Hi ha refugis rústics per anar amb metro. Bars i bodegues amb gen rural: tracte familiar, plats de la terra i glops autèntics\nDijous, 07/04/2022 | Actualitzada 12/04/2022 - 11:30\nEls dies de fred demanen abric i escapada interior, cert retir que ens reconciliï amb el pas dels dies. Com que la mobilitat municipal està restringida els caps de setmana, i no tothom gaudeix d’una segona residència amb encant, plantegem una excursió per cellers que evoquin les visites al poble. Un passeig com els que fèiem amb els avis, entre carrerons, arbres i places, fins a acomodar-nos en alguna senzilla taula.\nAcostar-se a la cantonada per on surten els finestrals delBar Roure(Luis Antúnez, 7) procura una alegria especial: saps que seràs fabulós quan travessis la placeta i aconsegueixis taula a l’ampli saló. Atenció, perquè sol estar ple, i l’aforament reduït encara ho fa pitjor. El Roure és un bar adust, sense grans floritures més enllà de la seva barra de taulons curvilinis. De fet, l’aspecte una mica desguarnit li dona un veritable aspecte debar autèntic: de poble. El detall el posen els seus encantadors cambrers, que et saluden amb ulls somrients a mitja desfilada de canyes, vinets, calamars, esqueixada o lanova ‘delikatessen’, albergínia fregida amb formatge de cabra i mel. Ull als bocates i el seu menú, que cull incomptables fidels. Passen els anys i allà continua el Roure, tan robust com sempre.\nA quatre passes. Per un dels afluents de la placeta de Sant Miquel s’arriba alBar Bodega Quimet(Vic, 23). Creuant Gran de Gràcia, trobes velles glòries com elBar La Violeta(Sant Joaquim, 12) iCasa Pagès(Llibertat, 19).\nLa Moderna Bodega\nÉs veure l’estilitzat rètol deLa Moderna(Enric Granados, 110) sobre aquest fons de fusta granat, emmarcat en sinuoses motllures de pedra, i alguna cosa se t’encén al pit. Al vidre sobre la porta encara es pot llegir l’antic nom del local,Bodega Esplugas. Un cop dins, l’enamorament sobtat es torna amor veritable: t’embadaleixes contemplant la fila de barrils i les esplèndides rajoles modernistes. Fa un segle que aquest encantador celler encisa el barri a força de vermuts i aperitius que van de conserves a taules de formatges, ibèrics i curats catalans. Tampoc costa emplatar-se a la seva terrassa o dins amb delícies com les tradicionals tripes de la senyora Maria. La propietària, Carmen, i les afables cambreres Majo i Berta, s’encarreguen que aquest lloc històric mantingui la seva essència detracte pròxim i familiar, adaptat als nostres temps. Per això l’idil·li és etern.\nA quatre passes.Sense caminar gairebé, podem trobar un parell de llocs amb solera:Restaurant Ponsa(Enric Granados, 89) iRestaurant Jockey(París, 205).\nTambé se l’emporta\nQuan t’aventures pel laberint de Ciutat Vella, és una sort desembocar en el carreronet que acull laBodega La Palma(Palma de Sant Just, 7). Com La Moderna, aquest és un altre local emblemàtic,patrimoni inalterable de la ciutat. Amb la mateixa naturalitat amb què s’expliquen històries amb noms propis als pobles, l’Albert i la Judith es remunten al 1909, primer registre d’activitat. Va passar a les mans de la senyora María el 1946 i la seva filla Carmen el va portar des del 1981 fins a traspassar-lo als seus actuals amos el 2005. Ara els tons de fusta del seu interior contrasten amb la llum pàl·lida que cau sobre les tauletes de fora, i resplendeixen les possibilitats d’homenatge sobre les estovalles:esmorzar de forquillamés unes tapes formidables, amb hits com els pèsols amb botifarra esparracada, el bacallà o les croquetes. Tot banyat pels seus tiradors decervesa i vermut casolà, o un vi selecte. Aquí tot és carinyo.\nA quatre passes.Posant un peu rere l’altre entre meandres gòtics, encertaràs si arribes aEl Andorra(Sant Pere Més Alt, 74) o alBar del Pi(plaça de Sant Josep Oriol, 1).\nLluny del soroll\nFugir de la voràgine de les Glòries per endinsar-se en la calidesa d’El Sidral(Dos de Maig, 213) és una benedicció. L’antiga Bodega Vilaseca procura empara del soroll en un petit local on la rusticitat es combina amb la finor: dues grans botes presideixen un escenari de llums tènues i mobles ‘vintage’. Des de fa 4 anys, la Núria s’esforça a repartirambient de barri,familiar i intergeneracional. La parròquia li torna tanta passió ajudant-la a muntar les taules de la seva terrassa, i donant bon compte del seu vermut de Reus, les anxoves i aquest gloriós salmó fumat amb salsa d’anet. Diuen que si no proves la seva truita, et poden prendre pel tonto del poble.\nA quatre passes.Podem seguir la ronda pel gloriósBar Bodega Carol(Aragó, 558) i prendre un priorat a gust a laBodega Marcel(València, 584).\nEl blues de la mandonguilla\nCom el poblet de l’Astèrix, elBar Ramón(Comte Borrell, 81) resisteix irreductible l’invasor hípster en aquest imperi del moderneig que és avui diaSant Antoni. La Yolanda i el David van heretar el bar de l’avi Ramón, i d’aquells temps mantenen les receptes de bacallà de l’àvia, el filet amb foie o aquestes cloïsses que tant adora l’escriptor Carlos Zanón. Perquè aquesta és una altra: a més de la simpatia bulliciosa que posen la Yolanda i el David, el lloc és un al·lucinanttemple pop, carregat d’ítems i retrats d’herois del jazz i el blues, des de l’últim pam de paret fins a les estovalles. Pocs locals ens queden així de mítics. Amb les restriccions no hi ha sopars, de moment obren divendres, dissabte i diumenge de 13 a 17 h. Per cert, entre els fidels hi ha el nostre estimatMiqui Otero: el Bar Ramón fa un ‘cameo’ a la seva novel·la, ‘Simón’.\nA quatre passes.Honrem els clàssics:La Bodega d’en Rafel(Manso, 52) iBodega Armando(Bisbe Laguarda, 3).\nEl celler de guàrdia\nCal Marino(Margarit, 54) és dels llocs on t’avisen amb carinyo perquè no et cremis amb les croquetes acabades de fer. Les parets de pedra, elsampollers infinits, la porta feta de caixes de vi, més la disposició erràtica de les sevestaules-barrilli fan haver-se guanyat el títol de bar excèntric de la comarca. Ni els límits d’aforament impedeixen que aquest sensacional local de Poble-sec aparegui sempre animat. I més ara que téterrassadavant la seva abrigada entrada. Dins hi sona la ràdio amb hits de ràdio fórmula, mentre l’Eduard i la seva cambrera no perden el ritme tallant embotits o servint algun vinet predilecte amb una albergínia amb miso i altres delícies que no es poden explicar. S’han de provar.\nA quatre passes. Apostem per la barra del pròximBar Prada(Salvà, 18), i atenció alBar Bodega Montse(Arc de Sant Agustí, 5).\nQuan entres aCal Pep(Verdi, 141), tot es torna senzill. En aquest clàssic de Gràcia hi regna el bon humor del Rafa, que va heretar el bar del senyor Pep que dona nom al local, i que aquests dies està ja pensant a jubilar-se. Al matí allò és un fresc de senyors inclinats sobre els seus diaris, embeguts en un rumor de converses remotes i sons del carrer. A la tarda la cosa s’anima amb grups de nanos que donen bona fe d’uns quants quintos amb les seves tapetes, sense ni tan sols fer cas de les parets plenes depòsters cinèfilsi unadesfilada deporrons. A qualsevol hora, et pots perdre enmig derecords del pobleentre la repicadissa de portes de nevera, ampolletes alegres i platillos al·lucinants.\nAudi desafia els límits de la realitat amb una experiència immersiva\nA quatre passes.Aires retro i autèntics els que es respiren aCasa López(Topazi, 11). Si remuntem fins a Vallcarca, trobem la molt punkBodega La Riera(avinguda de Vallcarca, 81). n\nEscapades Bars (onbarcelona)\nQuioscos d’especialitat, per Òscar Broc


Les dues primeres hores sumen 5.867 vots a les eleccions del FC Barcelona\nPublicat 07/03/2021 11:43CET\nA les 9.00 hores s'han obert les 6 seus electorals amb poca afluència i molt ordre\nUn total de 5.867 socis i sòcies ja han votat presencialment a les eleccions a la presidència del FC Barcelona, en les dues primeres hores de votació d'una jornada que ha començat a les 9.00 i que acabarà a les 21.00 hores, amb un 5,3 per cent del cens electoral que ja ha exercit el seu dret a vot aquest diumenge.\nEl president de la Mesa Electoral, Ricardo Muñoz, ha ofert a les 11.15 hores les primeres dades de participació, que ha actualitzat poc després el club a través del canal 'minut a minut' que s'ofereix als mitjans. A les 11.00 hores, 5.867 persones havien votat, el 5,3 per cent del cens electoral. Sumat al vot per correu, són 26.529 els socis que han votat, el 24,05 per cent del cens.\nPer la seva banda, el president de la Junta Electoral, Xavier Guixeras, ha assegurat que la jornada es desenvolupa "amb total normalitat", sense cues ni aglomeracions. "Es respecten les franges horàries. Se segueixen tots els protocols sanitaris pactats, és totalment segur venir a votar. Animem els socis i sòcies a votar a la seva seu electoral, és fonamental tenir la màxima participació possible", ha comentat.\nTambé s'ha personat l'expresident de la Generalitat Artur Mas. "Són les eleccions més complicades, per la mascareta i la pandèmia però també per la situació del club. Però miro de no quedar-me només amb les coses dolentes, i amb la nova Junta i l'esforç de tots amb el club, espero que tot això tingui una sortida", ha valorat a Barça TV.


Un alcalde de Tarragona es queda sense sou i demana ajuda social | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nUn alcalde de Tarragona es queda sense sou i demana ajuda social\nL'oposició deixa sense retribució l'alcalde de Cabra del Camp\nTarragona 2 DES 2015 - 19:35\tCET\nMiguel Castañón, alcalde de Cabra del Camp. josep lluís sellart\nMiguel Castañón, alcalde de Cabra del Camp, petit municipi proper a Valls (Alt Camp), ha hagut de demanar ajuda als serveis socials després que el ple municipal votés a favor de retirar-li la retribució de 1.034 euros que cobrava cada mes. Debutant en política, al maig Castañón va guanyar per menys de 20 vots una alcaldia que feia 20 anys que estava en mans de Convergència però, mig any després del triomf, el neòfit alcalde assegura que un complot de l'oposició i dos dels seus antics regidors l'ha deixat sense recursos econòmics. La pèrdua dels dos regidors, alineats ara amb el bàndol opositor, ha trencat la majoria que tenia el grup municipal Cabra en Comú i ha erosionat la governabilitat del Consistori, alhora que ha provocat una amarga lluita de poder al poble.\nCabra del Camp, amb prop d'un miler d'habitants, té un dibuix urbanístic peculiar. El nucli urbà, que allà es coneix com "el poble de tota la vida", suma menys habitants que la urbanització que té assimilada el municipi: Mas del Plata. Els veïns d'aquest barri residencial, popular per la colossal estàtua de Mazinger Z que decora l'entrada, fa anys que es queixen perquè pateixen discriminació en relació amb els serveis que reben els seus veïns "del poble" i lamenten la deixadesa dels carrers de la urbanització. En les passades eleccions municipals, Castañón va encapçalar la llista de Cabra en Comú, una candidatura que estava formada íntegrament per veïns de Mas del Plata i que va derrotar la llista de Convergència que liderava l'anterior alcalde, Andreu Ferré.\nCastañón assegura que des de llavors al poble no hi ha treva i que l'oposició li fa la vida, i la governabilitat, impossible. Però dos dels seus companys de partit, Salvador Pérez (antic número dos de Cabra en Comú) i Pau Santolaya, es van apartar de l'equip de govern i van decidir alinear-se amb l'oposició per impulsar una moció de censura que no va prosperar. "La va paralitzar per decret d'alcaldia", assegura Salvador Pérez, i avisa que l'assumpte "està als jutjats". Per l'alcalde no hi ha debat: "La llei deixa clar que amb regidors trànsfugues no es pot impulsar una moció de censura".\nLes tensions han desembocat en un encreuament de denúncies. L'oposició atribueix a Castañón una llista heterogènia de delictes: insults i amenaces, prevaricació per haver assignat el bar de les festes a una coneguda seva, apropiació indeguda per haver-se endut a casa la llenya d'un arbre del poble que va obligar a talar i, fins i tot, l'han demandat per haver instal·lat càmeres en un pavelló municipal on juguen els nens. "Em volen fer passar fins i tot per pederasta", manifesta Castañón.\nL'alcalde, al seu torn, assegura que els dos regidors del seu govern no van marxar voluntàriament. "Vaig ser jo qui els va expulsar", indica. I justifica que es va veure obligat a actuar després de tenir sospites que aprofitaven el càrrec municipal per satisfer interessos personals.\nEl punt àlgid d'aquest conflicte ha estat el boicot de l'oposició al sou de l'alcalde. Salvador Pérez, que en cap cas admet ser un trànsfuga, manifesta que Castañón "no es mereix cap salari perquè té minoria i no pot governar". "Què fa a l'Ajuntament?", es pregunta, i manifesta que "és millor que aquests diners es gastin en coses que el poble sí que necessita".\n"Volen cansar-me, però jo no penso dimitir", avisa Castañón. L'alcalde, que té dona i dues criatures de 5 i 10 anys, diu que el Consell Comarcal li lliura, dues vegades al mes, un lot "amb el que és bàsic" per poder alimentar la seva família. "Aquí un alcalde mai ha tingut dedicació exclusiva i ell va deixar la feina perquè va voler, ningú el va obligar", recorda Salvador Pérez. Ni tan sols sota l'empara de Mazinger Z, l'acord no sembla fàcil a Cabra del Camp.


