Andrew-a-Group - Sabadell, Spain\nEvent organized by Espai Àgora Sabadell\nAndrew ha nascut a Roma el 1976.11.27, comença a tocar la guitarra a l’edat de 15 anys estudiant amb mestres com William Stravato i Niko Stufano (Sant Louis Rome), al Musicians Institute de Los Angeles, U.S.A. freqüenta cursos Jazz amb Gerrison Fewell, Berklee School i segueix molts seminaris de Mestres del Musicians Institute. coneixements que reuneix en l’estudi com autodidacta. amb una gran passió pel rock, el blues i la guitarra.\nToca i ensenya guitarra a Roma fins a la publicació del CD solista “Noises Blues” el 2002, que el porta a Irlanda, on la seva carrera de músic esclata. Toca en nombrosos projectes amb molts artistes, entre Mary Stokes Band, Brian Downey i John Earle (Thin Lizzy), JEA Production i molts més amb una mitjana de 100 concerts l’any. Grava en uns dels estudis més importants de Dublín, com l’Apollo Studio i el Sonic Studio. Avui dia toca regularment en Festivals com el Guinness Jazz Festival de Cork i el Folk Festival de Kilkenny.\nEl 2006 es desplaça durant un període a Itàlia convidat per Macaco Records a realitzar una gira italiana amb els Grimoon. El 2009 amb la cantant Maria Laura Ronzoni que l’ocupa en una nova gira europea, amb un CD produït per la casa discogràfica Helikonia de Roma.\nA Irlanda com a part de la The Mary Stokes Band grava diversos Singles i CD pel Productor Stano Ireland.\nARDO treballa com a session man i com a partner musical de varios estudios, és part de la Societat de Blues de Catalunya i treballa com a professor de músic a l’escola Atempo de Sabadell.\nAvui promou el seu projecte solista ANDREW-A GROUP amb concert en viu i aquesta treballant en el seu nou Àlbum.\nTíquet consumició 8 euros\nReserves a info@agorasabadell.cat i vía sms i/o WhatsApp al 609 79 01 76. També poder reservar mitjançant missatge a la nostra pàgina Facebook Espai Àgora Sabadell


Eumolp: d’abril 2006\nSé que no trauria cap a res perquè forma part de l'encert de la composició, però sempre que la veig em pregunto pel color dels seus ulls.\nHi ha tantes preguntes que mai no tindran resposta que aquesta és una més i té la importància justa de totes les que em solc fer.\nI ara que ve a tomb (o que m'ho he fet venir bé perquè vingui a tomb) em plau de fer-vos saber que ja tinc resposta per una de les que m'inquietaven: "Hi ha vida abans de la mort?"\nQue quina és la resposta?\nEl vostre dubte el considero ofensiu. I no he de dir res més.\nPublicat per Eumolp a 20:03 1 comentari:\nHeus-lo ací. Fruit d'una acurada observació i d'un traç meditat, qui això subscriu ha decidit no privar-vos més del seu autoretrat.\nCom tots els autoretrats, aquest el fixa en un punt precís de la seva trajectòria vital. Lamentablement per a vosaltres -que no per a ell- aquest implacable capbussament en la seva efígie pertany al passat. És a dir que, com és de llei, seguireu sense saber quina pinta fa avui.\nNomés us cal saber que és infinitament millor. Els ulls ja no tenen reixes i ha prescindit de l'apòsit crucificat amb què segellava la seva boca. De fet, si sou víctimes ocasionals de les seves expansions logorreiques, és simplement degut al fet que circumstàncies molt afortunades que no té cap interès a revelar-vos l'han convidat a obrir finestres i balcons. Cosa que no us ha de sorprendre si vau saber llegir amb encert el seu últim pas per aquest rectangle que ara us ocupa.\nHi ha qui el titlla d'abstrús, fins i tot qui l'acusa de críptic. El fet, però, no li causa cap mena de preocupació. Té perfectament delimitat el teatre on li plau d'actuar i sap que és home que es mou a pler entre bambalines però que sempre defugirà el prosceni. Amb tot, fia molt en la sagacitat dels ulls que l'escruten i pensa a més que, comptat i debatut, si París va valer un missa altres comeses es mereixen un petit esforç d'intel·lecció.\nEspero que estiguem d'acord.\nPublicat per Eumolp a 19:44 1 comentari:\nPublicat per Eumolp a 19:37 4 comentaris:\nParada i fonda: derelicte\nVaig aprendre aquesta bonica paraula ja fa anys de la mà de Josep Pla. Ja fan bé de dir els mestretites que això de la lectura amplia el vocabulari!\nEl problema, és clar, és que ja em direu quan puc aprofitar per treure-li la pols i fer-la sortir d'aquest calaixet on reposa tan tranquil·la com si dormís al fons del mar.\nPerquè, a veure, siguem sincers: com m'ho he de fer venir bé per donar-me la satisfacció de fer rodolar "derelicte" entre els meus llavis? I no em direu que no és ben cert que és una paraula que rodola, es gronxa, joguineja un pensament i vola amb la lleugeresa d'una fulla de tardor fins deixar-se lliscar per l'oïda atenta que se l'empassa i en frueix. Difícil comesa, està clar.\nBé, sempre em queda l'onanisme sonor. Puc deixar que els meus derelictes em retornin en el silenci d'alguna tarda lenta com aquesta, en la qual m'entretinc en l'omfàlic plaer de satisfer les meves apetències lèxiques.\nSi tinc sort, com ara mateix acaba de passar, és possible que un dels meus gats entri per la finestra i em miri amb ulls esbatanats. En algun racó de la seva sàvia memòria quedarà impresa l'escena i podrà explicar-la entre somriures felins (que són la quintaessència dels somriures, com és de llei) als seus companys, i això confirmarà allò que ells saben i nosaltres ens entestem a negar: "Que estranys que són aquests humans!"\nPerò ja m'està bé. Orfe com em reconec avui, ja m'escau la companyia que m'atorgo i entre gats i paraules vaig consumint aquest temps que em crema.\nM'autocito, que no ve d'aquí:\nAssedegat retorn a l'alba crua.\naltiva a la proa,\nbarca sens rastre,\nI a recer\nde la més alta vela\nPublicat per Eumolp a 18:44 1 comentari:\nCinquena estació: divagació\nLes opinions són diverses i contrastades i n'hi ha per a tots els gustos.\nLes que per a mi tenen més crèdit són la que en fa un aspirant a constel·lació i la que el suposa el quart Rei Mag.\nD'aquesta última em plau especialment el tarannà que li atorga: bonàs i contemplatiu. Per això diuen que el van perdre en algun dels deserts que calia travessar quan es va quedar embadocat admirant la immobilitat d'un llagost. Els altres tres, que frisaven per acomplir alguna profecia, no van tenir espera i se'n van desentendre perquè eren màgics complidors; i l'encens, l'or i la mirra els urgien des de les alforges. No van saber alliberar-se de l'obediència de l'estel que pampallugava tot fent petar els dits i allà me'l van deixar amb les cabòries que mai no sabrem.\nD'aleshores ençà que ronda per aquests mons de Déu i sempre fa cara de sorpresa. Li han arribat veus que els seus companys reposen en una bella catedral i sovint se sent temptat pel perfum que li'n pervé. També diuen que no és l'únic esquer que el tempta per fer-los una visita i sap, comptat i debatut, que algun dia que espera no massa llunyà els anirà a fer visita.\nPerò sap també que no s'hi encantarà massa, perquè serà de compliment.\nAl capdavall, tohom té els seus objectius en aquesta vida, i si ells l'abandonaven i ell n'ha hagut de prescindir mil·leni amunt mil·leni avall, bé podran seguir reposant en llits de pedra mentre ell s'emmiralla en paisatges més acollidors.\nPublicat per Eumolp a 11:46 Cap comentari:\nQuarta estació: nostàlgies\nRealment, en aquest petit racó de món, a cada bugada hi perdem un llençol!\nDoncs res, a seguir esperant que s'acompleixi allò de "no hay dos sin tres".\nPublicat per Eumolp a 12:35 Cap comentari:\nTercera estació: retrobament\n"No me parece que la luciérnaga extraiga mayor suficiencia del hecho incontrovertible de que es una de las maravillas más fenomenales de este circo, y sin embargo basta suponerle una conciencia para comprender que cada vez que se le encandila su barriguita el bicho de luz debe sentir como una cosquilla de privilegio."\nPer atzar he aixecat la vista, per atzar he vist Rayuela, per atzar he començat a fullejar-la, per atzar he ensopegat aquestes paraules i, és clar, no em queda altre remei que rellegir la novel·la.\nSerà una curiosa revisitació dels anys setanta.\nSi no funciona, em passaré a les Memorias de ultratumba. Una mica de Chateaubriand sempre estimula la fluïdesa del torrent sanguini, diuen.\nI a certes edats, si la carcanada afluixa, convenen llargues hores de moderats plaers.\nPublicat per Eumolp a 18:55 Cap comentari:\nSegona estació: digitació\nEscrit al mur en el silenci.\nResseguint els perfils potser capciosos\nque hi ha deixat el temps.\nEndevinant bocins de somni,\nesbossos d’esperança i, és ben sabut,\nengrunes de renúncia.\nAh, vell amic, la renúncia...\nTu em deies: “En la renúncia es troba la felicitat”.\nI volies semblar-me disposat\na prescindir de tot.\nPerò no de tu mateix, és clar,\nque t’erigies en mestre assossegat\nd’alguna cerimònia oculta\nJo dic: “Ara escriuré”.\nAl mur que tinc davant hi ha taques d’humitat\nI té la pell rugosa, treballada pel temps,\nel fred i el vent, pel sol, i algun manobre obtús\nque va acatar l’impuls del treball barroer.\nPerò m’aturo aquí, cansat ja de comptar.\nFidel al teu envit no vull acabar el vers.\nM’estimo més seguir davant del meu mur\ni fixar-me en el perfil del lleó\nque sempre em saluda en silenci\narraulit a l’entreforc de la canonada,\nla pretesa fugacitat del temps.\nPublicat per Eumolp a 11:43 Cap comentari:\nPrimera estació: Brassens\nSí, no ho negaré, sóc francòfil d'arrel i germanòfil de vocació.\nAquesta bella declaració de principis us dóna a veure que en qüestió de fílies sóc eclèctic i que probablement hauria sofert tràngols prou esvalotats en ocasió de les diverses batusses que han il·lustrat la història d'aquest petit continent que ens aixopluga.\nPerò no és d'història que vull parlar avui. És de musiques i d'anatomies, ah, i és clar, de mans.\nTot ve d'aquest lleure que m'enllamineix i que aquesta tarda he amanit amb un dels entreteniments amb què m'obsequio quan s'escau. Breu, he aconsolat les meves orelles amb un bany de civilitat i he revisat algunes de les cançons del meu chansonier de capçalera: Georges Brassens.\nUna de les cançons que més m'agrada escoltar és la s'intitula Le blason. Un petita delícia... Bé, al capdavall com totes. Però a aquesta li tinc una devoció especial perquè juga amb la polisèmia de la paraula con, que recobreix (misteris de la llengua de Voltaire) per un igual l'enze, el babau, l'imbècil, que "la flor més dolça del cos de la dona" segons l'encertada metàfora de la lletra que canta Brassens.\nNo m'importaria copiar in extenso tota la cançó, però em semblaria excessiu. No resisteixo, però a traslladar-vos les tres estrofes més escaients de la petita meravella:\nC'est son talon d'Achile et c'est son deshonneur,\nQue ta fleu la plus douce et la plus érotique\nEt la plus enivrante en ait un de si scabreux.\nMais le pire de tous est ce petit vocable\nBé, aquí us deixo amb les paraules i ja m'agradaria que amb la música, però això, ai las, no m'és possible. Paciència doncs i fins a una altra...\nAh, perdó, me n'oblidava. I les mans? Bé, hi ha una altra cançó que em balla per l'orella d'un tal Raimon que ens recomana que d'un home mirem sempre les mans.\nMentre triava la imatge aquestes paraules em rondaven pel cap. Però, tot admetent que la recomanació del cantant de Xàtiva sigui plausible, en el cas que ens ocupa em resultava si no del tot impossible, sí força costeruda de complir.\nPublicat per Eumolp a 19:56 Cap comentari:\nLloat sia nostre senyor\nNo és ben bé aquest, però ho podria ser. Jo, però, em sé més maldestre; i tot i el pecat de manca de modèstia de què m'acuso no portaré la ficció a l'extrem de pretendre que sóc capaç d'una obra d'una perfecció tan sublim com aquesta.\nNo, els meus murs, ultra metafòrics són matusserots. Res, quatre filades de maons mal engiponades. Eps, però que n'hi ha ben bé prou per encarar aquest curt parèntesi d'autoabducció que em disposo a degustar a cor què vols.\nI bé, no és gran cosa més, però em calia dir-ho.\nNo ho sap tothom ni és profecia, però la meva dimensió felina s'estarrufa i fa el ronquet així que penso que prescindiré dels fores i gaudiré dels dintres. Els quals, sia dit sense ànim de fer-vos enveja ni d'ofendre ningú, estan tan ben distribuïts i deliciosament decorats que res no hi manca ni res no hi és sobrer. Ço és, que tenen la plenitud precisa que a mi m'abelleix.\nP.S. Amiga Veu, si s'esqueia que em llegies, no t'alleris. Certus est: "Qui non respira, la pota estira". Però ja la meva àvia segona en tercer grau em deia que "se pasea culo roto por la alameda y el soto" i que "no por mucho madrugar, amanece más temprano". És a dir, que no te m'enfadis, però que cal que sàpigues que en una delicada intervenció de cirurgia craneoencefàlica, m'han instal·lat un deliciós tub d'acer innoxidable entre les meves dues delicades orelletes.\nNo t'ho prenguis malament. Tinc devoció per les teves amistats (mai no em recarà de reconèixer-ho ni de proclamar-ho), però a tu de tu mateix te'm miro des d'una molt lata perspectiva).\nEi, de bon rollo, eh?\nPublicat per Eumolp a 16:28 Cap comentari:\nAmic, sort en tens que sempre estic amatent a les teves flaqueses. La crida urgent que m'has enviat per boca de Madame L. ha fet un efecte immediat i corro a socórrer-te (passa'm per alt la cacofonia i el purisme normatiu en l'ús dels pronoms febles).\nDe moment em limitaré a recomanar-te una dieta més rica en calories i greixos animals. Realment, el tema verdures el portes fatal! També fóra convenient que reprenguessis els hàbits libatoris, atès que una mica més d'alcohol en sang ens estalviaria a tots el patètic espectacle que no has tingut la decència d'esquivar de motu propio.\nDeixo per més endavant altres consideracions de més substància. Ara és complicat entrar en detalls, però estava filosofant amb l'ajuda d'un mirall i els imperatius categòrics no admeten dilacions.\nNomés un instant més per deixar-te constància que m'han arribat veus (ja veus que La veu es fia de les veus si veu que són veus que et veuen com s'ha de veure) que ets home feliç. Me'n congratulo i te'n felicito.\nAra no m'espatllis la dilatada vacança que a mi mateix em concedia introduint els peus a la galleda amb aquesta estòlida falta de mesura i contenció que de vegades t'entestes a exhibir.\nPer aquesta vegada passi. Però ne te'n consentiré gaires més.\nQuedem entesos, espero.\nPublicat per Eumolp a 19:12 3 comentaris:\nDe vegades la memòria és injusta i només salva retalls inconnexos de silenci i ens deixa indefensos davant l'interrogant.\n"Le mysthère de ton silence m'étourdit. J'ai mal à me lever chaque matin, à devenir moi-même, a me reconnaître dans la glace où je nous souviens souriants et qui ne me retourne désormais que mon visage arasé par les larmes. Si du moins je pouvais comprendre. Pourquoi pas une seule parole, un adieu? C'est mieux de mourir d'un seul coup que de s'écouler si lentement en attendant je ne sais plus quoi."\nAixò és tot. La fotografia i aquests mots que copio, escrits al revers amb una lletra pulcra i d'una fermesa que contrasta amb l'angoixa del sentiments que expressen.\nPodríem bastir una història a partir d'aquests elements tan simples? Probablement. Fer jugar la imaginació és fàcil. Però sense massa sentit.\nAl capdavall només és un retrat trobat a l'atzar en una capsa plena de petits cadàvers víctimes del temps i de l'oblit.


