Més sobre Martín Quirós i la llengua valenciana | País Valencià, Segle XXI\nMés sobre Martín Quirós i la llengua valenciana\nPublicat per Redaccio el 2 març 2014 en Article del dia · 0 comentaris\nAgraisc al senyor Quirós que m´haja replicat en “Aclaraciones necesarias a Sal·lus Herrero”, 25 de febrer 2014, al Levante-EMV, tot i que -en un “excés de modèstia”- diga que això vol dir que encara “significa” alguna cosa en la “perpetua polèmica” de la nostra terra. Al meu parer, “l´eterna polèmica” no és altra que la negació (durant el franquisme i el postfranquisme -en esta democràcia de baixa qualitat- de la nostra llengua i cultura en un intent permanent de minorar-la, invisibilitzar-la, retallar-la, negar-li el nom sencer, dividir-la, arraconar-la, fraccionar-la i exterminar-la. Que aquesta i no altra és la qüestió bàsica que tractem, tot i que s’intenta amagar.\nPerquè, per dissort, hi ha massa “perpetuadors” de la polèmica, amb l’objectiu que el valencià siga la llengua de “conflicte”, com va analitzar molt bé Rafael L. Ninyoles a El conflicte lingüístic valencià, 2002, on detalla la disglòssia, la inferiorització i subordinació perquè l´altra llengua a-conflictiva i sense problemes, amb tot el suport estatal, el castellà, esdevinguera hegemònica, principal i prioritària. Francesc Viadel, a ‘No mos fareu catalans’. Història inacabada del blaverisme (PUV), fa una citació d´aquest llibre que convé remembrar: “Així, el mite de la ´llengua valenciana´, escriu Rafael Lluís Ninyoles, ha perviscut exclusivament per a interceptar l´efecte exemplar que l´evolució barcelonina hauria d´haver dins del País Valencià. La invenció de dues llengües independents exclouria les analogies i les comparacions –que sempre són odioses, quan hi ha desigualtat- (…) la contraposició valencià-català no podria crear cap frontera inter-regional, que la realitat geogràfica desmenteix. El seu efecte hauria d´ésser purament ´psicològic´, que era el que interessava”.\nPerquè, en l´extrem, del que es tracta és d’aconseguir que la nostra llengua, dis-li valencià o català, o valencià-català, o llengua valenciana i/o catalana, amb mala intenció i mala fe, es convertisca en un fòssil residual, perquè, com diu Jordi Muñoz al pròleg del llibre d´Antoni Rico No tots els mals vénen d´Almansa (2013): “En el context actual, en què els productes culturals circulen a gran velocitat i amb poques restriccions arreu del món, les expressions de les cultures petites s´enfronten a importants dificultats. En el nostre cas (…) dificulta el progrés de la nostra cultura. La fragmentació, en aquest escenari, equival a la inviabilitat: tenim un problema important que cal afrontar amb la creació d´espais comuns”. Fer que en el corredor mediterrani, es reforcen l´espai econòmic i cultural com, el nostre sistema productiu catalanoparlant, potenciar alternatives conjuntes; fer-lo útil i imprescindible. Perquè, aquesta llengua nostra, es pot dir de “diverses maneres” (la multiplicació del miracle dels pans i de les llengües) i sembla que el PP, dirigit des de la FAES d´Aznar, vol anul·lar-la, ubicar-la en l´àmbit intimista de la privacitat, el particularisme més abjecte i trossejar-la en distints noms oposats, en identitats contraposades i en fraccions tallades, perquè com més dividida, més afeblida; com deia Ramon Muntaner, al Segle d´Or, units, junts, ensems, com una mata de jonc, res no podran, però, una a una, per separat, inclús un xiquet la pot arrancar del tot; en referir-se a la nostra llengua i cultura.\nNo em sembla tan important el fet de no recordar exactament si era Isabel-Clara Simó a El racó de la memòria o si era a les memòries polítiques de l´ex alcalde, Ricard Pérez Casado, Viaje de ida (Isidre Crespo queda descartat i Isabel-Clara també!), on, davant la seua demanda de rigor, hem consultat i hem trobat alguna citació que l´enjoiara per treure´l de l´oblit. A la pàgina 114 de Viaje de ida. Memorias políticas 1977-2007 (PUV) diu l´ex alcalde de València: “La cortedad de miras y la miseria política, incluida la expresión que escuché por primera vez y de viva voz de un representante de la oposición de