EL JOVE PALEONTÒLEG: 2013\nDes del 14 de novembre i fins al 16 de febrer es pot veure a la seu barcelonina del MAC, una exposició sobre els Neandertals que van viure al territori català; on es mostraran fòssils i industria lítica d'aquest Homínid extint recuperats a varis jaciments catalans i de la Catalunya del Nord, com per exemple: l'Abric Romaní (l'Anoia), les Coves de Serinyà (el Pla de l'Estany), la Roca dels Bous (la Noguera), la Cova del Gegant (el Garraf) i Talteüll (el Rosselló).\nL'exposició temporal també proposa als visitants nous interrogants sobre el coneixement actual de la raça Neandertal.\nPer a més informació, aquí deixo l'adreça de l'exposició:\nPublicat per Joel eljovepaleontoleg a 19:44 Cap comentari:\nEL Jove Paleontòleg us desitja unes bones festes!!!\nPublicat per Joel eljovepaleontoleg a 20:13 Cap comentari:\nPublicat per Joel eljovepaleontoleg a 17:10 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Cretaci inferior, Cretaci superior, Juràssic superior, Tireòfors\nPublicat per Joel eljovepaleontoleg a 21:45 Cap comentari:\nNo tots els Tireòfors es poden classificar com Estegosaures o com Anquilosaures. Entre aquests hi ha els Tireòfors més primitius, que figuren entre els dinosaures herbívors més antics. Els dos exemplars més coneguts de Tireòfors primerencs són el Scutellosaurus i el Scelidosaurus.\nEl Scutellosaurus era un Ornitisqui relativament petit (de gairebé 1,2 m de longitud). Tenia un crani petit en proporció amb la resta del cos, les dents disposades a les vores mandibulars, el coll curt, les cames només una mica més llargues que els braços i la cua llarga. Es tracta d'un dinosaure amb característiques dels primers membres del grup Ornitischia i d'aquí que alguns paleontòlegs considerin que el Scutellosaurus està estretament emparentat amb Ornitisquis primitius com el Lesothosaurus. Encara així, el Scutellosaurus tenia el cos extensament recobert de plaques òssies implantades dins de la pell, el que es una novetat evolutiva dels Tireòfors i justifica la seva inclusió dins d'aquest grup.\nAlgunes novetats evolutives del crani i la mandíbula inferior, distingeixen els Estegosaures i els Anquilosaures dels seus parents més primitius. Per suposat, és possible que el Scutellosaurus desenvolupés la seva cuirassa dèrmica independentment de l'evolució de la cuirassa dels Tireòfors. Pel moment, però, el millor es considerar l'escut dèrmic del Scutellosaurus com genuïnament tireòfora, sobre tot perquè mostra una semblança detallada i única amb la cuirassa dèrmica d'altres Tireòfors: quilles dorsals i forats ventrals.\nEl Scelidosaurus és un altre Tireòfor primitiu però era molt diferent del Scutellosaurus. En efecte, era molt més gran (4 metres de llargada), i tenia un crani petit amb dents simples i amb forma de fulla que arribaven fins a la punta del musell. Les seves potes eren voluminoses i segons sembla, les anteriors i les posteriors eren de la mateixa longitud. El crani del Scelidosaurus no tenia plaques cuirassades, però la seva esquena estava recoberta amb nombroses protuberàncies òssies incrustades dins de la pell. Aquestes plaques eren notablement semblants a les dels Anquilosaures. Donat que no s'ha trobat un esquelet articulat complet d'aquest dinosaure, la disposició de les plaques dèrmiques cuirassades de l'esquena continua sent incerta.\nCom al Scutellosaurus, gran part de l'anatomia del Scelidosaurus és la d'un membre primitiu dels Ornitisquis. Però aquest quadrúpede amb el seu extens escut dèrmic i el seu ample sacre es classifica més apropiadament dins dels Tireòfors. De fet, alguns paleontòlegs han arribat a incluïr-lo dins dels Estegosaures o els Anquilosaures, encara que no té les novetats evolutives que diferencien les dues famílies. Per ara és millor considerar-lo com un Tireòfor primitiu que no pertany a cap d'aquests grups.\nCom el Scutellosaurus tenia les potes posteriors més llargues que les anteriors, sovint se'l reconstrueix com un bípede.\nEtiquetes de comentaris: Estats Units, Juràssic inferior, Tireòfors\nPublicat per Joel eljovepaleontoleg a 19:53 2 comentaris:\nEl Stegosaurus és un dels dinosaures més familiars i l'Ankylosaurus, amb el seu aspecte d'armadillo, un dels més inusuals. Els paleontòlegs consideren actualment que els Estegosaures (dinosaures amb plaques) i els Anquilosaures (dinosaures cuirassats) están estretament emparentats i els han classificat en un grup que rep l'insòlit nom grec de Thyreophora (que en aquesta llengua dels Balcans vol dir "els que porten escut"), el seu nom catalanitzat és Tireòfor. Els Tireòfors van ser un grup de dinosaures Ornitisquis molt diversificat caracteritzats per ser cuirassats i principalment quadrúpedes. Van viure durant tot el Juràssic i tot el Cretaci, amb una distribució pràcticament cosmopolita. La novetat evolutiva clau dels Tireòfors és la presència d'una o més fileres de plaques de cuirassa a la pell, per damunt o als costats de la columna vertebral.\nEsquelet d'un Estegosaure (Stegosaurus). Ha estat reconstruït en posició ajupida, el que fa que es puguin veure frontalment les dues fileres de plaques òssies que tenia a l'esquena.\nPublicat per Joel eljovepaleontoleg a 19:54 Cap comentari:\nEls tubs i crestes cranials dels Hadrosàurids de la subfamília Lambeosaurinae han suscitat especulacions sobre la seva funció durant una dècada. Una de les primeres hipòtesis era que els tubs i crestes permetien alimentar-se sota l'aigua, podent actuar com a tubs de busseig, com "ampolles d'aire, o com rescloses que impedien que l'aire entrés als pulmons.\nAltres suggerències més plausibles eren que els espais buits dins dels tubs i crestes proporcionaven espai per glàndules o que, en incrementar la superfície tissular dins de la cavitat nassal, escalfaven i humitejaven l'aire i potenciaven el sentit de l'olfacte. Una altra suggerència recent és que els tubs i crestes s'utilitzaven per a desviar el fullatge quan els Lambeosaurinae corrien a través de selves denses.\nAquestes explicacions acceptables dels tubs i crestes no exclouen el que hauria estat la seva funció més important: la d'emetre senyals, tant visuals com auditives. El fet de que unes formes concretes de crestes i tubs fossin específiques de tipus concrets de Lambeosaurinae, i de que els mascles i les femelles d'un tipus concret de Lambeosaurinae tinguessin crestes de mida i forma diferents, recolza amb força la hipòtesi del seu ús com senyals visuals. Així doncs, els tubs i crestes d'aspecte distintiu haurien permès als Lambeosaurinae reconèixer als membres de la pròpia raça i distingir els mascles de les femelles.\nTambé és possible que els tubs i crestes s'utilitzessin en exhibicions d'altre tipus, ja que eren buits i estaven connectats amb els conductes d'aire. Aquestes estructures buides podrien haver actuat com a càmeres de ressonància, i les diferents formes de crestes i tubs haurien produït sons distintius a l'igual que els diferents instruments de vent d'una orquestra simfònica. Així, els Lambeosaurinae no sols podien identificar-se entre si visualment amb les seves crestes i tubs, si no que a més podien reconèixer i assenyalar la seva presència amb sons distintius.\nTribu de Parasaurolophus en un bosc. Amb el soroll que feien al produir sons, amb els seus tubs buits, les frondoses selves tropicals i boscos perennes on habitaven haurien estat llocs bastant sorollosos.\nPublicat per Joel eljovepaleontoleg a 20:01 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Biologia de dinosaures, Cretaci superior, Ornitòpodes\nEls Ornitòpodes: els Fabrosàurids i els Heterodontosàurids.\nQUE ÉS UN ORNITÒPODE\nEls Ornitòpodes, que significa "(peus d'ocell" en grec), eren dinosaures Ornitisquis (amb pelvis d'ocell) bípedes o quadrúpedes facultatius (que podien caminar tant a quatre extremitats que amb dues) que no tenien armadura corporal. Van aparèixer per primera vegada durant el Juràssic inferior i figuren entre els últims dinosaures en desaparèixer al final del Cretaci. Els Ornitòpodes van ser, doncs, un dels grups de dinosaures més duradors i també un dels més diversificats.\nS'han reconegut cinc famílies d'Ornitòpodes (Heterodontosauridae, Hypsilophodontidae, Dryosauridae, Iguanodontidae i Hadrosauridae). Entre les novetats evolutives característiques d'aquest grup hi ha una filera de dents premaxil·lars "desviada ventralment" (està "més avall" que la filera de dents maxil·lars), el procés lateral allargat del premaxil·la i la articulació de la mandíbula inferior situada bastant per avall del nivell de les fileres de dents maxil·lars. Al llarg de les següents setmanes parlarem sobre les característiques de les cinc famílies d'Ornitòpodes esmentades anteriorment.\nEs coneixen una mena d'Ornitisquis herbívors bípedes molt primitius del Triàsic final i el Juràssic inferior anomenats Fabrosàurids, entre ells hi figura el Lesothosaurus. Aquests animals tenien unes proporcions semblants a les dels Ornitisquis bípedes, així que, alguns paleontòlegs inclouen els Fabrosàurids dins dels Ornitòpodes. Però, els Fabrosàurids, encara que compartien algunes característiques els Ornitòpodes, no tenien les novetats evolutives d'aquests últims, per tant se'ls classifica com un grup apart dels Ornitòpodes, però possible avantpassat seu.\nPer ara els Ornitòpodes més primitius són els Heterodontosàurids que vivien a l'Àfrica meridional a principis del Juràssic. Eren petits (en torn a 1-1,5 m de longitud) amb una cua llarga, un coll curt, cames llargues i braços curts, robusts i flexibles. Es caracteritzen sobretot per les seves dents. El seu nom vol dir "llangardaixos amb dents diferents", ja que tenien varis tipus de dents, com els mamífers. Entre aquestes dents destaquen uns estranys ullals que es probable que els utilitzessin per a defensar-se, per a exhibir-se o per a tallar el menjar. Hi ha fòssils d'Heterodontosàurids no tenen aquests ullals, el que indicaria que un sexe en tindria i l'altre no. Els Heterodontosàurids tenien una característica que compartien amb els ocells: la tíbia es fusionava la fíbula i aquesta amb els ossos tarsians. Es coneixen quatre Heterodontosàurids, però només s'han trobat fòssils complets de l'Heterodontosaurus i l'Abrictosaurus.\nHeterodontosaurus, l'Heterodontosàurid típic.\nEtiquetes de comentaris: Juràssic inferior, Ornitòpodes, Sud-àfrica, Triàsic\nDescobreixen un fòssil d'una balena primitiva al desert del Perú.\nEl desert peruà d'Ocucaje és un dels principals jaciments de cetacis primitius d'Amèrica del Sud. Durant la primera etapa del Cenozoic, Ocucaje estava submergit sota el mar. Fa poc es va trobar un espectacular fòssil d'Arqueocet de fa 40 M.A, a l'Eocè.\nEl grup dels Arqueocets és el més primitiu dels cetacis. Eren semi-aquàtics i s'alimentaven de peixos. Van viure durant l'Eocè i estaven a mig camí entre els mamífers terrestres i els mamífers marins. Tenien potes que encara s'assemblaven a les dels seus parents terrestres però que s'anaven convertint en aletes i dents també semblants a les dels mamífers de terra. En aquest grup hi pertanyen el Pakicetus, l'Ambulocetus i el Rhodocetus. El principi es creia que estaven emparentats amb l'Andrewsarchus i els seus parents però estudis recents indiquen que comparteixen un avantpassat comú amb els artiodàctils i que estàn estretament emparentats amb els hipopòtams.\nEl seu descobriment és important pel jaciment perquè fins aquest moment només s'havien trobat fòssils de fa uns 10 M.A. (Miocè) i mai un fòssil d'una època tan antiga com l'Eocè.\nEl crani d'Arqueocet trobat a Ocucaje.\nEtiquetes de comentaris: Cetacis, Eocè, Perú\nBrontosaure (Brontosaurus) destaca com uns dels noms més populars per un dinosaure. Però els paleontòlegs diuen que l'animal s'hauria de dir Apatosaure (Apatosaurus). Això és així perquè al 1903 els científics van acordar que l'Apatosaure, batejat pel paleontòleg Othniel Charles Marsh al 1877 i el Brontosaure, també batejat per en Marsh al 1879, corresponen al mateix gènere de Sauròpode. Quan existeix més d'un nom pel mateix gènere, les regles que s'accepten internacionalment per nombrar els animals, tant vius com extingits, obliguen als paleontòlegs a utilitzar el nom més antic proposat. El nom més recent, en aquest cas Brontosaure, és classificat com un sinònim i s'abandona.\nUn altre aspecte molt important de l'assumpte Brontosaure és la qüestió sobre de quin tipus de cap tenia aquest Sauròpode. Al 1883, en Marsh va realitzar la primera reconstrucció del Brontosaurus (Apatosaurus) excelsus. Per això, és va basar sobre tot en un esquelet bastant complet del jaciment de "Como Bluff", a l'estat americà de Wyoming. Però aquest esquelet no tenia crani. Després de temps de tractar d'endevinar quin tipus de cap correspondria al Brontosaurus, Marsh el va presentar al públic amb un crani de Camarasaurus.\nMés d'una dècada després de la mort de Marsh, entre els anys 1909 i 1915, el "Carnegie Museum of Natural History"(Pennsilvània) va començar a excavar al famós jaciment de dinosaures anomenat actualment "Monument Nacional dels Dinosaures", a l'estat d'Utah. L'Apatosaure més complet és va trobar gràcies a aquestes expedicions però tampoc tenia cap. Aquest esquelet es va anomenar Apatosaurus louisiae al 1916. A prop d'aquest es va trobar un esquelet més petit de la mateixa espècie i també sense cap i un altre fòssil que es va atribuir al gènere Diplodoc. Entre aquests cossos hi havia un crani tipus Diplodocidae. El paleontòleg W. J. Holland va creure que pertanyia a l'Apatosaurus louisiae i això volia dir que Marsh s'havia equivocat.\nPerò un dels paleontòlegs americans més importants, Henry Fairfield Osborn, creia que Marsh tenia raó i va convèncer a en Holland perquè no canviés el cap de l'Apatosaurus. Aquest va deixar l'esquelet sense cap durant 20 anys i el 1932 es va posar un altre crani tipus Camarasauridae.\nA la dècada de 1970 es va fer una reconstrucció dels esquelets del" Monument Nacional dels Dinosaures" que va mostrar que el que en Holland pensava que era un Diplodoc era un altre Apatosaure. L'existència de tres esquelets d'Apatosaure junt a un crani tipus Diplodocidae era una prova molt convincent de que el crani també era d'aquesta espècie. També en els estudis moderns han sorgit nombroses semblances entre el Diplodoc i l'Apatosaure. Al final, Holland tenia raó i als esquelets d'aquests últims es van canviar pels cranis tipus Diplodocidae.\nFoto antiga d'un esquelet d'Apatosaure amb el crani de Camarasaurus.\nActualment, l'Apatosaure se'l representa com un Diplodòcid en la majoria de reconstruccions.\nPublicat per Joel eljovepaleontoleg a 19:20 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Dilemes, Estats Units, Juràssic superior, Sauròpodes\nA Amèrica del Nord el nombre de Sauròpodes va disminuir durant el Cretaci inferior. S'han trobat ossos i icnites de Sauròpodes d'aquest període final del seu predomini a Wyoming, Texas, Oklahoma i Arkansas (E.E.U.U,) A partir de llavors no hi ha fòssils seus en aquest continent durant uns 25 milions d'anys i només reapareixen en forma d'Alamosaurus a la recta final del Cretaci. S'han donat dues explicacions per aquesta absència de 25 milions d'anys, l'anomenat Hiat Sauròpode.\nLa primera explicació és que en realitat va haver Sauròpodes durant aquest període. Els ambients en que van viure aquests dinosaures durant l'hiat no es van conservar al registre fòssil o bé encara no els han trobat els paleontòlegs.\nLa segona explicació postula l'extinció dels Sauròpodes a l'oest de Nord-amèrica, fa uns 100 M.A., a mitjans del Cretaci, possiblement per l'aparició de plantes amb flors que els resultaven indigestes o per l'aparició de nous vegetarians que els feien la competència. 25 milions d'anys després, la raça Alamosaurus va arribar d'una altra part, probablement d'Amèrica del Sud, on els Sauròpodes van prosperar durant tot el Cretaci.\nLes proves aportades afavoreixen la segona explicació. Especialment important és el fet de que durant l'hiat de 25 milions d'anys de durada hi ha algunes faunes de dinosaures ben conegudes de l'oest nord-americà, les quals representen una sèrie d'ambients on no s'han trobat ni un indici de fòssils de Sauròpode.\nTambé és significatiu el fet de que l'últim Sauròpode nord-americà, Alamosaurus, és un Titanosaure estretament emparentat amb les espècies cretàciques sud-americanes, del mateix grup. Encara que sembla raonable pensar que a Amèrica del Nord els Sauròpodes es van extingir a mitjans del Cretaci i grups procedents del continent del sud van envair el territori 25 milions d'anys després, les raons de la seva extinció i invasió posterior continuen sent desconegudes.\nEscena d'un trio Alamosaurus vinguts del sud caminat per la sabana nord-americana de fa 75-65 M.A.,\nmilions d'anys després de la desaparició de Sauròpodes a la regió i a la part final del Cretaci.\nPublicat per Joel eljovepaleontoleg a 17:50 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Cretaci inferior, Dilemes, Estats Units, Sauròpodes\nEvolució dels Sauròpodes.\nEls Sauròpodes van evolucionar a partir d'un avantpassat tipus Prosauròpode durant el Triàsic superior. Encara que cap Prosauròpode és un candidat convenient com avantpassat dels Sauròpodes, el Riojasaurus i el Vulcanodon podrien ser els que més s'apropen a aquest ancestre.\nEls Sauròpodes més antics es remunten al Triàsic superior i al Juràssic inferior i inclouen el Barapasaurus (Índia), l'Isanosaurus (Tailàndia) i el Rhoetosaurus (Austràlia). Aquests i els Sauròpodes del Juràssic mitjà com el Datousaurus i el Shunosaurus (Xina), el Cetiosaurus (Anglaterra) i el Patagosaurus (Argentina) formen un grup de Sauròpodes primitius anomenats Cetiosauridae, caracteritzats per ser de mida petita (fins a 12 m de llargada), de coll curt, un cap semblant al del Camarasaure i unes dents espatulades. És interessant que aquests dinosaures van aparèixer sobtadament al registre fòssil mostrant la majoria de les especialitzacions dels Sauròpodes. La seva distribució geogràfica suggereix un probable origen d'aquest grup al supercontinent meridional de Gondwana.\nEl zenit dels Sauròpodes, pel que respecta a la mida, la diversitat i la pura abundància, va arribar al Juràssic superior. Aquests dinosaures es van diversificar en una gran varietat de famílies (Turiasauria, Diplodocidae, Camarasauridae, Brachiosauridae...) i van arribar pesar 50, 80, 90 o 100 tones de pes. Els exemples més coneguts d'aquest període són el Diplodoc, el Braquiosaure, l'Apatosaure i el Camarasaure i entre els Sauròpodes ibèrics destaca especialment el Turiasaurus.\nLa sort dels Sauròpodes sembla que va disminuir durant el Cretaci, ja que llavors van baixar el seu nombre i les seves dimensions. El que hauria contribuït o causat el declivi d'aquests fantàstics animals seria l'aparició de les plantes amb flors, (perquè no estarien adaptats per menjar-les, ja que ells menjaven coníferes, falgueres i ciques) i dels grans Ornitòpodes, (adaptats a aquestes plantes). Especialment significatiu és el fet de que la major part de la diversitat d'aquesta raça durant aquest període estava limitada a Gondwana, on els Ornitòpodes no van tenir tant èxit com a Lauràsia. Allà van sorgir els Titanosaures. Els Sauròpodes es van extingir a finals del Cretaci com tots els altres dinosaures.\nEl tailandès Isanosaurus va ser un dels primers Sauròpodes, va viure al Triàsic.\nPublicat per Joel eljovepaleontoleg a 18:09 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Cretaci inferior, Cretaci superior, Juràssic inferior, Juràssic superior, Sauròpodes, Triàsic\nLa sèrie de Powerpoints "Abans que nosaltres" és un recull d'imatges de les espècies d'animals prehistòrics presents al "blog". El nombre d'imatges per animal pot variar entre 1, 2, 3, 4 o 5, segons la importància que té l'espècie en la cultura popular. El màxim nombre de diapositives és de 29. Al principi de cada presentació hi ha un títol amb el nom de "El Jove Paleontòleg" i el tema que és tracta.\nLa sèrie es divideix en tres parts:\n1: "Criatures d'un passat oblidat", on es representen animals que van regnar els ecosistemes abans de l'aparició dels dinosaures i també els que van conviure amb ells. Es divideix segons el grup: Invertebrats, Peixos, Amfibis, Rèptils terrestres, Sinàpsids, Rèptils voladors, Rèptils aquàtics i Mamífers del Mesozoic.\nProperament hi podreu trobar:\n2: "Els antics reis de la natura", on es mostren els dinosaures. Es divideix en períodes: Triàsic i Juràssic inicial, Juràssic mitjà i final, i a partir del Cretaci, també en regions: Europa, Nord-Amèrica, Orient i Hemisferi Sud. Cada capítol està dividit en varies parts que s'estructuren per races: Teròpodes, Ornitòpodes, Sauropodomorfs, Tireòfors i Marginocèfals algunes vegades, o simplement Saurisquis i Ornitisquis en altres. L'últim capítol està dedicat als ocells.\n3: "Una nova era", on hi ha els mamífers extingits. Aquest es divideix en períodes: Paleocè, Eocè, Oligocè, Miocè, Pliocè, Plistocè i Holocè. L'últim capítol està dedicat als Homínids.\nHo podeu veure a la pàgina de Powerponit/vídeos:\nPresentació del primer capítol de la sèrie.\nEls descobriments recents de Sauròpodes enormes han fet avançar els límits coneguts de la mida corporal dels vertebrats terrestres i plantejat la qüestió de quin era el Sauròpode (els vertebrats terrestres més grans de tots els temps) de major mida. Ara bé, quan s'utilitza la paraula gran, és important distingir entre pes (massa corporal) i longitud. Els Sauròpodes més llargs tenien una complexió relativament més lleugera i pesaven menys que les races més curtes i més robustes com el Braquiosaure.\nCANDIDATS A SAURÒPODE MÉS PESANT\nAlguns candidats a Sauròpode més pesant són l'Argentinosaurus, l'Ultrasauros (no Ultrasaurus), l'Amphicoelias i el Braquiosaure.\nL'Argentinosaurus és un dels més citats com el Sauròpode més pesant. Segons algunes estimacions, pesaria fins a 100 tones!! És possible, perquè els seus ossos eren molt grossos, però només s'han trobat vèrtebres, fragments de costelles, una tíbia i alguns ossos de la pelvis, així que encara que no es pot arribar a una conclusió clara sobre el seu pes.\nUltrasauros és el nom que es va donar al principi a una gegantesca vèrtebra triturada de les capes del Juràssic superior de l'oest de l'estat americà de Colorado. Segons algunes estimacions, l'Ultrasauros faria 30 m de longitud, 15 d'alçada i entre 50 i 80 tones de pes. Està clar que algunes assignacions d'un pes tan alt com 190 tones per aquest dinosaure, són exagerades.\nL'Amphicoelias, un dinosaure realment escàs, s'ha arribat a pensar que pesaria entre 120-150 tones!!!\nPer ara, d'aquests tres dinosaures no s'ha trobat cap esquelet complet i el dinosaure més pesant conegut per esquelets sencers és el Braquiosaure, amb un pes de 50 o fins a 80 tones.\nCANDIDIATS A SAURÒPODE MÉS LLARG\nI entre el títol de més llarg, hi ha també l'Amphicoelias, el Seismosaurus i el Supersaurus.\nSegons algunes assignacions, l'Amphicoelias faria entre 40 i 60 m de longitud!!! Però es coneix tan poc d'aquest gegant que encara és especulació.\nParts de la cua, de l'esquena i la pota posterior d'un enorme Diplodòcid del Juràssic superior de Nou Mèxic han estat identificades com de Seismosaurus. Encara que s'han estimat longituds de fins a 58 m per aquest monstre, no han passat la prova d'un escrutini crític.\nPer ara, el dinosaure més llarg estudiat més a fons és el Supersaurus, amb una llargada de 42 m de longitud i un pes de 50 t.\nRepresentació de les mides aproximades de l'Amphicoelias, Argentinosaurus, Supersaurus, Diplodocus i Sauroposeidon.\nEtiquetes de comentaris: Biologia de dinosaures, Dilemes, Sauròpodes\nFotos de l'exposició "Neolític, de nòmades a sedentaris"\nA "El Jove Paleontòleg" ja hi ha les fotos de l'exposició "Neolític, de nòmades a sedentaris" de l'Obra Social "la Caixa", a la pàgina de fotos. Aquesta exposició tracta sobre el Neolític del Creixent Fèrtil i estava estructurada en 5 àmbits: Mesolític, on s'explica el final de les societats caçadores-recol·lectores amb l'exemple de la cultura Natufiana; Neolític Preceràmic A, on s'explica el descobriment l'agricultura amb l'exemple de Jericó; Neolític Aceràmic o Preceràmic B, on es mostra com es van domesticar els animals amb l'exemple de Jarmo; Neolític Ceràmic, on s'hi representen les primeres ceràmiques amb l'exemple de Çatal Höyük; i Període d'Uruk (Calcolitic), on es veu com va sorgir l'escriptura amb l'exemple d'Uruk.\nMés informació a la pàgina web de l'exposició:\nPublicat per Joel eljovepaleontoleg a 16:35 Cap comentari:\nPublicat per Joel eljovepaleontoleg a 16:21 Cap comentari:\nNo es coneix el crani de molts Sauròpodes perquè era petit i quan l'animal moria es perdia fàcilment. Això ha obligat a molts paleontòlegs a classificar aquests dinosaures basant-se en altres peces de l'esquelet com les vèrtebres. Per sort, aquests ossos varien de forma significativa entre les diverses races, el que ofereix una base útil per a classificar-los.\nLa vèrtebra d'un Sauròpode, com la de la majoria dels vertebrats, consisteix en un centre o cos vertebral que es una zona d'inserció dels músculs que sostenen el cos de l'animal. Aquest també suporta un arc neural, una estructura complexa que tanca la medul·la espinal i de la que parteixen riostes òssies a les que van unides les costelles i altres vèrtebres. La part superior de l'arc neural és una prolongació òssia anomenada apòfisi espinosa, una altra zona d'inserció per tendons, músculs i lligaments.\nLa columna vertebral de tots els dinosaures i de la majoria dels vertebrats es pot dividir en quatre regions: cervical (coll), dorsal (esquena), sacra (cintura) i caudal (cua). A més, les formes en que les superfícies dels cossos vertebrals s'articulen entre si tenen noms descriptius.\nEn els Sauròpodes, aquests cossos vertebrals s'articulen en una articulació de cap i cavitat. Si la cavitat és anterior i el cap és posterior, la vèrtebra es denomina procele, que en grec vol dir "cavitat d'abans". Si la situació és la inversa-cavitat posterior i cap anterior-, la vèrtebra s'anomena opistocele, "cavitat del darrere" en grec. Les vèrtebres unides per dues cavitats s'anomenen anficele, "cavitat doble" en grec.\nLes vèrtebres de molts Sauròpodes tenen unes cavitats que alleugeraven el pes dels ossos.\nLes vèrtebres caudals dels Sauròpodes tenien ossos xebrons als quals anaven units músculs i que protegien i rodejaven els vasos sanguinis de la cua.\nLa forma dels xebrons, la longitud i la forma de les apòfisis espinoses i si varies vèrtebres són o no procele, opistocele o anficele, són trets importants en la classificació dels Sauròpodes.\nVèrtebres de Sauròpodes on s'assenyalen l'apòfisi espinosa i la cavitat que alleugera l'os.\nXebró de Diplodocus.\nEtiquetes de comentaris: L'esquelet dels dinosaures, Sauròpodes\nExposició sobre Charles Darwin al Museu Marítim de Barcelona.\nL'exposició "Darwin, el viatge d'un naturalista", produïda per l'American Museum of Natural History de Nova York, es pot veure al Museu Marítim de Barcelona fins a l'1 de setembre. Tracta sobre la vida d'aquest naturalista anglès, el seu viatge a bord sobre el HMS Beagle i la seva teoria sobre l'evolució.\nMés informació a la web del Museu Marítim de Barcelona:\nTambé hi ha les meves fotos. Les podeu veure a:\nPublicat per Joel eljovepaleontoleg a 17:16 Cap comentari:\n1r Aniversari del "blog" (06-08-2012 / 06-08-2013)\n73 països han entrat al "blog" durant aquest primer any. Gràcies a tots per les vostres visites!!!!\n-el jove paleontòleg-\nDiferències entre els Diplodòcids i els Camarasàurids.\nEls dos tipus principals del Juràssic superior dels Estats Units, els Diplodòcids (Diplodocidae) i els Camarasàurids (Camarasauridae) es distingeixen sobre tot pel seu cap.\nEl crani dels Diplodòcids era llarg i gràcil, amb el morro allargat. Les mandíbules tenien unes dents allargades i en forma de clavilla. Les obertures nasals estaven a la part superior del cap, davant i per damunt dels ulls. El del Camarasàurids era curt i robust, amb el morro curt. Les mandíbules tenien unes dents grans i en forma d'espàtula. Les obertures nasals eren grans i estaven situades als costats del crani, davant dels ulls.\nPel que respecte al cos, els Diplodòcids el tenien llarg i de complexió relativament lleugera. El dels Camarasàurids tenia una estructura sòlida, no era molt llarg i no era molt pesant. El coll dels Diplodocidae era molt llarg, amb moltes vèrtebres, el Diplodoc en tenia 15, mentre que el dels Camarasauridae era curt, amb només 12 vèrtebres.\nLes apòfisis espinoses de les vèrtebres cervicals dels Diplodòcids tenien una estria en forma de V i les de les vèrtebres de la regió de la cintura eren altes, mentre que les apòfisis espinoses de les vèrtebres cervicals dels Camarasàurids tenien l'estria en forma d'U i les de les vèrtebres de la regió de la cintura eren més baixes i grosses. Els ossos xebrons de la cua dels Camarasàurids tenien forma d'espina, mentre que els dels Diplodòcids tenien dues varetes paral·leles.\nEls Diplodòcids tenien una cua molt llarga formada per al menys per 80 vèrtebres. Aquests tenien les potes bastant gràcils i curtes, amb una proporció húmer/fèmur de 0,66 cm, mentre que les potes dels Camarasàurids eren més llargues i robustes i amb una proporció húmer/fèmur de 0,70 cm. El canell i el turmell dels Diplodòcids només tenien un os cadascun, mentre que els dels Camarasàurids en tenien dos cadascun.\nCrani de Diplodoc de perfil, les obertures nasals no es poden veure perquè estan a la part frontal.\nCrani de Camarasaurus de perfil, les obertures nasals es poden veure perquè es troben a la part lateral.\nPublicat per Joel eljovepaleontoleg a 21:25 Cap comentari:\nEls Ornitòpodes: els Fabrosàurids i els Heterodont...\nDescobreixen un fòssil d'una balena primitiva al d...