2 min. Barcelona 12/06/2014 12:15\n651x366 Jaume Collboni, alcaldable per Barcelona, amb Pere Navarro, en una imatge d'arxiu / F. MELCION Jaume Collboni, alcaldable per Barcelona, amb Pere Navarro, en una imatge d'arxiu / F. MELCION\n651x366 Àngel Ros, amb Marina Geli i Pia Bosch, en una imatge d'arxiu / DAVID BORRAT Àngel Ros, amb Marina Geli i Pia Bosch, en una imatge d'arxiu / DAVID BORRAT\n651x366 Núria Marín, aquest dijous al Parlament / ACN Núria Marín, aquest dijous al Parlament / ACN\n651x366 Josep Fèlix Ballesteros, aquest dijous / ACN Josep Fèlix Ballesteros, aquest dijous / ACN\nNo han passat ni 24 hores des que Pere Navarro anunciés aquest dimecres que al consell nacional del PSC de diumenge renunciarà a la primera secretaria del partit que tres destacats dirigents de la formació ja s'han autodescartat per al càrrec. Es tracta de l'alcaldable de Barcelona, Jaume Collboni, i els alcaldes de l'Hospitalet de Llobregat, Núria Marín, Tarragona, Josep Fèlix Ballesteros, i de Lleida, Àngel Ros. La rapidesa amb què s'han autodescartat quatre dels noms que han circulat per eventualment substituir Navarro és un reflex de la situació delicada que haurà de gestionar el partit a partir d'ara.\nCollboni ha argumentat que el seu "compromís al 100 per cen" és ara amb el projecte barceloní, després de guanyar les primàries per encapçalar la llista dels socialistes catalans a les eleccions municipals a Barcelona. Ho ha explicitat en declaracions a Catalunya Ràdio i Rac1, en què ha recordat que la seva principal aspiració ara és assolir l'alcaldia de Barcelona, motiu pel qual va renunciar també a l'escó al Parlament. I aquesta opció "és incompatible amb qualsevol altra labor".\nIgualment, Núria Marín -un altre dels noms que havia circulat per substituir Navarro- ha afirmat en declaracions a la premsa al Parlament que no té cap intenció de presentar candidatura al congrés extraordinari que la formació haurà de celebrar en els pròxims mesos.\nJosep Fèlix Ballesteros i Àngel Ros s'han refugiat en l'alcaldia de Tarragona i Lleida per rebutjar la seva eventual concurrència al congrés per fer-se amb el lideratge del PSC. "La meva única passió és Tarragona i repetir com a alcalde", ha sentenciat aquest dijous Ballesteros, com Ros, que en declaracions a 'La Mañana' ha deixat clar que la seva prioritat és Lleida: "La meva prioritat és l'Ajuntament de Lleida i no em plantejo presentar-me a primer secretari del PSC".\nAixò sí, Ballesteros ha demanat celeritat en la celebració del congrés extraordinari per escollir la nova direcció perquè el partit disposi d'un interlocutor que defensi el seu posicionament davant el congrés del PSOE o el 9-N. A més, s'ha mostrat partidari que hi puguin votar "tots els militants". Ballesteros ha considerat que el PSC no ha d'alinear-se "amb el PP i Ciutadans d'una banda" però tampoc amb la CUP i ERC.


Recerques empíriques — Ajuntament de Tarragona\nEsteu aquí: Inici › Informes i indicadors › Recerques empíriques\nInforme de dades sociodemogràfiques de la ciutat de Tarragona i dels barris de la ciutat, de l'any 2014 (Oficina Tècnica del Pla Local d'Inclusió i Cohesió Social de Tarragona).\nDes de l’Observatori Social de Tarragona, a través de l’Oficina Tècnica del Pla Local d’Inclusió i Cohesió social de Tarragona, oferim amb aquest informe sociodemogràfic de ciutat, una radiografia de l’estructura de la població a la ciutat de Tarragona, així com també dels diversos barris i/ o zones que la composen.\nDarrera actualització: 21/12/2017\nInforme sociodemogràfic de la gent gran a la ciutat de Tarragona 2014 (Oficina Tècnica del Pla Local d'Inclusió i Cohesió Social de Tarragona).\nLa unitat de Gent Gran Activa de la ciutat de Tarragona, va demanar a la unitat tècnica del Pla Local d’Inclusió i Cohesió Social, l’encàrrec de crear un informe sociodemogràfic de la població de la gent gran de Tarragona per tal de conèixer la tendències sobre l’evolució i la distribució de la població de la gent gran a la ciutat de Tarragona com també, en les diverses zones i barris que la composen.\nAquesta informe esdevé una font primària important per tal de que la unitat de Gent Gran activa continuï impulsant l’envelliment actiu per mitjà de la participació en diferents activitats i les pugui organitzar i ajustar, d’acord a les necessitats detectades.\nVII Informe sobre exclusión y desarrollo social en España (Fundación FOESSA, 2014)\nEs tracta d'un nou informe de la sèrie d'Informes FOESSA sobre la situació social d'Espanya. En aquest es pretén posar llum sobre els reptes i desafiaments del desenvo-lupament social, abordant de forma sistemàtica i dinàmica els fenòmens socials, en una societat recorreguda transver-salment per processos excloents.\nSegons dades de l'Informe, fins a 7 de cada 10 catalans estan afectats per algun indicador d'exclusió social. Els problemes d'exclusió que més afecten els catalans són els relacionats amb la feina, l'habitatge i la salut. Catalunya, de fet, ocupa el quart lloc en el rànquing de risc de pobresa i exclusió social de tot l'estat espanyol. Tot i així. la taxa de pobresa i exclusió afecta el 20% de la població catalana, una xifra inferior a la mitjana de l'estat.\nDarrera actualització: 10/04/2018\n« 3 elements anteriors 3 elements següents » 1 2 3 4  6 7 8 ... 88


la rapita chic: Descobrint a un home tranquil\nLa majoria de coses interessants, ens arriben recomanades per altres persones: un bon llibre, una bona pel·lícula, un bon restaurant... Però, no hi ha res millor que descobrir-les per un mateix. Aquest fet, els dona la categoria de troballa personal i passen a formar part de la col·lecció particular de cadascú. Jo mateixa, fa uns anys, remenant per la llibreria Central, vaig descobrir aquest llibre. Amè i de fàcil lectura. No és dels millors que he llegit. Tot i així, ocupa un lloc important en la meva llista.\nUna altra troballa, va ser una d'aquelles nits excepcionals en que em vaig convertir en la propietària absoluta del comandament. I en el primer canvi de canal, vaig descobrir una de les millors pel·lícules que he vist mai\nI la última i més recent, va ser una tarda-nit a la Ràpita. Estava pel jardinet de casa i vaig escoltar una música que no havia sentit mai. Era una cançó cantada per una veu d'aquelles que tenen la gravetat i la suavitat en perfecte equilibri.\nLa música em venia del sud, des de la terrassa del Supway. Com m'agradava, vaig anar a veure qui cantava. I llavors el vaig conèixer. Era Fabio Vega. Més conegut com "A quiet man " (un home tranquil).\nQuan ho vaig comentar als de casa, em van dir que sí, que era de la Ràpita, i que tenia molt bones cançons. De fet, ja està preparant el seu quart disc.\nUna vegada més, me'n vaig adonar que viure fora te aquestes coses. T'acostumes a assabentar tard de les coses bones i interessants. Però que hi farem. Encara que tard, sempre quedarà l'opció de descobrir-les per tu mateix.\nPer cert! Avui presenta el seu CD, "The affairs" al casino d'Amposta a les 22:30.\nI la setmana vinent a La Ràpita!\nDivendres 29, estarà tocant en acústic a la Ràpita a la botiga d'arquitectura tècnica e interiorisme Doblespai al C/ Sant Isidre,85 a les 19:30 de la tarde.\nI aquí la cançó que vaig sentir des de casa...\nAquest videoclip ha estat filmat a la Ràpita.\nApareixen: Fabio Vega, Carlos Sanchis, Marta Talarn, Elba Vega, José Antonio López, Vicent lo Cranc.\nRealització: Marc Ortiz Càmera: Marc Ortiz y Tomás Muñoz Ajudant de càmera: Marc Prades y Anna Bel\nEdició: Marc Ortiz\nPublicat per larapitachic a 16:16