derechas, Martín Quirós Palau, “En política todo vale”, me persigue como una pesadilla”; més avant a la pàg. 140 diu sobre la ubicació de l´emplaçament del Palau de la Música a l´Alameda: “como en el desierto”, clamó el impertinente y adulado Martín Quirós y su coro de palmeros, “construyen donde no vive la gente. Inecesario apostillar nada”; encara més avant comentant una oració de l´ínclit González Pons que afirmava contra l´esquerra “somos intercanviables, resultáis anacrónicos”, a la pág 358 es diu: “de la derecha valenciana que arranca com Martín Quirós Palau, sigue com Vicente Martínez Pujalte o el “naranjito” de González Lizondo, y desemboca en el descaro de un personaje consciente de sus engaños, Esteban González Pons” (…) “una derecha impenitente en el despilfarro de recursos públicos […] para un objetivo privado y además ajeno”.\nPer tot el que hem dit, no haver encertat del tot amb la citació, al meu entendre, no li lleva validesa a l´anècdota, en el sentit que invitat per l´Ajuntament de València a Falles, Joan Fuster, en temps de l´alcalde Pérez Casado, on el senyor Quirós ja es dedicava a la política, fou saludat per Quirós o algun altre regidor de la dreta valenciana (això, en aquest cas, és “igual” o “intercanviable”, tot i que es constata que, González Pons us ´millora´ a vos), per advertir-li que el calvari que passava era cosa de la ´política´ perquè ´tot valia´ ; jo crec que “l´assenyalen” en concret a vós, però potser s´equivocàren, “Errare humanum est”. Si vostè assegura que no l´ha saludat mai a Joan Fuster, perquè només l´ha vist una sola vegada i anava amb la seua dona, per D. Joan d’Àustria, i Joan Fuster anava amb un grup de ´jovencells´, l´hauré de creure, igual que si em diu que sempre ha estat a favor de guarir ferides i assuavir els conflictes i la violència, tot i que em sembla que durant més de vint anys en el poder (i abans quan estava l´UCD a la Generalitat), AP i el PP, han intentat activar el conflicte i l´extremisme, intoxicar amb la xenofòbia i anestesiar a la societat valenciana adoctrinant en la catalanofòbia i en l´antivalencianisme [o anticatalanisme], des d´una intolerància, un odi, autoodi i una manca de respecte per la llengua, Escola Valenciana, les universitats, l´AVL, l´IEC, els diccionaris de tot el món, la definició del valencià, etc., descomunal, inacceptable i destructor de la convivència; pense que, en això, no li haurien de fer cap cas a vostè; i sembla que, per fortuna, al CVC s´ha quedat sol impugnant el DVN de l´AVL.\nEixe és el debat que estava en discussió en la meua resposta. I el que em preguntava és com un senyor tan ´culte´ que forma part del CVC (Consell Valencià de Cultura) que sempre o quasi sempre ha parlat i ha fet ús només del castellà, que no sap ni escriure en valencià (amb errades o sense errades, el més important és parlar-lo i escriure´l, si pot ser bé, tot i que, sovint, errem), -agosaradament i joiosa-, és capaç d´impugnar l´acord, -quasi per unanimitat o per unanimitat de l´AVL, en la definició del valencià al DNV- no per a millorar-lo, si no per a crear conflictes artificials i rompre la llengua completa i sencera en diferents parts, trencar les arrels i les branques perquè la xarxa arbrada, ecosistèmica i calidoscòpica de la llengua es destruiïsca separant una variant de la resta.\nFa temps, vaig ser “educat”, pels seus antecessors polítics, únicament i exclusivament en espanyol, a l´escola nacional-catòlica de la dictadura de Franco als anys seixanta i setanta, però, escric en valencià “per responsabilitat” i per ètica (Carles Salvador) i quan faig errades me´n recorde -gens amablement- del totalitarisme que intentà genocidiar-nos del tot, del mal que ens feren, de les ferides greus que ens han deixat fins ara, sobretot en alguns que intenten perpetuar el franquisme mitjançant el ´conflicte´ i negant estendre l´ús social del valencià, els nostres mitjans en valencià-català i la unitat de la llengua, per gangrenar-la sense cap normativitat, ni coherència ni relació amb la resta de variants de la llengua sencera. Perquè com deia Carles Salvador :”Parla com vulgues, escriu com cal”; una llengua sense cap normativa es torna un caos i un desgavell (Vicent Pitarch). Però la multiplicació de normatives, noms i denominacions, com el ´lapao´, etc. cadascuna a la seua, per separat, també és caòtic i letal.