El DJ y productor AFFKT actuará en el Festival VESOS 2018\nEl potent so colorista del DJ i productor AFFKT, ple de composicions “crossover” que aprofundeixen en els sub gèneres del house i el techno creant un híbrid perfecte, envoltarà als assistents al VESOS 2018.\nVols saber més sobre AFFKT?\nHi ha un reduït nombre de productors nacionals que, obrint-se camí amb els seus propis mitjans, han aconseguit ser musicalment globals. I ho han fet fent tota la feina per ells mateixos, tasca gens senzilla: crear un segell i un so propi al mateix temps que reconeixible.\nMarc Martínez Nadal aka AFFKT és una figura notable d’aquesta “rara avis” d’individus habituats a canviar les regles i exercir d’home orquestra.\nAFFKT, que porta anys encastellant el seu potent so colorista, sempre ofereix un resultat refinat al màxim detall, al qual només s’accedeix a la constant recerca de la perfecció sonora.\nDes de 2008 porta cultivant el so de AFFKT, coneixent persones, descobrint nous llocs i apropant-se a altres cultures per tot el globus terrestre. Sens dubte, una experiència que li ha atorgat una àmplia visió per experimentar amb nous i inesperats resultats.\nEn les seues produccions per a segells com Suara, o el seu propi segell Sincopat, expressa la seua versatilitat a l’hora d’indagar en el més profund de les seues influències sonores per obtindre com a resultat un adorable híbrid de Techno. A més d’oferir enormes composicions “crossover”, que aprofundeixen en els sub gèneres de la música house. Tots ells sons molt apreciats per segells com Kling Klong o Noir Music.\nAFFKT s’ha compromès amb una vida de síntesi musical i això és el que el manté diferent a la majoria de productors d’avui dia.\nEl seu viatge sonor prossegueix, sempre en diverses direccions, però conservant l’essència de tants que li han influït. No és estrany que ara senta responsabilitat, la de tots els que està sorprenent amb les seues habilitats en l’estudi i presència en cabina.\nUn cop presentat com “fill dels mil sons” AFFKT contínua en plena evolució, arribant a noves cotes i superant constantment les expectatives. També gaudint de l’elogi de bona part de l’escena a la qual sorprèn amb cada nou release. Com ens sorprendrà a VESOS 2018?\nDissabte 5 de maig – 22:00 h – Pati gran – Entrada lliure.


