, punxonat i injecció a pressió. Amb aquest recobriment, varem poder superar significativament la corba de rendiment del ja contrastat BALINIT® ALCRONA. El resultat és un recobriment extremadament resistent al desgast amb una duresa en calent i estabilitat al xoc tèrmic excel·lents. En resum: El recobriment universal que proporciona magnífics resultats en el mecanitzat en sec o en humit a altes velocitats de tall.\nAmpli camp d’aplicació\nResistència al desgast excel.lent\nEstabilitat al xoc tèrmic i duresa en calent excepcionals\nVelocitat de tall incrementada significativament\nMajor aprofitament i productivitat\nMaterial de recobriment Base AlCrN\nColor de recobriment gris brillant\nDuresa recobriment HIT [GPa]* 36 +/-3\nTensió intrínseca [GPa]*** -3 +/-1\nTemperatura màx. de treball [ºC]**** 1100