Elter, el portal d'Osona - Hospitalitzen un home després de donar 1,19 en un control d'alcoholèmia però no recorda res i nega els fets\nHospitalitzen un home després de donar 1,19 en un control d'alcoholèmia però no recorda res i nega els fets\ndimecres 22 de abril de 2009 19:47h\nL'home assegurava no recordar perquè l'havien portat fins al Hospital General de Vic.\nMontesquiu, | Els Mossos d’Esquadra imputen un delicte contra la seguretat del trànsit a un home de 61 anys de Ripoll que tot i acabar hospitalitzat després d’un control d’alcoholèmia nega que conduís sota els efectes de l’alcohol. Abans de tenir un defalliment que va provocar que l’hagués d’auxiliar una ambulància, el detingut va donar en la primera prova una taxa d’alcohol a la sang 1,19 mil·lígrams per litre d’aire.\nUn cop l’home va estar recuperat els agents van anar al centre hospitalari per comunicar-li els fets que se l’imputen però el conductor va negar que estigués al centre hospitalari per una borratxera. L’home assegurava no recordar perquè l’havien portat fins al Hospital General de Vic.\nLa nit de dilluns a dimarts una patrulla de trànsit dels mossos patrullava per la carretera C-17 en sentit Ripoll. A l’alçada de Montesquiu va trobar, segons la versió policial, un cotxe aturat que anava en direcció a Vic. Quan els mossos els van demanar si patien cap incidència els homes van dir als agents que s’acostessin fins al punt on es trobaven ja que un d’ells dos coneixia un dels agents i els deien altres frases amb un to alegre.\nLa patrulla va adreçar-se cap a ells i de seguida van veure com al interior del vehicle hi havia dues persones amb símptomes d’haver ingerit alcohol. Els agents van procedir a realitzar-los el pertinent control. Segons han explicat els mossos quan van obrir la porta el conductor aquest va haver de ser subjectat per no caure balançat cap a terra. Després d’ajudar-lo a posar la boqueta i tenir problemes per bufar, el detingut va donar una taxa d’1,19 mil·lígrams per litre d’aire. Depenen de la complexió física de l’individu aquesta taxa pot equivaldre a trobar-se en un estat de coma etílic.\nPosteriorment i mentre s’esperava el temps per fer el segon test d’alcoholèmia l’home va tenir un defalliment. Segons fonts policials, tot i tenir totes les constants vitals, el conductor va quedar com adormit. Finalment, els agents van optar per requerir d’una ambulància. L’home no es va recuperar fins unes hores després d’estar al centre hospitalari. Un cop recuperat els agents s’hi van personar per comunicar-li els càrrecs. Segons fonts policials l’home no recordava al motiu pel que estava al centre hospitalari però nega que sigui per haver ingerit alcohol.\n- Un incendi a Tona fa evacuar una família per intoxicació de fum (22 de abril de 2009)\n- Tres persones ferides lleus per inhalació de fum en l'incendi d'una cuina a Centelles (22 de abril de 2009)\n- Tres integrants de l'esquerra independentista, imputats pels danys en parquímetres de Manlleu (22 de abril de 2009)\n- Dues ferides lleus en una topada al passeig de Sant Joan de Manlleu (22 de abril de 2009)\n- La Policia Local de Manlleu deté una persona per furt gràcies a la col·laboració ciutadana (22 de abril de 2009)


La bretxa de “somnis” - Jugar, una forma de viure - Imma Marín\n¿Què seria de la humanitat si deixés de somiar? No em refereixo als somnis que tenim quan dormim, sinó a aquelles il·lusions i anhels que són el motor de la nostra vida personal i col·lectiva i que la il·luminen.\nSomiar és una capacitat de l’ésser humà que ens permet imaginar futurs, desitjar-los, perseguir-los. Carl Sandburg, escriptor i poeta nord-americà deia: “Res no passa si primer no hi ha un somni”. Certament somiar i desitjar alguna cosa no significa que tot seguit es pugui materialitzar o que sapiguem fer-ho. Però és un primer pas, indispensable, si volem ser persones protagonistes de les nostres vides, si volem guiar i conduir la nostra existència connectades al nostres projecte vital (una altra manera d’anomenar els somnis). Jo diria que els somnis estan fets de llum, tot i que de vegades produeixin moltes ombres. De llum que ens orienta, ens guia i ens connecta amb la nostra essència, amb la nostra missió a la vida.\nEscric a google: ¿De què estan fets els somnis? I m’apareix aquesta resposta de Pamela Williamson, de 16 anys: “Els somnis són la nostra idealització de la regió que encara no hem habitat”.\nNens i nenes tenen, doncs, una llarga “regió del temps per habitar”. Per això, somien tant, “s’encanten” en els seus somnis, viuen en els seus somnis. En la infància els somnis estan fets d’innocència i de llibertat, a més d’il·lusions. La seva ment i el seu cor lliures els permeten imaginar ser el que vulguin ser. Sobrepassen la realitat tangible i realment somien en gran: somien a ser sirenes, dragons, esportistes de fama, superherois i superheroïnes, i fins i tot, a ser Novita o a formar part de la patrulla canina. Però també somien amb aquelles professions o oficis que tenen més a prop, amb els del pare o la mare, els dels familiars o persones famoses youtubers! …\nEn la infància representem els nostres somnis jugant, sobretot en el joc d’imitació, o joc simbòlic, el que anomenem “fer com si…”. Representem, jugant, aquests somnis: volem a la Lluna, ens convertim en cirurgianes, veterinàries, caixeres de supermercat, conduïm camions i ambulàncies, bressolem un bebè… Podem dir que els nens i les nenes estan fets de somnis i sabem que els somnis són fràgils, per això se’ls ha de tractar amb cura, molt respecte i delicadesa.\nEls somnis es trenquen amb sentències com ara “tu no ho saps”, “tu no pots” o quan omplim la canalla d’obligacions i de deures, o ens centrem “pel seu bé” a entrenar les seves capacitats i competències, com si això fos la clau de la seva felicitat futura. Es trenquen quan l’imaginari que els oferim és ple de color rosa, purpurines, bebès als quals cuidar i nines adultes disposades a agradar per a les nenes, i monstres, cotxes, pilotes i vermells i blaus per als nens. Només amb la música (sense veure’l) podríem reconèixer si un anunci està pensat per sorprendre i atreure les nenes o els nens. Perquè sí, encara hi ha anuncis diferenciats per als nens i per a les nenes, cada un amb els seus codis. D’aquesta manera, anem trencant en bocins les ales que els “permeten volar” els seus somnis i els anem empetitint.\nNo tan sols reclamo la responsabilitat dels dissenyadors, fabricants, publicistes i distribuïdors de joguets, també dels dissenyadors, fabricants, publicistes i distribuïdors de roba infantil, i darrere seu, la de les famílies i de tota la societat.\nPerò en el cas de les nenes hi ha, a més, una bretxa més gran entre elles i el seu potencial. Els seus somnis són cada vegada més limitats, com ho és el seu joc simbòlic, perquè les nostres expectatives, les de la societat que les envolta, segueixen sent limitades per a elles. Els estereotips que reforcem conscientment o inconscientment van generant gran quantitat de creences autolimitadores que empobreixen els somnis de les nenes i, amb elles, els somnis i el futur de la humanitat sencera.\nPreservar els somnis de la infància i crear les condicions perquè nens i nenes se sentin lliures requereix:\nDonar-los llibertat perquè escullin ser qui volen ser i s’imaginin com es vulguin imaginar, sense judicis ni prejudicis\nFacilitar-los referents i, en concret, reforçar els referents femenins, encara molt ocults, i ser-hi especialment sensibles\nSer bel·ligerants amb els que mantenen els estereotips i premiar aquells que s’esforcen a oferir una mirada igualitària i respectuosa amb la perspectiva de gènere.\nPerquè els seus somnis, i els nostres, estan fets d’il·lusions, desitjos, anhels i aspiracions per al futur. Estan fets de la nostra essència.\n← Espais on jugar\n28 de maig | Dia Internacional del Dret dels Infants a Jugar →


La pandèmia provoca un augment dels maltractaments i els abusos sexuals a Barcelona\nImatge d'una entrada dels Mossos d'Esquadra en un pis de Nou Barris / CME\nEls delictes contra les persones ha crescut en un context de caiguda general de la delinqüència\nLa pandèmia ha provocat un augment dels maltractaments i els abusos sexuals a Barcelona. Segons les dades facilitades pels Mossos d’Esquadra després de la Junta Local de Seguretat, els confinaments per positius, els tocs de queda i la resta de restriccions a la mobilitat han fet créixer un 6,5% els delictes contra les persones a la capital catalana durant el primer semestre de l’any. Aquest increment es produeix en un context generalitzat de caiguda de la delinqüència a la ciutat.\nEn aquest context, destaquen els delictes de maltractaments en l’àmbit de la llar, amb un increment del 38,4%, les agressions i abusos sexuals, amb una pujada del 22%, i els delictes d’amenaces, amb un increment del 20,7%. Pel que fa a la violència masclista, aquests fets delinqüencials creixen un 22,2%, amb un total de 1.327 fets denunciats. La tipologia que puja més en aquest àmbit són els trencaments de condemna, amb un increment del 56,5%, i els maltractaments amb l’àmbit de la llar amb un 40,3%.\nNou pla contra la violència masclista\nPer donar resposta a l’increment de casos derivats de la violència masclista, el departament d’Interior va posar en marxa l’any passat el pla de millora d’atenció a la víctima per combatre les violències masclistes, amb diferents mesures per fer front a aquesta xacra. Aquest pla també preveu que els Grups d’Atenció a la Víctima (GAV) es constitueixin com els equips especialistes per atendre les víctimes i les denúncies per violències masclistes.\nEl nou pla va suposar l’increment en 13 efectius al GAV de Barcelona i l’establiment d’un número de Whatsapp d’assessorament i informació per a les dones que pateixen violència masclista. Totes aquestes accions estan encaminades a combatre la xifra negra que existeix en aquest àmbit. Durant el primer semestre de l’any, s’han produït dos homicidis. Els investigadors van detenir els autors dels fets.\nSeguiment a les víctimes de violència sexual\nEls Mossos d’Esquadra han instruït durant aquest període un 22% més de denúncies per delictes sexuals (agressions i abusos sexuals), passant de 322 el 2019 a 394 al 2021. En canvi, pel que fa a fets delictius que van succeir durant aquest període –i no en els que es van denunciar, ja que en molts casos la víctima pot trigar setmanes o mesos a denunciar–, es redueixen notablement, passant de 364 l’any 2019 a 343 el 2021.\nLa resolució de les agressions sexuals i els abusos sexuals arriba al 80%. La posada en marxa l’any passat de la Unitat Central d’Agressions Sexuals ha permès fer un seguiment més acurat de les víctimes que pateixen aquestes agressions i de millorar els protocols en les investigacions d’aquest tipus de fets delictius.\nAbusos sexuals Guàrdia Urbana de Barcelona Maltractament Mossos d'Esquadra Successos


Colau: “Ni la DUI ni el 155 han ajudat” | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nColau: “Ni la DUI ni el 155 han ajudat”\nL'alcaldessa insisteix que Barcelona era la millor candidatura per a l'EMA i demana aprofitar la feina feta per a nous reptes\nBarcelona 20 NOV 2017 - 18:08\tCET\nJordi Hereu, Ada Colau i Xavier Trias en un acte en suport a l'EMA. Carles Ribas\n"Barcelona era la millor candidatura a nivell tècnic. Ni la DUI ni el 155 hi han ajudat, menys hi ajudarà que ara uns acusin els altres. Treballem perquè tota la feina feta sigui aprofitada per nous reptes de futur: Barcelona s’ho mereix", ha declarat Ada Colau al seu compte de Twitter. L'eliminació de la capital catalana com a seu de l'Agència Europea del Medicament ha estat rebuda amb esportivitat per l'alcaldessa de Barcelona i per altres representats de l'Ajuntament de la ciutat.\nJaume Collboni ha declarat per la mateixa xarxa social que la situació política dels últims mesos ha estat clau en l’eliminació de Barcelona en les votacions per ser seu de l’Agència Europea del medicament. “Hem lluitat fins el final per portar l’Agència Europea del Medicament a Barcelona. El projecte valia la pena. Ens sentim orgullosos de representar Barcelona. Ha estat difícil fer front a les circumstàncies del moment”, ha dit el regidor del PSC en una sèrie de missatges al seu compte de Twitter. “Barcelona tenia una excel·lent candidatura per acollir l’EMA. Agraïm els suports rebuts. Hem demostrat que en moments difícils és possible treballar plegats, si posem Barcelona per sobre de tot”.\nCollboni ha volgut agrair els suports rebuts: “Des del Brussel·les el nostre reconeixement a Universitats, centres de recerca, indústria, mitjans de comunicació, professionals i personalitats que heu donat suport. I agraïment especial a l’equip tècnic d’Ajuntament, Generalitat i Estat. Des de Barcelona continuarem plantejant nous reptes de futur que sumin esforços i complicitats de tota la ciutat, per donar així oportunitats per la seva ciutadania”.\nEl líder d'Esquerra Republicana a l'Ajuntament, Alfred Bosch, ha responsabilitzat el president del Govern espanyol de l'eliminació: "Que quedi clar: la candidatura de Barcelona a l'Agència Europea del Medicament l'havia de defensar Mariano Rajoy. L'únic responsable és ell", ha declarat a les xarxes socials. L'exaclalde Xavier Trias s'ha limitat a mostrar la seva tristesa per l'eliminació de Barcelona: "Rebo amb profunda tristesa l’eliminació de la ciutat de Barcelona en la cursa per l’elecció de la nova seu de l’Agència Europea del Medicament", ha piulat al seu compte de Twitter.\nBarcelona queda fora de la lluita per la seu de l’Agència del Medicament\nBarcelona cau de les favorites de la UE per acollir l’Agència de Medicaments\n“Sense l’independentisme Barcelona ho tindria molt fàcil per ser seu de l’Agència”\nAlberto Fernández, lider PP a l'Ajuntament ha culpabilitzat obertament el procés independentista de l'eliminació de Barcelona. “Els errors i divisions del procés han estat els millors aliats dels nostres adversaris per arrabassar-nos l'EMA”.\nPoques hores abans conèixer el resultat, l'alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, havia reconegut que la situació política "podria ser un obstacle" per al triomf de la candidatura de la capital catalana com a seu de l'Agència Europea del Medicament, encara que considera que era la millor proposta. Així ho ha fet saber a les xarxes socials, garantint que la ciutat està preparada per acollir l'Agència Europa de Medicaments. "El major potencial científic, el millor ecosistema de recerca i salut, la ciutat amb millor qualitat de vida", ha dit Colau sobre Barcelona en un missatge a Twitter.\n.@DavidElviraM: "Malgrat l'anomalia institucional que patim l’equip del Departament de #Salut seguim apostant fins l’últim minut a fer l’esprint final perquè #Barcelona estigui hostatjant una de les principals agències europees" #EMA\n— Salut (@salutcat) 20 de novembre de 2017