MESA SECTORIAL 25 de març 2022 – CATAC-CTS/IAC\nL’ICS CONVOCARÁ 12.000 places abans del 31.12.2022 amb el compromís és tancar totes les convocatòries obertes abans de tornar a convocar. Passem informació de la situació actual de les convocatòries en marxa.\nCATAC-CTS/IAC demana un criteri únic a l’hora del cessaments dels interins amb la incorporació a la resolució de les convocatòries. L’ICS es resisteix a establir-lo tot i que entén que vol que sigui just i transparent.\nRespecte a la llei d’estabilitat L’ICS encara està en negociacions amb el ministeri per establir els criteris de convocatòria per al personal estatutari .\nPel que fa a les Dpo’s, del 2022 no seran iguals que les dels anys anteriors (2020 i 2021). Tornaran a ser com abans de la pandèmia. CATAC-CTS/IAC manifesta el seu desacord ja que continuem estant en pandèmia.\nCATAC-CTS/IAC demana que es reconegui l’habilitació establerta a la llei 5/2011 dels psicòlegs com a psicòlegs sanitaris, l’ICS diu que aquesta habilitació no serveix per al sistema nacional de Salud i que per tant per molt que l’ICS pugui fer mai podrien tenir plaça com a tal. Està disposat a posar un complement en nòmina per la diferència salarial que pugui haver entre ser personal sanitari i no sanitari.\nL’ ICS ens informa que està prevista l’actualització de la borsa de treball per la segona quinzena d’abril.\nBorsa de TreballComunicatInformacióInterinsOposicions


El Club - clubariel.com\nEl Club Ariel està situat al nº16 del Carrer Maignon. El Club d’uns 350m2 consta de 3 espais diferenciats: El Bar, la Sala Esportiva i la Sala de Jocs.\nSi voleu informació d’alguna d’elles envieu un correu a hola@clubariel.com o truqueu al 690624071\nLa sala consta de 30m2 de taules i cadires, totalment aillada i amb llum natural per gaudir de la concentració necessaria.\nUna zona social amb més de 100m2 per passar una bona estona envoltat de jocs i activitats.\nEspai totalment equipat per la pràctica del tennis taula amb dos espais de joc, vestidor i dutxa.