\nEn aquell temps, de la dictadura, el valencià-català estava prohibit del tot, no deixaven que diguérem ni una sola paraula en valencià a l´escola, ni hi havia diccionaris, ni llibres, ni res, tot era només i sempre en espanyol; la meua llengua, la del meu poble, estava colgada i desapareguda del tot a l´administració, a l´escola, a la universitat i a la ràdio i la TVE. Però, de manera autodidacta, hem hagut d´aprendre a fer-la servir, en contra de les polítiques lingüístiques del franquisme i de la “democràcia” que han intentat mantenir el valencià-català en la invisibilitat i en el gheto (en les dobles línies per a minoritzar i extingir). Ara, alguns del seu propi partit, el PP, també van tancant les línies en valencià, tancant RTVV i tots els mitjans de comunicació en la nostra llengua, sense deixar-nos veure TV3 ni escoltar Catalunya Ràdio, etc. sembla que ens retornen a la dictadura i busquen rematar la faena que no va poder cloure el franquisme: sotmetre-la a un genocidi, extingir-la del tot. Em sembla molt bé que m´informe que el parla, el valencià, des que era un infant, però no s´ha dignat en cultivar el seu valencià, -aprés espontàniament-, ni ha fet cap esforç per aprendre´l a escriure i a parlar-lo correctament i de manera culta, com qualsevol altra llengua (castellà, francès o anglés) de món, sense fragmentacions. Molts a contracorrent i sense cap ajuda de l´administració valenciana o espanyola, ho hem fet. Per dignitat, per llibertat, per civisme i ètica i per llegar-la a les generacions de l´avenir.\nAl senyor Quirós -potser per l´edat i per no ser especialista en llengua- no se li ha d´exigir que siga un escriptor en valencià acurat i magnífic, això és exagerat, però, en disposar a l´Ajuntament de València, a les Corts Valencianes i al CVC, com a polític d´ofici, de Servei de Traducció, tenia (i encara té!) al seu abast la possibilitat d´escriure i expressar-se correctament en valencià, inclús en els seus articles personals derivats del seu càrrec públic i mai ho ha fet que jo recorde; no li recrimine que no siga un expert en filologia, sinó que no essent-ho gose desbarrar en públic en aquests afers, de manera irresponsable, sent com és membre del CVC, que, pels diners públics que rep, els valencians mereixen una mica més respecte i de consideració. Si no sap de llengua, hauria de respectar el criteri dels experts. No obstant, allò ´significatiu´, i no ho he somniat, (potser en un ´malson´), és que mentre li indicaven a Joan Fuster que no fera massa cas, el posaven a parir i, uns anys abans, li posaven bombes, perquè això, d´enemistar, barallar, dividir i enfrontar a la societat valenciana-, és un esport preferit que molts ho feien per guanyar més vots, instrumentalitzant la llengua i la cultura, per electoralisme i misèria política… coses de la ´politiqueria´; com deia Esteban González Pons, per a derrotar a l´adversari en política “val tot” (com vostè mateix, extret de les memòries de R. Pérez Casado).\nEl senyor Quirós, potser, llig pocs llibres, té molt bona memòria i se´n recorda de tots, fil per randa, però, jo, a pesar de tenir prou bona memòria, en llegesc tants que no recorde ara, exactament, el títol i l´autor del text on ho vaig llegir; ja em vindrà el fil perquè negar-ho, com fa vosté, no ho soluciona; això, al meu parer, no desqualifica el missatge que volia expressar, ni el torna sobrant o irrellevant perquè descriu una certa hipocresia de la dreta valenciana; em vaig quedar amb allò ´essencial´ del succeït i en el moment, inicial, de llegir-lo vaig pensar que potser vosté volia llimar rugositats; la pràctica de la insídia i l´afany particularista i secessionista, però, m´ho desmenteix, així com les hemeroteques i els disbarats i entrebancs sobre la llengua que ha dit al llarg de la seua dilatada i importantíssima carrera política.