L'home que va poder regnar... i no va voler, Mágico González | Kodro.cat - Futbol retro vintage en català\nDos models ben diferenciats: duresa contra toc\nA principis dels 80, el futbol semblava debatre’s entre dos models clarament oposats: d’una banda, el futbol brusc, directe, i fins i tot violent, amb jugadors molt físics, de cuixes enormes i pantalons arrapats de l’època, que no dubtaven a llançar-se al fang a caçar cames, i de l’altra banda, el jogo bonito, de talent sud-americà, barreja de tècnica individual amb combinació col·lectiva, clarament representat per la Brasil del 82, del Naranjito, amb jugadors com Sòcrates, Cerezo, Falcao i Zico. Des de finals dels setanta, Europa vivia l’hegemonia del futbol anglès amb els triomfs a la Copa d’Europa del Liverpool, el Nothingham Forest (l’únic equip amb més Copes d’Europa, dues, que Lligues, una) del brillant i excèntric Brian Clough, i l’Aston Villa. Només l’Hamburg i la Juventus de Platini van poder frenar el poder anglosaxó.\nEspanya, per la seva banda, superada la decepció de 1978 amb l’error de Cardeñosa, va passar de la il·lusió prèvia al Mundial a la més profunda decepció ja presagiada amb un empat a 1 contra Hondures en el primer partit del seu Mundial. Mentrestant, a la Lliga, es va viure per última vegada el domini basc de donostiarres i bilbaïns per sobre de Barça i Madrid. Aquelles primeres lligues dels 80 van ser de cru record blaugrana amb el segrest de Quini i les lesions de Schuster, primer, i Maradona després, per la contundència defensiva de Goichoechea, de l’Athletic de Bilbao. Precisament, lleons i culés representaven clarament els dos models imperants del moment: la fortalesa i contundència defensiva dels de Clemente contra el talent i el joc de toc que propugnava Menotti i que Maradona traslladava al camp. El nefast final de la final (valgui la redundància) de la Copa del Rei de 1984 n’és l’exemple més clar de dos models clarament oposats.\nA principis de 1984, tanmateix, just quan Maradona tornava als camps després de la greu lesió al turmell que li va provocar Goicoechea, sorprenia fent unes declaracions a un periodista en la que afirmava que ell no era el millor jugador del món. Certament, faltaven dos anys perquè el Pelusa es convertís en D10S, alçant la Copa del Mundial de Mèxic, després d’alçar la mà de déu contra Anglaterra o fer el gol del segle minuts després. Aleshores, si el mateix Maradona – a 1984– considerava que no era el millor jugador, qui ho podia ser? Platini de la Juventus, Sòcrates o Zico de la canarinha? Cap d’ells. Maradona va sorprendre dient que el millor jugador del món era un jugador salvadoreny de nom Jorge González i que sorprenentment jugava al Cádiz CF!\nEl Mundial del Naranjito, en una Espanya amb una renovada i aleshores il·lusionant democràcia, va ser el primer a comptar amb 24 seleccions, i també per primera vegada, de tots els continents. A la talentosa canarinha que tan bon record va deixar al Sarrià, s’hi sumaven les seleccions de sempre: Itàlia i Alemanya Federal (les finalistes), la França de Platini i una Argentina que posava totes les seves esperances en Maradona (fitxat pel Barça just uns dies abans de l’inici del Mundial) per renovar el títol assolit 4 anys abans contra la Taronja Mecànica de Neeskens (que no la de Cruyff) en ple inici del règim de Videla. Espanya, per la seva banda, somniava en emular les seleccions anglesa del 66, alemanya del 74 i argentina del 78 de guanyar el Mundial de casa, però la seva participació va ser molt mediocre. El quadre de seleccions també el completaven modestos equips com Kuwait (famós per la irrupció del germà de l’emir a la gespa per una protesta arbitral en un partit contra França), Nova Zelanda, Hondures i una sorprenent El Salvador que va passar amb més pena que glòria per Espanya, enduent-se una contundent derrota per 10 a 1 davant una Hongria que res tenia a veure amb la temuda i màgica selecció de principis dels 50 amb Puskas, Czibor i Koksis entre d’altres. Tot i les tres derrotes, una d’elles contra Argentina, hi va haver un jugador salvadoreny que va destacar summament: el Mago González. En un Mundial amb jugadors de la talla de Maradona, Sòcrates, Zico, Rossi, Platini o Rummennigge, hi va haver qui va tenir temps per descobrir un nou talent vingut de Centreamèrica, zona poc propensa a aquests talents, que, tot i perdre els tres partits, va ser escollit dins l’onze ideal.\nImmediatament després del Mundial, que aleshores era un aparador per a molts jugadors en un món encara per globalitzar, equips com el París Saint Germain o l’Atlético de Madrid van voler fer-se amb els serveis del Mago, però ja des de bon inici, José González va mostrar a Europa que el seu enorme talent no anava precisament lligat a una enorme professionalitat. Tot i tenir un acord emparaulat amb l’equip parisenc, no es va presentar a la firma de contracte i, sorprenentment i surrealista, va optar com a destí per les terres gaditanes, més properes al seu caràcter bohemi i nocturn. Com va dir el gran Kiko Narváez, la jove perla gaditana que va compartir vestuari amb el Mágico a principis dels noranta, per a aquest “la diversió estava per sobre de l’ambició”. El més sorprenent és que quan el Mago va fitxar pel Cádiz CF, aquest militava a la Segona Divisió! “Quiero empezar en el fútbol español por la Segunda División y dar el salto a Primera con más garantías. El Cádiz CF me puede servir de trampolín” manifestava el flamant fitxatge gadità al diari local el 28 de juliol de 1982.\nUn talent adormit\nRàpidament, José González va passar de ser el Mago a convertir-se en Mágico González i a omplir de groc les grades d’un Carranza delerós del seu joc comparable al dels mítics Garrincha o George Best. Tanmateix, al talent dins la gespa, hi sumava un descontrol personal fora del terreny de joc (i en això també s’assemblava als cracks brasiler i nord-irlandès). Àvid de vida nocturna, les seves indisciplines eren incomptables i a la tacita de plata tothom el coneixia, fossin els treballadors de la discoteca, la gasolinera o la pollastreria on a les tantes de la nit demanava un pollastre a l’ast fred. Ell era conscient del seu tarannà i ho va manifestar diverses vegades: “Yo siempre he respetado el futbol, pero no me he respetado a mí” o “Reconozco que no soy un santo, que me gusta la noche y que las ganas de juerga no me las quita ni mi madre. Sé que soy un irresponsable y un mal profesional, y puede que esté desaprovechando la oportunidad de mi vida. Lo sé, pero tengo una tontería en el coco: no me gusta tomarme el fútbol como un trabajo. Si lo hiciera no sería yo. Sólo juego para divertirme”.\nDurant dues temporades, 1982/83 i 1983/84 els aficionats del Cádiz CF es debatien entre donar suport a un fenomen extraordinari que els va dur a moments de glòria i a posar-lo a l’alçada d’un torero o de Camarón, o castigar-lo, com va provar de fer el pobre entrenador David Vidal. Farts de les seves indisciplines continuades, la directiva del Cádiz CF volia desfer-se del seu crack, i va ser aleshores que va sorgir una oportunitat única, tant pel club com pel jugador, que malauradament també va desaprofitar.\nUna surrealista gira del Barça als Estats Units\nA finals de maig de 1984, un desdibuixat Barça de Menotti, que havia patit la duresa de l’Atlètic de Bilbao dies abans en una nefasta final de Copa del Rei – ja citada-, va realitzar una sorprenent gira pels Estats Units. El Flaco ja havia manifestat la seva voluntat d’abandonar la banqueta culé a finals de temporada, i, després de la segona negativa de Bobby Robson, per recomanació d’aquest, ja es tenia fitxat a Terry Venables.\nPer més surrealisme, la curta gira pels Estats Units es va realitzar en plena competició de la Copa de la Lliga (de curta història), amb jugadors a la selecció espanyola preparant l’Eurocopa i amb Schuster lesionat. Als Estats Units, per disputar l’anomenada Trasantlantic Cup, a part de Màgico Gonzàlez, s’hi va afegir Mario Husillos del Real Múrcia que en el primer partit va marcar els tres gols del Barça, inútils, ja que va perdre 5 a 3 contra el New York Cosmos de Neeskens. Mario Husillos mereix un article a part, ja que juntament amb Ronaldo Nazario són potser els dos únics jugadors que han marcat un hat trick vestint la samarreta blaugrana i la blanca del Bernabéu. Ironies del destí, Mario va tornar a coincidir amb Mágico al Cádiz de les temporades 1989/90 i 1990/91.\nEn la final de consolació, el Barça va empatar a 2 contra el Fluminense, amb un gol de Mágico, i va guanyar per penals. De forma excepcional i surrealista, es van ajustar dos talents inigualables amb l’elàstica blaugrana; Maradona i Mágico. L’argentí i el salvadoreny van brillar en camps inundats i de moqueta. Però tant Diego com José no tenien cabuda en aquell Barça. El Pelusa ja mirava cap a Itàlia i, tot i que sonava la Juve a canvi de Zico, va preferir Nàpols (la Cádiz particular del Pelusa) per convertir aquell equip en llegenda. El Mágico, per la seva part, va desaprofitar l’oportunitat blaugrana amb una més de les seves entremaliadures.\nL’alarma de l’hotel encén l’alarma de la directiva blaugrana\nMoltes de les anècdotes dels jugadors (sobretot quan es parla de la seva relació amb la festa i la rauxa) tenen part de cert i part de mite. Sigui com sigui, durant la breu gira americana, quan els jugadors es trobaven a l’hotel per dormir, va saltar l’alarma d’incendis de l’hotel. Diuen que va ser una broma de Diego Armando. Tots van sortir de l’hotel amb excepció del Mágico, que tenia fama de nocturn i dormilega a més no poder. Quan els bombers van arribar a la seva habitació se’l van trobar acompanyat d’una cambrera de l’hotel. L’alarma de l’hotel havia encès l’alarma de la directiva blaugrana que no volia indisciplines com aquesta. Aquest fet va ser suficient per valorar que era millor no fitxar al Mágico, per por a viure quelcom similar al viscut amb el Pelusa. I el salvadoreny se’n va tornar cap a Cádiz.\nUn “maverick” en tota regla\nMágico era un maverick en tota regla, en la línia de grans jugadors com Garrincha, George Best, Maradona, Romario, Ronaldinho, Gascoine i tants altres que hi ha hagut i hi haurà. El terme maverick defineix a aquella persona inconformista, rebel, que se surt de la norma. En el món del futbol, els mavericks són aquells que no accepten la disciplina, l’esforç i se’ls acostuma a associar al món de la festa i la rauxa nocturna. Molts aficionats tendeixen – no sense raons- a dir que són joves forassenyats que malgasten els diners que tenen i el seu talent. Així, molts recordem la famosa frase de Best: “Vaig gastar molts diners en cotxes, dones i alcohol. La resta de diners, els vaig malgastar”. Però Mágico potser va ser el més maverick de tots, el més rebel i el més modest. Podria haver optat per jugar en grans clubs, embutxacar-se molts diners i gastar-se’ls al seu gust. Però va optar per la modèstia del Cádiz dues vegades. Sí, dues, perquè durant uns mesos de la temporada 1984/85 va jugar al Real Valladolid (9 partits i 2 gols) per tornar a la calidesa gaditana per quedar-s’hi fins al 1991 amb un contracte que tenia en compte i previsió les multes per incompareixences i indisciplines. Quan va firmar el seu segon contracte, Mágico devia pensar que no cobraria prou per poder pagar totes les multes que li arribarien. Sigui com sigui, en aquesta segona etapa, Màgico va tornar a fer lluir el millor groc que ha vist mai el Carranza amb la seva famosa culebrita macheteada, un regat similar a la cua de vaca de Romario.\nL´únic gran jugador que no va pertànyer a cap gran equip o gran selecció\nGairebé tots els grans jugadors de la història han jugat a un gran equip o una selecció guanyadora. Pelè al Santos i la canarinha, Di Stefano al Madrid, Cruyff a l’Ajax, Barça i la Taronja Mecànica, Beckenbauer al Bayern i amb la selecció alemanya,… Fins i tot, molts dels mavericks són recordats per la seva rebel·lia dins grans clubs o seleccions: la cua de vaca de Romàrio, el somriure de Ronaldinho, el coll alt de Cantona, puntada inclosa a l’espectador, amb el Manchester, i tants d’altres casos.\nMágico és segurament el millor jugador de la història del futbol que mai ha militat en un gran club o selecció. I això el feia – i el fa- únic. Ara que disposem de canals virtuals com YouTube, paga molt la pena buscar els seus millors gols, molts dels quals no es recorden senzillament perquè vestia amb la groga del Cádiz CF. Els seus gols contra el Racing, el València o al Barça al Camp Nou res tenen a envejar als de Maradona contra Anglaterra i Bèlgica a Mèxic 1986, al de Ronaldo (el brasiler) contra el Compostela, al de Romàrio deixant retratat a Alkorta o Messi a Boateng. El Mágico era molt bo, però la història futbolística no es pot permetre el luxe d’oblidar-ho.\nEn el món del futbol, a part del talent, cal que les circumstàncies et vinguin de cara. Quan Màgico va fer la gira amb el Barça pels Estats Units, el Flaco Menotti ja havia decidit abandonar l’entitat culé i Maradona allargava l’agonia abans de confirmar la seva marxa a Nàpols. En un tres i no res, el Barça va fer un canvi de model brusc. Del futbol de toc i fantasiós de Menotti i Maradona (i al qual s’hi podria haver afegit Mágico si el seu coco li ho hagués permès) es va passar a optar per un model anglès amb Terry Venables a la banqueta i l’estimat Steve Archibald a la davantera en comptes d’un altre centreamericà que es dedicaria a fer tombarelles i xilenes amb l’etern rival i que s’anomenava Hugo Sánchez. El Barça de Núñez va cedir al model anglès de la pressió dels davanters i les línies més juntes i va abandonar el futbol de toc. Després d’Archibald, arribarien Hughes (que mai es va adaptar a la lliga espanyola) i el simpàtic Gary Lineker.\nTanmateix, la lliga guanyada pel Barça el 84/85 va ser un miratge, ja que el futbol començava a viure una revolució i a resoldre un debat iniciat a principis dels 80 i que alhora iniciava aquest article: entre el joc dur, directe i físic anglès o la fantasia individual i col·lectiva sud-americana (i centreamericana, també), van sorgir tres equips mítics que van trobar una solució que celebrava el toc combinatiu i el talent individual combinat amb diverses maneres de defensar: el Madrid de la Quinta del Buitre, el Milan de Sacchi i els tres holandesos (Van Basten, Gullit i Rijkaard) i el Dream Team culé de Cruyff. El futbol de tiki taka venia per quedar-se definitivament. Potser les 3 M (Maradona, Menotti i Mágico) van arribar massa aviat al Barça. Estaven avançats al seu temps.\nUn crack difícil d’oblidar\nEl Mágico és l’únic jugador centreamericà reconegut al Saló de la Fama de la FIFA. Mágico va representar pel Cádiz CF, el mateix que el Cádiz va representar per ell. Mágico va retornar a El Salvador el 1991, però encara recorda la tacita de plata. I a la inversa, els aficionats groguencs no l’obliden, generació rere generació. Una de les famoses xirigotes deia el següent del crack salvadoreny:\nEl futbol ben sovint té tancaments de cercles ben curiosos, a vegades cruels, a vegades simpàtics. El 24 de març de 1985 no és una data qualsevol per la història culé. Després de molts anys infructuosos, el Barça de Venables es presentava a Valladolid disposat a sentenciar la Lliga i guanyar-la 11 anys després de la de Cruyff. La setmana anterior, el Barça havia perdut 1 a 0 al camp de l’Hèrcules i els fantasmes de les lligues perdudes de principis dels 80 tornaven a aparèixer. El Barça havia de guanyar i es va avançar gràcies a un gol de Clos al minut 8, però quatre minuts més tard un tal Mágico González que havia arribat a la fredor pucelana des de la càlida Cádiz, va marcar un extraordinari gol de falta directa que va deixar congelada l’afició blaugrana.\nA la segona part, Alexanco tornava a avançar als blaugranes i quan ja estaven a punt de celebrar la Lliga, a manca de 3 minuts per a la finalització del partit, l’àrbitre va assenyalar penal contra el Barça. El bon aficionat culé recorda l’aturada d’Urruti, el famós “Urruti T’estimo!” de Puyal i la botifarra del porter en senyal d’alegria, després d’abraçar-se a Gerardo. Però qui va llençar el penal pel Valladolid? Màgico Gonzàlez, un jugador excepcional que hagués pogut regnar… però no va voler. Així de difícil i senzill d’entendre i acceptar.\nUn llegat que no s’atura\nLa relació de Mágico amb el Barça va tenir un capítol final. El 2003, just un any després de la retirada del salvadoreny dels terrenys de joc, l’equip gadità va voler-li retre homenatge i va convidar un Barça en crisi amb Radomir Antic a la banqueta i jugadors que marcarien una època pocs anys més tard: Valdés, Puyol, Xavi i un jove de 19 anys anomenat Andrés Iniesta. Precisament, el de Fuentealbilla va patir una de les darreres genialitats del crack quan amb un lleuger toc, el Mágico va passar la pilota per una banda i superava a Iniesta corrent per l’altra. El jove Andrés va prendre nota d’aquest regat i el va utilitzar diverses vegades en la seva dilatada i triomfadora carrera. Trucs que s’aprenen de mags a mags.\nEtiquetat com AC Milan, Alexanco, Alkorta, Andrés Iniesta, Argentina, Atlético de Madrid, Barça, Barcelona, Boateng, Butragueño, Cádiz, Camarón, Cantona, Carranza, Cerezo, Compostela, cruyff, Czibor, David Vidal, Di Stéfano, El Mago, El Naranjito, El Salvador, Espanya, Falcao, FC Barcelona, Flaco Menotti, Fuentealbilla, Garrincha, Gary Linekeer, Gascoine, George Best, Goicoechea, Gullit, Hércules, Hugo Sánchez, Josep Lluís Núñez, Kiko Narvaez, Koksis, Kuwait, La cola de vaca, La Mano de Dios, La Quinta del Buitre, Mágico González, Maradona, Mark Hughes, Menotti, Messi, Mundial 1982, Napoli, Nàpols, Neskeens, New York Cosmos, Notingham Forest, París Sant Germain, Pelusa, Platini, Pucela, Puskas, Puyol, Quini, Radomir Antic, Real Valladolid, Rijkaard, Romario, Ronaldinho, Rossi, Rummennigge, Sacchi, Saló de la Fama de la FIFA, Santos, Schuster, Sòcrates, Steve Archibald, Urruti, Valdés, Valladolid, Van Basten, Venables, Videla, Xavi, YouTube, Zico