Marina Berdalet a la Sonda de Paper TOTS FEM BAGES\nMarina Berdalet amb la TOTS FEM BAGES\nEnviat per ferran el dv., 16/05/2014 - 14:35\nL’artista Marina Berdalet, que va recollir la Sonda de Paper Tots Fem bages de la mà de l’Irene Vendrell, ha fet la intervenció a les quatre pàgines que li corresponen al llibre d’artista, al seu taller de l’Estany.\nEn les seves pròpies paraules: “És un dibuix senzill, perquè cadascú hi faci la seva lectura: línies negres sobre fons blanc / línies blanques sobre fons negre. La suma de les línies dóna el conjunt de la imatge, i totes les línies són necessàries per a completar el dibuix.”\nMarina Berdalet, artista visual\nMarina Berdalet és una ARTISTA VISUAL Llicenciada en Belles Arts l'any 1989 per la Universitat de Barcelona. La meva recerca plàstica se centra especialment en el dibuix i en la pintura. Nascuda a Barcelona, ja fa uns quants anys que vaig deixar la ciutat i visc al petit municipi de l'Estany (comarca del Moianès), en plena natura. Podeu seguirla al bloc homònim Marina Berdalet\n3ª Exposició de les Sondes de Paper


Màrtirs de Fons Salutis - Parròquia Maria Auxiliadora d'Algemesí\nLa parròquia > Fons Salutis > \nMàrtirs de Fons Salutis\nBeata Maria Micaela Baldoví Trull\nVa néixer a Algemesí el 28 d'abril de l'any 1869, per la qual cosa comptava amb 67 anys d'edat en el moment del seu martiri. El seu nom civil va ser Maria de la Salut Baldoví Trull, filla de Joan Baptista i Joaquina, sent batejada a la parròquia de Sant Jaume i confirmada en 1879. De menuda no va anar a centres educatius, ni tampoc va estudiar en la seva joventut, posseïa una gran capacitat intel·lectual que ella mateixa es va encarregar de conrear i ampliar, destacant sobretot el seu autodomini.\nVa ingressar en l'Ordre cistercenca el 1892, al monestir de Gratia Dei a La Zaydía, València, fent els seus vots solemnes un any després, amb 24 anys d'edat. Va exercir les tasques de tornera, ropera i majordoma; i finalment, sent molt fidel a les observacions monàstiques de l'Orde, va ser triada com abadessa de la Zaydía des de 1917 a 1921. Anys després, volent estendre el Cister, va fundar a la seva ciutat natal, Algemesí, un nou monestir, Fons Salutis, a la qual es va traslladar el 30 d'octubre de l'any 1927 amb sis monges, comunitat de la que va ser la primera abadessa.\nNo obstant això, en esclatar la Guerra Civil el 1936, la comunitat es va veure obligada a retirar-se del monestir. Això va ocórrer el 21 de juliol, de manera que en la matinada del dia 22, després de sentir missa i consumir totes les formes del sagrari, la comunitat va abandonar el monestir i la mare Micaela va anar a viure amb els seus germans, Joan Baptista i Encarnació. Malauradament, als quatre mesos, el 16 d'octubre les dues germanes van ser detingudes i empresonades precisament en Fons Salutis, el mateix monestir que ella havia fundat i que en eixe moment era usat com a presó. Fins i tot li van donar com calabós la mateixa cel·la que havia ocupat com abadessa.\nEls diversos interrogatoris als quals va ser sotmesa durant el seu tancament li van causar un gran patiment, ja que van ser molt durs amb ella. Però, no abstraient en si mateixa, es dedicava a consolar i a animar a les altres religioses presoneres, pregava sense parar i se la veia besar les parets de la seva cel·la, com santificant la seva pròpia presó. D'aquesta actitud valenta i exemplar ens queden diversos testimonis de gent que va coincidir amb ella:\n"Jo vaig ser detinguda i portada al convent de Fons Salutis, convertit en presó, crec que el 26 d'octubre de 1936, i em van tancar a la cel·la que havien ocupat María Teresa Ferragud Roig i les seves quatre filles, que les van matar el dia anterior. Un cop a la cel·la, la Mare Micaela, que era a la del costat, em va cridar colpejant l'envà i preguntant-me qui era i què passava al carrer. Després, un carceller anomenat Pedro Fernández va obrir les cel·les i vaig parlar amb ella, la qual es mostrava molt animosa i valenta i em va dir: "Qui m'havia de dir que aquest convent que jo vaig fundar seria la meva presó, ocupant la mateixa cel·la d'abadessa i de presa! "; i ha afegit que, quan arribés el moment de la mort, havíem de cridar: "Visca Crist Rei!", i les altres contestar: "Visca!". Aquest va ser el tema de la conversa durant els dies que convivirem juntes a la presó, mostrant-se sempre molt animosa". (Josefa Giner Botella, detinguda)\n"Jo estava ocupant el càrrec de cap del Cos de Guàrdia, que vigilava el monestir-presó, on estava detinguda M. Micaela. Quantes vegades vaig anar a obrir la cel·la en què ella es trobava, la vaig veure encongida, però sense perdre l'ànim, més aviat estava com molt recollida interiorment. Algunes vegades agenollada i altres resant ". (Pedro Fernández López, carceller)\nFinalment, el 9 de novembre de 1936, al voltant de les nou del vespre, la van afusellar a ella i la seva germana Encarnació a la carretera de Benifaió, al terme municipal d'Almussafes. Sembla que Encarnació va morir a l'instant, però la mare Micaela va quedar amb vida i va agonitzar durant tota la nit, fins que, a l'alba, la van rematar esclafant-li el cap. En acabar la guerra, després d'una llarga investigació, els seus cossos van ser trobats, exhumats i recuperats. Amb gran horror, van trobar els dos caps separades de la resta del cos, de manera que es creu que van ser decapitades, probablement post-mortem. Les seves restes, enterrades al cementiri de Benifaió, van ser posteriorment traslladades a Algemesí i inhumades al mateix Fons Salutis, l'any 1974.\nBeata Maria de la Natividad Medes Ferrís\nIgual que la mare Micaela, Úrsula Medes Ferrís (nom civil) va néixer a Algemesí, el 18 de desembre de 1880 pel que tenia 56 anys en el moment del seu martiri, filla de Josep i Vicenta Maria, sent batejada a la parròquia de Sant Jaume al dia següent i confirmada l'1 d'agost de 1891. Va ingressar en l'Ordre del Císter al monestir de la Zaydía de València, el 6 d'octubre de 1915, professant l'any següent. Nascuda en una família nombrosa, amb dos germans carmelites descalços, Ernest, sacerdot, i Vicent, religiós, ella va destacar per ser una religiosa senzilla, de caràcter afable, que es va incorporar al monestir de Fons Salutis d'Algemesí quan aquest va ser fundat el 1927.\nQuan per la guerra hi va haver d'abandonar, va marxar a refugiar-se a la seva casa natal, propietat del seu germà Josep, pagès, on també es van allotjar els seus dos germans religiosos, Ernest i Vicent. Allà van passar uns mesos, compaginant la vida cristiana i treballant al camp. Però aviat van ser denunciats al comitè revolucionari local, es creu que per part d'una veïna seva, venedora ambulant de premsa, que precisament pertanyia a la cèl·lula comunista de Algemesí.\nEl cas és que al capvespre del dia 11 de novembre es van presentar allà uns enviats del comitè local, exigint a l'esposa de Josep, una dona anomenada Purificació Esteve Martínez, que lliurés a les persones que tenia amagades, i la van amenaçar molt greument si no ho feia. Després d'un inútil forcejament, van haver de lliurar els tres, sent sor Natividad conduïda al mateix Fons Salutis, que ara seria la seua presó. Els seus dos germans van ser en canvi reclosos en el convent de les Bernardes de la Vila, que també es feia servir de presó.\nLa estada va durar poc: el mateix dia de la seva detenció va ser jutjada i condemnada a mort. A les onze de la nit, la van ficar en un cotxe amb el seu germà Ernest, mentre que Vicent i Josep ocupaven altres dos cotxes respectivament. Van marxar a la carretera d'Alcúdia a Carlet i, a l'altura del terme d'Alcúdia, a uns 8 quilòmetres d'Algemesí, van matar als quatre germans, sent al voltant de la matinada del 12 de novembre de 1936. Un testimoni ocular afirma que el pare Ernest, en nom dels seus germans, va parlar així als assassins, que els havien fet avançar lligats i a cops de culata: "Sabem que ens aneu a matar, però morirem amb gust per la religió i per Espanya. Visca Crist Rei!". Els van assassinar mitjançant tirs al clatell.\nMés tard, els cadàvers van aparèixer amb les mans lligades: Vicent amb les mans sobre el cap, Ernest i Josep lligats, i el de sor Natividad estava partit en tres trossos. Això s'explica, segons la seva biografia, perquè el seu cadàver "va caure al mig de la carretera, i no es van dignar apartar-la, de manera que havent passat un camió, la va tallar en diversos trossos".\nAcabada la guerra, la vídua de Josep, Purificació, va exhumar les restes del seu marit i els tres germans i els va enterrar al cementeri d'Algemesí. En 1940 els dos carmelites descalços van ser portats al panteó dels Màrtirs de la comunitat carmelita al Desert de les Palmes.\nEl procés de declaració de martiri i beatificació de la mare Micaela i sor Nativitat es va iniciar a València en 1962 per part de l'Ordre Cistercenca , i, com sabem, van ser beatificades finalment en el dia 3 d'octubre de 2015 després que es unifiqués la seva causa amb la del Beat Pius Heredia Zubía el 2 de març de 2001. Els dos germans carmelites també van ser inclosos en la causa de 34 màrtirs carmelites descalços de la província d'Aragó i València. Finalment, el germà seglar, José Medes Ferrís, va ser beatificat el 21 de març de 2001 pel papa Sant Joan Pau II dins d'un nombrós grup de màrtirs valencians, com seglar d'Acció Católica. Actualment, les dues màrtirs estan sepultades al mateix monestir que van fundar, on van viure i van estar presoneres.\nEl 23 de gerner de l'any 2015, el Papa Francisco aprovava la beatificació dels màrtirs de l'abadia de Viaceli a Cóbreces (Santander) i les màrtirs del monestir de Fons Salutis d'Algemesí. El dia 3 d'octubre d'aquest mateix any, a les 12 hores van ser beatificats a la Catedral de Santanter per Mons. Angelo Amato. La festa litúrgica va quedar establerta pel Papa Francisco en la seva Carta Apostòlica pel 4 de desembre.\nque les beates Mª Micaela i Mª Natividad,\nmàrtirs, amb l'ajuda de la Mare de Déu,\nAuxili dels cristians,les vas portar a la imitació de Crist fins al vessament de la sang; concedeix-nos pel seu exemple i intercessió, confessar la fe amb fortalesa, de paraula i d'obra. Per Jesucrist nostre Senyor. Amén.\nWebmaster Parròquia Maux,\n31 de gen. 2018, 10:22\n31 de gen. 2018, 10:21