\nNo obstant, si es demostrara que no fou vostè, li demanaré excuses públicament i personal, cara a cara, perquè sovint solem coincidir, alguns dies, comprant la premsa, pels matins, al mateix quiosc; som veïns del mateix barri de l´Exposició i estem obligats a portar-nos bé com a ciutadania ´educada´ i ´exemplar´, tot i que estem a les antípodes polítiques, urgits a argumentar i explicar les coses que diem amb seny i sense engany. I si ens equivoquen, esmenar-se. De fet, però, el que intentava remarcar és que vostè (i una bona part de la dreta d´ací), fins ara, en realitat no han tingut cap ideologia darrere ni cap política lingüística a favor del valencià i del plurilingüisme; des de fa quaranta anys sembla que els ha donat igual set que setanta, en el sentit que tant els ha fet dir una cosa com la contrària, afirmar la declaració fundacional de l´AVL amb l´informe del CVC, com atacar-lo i negar-lo, afirmar que acaten les sentències que dictaminen 46 vegades a favor de la unitat del valencià-català, com, en realitat, no acatar-les i impugnar-les en la pràctica (allò del “tot val en política!”). Sembla que, fins ara, no han tingut cap més principi que l´oportunisme, la inducció en el menyspreu a la cultura, el manteniment i el control del poder a les institucions, bé per al profit personal i sobretot per la perpetuació del ´senyals d´identitat´ espanyolistes de la dictadura, posem per cas, des del supremacisme castellanista que no reconeix més que retòricament, -però no efectivament-, les altres llengües al mateix nivell (en efecte, sempre hi ha estatus, privilegis i ´classes socials´, inclús en ´llengües´, com advertia Marx), sinó de manera subordinada; per això al parlament espanyol (i europeus, on sí que accepten el ´maltés´), els valencians, balears i catalans, no podem expressar-nos en la nostra llengua, valenciana i/o catalana, i hem d´amputar, suprimir i castrar la nostra personalitat diferenciada per a esdevenir, forçosament, espanyols de matriu castellana.\nPer tant, quan diu que “Espanya és “de tots”, cosa per vosté incomprensible”, això és veritat; és absolutament inintel·ligible perquè l´Estat espanyol o ´Espanya´ ha sigut monopolitzada, violentament, per una casta extractiva, castellanista o espanyolista, de matriu castellana, que no ens ha deixat a la resta ésser, ni respirar ni poder viure. Per això, Catalunya vol votar pel dret a decidir amb tantes ganes i, des del País Valencià, els sectors més conscients de la societat, també consideren que hem d´aturar l´espoli fiscal de Madrid i decidir des d´aquest país en funció dels interessos valencians tant en serveis socials, com en inversions, pensions, inversions, sanitat, cultura, educació, ecologia, l´eix comunicatiu mediterrani… I inclús des de les Corts Valencianes, amb propostes per a prohibir el dret a decidir i a l´autodeterminació ens ajuden als qui pensem que els problemes polítics s´haurien de resoldre mitjançant la negociació i les votacions. Sense imposicions autoritàries.\nPerquè, per desgràcia, en compte del plurilingüisme, la pluriculturalitat i la plurinacionalitat, s´imposa, ara -com durant la dictadura-, el monolingüisme i la monoculturalitat, sense cap respecte per la diversitat, pels ´altres´, com analitza molt bé Todorov en Nous et les autres. No obstant, com m´assegura que vostè manté contacte amb persones ´molt allunyades´ de les seues posicions polítiques i no haguera tingut cap inconvenient en parlar amb Joan Fuster, Sanchis Guarner, etc. m´ho hauré de creure. I tanmateix, excuse´m si ´ho pose en dubte´ una mica, perquè el linxament i acarnissament de la dreta valenciana, castellanista, contra aquests intel·lectuals valencians de cultura catalana (o valenciana) fou demencial i nefasta; els feren del tot la vida impossible, els enviaren bombes, els insultaren, els ridiculitzaren i amargaren la vida… els atacaren feroçment fins a la mort; no dic que fos vostè en concret, el responsable, però, llavors, -durant la famosa “batalla de València” que tant han alimentat fins ara- no hi hagué cap tipus de consideració ni respecte a l´adversari polític, i, des d´AP i el PP, en compte de parar-los els peus als que atiaven la tzitzània de la violència i la ´Kale borroka´ terrorista, (sobretot els d´UV i el GAV), contra Ricard Pérez Casado, Joan Fuster, Sanchis Guarner, etc., en general, encara els animaven, els subvencionaven i els empentaven més; i miraven cap a l´altre costat, quan, -els castellanistes i grups violents nazis-, agredien (i agredeixen), les persones, els partits i sindicats d´esquerres i valencianistes, mal anomenats ´catalanistes´. Eixa ha sigut la tònica general, com va contar molt bé Vicent Bello, a La pesta blava (3i4), Francesc Viadel a Història inacabada del blaverisme i Vicent Flor a Noves glòries a Espanya (Afers), i s’explica també a Himes i paraules (Afers) de Francesc Pérez Moragón; el concepte fatigós i insostenible de l´Espanya de matriu castellanista i anticatalana, és el que s´ha imposat en la dictadura i després al nostre país fins a hui dia.\nSobre si vostè va obtenir més ´piulits´ i ´recomanacions´ que jo, -cosa que és veritat-, amb l´afegit arrogant: “Y es que siempre habrá clases”, em sembla que el retrata bé a vostè i a la seua concepció ´classista´ i fatxenda; a les formes de la veritat jurídica, M. Foucault, ens avisa que la ´veritat´ sovint és producte de la lluita de poders, d´influències, del caciquisme, del clientelisme, de la manipulació i de la venda dels tòpics més estereotipats i sòlids. Jo no sóc més que un marginal i un fora de joc (un “outsider” (foraster) al meu propi país, un “speakers corner”) del poder institucional i social monopolitzat pels poders de torn; és vostè el que és realment important i rellevant institucionalment, ha treballat molts anys de capatàs de l´alcaldessa actual de València. En vint anys al poder, ´manant´ autoritàriament i abusant del seu poder, el PP ha estès molta manipulació lingüística i política, el NODO de RTVV, tractant de fer-los als valencians anti-valencians o ´valencians´ anti-catalans. Perquè han pensat que era millor tenir un país sense nom propi amb el gentilici valencià, s´ha fomentat la incultura perque la llengua es fragmente, es tabuitze i no se sàpia que és el nostre ´català de València´ (Enric Valor), que no hi haja cap relació amb la resta de varietats del català, que augmente l´analfabetisme , que minve el nombre de valencianoparlants a tots els àmbits, etc. Des de que era un infant no he jugat a veure qui la té més llarga, ni pense que un article més votat siga, necessàriament, molt millor, si no, potser, més populista o demagog; què prova, en este cas, que l´hagen votat més el seu? Sembla una puerilitat. El Sol no donarà voltes a la Terra, tot i que hi haja més vots a favor de les doctrines pre-Galileu o més vots dient que la Terra és plana. No sé perquè ha votat tanta poca gent el meu article on li replicava, ho analitzaré.\nNo em preocupen gens els vots quan dic el que pense que he de dir; potser, té vostè raó i no li interessa a ningú el que escric; potser és perquè, des de fa més de 30 anys, han agredit als que posaven al seu cotxe “català”, “llengua catalana” o “País Valencià”, que ara el PP ha prohibit, -això de PV-, inquisitorialment, des de les Corts Valencianes i a tots els llibres publicats per la Generalitat Valenciana -si posa PV al text-, són censurats i deixen de banda i sense subvencions les associacions que porten el nom de PV? Potser l´efecte intimidatori i ´persuasiu´ de les garrotades. És només una hipòtesi, potser per avorriment del ritual.\nJo no l´acuse a vostè senyor Quirós de parlar o d´escriure en castellà; no cal dir que estic a favor de la llibertat d´expressió i de llengua, del que “l´acuse” és que el seu partit ofegue el valencià-català i no ens deixe reproduir-nos lingüísticament i culturalment a nosaltres, els valencians, que no som de cultura castellana, si no valenciana [balear o catalana] i als que sent castellanoparlants o d´altres llengües vulguen aprendre el valencià-català ; “l´acuse” de voler imposar el seu dictamen -poc il·lustrat- sense saber de filologia i sense mesurar el mal que li fa a la nostra llengua, fragmentant-la, perquè és utilitzada per a dir despropòsits, fer baralles, bronques i divisions inútils, estèrils i molt contraproduents. Perquè se la fa servir ´Instrumentalment´, com afirmava