Els diputats igualadins Pere Calbó (PP) i Alba Vergés (ERC) a la tertúlia de l’Igualada Capital. Escolta’ls…\nLa primera de les tertúlies del nou programa Igualada Capital ha tingut com a protagonista a dos dels diputats igualadins al Parlament de Catalunya; Alba Vergés d’ERC i Pere Calbó del PP. Pots escoltar la tertúlia en aquest enllaç.\nENTREVISTA a la presidenta d’Òmnium, Muriel Casals\nLa presidenta d’Òmnium Cultural, Muriel Casals, ha parlat aquest matí al programa Igualada Capital. Casals ha destacat el paper important dels municipis en el procés sobiranista i el compromís dels alcaldes,regidors i regidores de tots els pobles i ciutats del país.\nEscolta l’actualitat d’avui en vuit minuts\nMés de 3.000 persones assisteixen a la recreació històrica que es va fer dissabte a Igualada amb motiu del Tricentenari\nEl centre de la ciutat d’Igualada es va convertir en un campament militar del 1714. L’acte va ser un èxit de públic que va passejar pel centre de la ciutat per conèixer les activitats que es feien en aquella època. L’anècdota la va protagonitzar la Guàrdia Civil que va aparèixer per demanar els permisos d’armes a les agrupacions de Miquelets que participaven en aquesta recreació. Escolta que ens ha explicat l’únic Miquelet igualadí de l’agrupació Miquelets de Catalunya, Jordi Altarriba. Altarriba encarna el paper del Barber de Besalú, i és un dels miquelets que apareix a la imatge de David Prat.\nPàgines 787 de 809« Primera«...102030...783784785786787788789790791792...800...»Ultima »


Gran èxit del Cor de Cambra 'Cantollano' a l'Església de Castelló - Castelló Notícies\nInici Fotografia Gran èxit del Cor de Cambra ‘Cantollano’ a l’Església de Castelló\nGran èxit del Cor de Cambra ‘Cantollano’ a l’Església de Castelló\nEl Cor de Cambra ‘Cantollano’ va oferir un emocionant concert a l’Església de Castelló, dins de les activitats organitzades per a la XVIII Campanya de Concerts d’intercanvis Musicals.\nEl passat diumenge, 26 de setembre de 2021, el Cor de Cambra ‘Cantollano‘ va realitzar un esplèndid concert a l’Església de l’Asunción, el nombrós públic assistent va poder gaudir d’un variat programa coral, amb polifonia religiosa de totes les èpoques, música popular i una xicoteta selecció dels musicals “Somriures i Llàgrimes” i “West Side Story“.\nEl Cor va estar sota la direcció d’Asunción Blom–Dahi i acompanyat pel pianista Miguel Buño, el Cor de Cambra ‘Cantollano‘ tenien molta il·lusió en realitzar aquest concert, ja que era el primer que han oferit fora de València des que va començar la pandèmia.\nEl grup de cambra “Cantollano” té els seus orígens a principis de la dècada dels noranta, quan un grup de membres de l’Orfeó Universitari de València, decideix ampliar la seua experiència en el món coral amb la creació d’un cor de cambra estable.\nEn els seus començaments, el seu repertori es va basar quasi exclusivament en música polifònica religiosa i profana “a capella“, però a partir de l’any 1996, va variar el caràcter dels seus programes per a abastar un ampli repertori de quasi totes les èpoques i estils.\nCantollano ha participat en cicles de concerts com les jornades musicals de la fundació “Portal de la Moreria” el desembre de 1996 i, a invitació de la Facultat de Teologia de València, va intervenir també aqueix any en les “Jornades Diocesanes de Litúrgia”. D’igual manera, va ser convidat al Cicle de Música de l’Escola Coral de Quart de Poblet, va participar en els actes commemoratius dels “Zinc Segles” de la Fundació de la Universitat de València i va formar part del cicle “Música en les Catedrals espanyoles”, patrocinat per la BMW, amb motiu de la qual cosa, va començar una gira de concerts per tota Espanya. Ha actuat així mateix en la Capella de la Sapiència de la Universitat de València i a la sala “Rodrigo” del Palau de la Música de València.\nL’interés per ampliar el repertori, va portar al cor de cambra a col·laborar amb l’orquestra de cambra de la “Societat Musical Santa Cecilia” de Guadassuar, interpretant la “Missa Brevis en Fa M” De J. Haydn i el “Magnificat” de G. B. Pergolessi a València i diverses poblacions de la Comunitat Valenciana. A partir d’aquest moment, va poder abastar un major ventall de repertori, incloent el simfònic-coral.\nAixí, durant el curs 1999-2000 va executar una intensa activitat en aquesta línia i, col·laborant amb l’Orquestra Filharmònica de Conca i el Cor de Cambra “Alonso Lobo“, va interpretar l'”Oratori de Nadal”, de J. S. Bach (gravat per R. N. E).\nEn aqueixa mateixa línia de repertori, durant el curs 2001-2002, “Cantollano” va ser requerit per la Universitat de Conca per a realitzar el concert de clausura de la campanya nadalenca en la seua seu i de nou va col·laborar amb aquesta Universitat interpretant el “Requiem” de Mozart i el “Glòria” de Vivaldi.\nAmb posterioritat, ha interpretat així mateix la “Missa de la Coronació” de W. A. Mozart i ha participat en el muntatge de les sarsueles “La cançó de l’oblit”, de J. Serrano, “El duo de l’africana” de Manuel Fernández Caballero, l’òpera “Marina”, d’Emilio Arrieta i una selecció (suite) del musical “Els Miserables”,\nActualment, “Cantollano” col·labora amb joves compositors realitzant estrenes de les seues composicions, compagina el muntatge d’obres en col·laboració amb grups de cambra amb repertori “a capella” i, a més, porta realitzant una sèrie de concerts des de l’any 2015 a benefici de diverses institucions (SOS-Refugiats, Creu Roja Espanyola, Càritas Diocesana…).\nEntre 1997 i 2007 “Cantollano” va ser dirigit per Daniel Gil de Tejada. Actualment, la direcció és a càrrec d’Asunción Blom-Dahi.\nEl nombrós públic assistent a l’espectacle va gaudir d’una molt bona vesprada!\nCastelló Notícies va estar fent fotos d’aquest esdeveniment, ací us deixen un àlbum de les fotos realitzades, esperem que us agraden!!!\nArticle anteriorFarmàcies de guàrdia SETEMBRE 2021\nArticle següentLa Crida pel Finançament se sumarà en bloc a la convocatòria del 20N\nMatrícula El període de matrícula serà de l’1 al 15 de setembre. A partir del 15 de setembre es continuarà matriculant fins que s’esgoten les places...\nEscola de tennis i pàdel, per a totes les edats i...\nReportatge fotogràfic del tradicional Concert de Festes\nEl Cor de Jubilats reprén de nou les seues actuacions a...\nLa recollida d’ensers, ‘trastos’ i voluminosos es farà el pròxim dilluns, 3 de maig\nImatges d’un dia de pluja