Campanya “Som 5 millons, som Llengua Valenciana” ⋆ L'Observatori de la Llengua Valenciana\nCampanya “Som 5 millons, som Llengua Valenciana”\nEn un artícul recent, analisàvem la repercussió del fet que el Tribunal Suprem haja rebujat els recursos presentats per la Generalitat Valenciana i el sindicat STEPV contra la resolució del TSJ entorn al decret d’usos del valencià en l’administració.\nNo obstant, han aparegut noves reaccions per part d’algunes entitats, partits polítics, administracions públiques (Som 10 milions, votació del reconeiximent explícit de “l’unitat de la llengua” en el Senat i les Corts Valencianes) que tenen un denominador comú: una flagrant demostració de falta de respecte a la diversitat llingüística, fent campanya activa per a que l’idioma valencià no tinga dret a preservar la seua singularitat i individualitat dins de la família llingüística de la que forma part.\nPretendre que l’idioma valencià pot sobreviure com a part de la «riquea» de la «llengua catalana» és un engany: la realitat demostra que no es respecten les característiques del valencià, i s’alvança en la convergència cap al català estàndart. Criminalisar la «fragmentació» és un atentat contra el dret dels valencians a codificar, estandarisar, preservar, desenrollar i promoure la nostra llengua, sense interferències induïdes o forçades. O se li dona al valencià un tractament de llengua a tots els efectes (com succeïx en el gallec respecte del portugués, al noruec respecte del danés, i tantes atres llengües) o ya no serà el valencià.\nPer això, L’Observatori de la Llengua Valenciana ha llançat la següent campanya en change.org:\nDefenguen la singularitat de l’idioma valencià front a l’anexió pel català\nSom 5 millons, som Llengua Valenciana\nFirma en esta campanya de L’Observatori de la Llengua Valenciana per a demanar als representants polítics valencians fermea i compromís en defensa de la llengua valenciana, i pel manteniment de versions pròpies valencianes en webs, documents oficials, doblages de películes, publicitat, traduccions de llibres… Per la diversitat, pel respecte, per la supervivència del nostre idioma en procés de substitució progressiva, pel dret que nos reconeix l’Estatut per a viure plenament en valencià, per la llengua viva del carrer i de casa, per la dignitat de la nostra cultura espoliada i del nostre poble somés.\nEn ella reclamem que les administracions públiques valencianes, escomençant per la pròpia AVL, treballen per la preservació del nom i l’entitat de la llengua valenciana, i per a assegurar l’existència de versions idiomàtiques valencianes en tots els camps. Els reclamem també que detinguen la manipulació de la consciència llingüística valenciana, i paren el procés d’assimilació i mutació que està afectant al nostre idioma secular, per a convertir-lo en lo que mai ha segut.\nEl valencià no és un dialecte. El valencià ha segut, és i continuarà sent una llengua. #ElValenciàÉsLlengua\nValencià, valenciana, amant de la llibertat i diversitat front al totalitarisme, ¡firma!


Jornada de donació de sang aquest cap de setmana a la Fàbrica Llobet | Ràdio Calella Televisió\nProp de 200 persones necessiten sang cada dia a Catalunya. Per fer front a la demanada el banc de Sang i Teixits organitza una nova jornada de donació aquest cap de setmana a Calella. Serà dissabte i diumenge a la Polivalent de la Fàbrica Llobet-Guri en horari de matí (10 a 14 h) i tarda (17 a 21 h). Encara hi ha lliteres disponibles per a diumenge que es poden reservar al web donarsang.gencat.cat.\nEls hospitals estan utilitzant més sang respecte a l’any passat. L’activitat quirúrgica ja s’ha normalitzat, però encara s’estan recuperant operacions ajornades per la pandèmia. És per això que es calcula que al voltant d’unes 173 persones necessiten sang cada dia als hospitals catalans. Els motius més freqüents pels quals una pacient pot necessitar transfusions són els càncers, les hemorràgies intestinals, els infarts, les fractures o malalties de la sang, com anèmies.\nSegüent L’ARTS d’Estiu reforça la programació de l’escenari del Village\nAnterior Ja hi ha data per al ple d’investidura de Marc Buch\nIncendi sense ferits al bar Piscolabis


Noticies - COMUNICAT OFICIAL ELECCIONS 2018\nCOMUNICAT OFICIAL ELECCIONS 2018\nDesprés de finalitzar ahir, dia 11 de març, el període de sol·licituds de les candidatures el Comitè Electoral comunica oficialment les candidatures a la presidència de FESOCA de cara a les eleccions primàries i generals de 2018:\n- Pedro Jara (Llar de Persones Sordes de Badalona)\n- Marc Tàpia (Cerecusor)\n- Antonio Martínez (ADCS-DifuSord)\n- Albert R.Casellas (Cerecusor)\nDesprés d'haver rebut les respostes de les associacions sobre la proposta de modificació electoral, finalment el calendari electoral queda modificat de manera que podeu veure-ho en aquest enllaç. Les Eleccions Primàries tindran lloc el 5 de maig a les associacions afiliades repartides per tot Catalunya i les Eleccions Generals el 6 de maig a Barcelona.\nA les associacions afiliades se'ls farà arribar una urna de cartró i les paperetes dels vots juntament amb el model d'acta electoral.\nLes associacions han d'habilitar un espai físic (pot ser una sala tancada, mitjançant cortines o una mampara opaca) que garanteixi la privacitat dels votants a l'hora de dipositar el seu vot secret. Els membres del comitè electoral de FESOCA poden fer acte de presència a les associacions sense avisar per comprovar que el procés es fa de manera correcta.\nLes associacions han de fer-nos arribar un certificat amb els noms i cognoms dels tres membres de la mesa electoral designats el 21 d'abril abans del 27 d'abril de 2018.\nEn acabar l'escrutini del 5 de maig el comitè electoral ha de signar l'acta electoral amb el recompte total de vots i proclamant el nom del candidat guanyador que hagi obtingut el major nombre de vots. Juntament amb l'acta hauran d'anar grapades les paperetes originals dels vots i el llistat de les persones que hagin votat. Tot això haurà de ser lliurat en l'assemblea general electoral del dia següent, 6 de maig, pel president/a de l'associació.\nEl comitè electoral ha acordat autoritzar a les associacions el vot anticipat per als socis i sòcies que ho sol·licitin al president de la mesa electoral des del 30 d'abril fins el 4 de maig per raons forçoses d'absència a l'hora de votar el 5 de maig.\nComitè Electoral FESOCA


Del blau al negre, l’assassinat de la radiotelevisió valenciana | Directa\nDel blau al negre, l’assassinat de la radiotelevisió valenciana\nEl tancament de RTVV simbolitza la fi d’una de les etapes més tràgiques de la gestió política del País Valencià. La societat valenciana ha quedat òrfena de mitjans propis i el sector audiovisual encara es ressent d’aquesta decisió del PP\nDes del novembre de 2013, la societat valenciana ha quedat desproveïda de qualsevol mitjà audiovisual públic i en llengua pròpia. La desconnexió de RTVV ha suposat un punt d’inflexió per al País Valencià, l’únic territori de tot Europa amb llengua autòctona que no disposa d’un servei de ràdio i televisió públiques que el vertebre, tot i tindre més de cinc milions d’habitants.\nLa seu de l’ens a Burjassot (València), amb pancartes i pintades reivindicatives / PAULA DURAN\nDes dels seus primers passos, RTVV va ser un projecte audiovisual ambiciós que va generar moltes expectatives, encaminat sobretot per la il·lusió de les professionals que encetaven aquesta nova etapa. Es dibuixava un nou present al capdavant, una finestra oberta al món a través de la qual mostrar i exterioritzar la cultura nadiua, a disposició de la societat valenciana i conscient d’haver de ser el seu espill. Aquesta disposició es podia observar als inicis, amb aquella perseverança per cobrir amb les primeres emissions radiofòniques –i després les televisives– una catàstrofe mediambiental prou comuna al territori: les gotes fredes. El mitjà va aconseguir grans índexs d’audiència, moltes persones van seguir aquestes primeres emissions perquè sentien molt d’interès per saber què passava al seu poble, a les comarques veïnes i al món.\nL’ens tenia la finalitat de normalitzar la llengua i vertebrar-la en l’imaginari del poble, però les pressions sobre el primer govern socialista van desbaratar el procés\nLes professionals van dotar l’ens de prestigi. De fet, Radiotelevisió Valenciana va ser el primer mitjà públic i autonòmic de tot l’Estat espanyol que va crear un Estatut de Redacció amb un comité de redacció propi. L’estatut regulava la funció de les seues societats (Televisió Valenciana SA i Ràdio Autonomia Valenciana SA) a través d’un ordenament jurídic amb caràcter de pacte renovable i renegociable. El text obligava les periodistes i propietàries de les empreses informatives a oferir una informació autèntica i rigorosa: “Ni els uns ni els altres no es poden considerar propietaris del fet informatiu, ja que és un dret humà de cada individu”. Malgrat aquestes indicacions i la validesa jurídica de l’estatut per regular i ordenar les relacions professionals, tots els seus principis van començar a ser ignorats i violats de manera habitual per la direcció i els governants de torn.\nLa manipulació informativa i la mala gestió econòmica del mitjà van provocar que el seu prestigi i la seua audiència caigueren al mateix ritme. En aquest sentit, l’any 1997, el comité de redacció, en el seu informe de seguiment dels informatius, ja feia un exercici d’autocrítica a la primera pàgina: “[…] el primer balanç és negatiu. Tenim Estatut, però no hi ha una veritable voluntat d’aplicar-lo. Els nostres directius ens han demostrat repetidament que l’Estatut de la Redacció és per a ells més una molèstia que una altra cosa. I per això sempre que poden se’l boten […]”. Així mateix, el centralisme imposat des de les presidències de la ciutat de València provocaria que les comarques d’Alacant i Castelló se sentiren gairebé invisibles en la que havia de ser la seua televisió. Aquesta poca articulació entre comarques germanes també va contribuir a la mala fama de RTVV.\nEls vestigis de la normalització lingüística\nRadiotelevisió Valenciana també tenia la finalitat de normalitzar la llengua i vertebrar-la en l’imaginari del poble. No obstant això, les pressions exercides sobre el primer govern socialista van aconseguir la seua fita: desbaratar el procés de normalització que promovia la unitat de la llengua. L’arrel del conflicte provenia de la preocupació de la dreta burgesa, en bona part originària de Madrid, enfront de l’esquerra valenciana i el projecte autonòmic que s’estava gestant.\nLa dreta antivalenciana es va servir de la propaganda que li oferien mitjans com Las Provincias, un dels més llegits. En aquella època, Emilio Attard, dirigent d’Unión del Centro Democrático (UCD) al País Valencià, va ser un dels primers creadors del discurs blaver que, al mateix temps, María Consuelo Reyna introduiria, com a directora del diari, en la seua línia editorial. El mitjà passaria a estendre un anticatalanisme servil a UCD, infundat en estereotips, que deixava entreveure l’antivalencianisme que ha marcat el rumb d’aquest territori. La pressió mediàtica i la manca d’un projecte clar repercutiria en les decisions i la reputació del govern socialista de Joan Lerma. Per la seua banda, Amadeu Fabregat, primer director general de RTVV durant l’època socialista, reivindicava la llengua mentre, alhora, creava la famosa llista de paraules prohibides perquè es consideraven “excessivament catalanistes”. Tot un conflicte lingüístic que esborraria qualsevol vestigi d’unitat del poble valencià i esvairia la funció de l’ens de radiotelevisió.\nEl comité de redacció ja afirmava en la seua primera memòria que “les ingerències dels nostres directius sobre les paraules que s’han de dir o deixar de dir són constants i, evidentment, no s’ajusten a criteris lingüístics o idiomàtics sinó que són pura arbitrarietat” i que els directius “imposen o prohibeixen una determinada paraula amb l’argument al meu poble es diu així o el meu avi ho deia així”. Fins i tot certes presentadores utilitzaven el criteri lingüístic d’inventar-se paraules, com explica Albert Staro, exoperador de càmera de RTVV: “Recorde un programa de Falles amb María Abradelo on van entrevistar l’escriptor Fernando Vizcaíno Casas. En un moment donat, li van preguntar per què ell no parlava en valencià i Abradelo li va dir: ‘Xic, tu fas com jo: si alguna paraula no la saps, te la inventes’”.\n‘RTPP’, reflex del ‘modus operandi’ dels populars\nEn 1995, arriba el govern popular d’Eduardo Zaplana, qui presidirà la Generalitat durant els pròxims set anys. Segons explica Amàlia Garrigós, extreballadora de Ràdio 9, “Zaplana ja portava la primera privatització de RTVV en el seu programa electoral”. En aquesta època, les treballadores van dur a terme mobilitzacions, que van aconseguir aturar-la. Els partits de l’oposició hi van col·laborar de manera important interposant recursos per mitjà dels sindicats de la casa.\nDes d’aleshores, Radiotelevisió Valenciana es va convertir en el NO-DO particular del Partit Popular. Amb Genoveva Reig a la televisió i José Ramon Varó a la ràdio, es formava una nova direcció que obviaria per complet l’Estatut de Redacció, faria desaparéixer la línia editorial i desdenyaria qualsevol rastre de dignitat periodística. La tasca informativa va passar a glorificar tota acció del govern i s’imposaria un silenci mediàtic respecte a la resta de forces polítiques i culturals contràries.\nLes exigències de Zaplana eren molt estrictes i, en quatre anys, hi va haver quatre directors de Canal 9 (TVV). Entre d’altres manies, l’expresident obligava les treballadores a traure’l a la televisió sempre pel costat dret de la cara, com a Julio Iglesias. Amb manipulacions com aquesta, l’audiència va anar minvant: es va reduir d’un 30% fins al 3% de l’última etapa.\nL’any 1997, el comité de redacció, en el seu informe de seguiment, ja feia un exercici d’autocrítica sobre la manipulació política dels espais informatius\nEn 1999, entraria la joia de la casa a la secretaria general de RTVV. Vicente Sanz, la mà dreta de Zaplana. Sanz va ser secretari general del PP a València fins que va transcendir una conversa on afirmava que estava en política “per folrar-se”. Es va encarregar dels recursos humans de l’empresa, des de 1995 fins a 2010. Eixe any, va ser cessat per haver assetjat i abusat sexualment de tres treballadores, que, en el seu moment, van ser silenciades amb l’acomiadament o la no renovació.\nDurant més de deu anys, Sanz teixiria una xarxa de clientelisme tot col·locant persones afins, amistats i familiars, que tindrien la funció de vigilar i dirigir les treballadores de cada departament. Per desenvolupar aquesta tasca, fundaria el primer sindicat groc, la secció d’Unió Sindical Obrera de la Comunidad Valenciana a RTVV (USOCV-RTVV), més coneguda com a USO, que va trair les treballadores i va votar a favor del primer ERO. Amb aquesta estratègia, el polític va instaurar la doctrina de la por i va perseguir qualsevol actitud i opinió dissident, tant al lloc de treball com a les emissions.\nLa desprogramació de RTVV\nLa mala gestió de l’ens també va dur a la producció de programes de teleporqueria com Tómbola. De fet, Canal 9 seria la pionera a introduir aquest model de programes del cor. Gran part de la programació estava contractada a empreses productores de Madrid, sovint s’emetia a altes hores de la matinada i tenia un 0% d’audiència, com el programa de Fernando Sánchez Dragó. En aquest sentit, una bona porció del deute que arrossegava la televisió autonòmica no era generat per la plantilla, com al·legava Fabra, sinó pels favors que es pagaven als periodistes d’ABC, El Mundo o La Razón. Un exemple d’aquest balafiament va ser la contractació de Jesús Mariñas, periodista de La Razón i de diverses revistes del cor, que cobrava 3.000 euros per participar a Tómbola cada setmana.\nPresentadores com Isabel Durán o Carlos Dávila, que feien debats de pluralitat nul·la a altes hores de la matinada, també s’encarregaven de saquejar les arques públiques mitjançant sous escandalosos. Fins i tot se cedien espais perquè el diari El Mundo fera un programa propi. Aquest sistema va beneficiar exdirectores com Lola Johnson a Canal 9 i Lluís Motes a Ràdio 9, que van sostraure uns sous de 80.417 i 64.404 euros anuals, respectivament. No només això: el circ del futbol suposaria un forat de caixa de 460 milions d’euros, que havien servit per subvencionar el Valencia CF, el Villareal CF, el Levante UD i les seues mascotes, amb l’objectiu de mantindre content un ampli sector de la població.\nRespecte a tot l’anterior, el comité de redacció va dedicar set apartats en la primera memòria de l’any 1997, amb els títols següents: Informatius amb format de magazins; De política, ni parlar-ne; La selecció de temes. Abusos i absències; Manipulació i censura; Una redacció desvertebrada; Gens de voluntat de protegir el valencià i Informació barrejada amb publicitat.\nMalgrat aquesta foscor, Maribel Norman, exproductora i relacions públiques de l’empresa, comenta que a RTVV també s’han fet coses molt boniques, però no s’han volgut donar a conéixer per part dels caps. Per a l’extreballadora, “hi havia projectes molt bonics que podien aportar beneficis i eixes persones no volien perquè estaven dedicant-se a saquejar l’empresa contínuament”.\nAl capdavall, la majoria de les direccions generals no han recaigut en professionals, sinó en figures polítiques reciclades o que després s’han reciclat. Per aquest càrrec, hi van passar –entre d’altres– Juan José Bayona de Perogordo, succeït per José Vicente Villaescusa, que va ser acusat d’ocultar els pressupostos del mitjà al consell d’administració. Posteriorment, va vindre Pedro Garcia Gimeno, mà dreta de Camps i implicat en la trama de corrupció Gürtel. La llista continua amb José López Jaraba, encarregat d’iniciar el primer ERO, que fou declarat nul per improcedència, i un de tants directius amb sous més elevats que el del president de la Generalitat. I amb Alejandro Reig de la Rocha, que només entrar s'encarregarà d'orquestrar l'acomiadament de 1.145 treballadores en tres tandes.\nDel blau al negre, l’assassinat de la radiotelevisió valenciana Flattr donate!\n"Les treballadores no som les culpables"\nEl deute de 1.300 milions d’euros creat per tot aquest balafiament era insostenible.