Kant, dient que és molt indecent perquè torna els éssers humans (o una llengua o cultura) en mitjà o instrument per aconseguir un objectiu destructor; i en tornar-se ´cosa´, reificació, es tornen (i ens tornen) indignes i infrahumans, en l´extrem, éssers sobrants, com analitza Hannah Arendt en “Els orígens del totalitarisme”. És com si, un anestesista, obrís en canal un malalt, sense anestèsia ni desinfectants, a la babalà i, després tot infectat, perquè no es queixara, li posés una anestèsia de cavall perquè entrara en coma i es morís ´indolorament´, tapant-li la boca i sense que es puga queixar de la carnisseria, dels maltractes; sense poder dir ni piu.\nAlguns del seu partit, -per fortuna són cada vegada menys-, diuen que no s´ha d´acceptar que es diga que el valencià és una variant del català. Potser perquè fa vint anys fou la manera que tingueren vostés per a fer-se amb les poltrones del poder i que ha tingut el PP a Aragó, a València i a les Illes Balears per a negar la unitat de la llengua i la cultura valenciana, balear i catalana, afeblir-la i tapar els casos d’escàndols de corrupció i lladreries; si els agraden tant les divisions i les fragmentacions d´una llengua, donat que la seua prioritària és l´espanyola, puix que han subvencionat ací il·legalment, a Lo Rat i a la RACV, per què no subvencionen a grups perquè trossegen el castellà en les diferents ´províncies´ a l´Estat espanyol i als diferents estats a Llatinoamèrica? És millor tenir-ne 70 llengües diferents, de la mateixa, que una sola, no? Apliquen-seu vostès i proven de tancar tots els mitjans en castellà i partisquen el castellà en molts bocins i després els valencians (balears i catalans), potser, acceptarem dividir la nostra llengua i cultura en distintes llengües, si veiem que és molt millor. En un món, on, -des del gallec- es busca la relació i el contacte amb el portuguès, el brasiler i el portuguès d´Àfrica, -perquè una llengua isolada es mor-, que hi haja algun valencià que vulga aïllar, diferenciar i separar el valencià de la resta del domini lingüístic valencianoparlant i/o catalanoparlant, em sembla un suïcidi colossal i una manera d´enganyar i d´anestesiar a la valenciana gent.\nEls polítics valencians, tot i que siguen ´castellanistes´, al meu parer, no haurien de treballar per a crear més problemes sinó per a resoldre´ls amb diàleg honest i sense filibusterismes; i el problema que hi ha, -al país dels valencians-, des de fa temps, és que la dreta ´valenciana´ (castellanista) sempre han intentat excloure als valencians, balears i catalans i a les altres llengües i cultures de l´estat considerades perifèriques, subordinades i perfectament prescindibles; a exterminar. I l´extermini d´una llengua, d´un poble i d´una cultura és la mateixa cosa, com deia Sanchis Guarner, un matís de món que termina per tornar-lo més gris, fosc i empobrit. Això és un crim cultural i lingüicida, com deia el premi Nobel de literatura Octavio Paz, si ho comparem amb estats com la confederació Helvètica, Canadà-El Quebec o Bèlgica, és un crim lingüístic d´estat imperdonable perquè esdevé o pot esdevenir irreversible. Com deia el poeta andalús A. Machado, ara que es compleixen els 75 anys de la seua mort a l´exili de Cotlliure “Se canta lo que se pierde”; una vegada perduda, -la llengua valenciana i/o catalana-, no hi haurà manera de revifar-la, però, des del cinisme, els hereus de l´actual dreta ´valenciana´ potser demanaran ´perdó´, farisaicament, -com va fer el papa Joan Pau II amb Galileu-, després de tants anys i tants patiments que hagué de sofrir, per dir que la Terra girava al voltant del Sol, però, llavors, per a la llengua, serà molt tard, massa tard; irremeiable.