El premi Cerdà de l’Any, més participatiu | NacióDigital\nEl premi Cerdà de l’Any, més participatiu\nL'edició del 2015 del guardó que distingeix persones i institucions per la seva tasca altruista a la Cerdanya va ser per al Poliesportiu de Puigcerdà\nper Jordi Pardinilla , Puigcerdà, 23 de gener de 2016 a les 18:25 |\nJoan Barnola, president del Poliesportiu de Puigcerdà, recollint el premi Cerdà de l'Any | Institut d'Estudis Ceretans\nEls organitzadors del Cerdà de l’Any han presentat aquest divendres a l’Ajuntament de Puigcerdà una nova edició d’aquest premi. La principal novetat és un canvi en el sistema d’elecció del premiat amb la idea d’ampliar-ne la participació i obrir la tria dels finalistes a tots els estaments i veïns de la comarca.\nEl Cerdà de l’Any és una de les cites obligades en el calendari cultural i social de Cerdanya. Aquesta serà la 30a edició d’aquest premi que al llarg de la seva història ha distingit personatges i entitats com ara Salvador Torrent Masip, les Germanes de l’Hospital de Puigcerdà, la revista Rufaca, Jordi Pere Cerdà, Sebastià Bosom, Jean-Louis Blanchon, José Antonio Hermida, el Patronat del Museu de Llívia o Kilian Jornet, entre altres. El guanyador del premi de l’edició de 2015 va ser el Poliesportiu de Puigcerdà.\nEl Cerdà de l’Any distingeix persones i institucions per la seva tasca altruista a la comarca. Es valora, especialment, la constància i aquelles activitats realitzades en favor de la Cerdanya, entesa com a unitat cultural, històrica i lingüística sense fronteres. També a les persones i institucions ceretanes que hagin excel·lit en algun aspecte, segons destaca les bases del premi.\nFins ara, la primera proposta dels possibles candidats la feien els ajuntaments de la comarca dels quals en sortia una terna que triava un jurat. L’elegit final es feia per votació popular. Enguany, aquesta primera proposta la farà tothom qui ho vulgui (ajuntaments, entitats, particulars) a través d’unes butlletes que es trobaran als mitjans de premsa gratuïta de la baixa Cerdanya i també en els webs dels organitzadors.\nEl Cerdà de l’Any és organitzat per l’Institut d’Estudis Ceretans i 40Pirineus (Ràdio Pirineus). El premi compta amb el suport d’altres entitats i del Consell Comarcal de la Cerdanya i l’Ajuntament de Puigcerdà.\nLes bases seran publicades en breu i la possibilitat de proposar el candidat es podrà fer ja a partir del mes de febrer. L’acte de Cerdà de l’Any tindrà lloc a últims del mes d’abril (data per concretar). És el sopar de proclamació durant el qual es fa el lliurament del guardó; una làmina original feta per l’artista J.M. Subirachs que representa el comte Guifré II de Cerdanya.\nSocietat, Cerdanya, premi, Cerdà de l'Any, Poliesportiu de Puigcerdà


Ressorgeixen les protestes a Hong Kong després de setmanes de paràlisis pel coronavirus Ressorgeixen les protestes a Hong Kong després de setmanes de paràlisis pel coronavirus\nRessorgeixen les protestes a Hong Kong després de setmanes de paràlisis pel coronavirus\nHong Kong ha tornat a convertir-se aquest diumenge en focus de múltiples protestes de l’oposició contra el Govern del territori, després del parèntesi provocat per la pandèmia de coronavirus.\nCentenars de persones s’han congregat en una desena de centres comercials per condemnar, una vegada més, la dependència de les autoritats respecte de Xinesa, en una repetició a menor escala de les multitudinàries manifestacions de l’any passat per la independència judicial del territori.\nNomés una forta presència policial va aconseguir frustrar una marxa per la independència i la dimissió de la cap de l’Executiu, Carrie Lam, convocada per Internet, però es té constància de focus menors de manifestacions en almenys sis districtes.\nEls manifestants es van concentrar per cantar consignes, entre elles el ‘himne’ del moviment antigubernamental, Gloria a Hong Kong, en llocs com Harbor City en Tsim Sha Tsui, New Town Plaza en Sha Tin, Estafis Square en Causeway Bay o Cityplaza en Taikoo Shing.\nAlmenys una dotzena de persones van ser registrades i dues van ser traslladades a vehicles policials, informa el ‘South la Xina Morning Post’.\nEls manifestants han acusat el govern de mantenir vigents les lleis de distanciament social per evitar protestes ja que la ciutat no ha registrat nous casos de Covid-19 transmesos localment en les últimes tres setmanes, encara que sí tres contagis importats en les últimes hores.\nLa tensió es va traslladar el divendres al Parlament, on una desena de diputats de l’oposició van ser expulsats després de protagonitzar una picabaralla enmig de la Cambra durant una votació clau, en un episodi més d’una crisi que sembla ser a punt de reactivar-se.\nLes protestes van esclatar per primera vegada al juny passat per una llei d’extradició de sospitosos a la Xina, ara suspesa, que els opositors entenien com una vulneració dels seus drets i un acte de submissió del territori a les excessives, perceben, reclamacions sobiranistes de Pequín. El Govern es va comprometre a respectar la independència judicial del territori quan el va recuperar de mans britàniques el 1997.


Les obres del clavegueram començaran dimarts\nTomeu Garcies | 14 març 1999\nLes obres d'instal·lació de la xarxa de clavegueram començaran, a la fi, a partir de la setmana que ve. Per aquest motiu, l'Ajuntament ha distribuït per tot el poble els carrers que es veuran afectats per aquesta primera fase de les obres i que seran: Glosador Llorenç Cartutxo, Ramon Lull, Rafal, Gall, Molins, Jardins, Constitució, Rosari, Jaume Sard i els voltants de l'escola pública.\nSegons el pla de feina acordat amb l'empresa constructora, els carrers Ramon Llull i Constitució seran els primers afectats.\nDes de l'Ajuntament es demana comprensió i paciència als veïnats afectats per aquesta fase per les possibles molèsties que els puguin ocasionar aquestes obres. De tota manera, i per no afectar el trànsit rodat, s'aniran realitzant diferents canvis de direccions durant els quatre mesos que durin les obres.


Els éssers humans culpables de l’escalfament dels llacs | ServeisTIC.net\nEls éssers humans culpables de l’escalfament dels llacs\nYou are here: ServeisTIC.net > Blog > Ciència > Els éssers humans culpables de l’escalfament dels llacs\nTot i que, malauradament, la crisi climàtica és una realitat, és massa fàcil suposar que tots els aspectes del nostre món canviant són conseqüència del canvi climàtic. Les suposicions no tenen cap paper en les avaluacions ambientals clau i les estratègies de mitigació, com veurem a la propera conferència COP-26 de les Nacions Unides sobre el canvi climàtic: són fonamentals la ciència i els fets difícils. Les noves investigacions publicades aquesta setmana són un excel·lent exemple de fets que importen. Utilitzant projeccions de models combinades amb dades de satèl·lit de la iniciativa de canvi climàtic de l’ESA, aquesta última investigació demostra que l’augment global de la temperatura de l’aigua dels llacs i la disminució de la coberta de gel dels llacs només s’explica per l’augment de les emissions de gasos d’efecte hivernacle des de la revolució industrial. en altres paraules, els éssers humans són clarament culpables.\nD’acord amb la paper publicat a Geociència de la natura, la influència del canvi climàtic induït per l’ésser humà és evident en l’augment de la temperatura de l’aigua dels llacs i en el fet que la cobertura de gel del llac es forma més tard i es fon abans.\nLuke Grant, de la Vrije Universiteit Brussel (VUB) i autor principal, va dir: “Aquestes propietats físiques són fonamentals per als ecosistemes dels llacs. Com que els impactes continuen augmentant en el futur, correm el risc de danyar greument els ecosistemes lacustres, inclosa la qualitat de l’aigua i les poblacions d’espècies de peixos autòctons. Això seria desastrós per a les moltes maneres en què les comunitats locals depenen dels llacs, com ara el subministrament d’aigua potable i la pesca ”.\nL’equip de recerca també va predir com és probable que les coses es desenvolupin en el futur sota diferents escenaris d’escalfament.\nProjecció de la futura temperatura de l’aigua superficial del llac\nEl gràfic anterior mostra que, en un escenari de baixes emissions, s’estima que l’escalfament mitjà dels llacs s’estabilitzarà a 1,5 ° C per sobre dels nivells preindustrials i que la durada de la cobertura de gel serà 14 dies inferior. En un món amb altes emissions, aquests canvis podrien fer augmentar la temperatura del llac en 4,0 ° C i tenir 46 dies de gel menys a l’any.\nAl començament del projecte, els autors van observar canvis en els llacs de tot el món, tal com es mostra a la imatge del llac Ontario, basant-se en observacions derivades de satèl·lits de la iniciativa de canvi climàtic de l’ESA. projecte de llacs.\nTot i això, encara no s’havia demostrat el paper del canvi climàtic en aquestes tendències.\n“En altres paraules, havíem de descartar la possibilitat que aquests canvis fossin causats per la variabilitat natural del sistema climàtic”, diu Inne Vanderkelen, companya d’investigació i coautora de l’estudi.\nPer tant, l’equip va desenvolupar múltiples simulacions per ordinador amb models de llacs a escala mundial, en els quals després van executar una sèrie de models climàtics. Un cop l’equip va construir aquesta base de dades, va aplicar una metodologia descrita pel Grup Intergovernamental sobre Canvi Climàtic. Després de determinar l’impacte històric del canvi climàtic sobre els llacs, també van analitzar diversos escenaris climàtics futurs.\nEls resultats mostren que és molt poc probable que les tendències de la temperatura dels llacs i la cobertura de gel de les darreres dècades s’expliquin únicament per la variabilitat climàtica natural.\nA més, els investigadors van trobar clares similituds entre els canvis observats en els llacs i les simulacions de models dels llacs en un clima influït per les emissions de gasos d’efecte hivernacle.\nTemperatura del llac Ontario\n“Aquesta és una evidència clara que el canvi climàtic induït per l’ésser humà té un impacte en els llacs”, afirma Iestyn Woolway, antiga becària de l’ESA i coautora de l’estudi.\nLes projeccions de la temperatura del llac i la cobertura de gel indiquen per unanimitat tendències creixents per al futur.\nPer cada augment d’1 ° C de la temperatura global de l’aire, s’estima que els llacs s’escalfen 0,9 ° C i perden 9,7 dies de cobertura de gel. A més, l’anàlisi va revelar diferències significatives en l’impacte sobre els llacs a finals de segle, en funció de les mesures que prenguem per combatre el canvi climàtic.\n“Els nostres resultats subratllen la gran importància de l’Acord de París per protegir la salut dels llacs de tot el món”, va dir Wim Thiery, expert en clima de VUB i autor principal de l’estudi. “Si aconseguim reduir dràsticament les nostres emissions en les properes dècades, encara podrem evitar les pitjors conseqüències per als llacs de tot el món”.\nStaff 19 d'octubre de 2021 Ciència\n← He perdut el 90% del trànsit orgànic de SEO, què ha passat?\nRecursos d’informació en enginyeria i TIC per a treballs acadèmics →