Roben uns 400.000 euros a Boateng mentre estava al Camp Nou\nRoben uns 400.000 euros a Boateng mentre disputava el Barça-Valladolid al Camp Nou\nEntre els objectes sostrets hi destaquen joies, rellotges i fins a 400.000 euros en efectiu\ndiumenge, 17 de febrer 2019 - 12:43h\nEls lladres van accedir al domicili de Boateng mentre jugava al Camp Nou | CatalunyaDiari.cat\nKevin Prince Boateng va topar-se ahir amb la pitjor notícia des que viu a Barcelona. Si bé és cert que el seu partit d’ahir al Camp Nou davant el Valladolid no va ser massa lluït, també ho és que tot va anar a pitjor quan, just després del duel, la Guàrdia Urbana li va notificar que havien entrat a robar al seu domicili, situat a la part alta de la ciutat comtal.\nEn concret, i segons avança el diari ‘Sport’, els lladres van accedir al domicili del futbolista ghanès mentre era al Camp Nou i es van endur diversos objectes de valor. Entre els quals, de fet, en destaquen joies, rellotges i fins a uns 400.000 euros en efectiu. 'El País', en aquesta línia, detalla que la xifra furtada occil·la entre els 300.000 i els 400.000 €.\nPiqué, Alba... i Boateng\nBoateng és l’última víctima dels robatoris a estrelles del Barça. L’estiu passat, en aquesta línia, uns lladres ja van entrar a robar al domicili de Gerard Piqué mentre els seus pares eren a casa; i fa uns mesos, Jordi Alba va denunciar a les autoritats que havien robat a casa seva mentre ell estava a Milà jugant un partit de Champions League. En tots tres casos, així mateix, es tracta de furts emprant el mètode silenciós.\nMés informació: Roben al domicili de Jordi Alba\nLa Guàrdia Urbana de la ciutat comtal ja s'ha fet càrrec de la investigació d'un robatori, que va tenir lloc al domicli que el futbollista del Barça té al districte barceloní de Sarrià.\nDurant la seva segona titularitat\nKevin Prince-Boateng va arribar al FC Barcelona durant el mercat de fitxatges d'hivern i, justament ahir, gaudia de la seva segona titularitat com a jugador del Barça, després que Valverde el mantingués allunyat de l'onze inicial des que va debutar en un partit de quarts de final de la Copa del Rei contra el Sevilla. El jugador va instal·lar-se al domicili situat a la part alta de Sarrià des que va aterrar al club.\nRobatori Camp Nou FC Barcelona


Best Western Fortune Hotel Longyan Longyan Xina - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nLongteng Middle Road, Xinluo, Longyan, Xina, 364000 - Excel·lent ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Best Western Fortune Hotel Longyan\nAl visitar Longyan, vosté es sentirà com a casa a Best Western Fortune Hotel Longyan, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Per opcions de turisme i atraccions locals, no es necessita anar enfora ja que l'hotel gaudeix proximitat a Liancheng Sipu Bookyard, Longmen Tower, ZhongShan Lu BuXingJie.\nEl Best Western Fortune Hotel Longyan, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nL'hotel compta amb 154 precioses habitacions, i totes inclouen sabatilles, aire condicionat, calefacció, escriptori, insonorització. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Best Western Fortune Hotel Longyan és una selecció idònia per a la vostra estada a Longyan.


Iñaki Aicart | 02 octubre 2014 Vistes: 326 vegades\nMés enllà de les xifres, tothom té clar que la manifestació del 29-S, simultània a les quatre illes, va ser la mobilització al carrer més gran de la història de les Illes Balears. El que sí que va generar diferents lectures és el que això significava. Hi ha qui encara no ho ha entès, i així li va.\nPer nosaltres va ser l'expressió visual més gran del suport a una vaga indefinida que representava un gran compromís personal per part dels docents que la dúiem endavant. Però aquell moment també va confirmar un altre fet que ja es sentia: la vaga laboral s'havia transformat en una vaga social.\nD'altra banda, la manifestació del 29-S va demostrar que des de l'organització sense protagonismes, sense ganes d'acaparar i des del treball en comú es poden aconseguir les majors fites. En aquella marxa no hi hagué sigles a la convocatòria, ni banderes partidistes, ni personalitats significades a la pancarta o al micròfon. Aquell va ser un jorn de veritable mobilització unitària i popular que va demostrar que sí es poden fer les coses d'una altra manera i guanyant potència.\nUn any després, cal tenir present aquella fita per recordar que quan ens llevam els complexes som capaços de moltes coses. Ara, hem de triar entre folkloritzar la imatge com a peça de museu o recuperar la seva memòria des de pràctiques avui i en el futur.\nIñaki Aicart. Assemblea de Docents


Gaudi - Banc Calvet - Souvenirs Gaudi - Bye Buy Barcelona\nInici > Banc Gaudí - Calvet\nBanc Gaudí - Calvet\nAntoni Gaudí (1852/1926) és, sens dubte, l’arquitecte espanyol més conegut internacionalment. Però no només els seus edificis i les seves solucions arquitectòniques brillants han recorregut el món. La seva concepció integrada de l’arquitectura el va portar a parar atenció, no només als càlculs estructurals, sinó també a tots els elements decoratius, inclosos els mobles, que formarien part de l’edifici. L’admiració que senten els dissenyadors moderns pels mobles dissenyats per Gaudí no ha passat desapercebuda per BD, que va ser la primera empresa a rescatar-los de la història emprenent la seva producció en sèrie mitjançant l'art tradicional i les tècniques artesanals i els mateixos materials - roure massís vernissat per aconseguir reproduïu tots els detalls rics que mostren els originals quan es van produir per primera vegada. Obteniu els millors records de Gaudí.\nLa Casa Calvet al carrer Casp de Barcelona va ser el primer projecte d’habitatge de l’arquitecte català i va rebre el premi de l’ajuntament de Barcelona per ser el millor edifici el 1900. Dos anys després, Gaudí va dissenyar el mobiliari tallat en roure per a les oficines del terreny. planta de l’edifici. Van ser produïts per primera vegada per l’empresa Casa y Bardés i es conserven al Museu Gaudí del Park Güell.\nDescripció: Roble envernissat massís. (RM)