\nEnfrontar la llengua andalusa a la castellana i voler-les separar és una bestialitat; voler enfrontar, segregar i separar la llengua valenciana de la catalana és molt pitjor encara (perquè la nostra és molt més indefensa i oprimida); perquè l´andalús sense el castellà podria subsistir, la llengua dels valencians sense una relació permanent i la coordinació i el contacte amb la resta de varietats de la llengua catalana (andorrà, lleidatà, tarragoní, barceloní, balear, alguerès, rossellonès) esdevé ´la candidata ideal´ a perir i desaparèixer del mapa, com sabien perfectament Teodor Llorente, Constantí Llombart, Carles Salvador, Nicolau Primitiu, Joan Fuster, Sanchis Guarner, Vicent Andrés Estellés, Enric Valor, Ferrer Pastor, Josep Giner, Carmelina Sánchez-Cutillas, Maria Beneyto, Xavier Casp, etc. I, sincerament, perquè eixe és ´el moll de l´os´, m´agradaria que el senyor Quirós (i els seus fans, ´palmeros´ o hooligans incondicionals, sens dubte savis experts en valencià) se n´adonara(n) del mal que ens fa(n) a tots els valencians, tingueren més coneixement i deixaren d´anar contra la llengua i la cultura més important (i precària) de la valenciana gent que habita el nostre país.\nEl valencià-català és la llengua que ens diferència i singularitza amb la resta del món i ens agermana, culturalment i lingüística, amb els balears, principatins, rossellonesos, andorrans, algueresos i els de la Franja. La nostra llengua té dret a sobreviure i a tenir pervenir, futur, després de resistir tants segles d´opressió i d´intents d´aniquilar-la; si l´estat espanyol, de manera hostil, aprofita aquesta ´democràcia´ per continuar sent el nostre principal enemic i ens intenta eliminar, ens obliga a crear i forjar les nostres pròpies estructures d´estat valencià, com al Principat; per defensa pròpia, no podem consentir que ens aniquilen. I no ho consentirem, per una qüestió de ´classe´, d´ecosistema lingüístic i d´humanitat, ja que la burgesia valenciana fins ara, en general, ha menyspreat, bandejat i refusat la nostra llengua històrica, pròpia i específica, tot i que hi ha alguns que han canviat una mica. Encara, hi ha, però, els qui diuen una cosa i fan just la contrària. No ho permetrem que la liquiden. Perquè un món que perd una llengua s´empobreix i un país sense la seua pròpia llengua esdevé molt pitjor, desnaturalitzat, descentrat, colonitzat des de fora per una altra llengua, cultura ´forastera´ i un estat del tot hostil que en compte de contribuir al nostre benestar i salut ens genera malestars, malalties i extermini; que col·labore en això, algú que té un mínim nivell cultural, perquè ha estudiat medicina i ha fet el jurament hipocràtic, és incomprensible i inhumà.\nFa uns anys dos o tres anys, els “tercerviistes” del llibre Vida amunt, nacions amunt el posaren al senyor Quirós a presidir un congrés europeista, ´valencianista´ i federalista sobre el País Valencià, quan, al meu parer, fins ara, s´ha destacat molt poc per defensar la nostra llengua, cultura i país, de forma universalista sense particularismes disgregadors. Des del seu ´prestigi´ personal i polític, -el que tinga-, hauria d´acceptar la definició de ´Valencià´ del DVN (semblant a la de la RAE i a la de tots els diccionaris del món) per donar-los l´oportunitat als seus seguidors incondicionals d´informar-los amb coneixement de causa, des de la veritat del valencià com a variant essencial de la llengua catalana; inclús no tindria cap inconvenient en votar-li a favor, i que tinguera més recomanacions que jo; sobren egotismes!\n(Levante.EMV, 1 de març 2014)\nEtiquetes: Herrero Sal·lus\nArticle anterior Un Institut d'Estudis Espanyols a Barcelona? Article següent Àfrica\n27 novembre 2019 · 0 Comments · Redaccio L’ESPILL 61 ja circula (a les millors llibreries) dels…\n3 febrer 2021 · 0 Comments · Redaccio Memòria de Ricard Salvat\n14 febrer 2021 · 0 Comments · Redaccio La cuina de Vicent Marqués\n28 febrer 2021 · 0 Comments · Redaccio “Mal jueu”, de Piotr Smolar (1)\n2 març 2021 · 0 Comments · Redaccio “Mal jueu”, de Piotr Smolar (2)