Tecnoestiu 20 by Torrelles Punt Omnia on Genially\nInformació de divulgació del tecnoestiu 2020\nTECNOESTIU JULIOL 2020 - FORMAT ONLINE\nROBÒTICA I ELECTRÒNICA DE COMPONENTS\nMICROBIT i ARDUINO\nDesenvolupament de videojocs arcade\nTallers gratuïts programació i robòtica amb l'objectiu de potenciar les competències digitals dels infants i joves a partir dels 10 anys.\nDe l'6 al 24 de Juliol - Dilluns, dimecres i divendres\n*Els tallers es faran en modalitat online, a través d'una plataforma educativa i amb sessions de seguiment a través de videoconferència.\nFES l'INSCRIPCIó AQuí\nPer a més informació contacta amb torrelles@xarxaomnia.gencat.cat o envia'ns un missatge de Whatsapp al 644205162\nROBÒTICA I ELECTRÒNICA DE COMPONENTS AMB MICRO:BITBBC micro: bit és una petita targeta programable de 4×5 cm dissenyada perquè aprendre a programar sigui fàcil, divertit i a l’abast de tots. Gràcies a la gran quantitat de sensors que incorpora, només amb la targeta es poden dur a terme centenars de projectes. Tant el maquinari com el programari de “micro:bit” és de codi obert.EDAT: a partir de 10 anysHORARI: Dilluns i dimecres de 10 a 12 i divendres de 10 a 11.DATES: Dilluns 6/07, dimecres 8/07 i divendres 10/07METODOLOGIA: Curs d'aprenentatge mitjançant plataforma educativa on els divendres hi haurà sessió de videoconferència amb el dinamitzador, per resoldre dubtes i mostrar els treballs realitzats.\nCREACIÓ DE VIDEOJOCS ARCADE AMB MAKECODEMakecode Arcade és un entorn desenvolupat per Microsoft per a crear videojocs clàssics en 8bits. El seu entorn gràfic de programació per blocs permet aprendre i desenvolupar jocs de manera senzilla i intuïtiva. Si heu treballat amb Microbit, no serà difícil aprendre a programar amb Makecode!EDAT: a partir de 10 anysHORARI: Dilluns i dimecres de 10 a 12 i divendres de 10 a 11.DATES: Dilluns 13/07, dimecres 15/07 i divendres 17/07METODOLOGIA: Curs d'aprenentatge mitjançant plataforma educativa on els divendres hi haurà sessió de videoconferència amb el dinamitzador, per resoldre dubtes i mostrar els treballs realitzats.\nCREACIÓ D'APPs PER A MÒBILS AMB APP INVENTORGoogle App Inventor és un entorn integrat de desenvolupament que permet crear aplicacions mòbils per al sistema operatiu Android. De forma visual i a partir d'un conjunt d'eines bàsiques, l'usuari va enllaçant un conjunt de blocs per crear l'aplicació.EDAT: a partir de 10 anysHORARI: Dilluns i dimecres de 10 a 12 i divendres de 10 a 11.DATES: Dilluns 20/07, dimecres 22/07 i divendres 24/07METODOLOGIA: Curs d'aprenentatge mitjançant plataforma educativa on els divendres hi haurà sessió de videoconferència amb el dinamitzador, per resoldre dubtes i mostrar els treballs realitzats.


Hospitals en Sakarya - Directori - Llistat - Guia - Hospital - Turquia - Hospitalsworldguide\nPàgina d'inici › Per país › Turquia › Hospitals en sakarya\nHospitals en sakarya Turquia\nHospitals en Sakarya recomanades:\nPerquè no patiu en silenci, preocupat per alguna cosa estrany sense saber què és, consulteu-lo ara amb un bon metge. Aquí trobareu tots els hospitals Turquia, i cadascun dels Hospitals en Sakarya, registrats amb telèfons de contacte i adreça, perquè pugueu anar a l'hospital més proper.\nSakarya és una àrea amb 769329 habitants. Cada dia busquen centenars de persones d'aquesta localitat Hospitals en Sakarya on poden assistir un professional de la salut. Aquí els nostres usuaris trobaran tota la informació actualitzada de tots els centres hospitalaris que pertanyen a aquesta àrea geogràfica.\nSi heu cercat Hospitals en Sakarya per un hospital que visita amb freqüència, ja sigui perquè és un pacient amb una malaltia crònica o perquè treballa al centre, consulteu el número de telèfon i l'adreça de l'hospital. Si veus algun error, contacta amb nosaltres.\nHospitals en Sakarya per categoria\nPagar una cita o proves de diagnòstic en hospitals privats pot ser bastant car. Si no hi ha molta llista d'espera als hospitals públics Sakarya (Turquia), val la pena anar a un d'ells. Aquí trobareu una llista amb cadascun d'aquests centres\nEstàs cansat d'esperar una cita per a un hospital públic? Aquí us mostrem una llista dels hospitals privats que hi ha Sakarya (Turquia) perquè pugueu atendre'l molt abans del que havíeu previst\nMostrant 2 Hospitals en Sakarya\nHospitals en Sakarya per ciutat important\nPassar ràpidament a un hospital pot ser necessari en algun moment, especialment en casos de malaltia greu de caràcter urgent. Per tant, tome nota d'aquí els telèfons dels hospitals de Adapazarı, Turquia per tenir-los a mà si és necessari.\nQuan hi ha un problema de salut per fer front a això depèn de l'atenció hospitalària, el millor que pots fer és comprovar bé on estàs Karasu, Turquia l'hospital al qual has d'anar. Aquí a Hospitalsworldguide trobareu la ubicació exacta de cadascun d'aquests centres, de manera que no podeu arribar-hi sense perdre's en el camí.\nEl moment en què algú té un accident és un moment de gran estrès, i més encara si no disposem del número de telèfon d'un hospital proper. Aquí trobareu tots els telèfons i adreces de cada un dels hospitals de Hendek, a Turquia, per assenyalar-los en la vostra agenda i tenir-los sempre amb vosaltres.\nSi camina Sapanca, aquesta bella ciutat que hi ha Turquia, va tenir un accident de poca importància però encara requereix atenció mèdica urgent, aquí en aquesta guia trobarà tots els hospitals propis de vostè.\nHospitals de Akyazı, en Turquia. Trobeu aquí tota la informació de contacte i molta més informació de tots els centres hospitalaris que hi ha a la ciutat. La vostra salut és el més important i, per aquest motiu, no hauríeu de retardar-vos a buscar l'especialista que necessiteu en aquest moment.\nFerizli, Turquia, té diversos centres hospitalaris on podeu anar si necessiteu un metge per veure-lo amb urgència, per qualsevol motiu. I en aquesta guia podeu trobar totes les dades de contacte d'aquests centres..\nHospitals en Sakarya per província\nAltres ciutats a Sakarya\nMés destacats Hospitals en Sakarya


APM Terminals incrementa un 31% la capacitat per a contenidors frigorífics\nLa companyia reforça les instal·lacions de Barcelona amb una nova passarel·la de 152 connexions\nper Redacció VIA Empresa Barcelona. 04 de gener de 2019 11:39\nGràcies a la remodelació les intal·lacions de Barcelona d'APM Terminals tenen capacitat per a 1,6 milions de contenidors l'any\nLa filial d'APM Terminals reforça les instal·lacions de Barcelona. La companyia ha augmentat un 31% la seva capacitat per a contenidors frigorífics amb una nova passarel·la de 152 connexions. Segons l'empresa, que opera una xarxa internacional de 76 terminals portuàries i 117 operacions de serveis terrestres a 58 països, la decisió té l'objectiu de respondre a la demanda creixent d'aquest tipus de serveis, sorgida en els darrers anys.\nGràcies al nou equipament, l'alçada de l'operació a la terminal ha passat de tres a quatre contenidors. D'aquesta manera, APM Terminals Barcelona ha aconseguit la capacitat d'emmagatzemar, anualment, 1,6 milions de contenidors de 20 peus.\nD'altra banda, remodelació també ha servit per optimitzat la capacitat elèctrica de les instal·lacions i reduir la quantitat d'emissions de gasos d'efecte hivernacle fins a les 600 tones de CO2 anuals. Alhora, les millores també suposen l'increment de les condicions de seguretat dels treballadors en les operacions de connexió i revisió, ja que deixaran de treballar amb grups electrògens.\nAPM Terminals pertany a A.P. Moller – Maersk, dedicada a la logística de contenidors. Operen en 130 països i donen feina a 76.000 persones.


ACTOR DE DOBLATGE – CARLES LLADÓ\nFitxa tècnica de l’actor al documental Les Veus de l’Ànima\nEn Carles Lladó Zaro (4 d’octubre de 1972) és un actor de doblatge català amb vint anys d’experiència al gremi. A l’anime One Piece, és conegut per posar veu al protagonista de la sèrie, en Monkey D. Ruffy, tot i que també va doblar la contrapart zombi del noi del barret de palla, el dimoni Ozu.\nNo només ha doblat personatges tan carismàtics com en Monkey D. Ruffy de One Piece o en Kyosuke Kasuga de Kimagure Orange Road, sinó que també ha deixat la seva veu a moltíssims personatges d’imatge real i d’animació, en castellà i en català, d’animació japonesa i no japonesa.\nUs adjuntem les seves fitxes de doblatge, tant en català com en castellà.\nJuntament amb en Marc Zanni i en Joan Sanz, organitza els tallers de doblatge M’anima l’anime per tots aquells fans que s’hi vulguin inscriure i gaudir de sessions de doblatge amb les tres veus cèlebres de l’anime en català. El web també té un canal de youtube, Manima Lanime on les tres veus en són els protagonistes.\nEl 2014 va participar al documental Les veus de l’ànima sobre el fenomen del doblatge de l’anime a Catalunya explicat per diversos actors de doblatge que hi han participat activament com Joan Pera (Woody Allen), Marc Zanni (Roronoa Zoro/Son Goku) o Núria Trifol (Ran Mouri/Utena/Natalie Portman).