La noia de la làmpada - Auditori de Castellar del Vallès\nLa cara oculta de la maternitat\nLa noia de la làmpada exposa conflictes i trenca tabús sobre aquesta realitat\nLa noia de la làmpada va tenir lloc a l'Auditori Municipal, diumenge passat. La proposta de Flyhard Produccions / Sala Flyhard i Vania Produccions, dirigida per Marta Aran, planteja el tema de la maternitat des d'un punt de vista concret i dona veu a algunes dones que viuen el procés de ser mare amb pors, dubtes, ràbia, culpabilitat i, a vegades, amb una tristesa absoluta.\nLa protagonista, l'Alba, es queda embarassada en un dels seus millors moments laborals. Ella és galerista d'art i ha de renunciar a fer realitat el seu somni professional, ser la nova directora d'una fira de nivell internacional. La seva parella, que és qui desitja i l'empeny a ser mare, i que alhora és artista, viurà d'una manera molt diferent el procés de ser pare. El personatge es posa al servei de la voluntat de la directora per fer visibles les desigualtats, de com els rols masculins s'han anat perpetuant en una societat patriarcal. És la dona qui ha de tenir cura de la criatura, és la dona qui ha re supeditar la feina a la maternitat, és la dona qui serà infantilitzada per les persones que la rodegen...\nL'Alba és un personatge que, d'entrada, no genera empatia per part de les dones que han pogut viure amb felicitat el procés de l'embaràs. Per tant, no representa totes les dones, però sí algunes. Portada a l'extrem, exemplifica el pensament i actitud de moltes dones que, en alguns moments, han pogut sentir i patir el mateix que la protagonista del muntatge. La comèdia i el drama no acaben d'encaixar prou clarament les transicions, en el muntatge, tot que hi són ambdós presents.\nAran vol, amb el text de La noia de la làmpada, posar sobre la taula, sense tabús, els pensaments de moltes dones que han pogut sentir-se en molts moments menystingudes, silenciades, sotmeses, dones a qui se'ls ha dit que han d'atendre unes obligacions només pel fet de ser mares.\nLa conversa posterior ser molt interessant. Poder reflexionar sobre la complexitat d'aquesta realitat plasmada a l'obra amb la directora Marta Aran, amb les actrius i actor protagonistes, en una xerrada distesa coordinada per Montse Gatell, va ser molt ben valorat pel públic.\nL'obra no només planteja com afronten les dones la maternitat sinó que també obre un debat sobre el que és i no és art, on és el límit. La noia de la làmpada, a l'obra, és una escultura que el personatge masculí vol fer realitat. En el públic, ens provoca el riure, quan l'artista l'explica i la defineix com a transgressora. Conceptualment, la cosa és més seriosa, l'escultura podria ser una metàfora de la degradació de la figura femenina, reconvertida en objecte d'art. Aquí, Aran va explicar que aquesta era una obra d'art que un artista real havia volgut fer, encara que en el muntatge sembla que sigui mentida que s'hagi pogut pensar com a tal.\nL’Alba està a punt d’acomplir el seu somni i fer-se un nom dins del món laboral. Està a punt d’aconseguir l’oportunitat per la qual ha treballat tants anys… És molt fàcil, ho té a tocar i ella està preparada.\nSempre ens han dit que quan siguem pares serà la millor experiència de la nostra vida, on viurem una plenitud envejable i una felicitat absoluta. Milers d’eslògans es poden veure per tot arreu, exaltant aquesta etapa de la vida… Però què passaria si aquest embaràs vingués quan estàs a punt d’acomplir el teu somni vital i la decisió de tenir aquest fill pogués trencar tota la teva ambició laboral en un futur? S’afrontaria aquesta etapa amb la mateixa felicitat? Podries arribar a culpar el teu fill de no haver sigut allò que volies ser?\nLa noia de la làmpada és una obra que dona veu a aquelles dones que viuen la maternitat i l’embaràs amb pors, dubtes, ràbia, culpabilitat i a vegades, fins i tot, amb una tristesa absoluta.\nDesprés de la representació hi haurà un col·loqui postfunció en què el públic podrà compartir les seves impressions sobre l’obra amb la directora i dramaturga Marta Aran i la resta de l’equip artístic. L’activitat, conduïda per Montse Gatell, s’emmarca dins la programació de propostes del Dia Internacional de les Dones.\n**10 €/entrada a partir de 10 entrades.\nTaquilla de l’ Auditori: 1 hora abans de l’inici de l’espectacle\ndiumenge, 03 març\n2019-03-03 19:30 2019-03-03 21:00 Europe/Andorra La noia de la làmpada L’Alba es queda embarassada. I això, sense voler, ho canvia tot. Sala principal Auditori de Castellar del Vallès\nText i direcció: Marta Aran\nRepartiment: Oriol Casals, Lara Díaz, Andrea Portella, Marta Vila\nEspai escènic: Laura Clos (Closca), Sergi Corbera\nEspai sonor i disseny d’il·luminació: Xavi Gardés\nProducció executiva: Sergio Matamala, Clara Cols, Roser Blanch\nAran resol amb solvència una peça que parla de l’èxit laboral de la dona versus la maternitat o el gairebé obligatori desig de ser mare, imposat per la societat. Un text ben construït, amb un bon ritme i uns personatges complexos.\nSílvia Navarro Butxaca\nÉs un treball que apunta maneres, amb una interpretació molt realista i pròxima, que genera empaties i antipaties.


Hotel Kay Nine Nova Delhi i NCR Índia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nK-9/7 , DLF Phase -II ,Behind JMD Building ,M.G ROAD, Gurgaon, Nova Delhi i NCR, Índia, 122001 - Veure al mapa\nBarri Gurgaon Gurgaon Gurgaon Gurgaon Gurgaon Pahar Ganj\nDissenyat tant per oci com per negoci, Hotel Kay Nine està situat idealment a Gurgaon; una de les localitzacions més populars de la ciutat. A 6.4 km de l'emoció de la ciutat, aquest hotel de 2-estrelles gaudeix d'una excelent situació i permet accès a les millors atraccions de la ciutat. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Hotel Kay Nine és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Servei d'habitacions 24 hores, Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, magatzem d'equipatge, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes són només algunes de les comoditats que fan que Hotel Kay Nine sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, servei de despertador, escriptori, mini bar, balcó/terrassa per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Hotel Kay Nine la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Nova Delhi i NCR.


València adverteix: “Si no fem bé les coses, podem acabar com Madrid o París”\nL'Ajuntament es troba estudiant posar en marxa noves mesures per a contindre la propagació del coronavirus\nDurant les últimes setmanes, per les bones o per les dolentes, han sigut moltes les ciutats espanyoles i europees que han posat en marxa noves mesures per a frenar la propagació del coronavirus entre els seus ciutadans. És el cas, per exemple, del confinament perimetral de Madrid o el toc de queda a París.\nDues opcions que malgrat no ser desitjades, tenen un objectiu comú: parar-li els peus al COVID-19. Des de l'Ajuntament de València expliquen que, malgrat que aquest tipus d'accions no són de la seua competència, si que s'estan estudiant altres mesures que podrien implementar-se al llarg de les pròximes setmanes.\nEn aquesta línia, el regidor ha detallat que malgrat no tindre un pla tancat en aquests moments el consistori està estudiant “quines mesures podem prendre ara i en futur”, les quals anirien de la mà del nou règim sancionador sobre el que també s'està treballant i que veurà la llum en les pròximes setmanes.\n“Sempre cal tindre les defenses preparades. L'huracà no s'ha anat” ha recordat Cano, insistint que la col·laboració ciutadana és una peça clau en la lluita contra el virus. “No cal inventar més normes, cal complir-les” ha asseverat.\nDurant els mesos d'estiu, les principals actuacions dutes a terme per la Policia Local de València han estat relacionades amb l'ús incorrecte de la màscara, botellons i sancions en establiments.


La Cambra de Comerç, amb les plebiscitàries el 2016 | NacióDigital\nper Q.S., Redacció, 6 de setembre de 2013 a les 11:32 |\nEl president de la Cambra de Comerç de Barcelona, Miquel Valls, troba "raonable" el pla B del president de la Generalitat, Artur Mas, sobre el procés de transició nacional. En una entrevista a El matí de Catalunya Ràdio, amb Mònica Terribas, Valls s'ha posicionat així: "És absolutament raonable, o sigui, està dins del que va plantejar des del primer moment: esgotar totes les possibilitats de negociació amb el govern central, i al final, si això no és possible, unes eleccions que es poguessin comptar quants n'hi ha a favor, quants n'hi ha en contra, i això és el final del procés." Miquel Valls, que aposta per esgotar totes les vies possibles de negociació amb el govern espanyol, considera que hi ha indicis de més sensibilitat de l'executiu de Mariano Rajoy.\nPolítica, procés català, Miquel Valls, Cambra de Comerç\nELS UNIONISTES "FALSOS SOBIRANISTES-INDEPENDENTISTES"\nPer Anònim el 6 de setembre de 2013 a les 13:55\nEs van traïent les mascares: AMI, Cambra de Comerç, Unió, ICV,...\nLa Cambra de Comerç estorsiona al petit comerç\nPer Anònim el 6 de setembre de 2013 a les 12:45\nAls comerciants, la Cambra ens obliguen a pagar una qüota i si ens neguem, hisenda ens ho cobra. Només representen les grans cadenes. Els petits i mitjans comerciants volem la independècia avui millor que demà. En una Catalunya lliure no volem aquesta Cambra de Comerç!\nAra hem de negociar la data.\nPer Anònim el 6 de setembre de 2013 a les 12:12\nEn Groucho Marx li proposa a una dona d'anar-sen al llit per un milió de dòlars i la dona li diu que si. Llavors li diu que li ofereix un dòlar i la dóna li contesta que què es pensa que és ella. En Groucho li diu que això ja ha quedat clar abans que ara només estaven negociant el preu. Dons això. Ja ha quedat clar que els de la cambra de comerç són unes putes que es venen per diners. Que si les condicions són les que ells volen els hi semblen bé les plebiscitèries, la DUI i el que calgui. Ara es tracta de negociar la data i i el preu i dexar-ho clar que les úniques possiblitats són dins del 2013 o màxim de tard a començaments del 2014. Ah i un cop negociat el preu, en Duran que no toqui més els collons. De trona sel podrien confitar.\nPer Anònim el 6 de setembre de 2013 a les 11:54\nPoco a poco veremos seguramente,como la prensa subvencionada(practicamente toda la de CATALUNYA)ira justificando los movimientos del "sr" MAS y todo el montaje acabara en nada Solo habra conseguido partir por la mitad la sociedad CATALANA,el "SR MAS"si tiene conciencia (que lo dudo)tendra muchos remordimientos


[Joia Oculta] Signed Curtain, Matching Mole (1972) - JZB tu radio estereo\nSep 17th 2013, 07:37, by Shook Down\nMatching Mole és un dels projectes menys coneguts de l'extensa obra del prestigiós music britànic Robert Wyatt. El grup amaga alguns dels moments realment més outsiders de l'era jazz rock/prog rock de la primera meitat dels 70s. Signed Curtain inclou minuts de gran sensibilitat, desputllats, divertits, diferents, sensibles… La recuperem. Per Maurici Ribera.\nMatching Mole, disc que conté la nostra joia oculta, és sens dubte un dels àlbums més divertits del rock progressiu, de l'escena de Canterbury i del calaix de sastre, jazz rock.\nCompta amb l'aprovació de lluminàries punks com John Lydon dels Sex Pistols o PIL.\nEls membres participants a aquest disc són tan bons que ni l'excessiva improvisació i l'enorme borratxera que portaven en algun moment de facturar-lo, els va impedir de crear una obra tan completa.\nPascal Comelade amb el propi Robert Wyatt la van reversionar a l'any 2000 i més tard repetint novament amb Enric Cassases amb el títol de "Cortina Firmada" pel disc La Manera Més Salvatge del 2006.\nSuperbanda de l'escena de Canterbury.\nTot desfent els Soft Machine, Robert Wyatt decideix de crear una nova formació; un grup que comptaria en una adaptació del nom Soft Machine traduït al francés Machine Molle; d'aquí adaptat a Matching Mole per afegir-hi humor. Signed Curtain, igual com la resta del disc homònim dels Matching Mole va enregistrar-se a CBS Studios de Londres entre el desembre del 1971 i el febrer del 1972. El disc va ser mesclat aquell mateix mes a Nova Sound de Londres tot sortint editat a l'abril del mateix any; passant a ser una de les obres més arriscades mai publicades per CBS.\nLa cançó compta amb arranjaments del propi grup i va tenir la sort de ser enregistrada amb Richard Dodd i Mike Fitzhenry , responsable del so de l'altre àlbum del mateix any i d'obres de John Williams o Ornette Coleman i els Goliath, entre molts d'altres. Van comptar amb l'assistència tècnica d'en Phillip Beckwith curiosament juntament amb Dodd van tenir cura de l'enregistrament de Released dels Jade Warrior banda que va sorgir dels July; una de les nostres anteriors Joies Ocultes).\nSigned Curtain relata el que va succeint dins de la pròpia cançó a mesura que es cantada, però al mateix temps a mida que ens aproximem al final de la peça, ho relaciona amb un tema d'amor que podria ser intuït com a platònic o potser antigament correspost però que ha deixat de ser-ho.\nCuriosament el desembre del 1984 Leonard Cohen editava Hallelujah un dels seus singles més celebrats i versionats de tots els temps i que formaria part de Various Positions del mateix any i que tot i que sabem que no guarda cap relació amb "Signed Curtain" de Wyatt, exerceix una certa connexió lletrística de relatar el que ocórrer a la pròpia cançó i al voltant d'ella, a mesura que és cantada. Fet que es repeteix en altres cançons com l'excel·lent Mi Escusi de Teho Teardo i Blixa Bargeld d'aquest mateix 2013.\nMatching Mole – O'Caroline/Signed Curtain 7" 1972 CBS