La Cubana - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\ncompanyia de teatre de Sitges\nLa Cubana és una companyia catalana de teatre fundada l'any 1980 a Sitges per Vicky Plana i Jordi Milán. Al començament tenien una vocació amateur, però la companyia es va professionalitzar l'any 1983. En l'actualitat solen treballar sobretot en comèdia.\nObra Campanades de boda, de La Cubana, al Teatre Tívoli (Barcelona), any 2012.\nDes dels inicis han actuat tant en català com en castellà i les seves obres es basen en temes quotidians de la societat, tractant de capgirar la situació amb exageració fins a aconseguir situacions iròniques i humorístiques mitjançant personatges hiperbòlics i histriònics. A les seves obres procuren que el públic tingui un paper protagonista.\n1.1 Orígens amateurs\n1.1.1 Obres destacades\n1.2 Època professional\n1.2.1 Obres destacades\n2 Premis destacats\nL'origen d'aquesta companyia es troba en diversos membres de la companyia El Gall Groc fundada l'any 1975 al teatre sitgetà del Casino Prado Suburense. Vicky Plana i Jordi Milán van abandonar El Gall Groc l'any 1980 i aquell mateix any van fundar La Cubana anomenant-la així per tal de reflectir el seu esperit. Per a entendre el significat d'aquest nom cal esmentar que durant el segle XX a moltes poblacions del Principat s'anava a fer les Amèriques (i els qui anaven eren anomenats americanos) per tal de cercar aventura i riquesa. A Sitges, la majoria d'americanos anaren a Cuba i així localment s'associava cubano a persona aventurera i agosarada. L'elecció del nom La Cubana, doncs, destacava el caràcter d'aventura que representava aquesta opció teatral.\n1981: Dels Vicis Capitals, de Llorenç Moyà Gilabert de la Portella i Josep Maria Perea\n1982: Agua al Siete, de Josep Maria Perea\nSense oblidar els seus orígens sitgetans, i malgrat la seva professionalització, La Cubana és una companyia coral on els actors tracten de mantenir l'esperit de les petites companyies de teatre realitzant totes les tasques des d'actuar fins a cosir els vestits passant per pintar el decorat i fins i tot muntar i transportar l'escenari.\nEls seus majors èxits han estat Cómeme el coco, negro (1989) i Cegada de amor (1994), obres gràcies a les quals han arribat a escenaris de d'arreu del món, al prestigiós Festival d'Edimburg i a la televisió.\nActors d'anomenada a Catalunya, com Santi Millán, José Corbacho, Neus Sanz, Anna Barrachina, Mont Plans, Mercè Comes, Mònica Pérez o Meritxell Huertas han debutat i col·laborat àmpliament amb La Cubana durant la dècada dels 90.\n1983: Cubana's Delikatessen, de Jordi Milán\n1986: La Tempestat, de Jordi Milán, Vicky Plana i Josep Maria Perea, basada en l'obra homònima de Shakespeare\n1988: Cubanades a la carta, de Jordi Milán\n1989: Cómeme el coco, negro, de Jordi Milán\n1992: Cubana Marathon Dancing, de Jordi Milán, Santi Millán i José Corbacho\n1994: Cegada de amor, de Jordi Milán, José Corbacho, Joaquim Oristrell i Fernando Colomo\n1999: Equipatge per al 2000, de Jordi Milán, Dani Freixas i Oriol Pibernat\n2001: Una Nit d'Òpera, de Jordi Milán\n2003: Mamá, quiero ser famoso, de Jordi Milán\n2012: Campanades de boda, de Jordi Milán\n2016: Gente Bien, el musical, basat en el sainet de Santiago Rusiñol\n2018: Adios, Arturo, de Jordi Milán\n1990: Per Cap d'Any TV3, no fa res. Programa especial, TV3\n1991-1992: Els Grau, TV3\n1992: Teresina SA. Comèdia de situació, TV3\n1994: La Telecena. Programa especial de cap d'any, TVE\n1999: Me lo dijo Pérez. Comèdia de situació, Tele 5\nPremi Especial Cau Ferrat al desaparegut Festival Internacional de Teatre de Sitges (1983)\nPremi de la Crítica de Barcelona al "Millor espectacle de l'any" per Cómeme el coco, negro (1989)\nPremi Sebastià Gasch de Music-Hall per Cómeme el coco, negro (1989)\nPremi nacional de teatre i dansa de la Generalitat de Catalunya i la Diputació de Barcelona per Cómeme el coco, negro (1989)\nPremi ADE a la millor direcció per Cómeme el coco, negro (1990)\nPremi Fotogramas al millor espectacle de teatre per Cómeme el coco, negro (1990)\nPremi Turia per Cómeme el coco, negro (1991)\nPremi "Millor espectacle produït fora de la Comunitat Valenciana" de la Generalitat Valenciana per Cómeme el coco, negro (1992)\nPremi a la millor sèrie de creació pròpia per als 10 anys de TVC, a Teresina S.A. (1992)\nPremi de la crítica teatral de Barcelona per al Millor espectacle musical (temporada 93-94) per a Cegada de amor\nPremi Butaca a l'originalitat per a Cegada de amor\nPremi Nacional de Teatre de la Generalitat de Catalunya per a Cegada de amor (1995)\nPremis MAX de les Arts Escèniques per al millor espectacle de teatre i per al millor productor d'arts escèniques a l'obra Cegada de amor (1998)\nMenció especial Artur Carbonell al millor muntatge escènic al Festival Internacional de Teatre de Sitges (1981)\nPremi especial a la Nit de premis de Sitges de 1998 a la companyia La Cubana per la seva trajectòria\nAmbaixadors de la Ruta del Xató de l'any 2002\nPessebristes d'Honor de la Fira de Santa Llúcia de l'any 2005\nReconeixement de la IV Fira de Teatre Amateur de Pineda de Mar (2006)\nLa Cubana - Lloc web oficial\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=La_Cubana&oldid=28775459»\nDarrera modificació: 6 des 2021 a les 20:26\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 6 des 2021 a les 20:26.


Amb prop de 80 anys d’història ha canviat de mans però conserva l’essència. El Bar Gol és una de les bodegues més emblemàtiques del barri. El 23 de desembre del 1943, el fill de l’Isidre Gol Gumà, el Josep Gol Solé, va obrir un bar bodega al número 10 del carrer Parlament. Tant aquesta família com la de la dona del Josep, la Carme Vives Pons eren de Pontons. Li van posar Bar Pepe, però a mitjan anys 70 van haver de canviar el nom i van triar el cognom familiar: Gol.\nFoodCoop Barcelona obrirà pel novembre el primer supermercat cooperatiu i participatiu de la ciutat. Les sòcies hauran de dedicar-hi tres hores al mes per aconseguir millors preus. FoodCoop Barcelona sorgeix d’una iniciativa ciutadana del 2018, ara fa tres anys. Ara, després d’un any de recerca, ja disposen d’un local al passatge d’Aragó, que hauran de reformar. S’inspiren en un model cooperatiu i participatiu que té 13.000 associats a Brooklyng, i ja n’han obert altres arreu de Catalunya i l’estat


admin | Servei Educatiu Ciutat Vella | Pàgina 3\nAutoformació en Cultura Digital\nUs adjuntem un enllaç de l’Odissea que s’ha obert durant aquest període, on trobareu diferents formacions per poder formar-vos de manera autònoma en diferents àmbits de la Cultura Digital. Per ara podeu trobar formacions envers la Competència Digital, Dispositius Mòbils, Educació infantil, Entorn Personal d’Aprenentatge, Ràdio, Scratch o Seguretat a Internet però s’hi aniran afegint d’altres.\nEl Departament d’Educació, seguint instruccions del Departament de Salut i com a mesura excepcional per contenir el coronavirus, ha pres la decisió de tancar tots els centres educatius del país, inclosos els Serveis Educatius, fins el 27 de març.\nPer qualsevol consulta, treballem online i podeu contactar al mitjançant correu electrònic:\nActuació extraordinària: recursos per al professorat. Activitats d’autoaprenentatge. Departament Educació\nPel que fa al coronavirus, el Consorci d’Educació està seguint les indicacions del Departament d’Educació\nEn relació al coronavirus, el Departament d’Educació fa saber als centres educatius noves mesures de prevenció amb la finalitat de contribuir a la seva… Llegeix més»\n26 contes per celebrar amb la canalla el Dia Internacional de les Dones\nNa Nati Berguedà és mestra, psicopedagoga i formadora de mestres. En motiu del Dia Internacional de les Dones publica al Diari de l’Educació un recull de 26 llibres per celebrar aquest dia amb la canalla.\nVés a l’article.\nCRP, TAC, TACIUTAT 0


Agriturismo U' Casinu dà Scala San Pietro In Amantea Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nAllotjaments a San Pietro In Amantea\nVia Scala, 5, San Pietro In Amantea, San Pietro In Amantea, Itàlia, 87030 - Veure al mapa\nMés informació sobre Agriturismo U' Casinu dà Scala\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Campora San Giovanni, Agriturismo U' Casinu dà Scala és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAgriturismo U' Casinu dà Scala també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Campora San Giovanni. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de restaurant, àrea de TV/saló compartit.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de jardí. Agriturismo U' Casinu dà Scala és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Campora San Giovanni.\nTots els tipus de viatgers (68)Parelles (47)Viatgers en solitari (9)Famílies amb infants petits (5)Famílies amb infants grans (1)Grups (7)


VA DE BO!: de juliol 2011\nEn aquest país estem poc acostumats a les dimissions dels polítics, tant per casos de corrupció com de faltes de responsabilitat. Aquesta ha de ser la raó que la dimissió del president del govern valencià Francisco Camps haja sigut acceptada de forma benigna per l'opinió pública. No obstant açò el fet que tot el president d'un govern autonòmic haja hagut de veure's obligat a dimitir per estar acusat en un cas de corrupció és una vergonya per al govern al que diu representar i per als centenars de milers de valencians incautament han confiat per successives vegades en el seu mandat. Camps segueix afirmant la seua innocència, però els seus col·laboradors encausats han acceptat les seues responsabilitats polítiques en l'anomenat “escàndol dels vestits”. Camps segueix assegut en el congrés autonòmic valencià tranquil·lament i el seu successor Carlos Fabra elogia el seu treball com a president dels valencians, al mateix temps que no es cansa de predicar que aposta per la continuïtat de la linea política del seu predecessor.\nUna vergonya per a València que segueix sense estar neta, ni sembla que mai vaja a ser netejada.\nI un partit, el PP, que amb aquesta dimissió intenta que tot açò s'oblide amb l'únic objectiu d'arribar al poder en el govern central\nPodem sense ser endevins fer-nos una idea de la linia del govern valencià del senyor Fabra.\nPerò nosaltres no oblidarem.\nPublicado por València Identitaria en 15:05:00\nFRANCESC CAMPS: FINALMENT EL NOSTRE PRESIDENT SERÀ JUTJAT PER SUBORN\nFinalment, Francesc Camps serà jutjat per suborn al costat de Campos, Costa i Betoret per haver rebut regals aprofitant la seua posició. Açò deixa en evidència en primer lloc a un president mentider que ha anat canviant el seu discurs sobre el cas conforme han anat passant els mesos. També deixa en evidència a un partit, el PP, que va confiar en un presumpte corrupte per a dirigir la comunitat de València permetent que es presentara en les passades eleccions del 22 de Maig sabent el que hi havia. Finalment està deixant en evidència també a una població valenciana que va donar la seua confiança, en una trio de despropòsits i infàmies juntament amb el govern valencià i el PP nacional, a un possible corrupte que utilitzava la seua influència per a rebre prebendes. Tota una mostra de decadència d'un poble que és incapaç de castigar no ja solament a qui li roba sinó a qui li menteix i qui destrossa una identitat, la valenciana, ferida de mort. O som capaços de reaccionar, com farien els nostres avantpassats que van arribar del nord al costat del Rei En Jaume I, defensant la nostra identitat i el nostre honor i rebutjant certes pràctiques dels nostres dirigents, siguen del color que siguen, o solament serem governats per indesitjables, com Camps, que se serveixen del poble en lloc de servir al poble. Un president que, sent igual el resultat del judici després de tant despropòsit si escau, hauria de dimitir o ser tret a palades de la presidència pels propis governats als quals ara el govern valencià s'agafa com un clau cremant per a legitimar-se després de la victòria del passat mes de Maig. Açò és el que hem aconseguit donant la confiança a aquesta gentola. Al cap i a la fi, cada poble té als governants que es mereixen així que nosaltres els valencians tal vegada ens meresquem un governant de la qualitat política i moral de Francisco Camps.\nPublicado por València Identitaria en 22:43:00\nGREENPEACE DENUNCIA DANYS AMBIENTALS I ECONÒMICS DE LES PROSPECCIONS PETROLIFERES A VALÈNCIA\nGreenpeace denuncia els danys mediambientals i econòmics de les prospeccions petrolieres\nDemana una moratòria immediata per al pous projectats en el golf de València\nAssegura que el País Valencià podria ser autosuficient amb energies renovables per cobrir la demanda fins el 2050\n14/07/11 13:15 - valència - Redaccióemail protegit\nGreenpeace ha denunciat els riscos als quals s'enfronta el País Valencià si s'autoritzen les exploracions i sondejos a la recerca de petroli sobre el fons marí del golf de València. De la mateixa manera,l'organització ecologista assenyala que les energies renovables i l'eficiència energètica són alternatives viables, i que produirien més llocs de treball. Per això, demana una moratòria immediata a nous pous en el litoral i una aposta decidida per una revolució energètica basada en eficiència energètica i energies renovables.\nSegons Greenpeace, els efectes més negatius es donarien en ecosistemes com les praderes de Posidònia oceànica i en espècies de mamífers marins,c om ara tortugues, túnids i altres peixos que ja s'enfronten a greus problemes a causa de la urbanització d'aquest litoral, la contaminació, la sobre pesca o la construcció d'infraestructures costaneres.\nL'organització assegura que el petroli suposa grans riscos d'abocaments, incendis i contaminació; que Sectors tan importants per a l'economia de les comunitats afectades com el turisme o la pesca es veurien “greument afectats”.\nSegons Greenpeace, el País Valencià podria ser autosuficient amb energies renovables (termosolar, solar fotovoltaica, eòlica terrestre i marina) per a cobrir tota la seua demanda d'electricitat projectada per a 2050.\nEntre les zones que es veuran més afectades es troba l'Albufera de València, un espai natural protegit declarat Parc Natural per la Generalitat Valenciana, Zona d'Especial Protecció per a les Aus (ZEPA), inclòs en la Llista d'Aiguamolls d'Importància Internacional del Conveni Ramsar i amb hàbitats i espècies protegits per la Directiva comunitària d'Hàbitats (92/43/CEE). De fet, el punt més proper a la costa dista menys de 5 quilòmetres del far de Cullera situat en l'extrem sud del parc natural de i cobriria tota la zona marina al davant a la platja del Saler i de l'Albufera així com de la ciutat de València .\nPublicado por València Identitaria en 15:28:00