A l'est per l'oest.: Lima: 9 milions a un desert\nDiu la llegenda que els conqueridors o invasors espanyols estaven ansiosos per fundar la capital del seu nou imperi a Perú i varen obligar a un natiu a que els hi mostrés un bon lloc per fer-ho. Com a venjança, l'indígena els senyalà on ara s'aixeca Lima. Una zona àrida on la humitat és extremadament alta i sempre hi ha una boirina estranya. Ara hi viuen 9 milions de persones, la majoria en una situació de pobresa increïble. Tothom ens havia parlat malament d'aquesta ciutat. Que era un forat de delinqüència. Que no trobaríem res interessant allà. Que marxèssim només arribar. Però ho vam intentar. Potser perquè no teníem cap bona expectativa. Potser perquè començàvem amb moltes ganes. O potser perquè la Marta, la noia que ens va acollir a casa seva, ens ho va posar tot molt més fàcil, vem disfrutar d'aquesta ciutat.\nLa ciutat gira al voltant de la Plaza de Armas, molt guapa, res a veure amb la decadència de la resta de la ciutat. De la ciutat colonial en queda ben poca cosa, plaça, catedral, i poca cosa més.\nD'allà ens fiquem al Monestir de Sant Francisco, amb una biblioteca plena de llibres incunables. És interessant veure com l'edifici està ple de referències espanyoles com ara azulejos sevillanos o una cúpula amb motius similars a l'Alhambra de Granada. Aquells eren temps en què erem un imperi i no li posàvem el cul a cap Merkel!!! Però el millor de tot són les catacumbes del monestir... Hi ha més 25.000 persones enterrades allà en foses de 4 metres de profunditat. Com veieu a la foto, els ossos estan disposats de manera molt creativa creant mosaïcs pel goig del turista. Voliem cridar: "Que eren persones collons!!!" Després d'això, vem decidir, que volem que ens incinerin!\nDesprés vem anar al barri piju de Miraflores on hi ha una altra bombolla de luxe. Aquí vem veure el Pacífic per primera vegada. Concretament al Parque del Amor, un plagi guarru dels bancs del Parc Güell! Això sí, amb inscripcions ben encertades.\nCom a comiat de Lima, la Marta i l'Oscar, un amic seu, ens van dur al barri de Barranco a tastar la beguda oficial peruana el Pisco-Sour, un destilat del raïm que pega fort. Següint amb plats típics, la Marta insisteix en què menjem "anticuchos". Ens cambia la cara quan veiem que a la carta posa: " Anticuchos, corazón de ternera trozeado a la brasa". Glups!. I senyors, estava bo! Molt bo! Viatjar destrueix prejudicis.\nPD: Menció especial d'agraïment a la Marta per haver-nos acollit de la millor manera. Va obrir la porta a dos desconeguts amb una motxil·la inmensa i els va tractar com amics.\nAh! i pel sr. Ander Muntadas que va aconseguir que aquest blog sortís a Rac1 (la ràdio més escoltada de Catalunya) en prime time! Medalla d'or!! Tenim el fragment però som nuls i no el sabem penjar al blog...\nPublicat per Edu i Marina a 3/04/2012 01:42:00 a. m.\nUbicació: Paracas, Perú\nMarta 4 de març de 2012, a les 3:31\nHola nois!! M'analegro q hagi anat molt bé per Perú!! Us adjunto la URL del món a Rac1 va ser dimarts,el minut 57 s'anomena el vostre blog: http://www.racalacarta.com/download.php?file=download.php-file=0228%2007h%20(Dimarts%2028-02-12)%20%20%20EL%20MON%20A%20RAC1.mp3\nQue continueu gaudint del viatge! Un petó\nMarta Madueño Català\nEdu i Marina 5 de març de 2012, a les 15:32\nGràcies Marta per la matada de cercar-ho!! Ho publicarem! Petons\nUnknown 4 de març de 2012, a les 10:38\nGaudiu de Lima i del començament de la vostra aventura !!!\nAnònim 4 de març de 2012, a les 19:19\nLa il.lusió fa que tot ho trobeu "maco"... Felicito al Edu que ja menga de TOT..., pensava que aquet dia no arrivaria mai!!! El Barça va guanya ahir el partit amb un arbitratge fatal i 10 jugados.\nVau trobar diferencia entre el O. Pacific i O. Atlantic?\nAnder 4 de març de 2012, a les 20:56\nRebut!!! Records de la Zina gamberros.\nAnònim 4 de març de 2012, a les 21:17\nMuy interesante y ejemplar vuestra actitud.


El Barça assumeix la presidència de la ‘EHCA’\nL’Associació Europea de Clubs d’Hoquei patins s’ha creat aquest dijous amb l’objectiu de millorar les competicions i fomentar el creixement de l’esport al continent\nEl Barça ha assumit la presidència de la ‘EHCA’, Associació Europea de Clubs d’Hoquei patins, que s’ha constituït aquest dijous 5 de setembre. L’òrgan està format per altres set clubs fundadors que exerciran com a vicepresidències: Deportivo Liceo, Reus Deportiu Miró i Noia Freixenet (OK Lliga); i FC Porto, UD Oliveirense, Sporting CP i SL Benfica (Primera Divisió portuguesa).\nL’associació europea s’ha fundat aquest dijous després d’una reunió realitzada a Sant Joan Despí (Barcelona). En la compareixença pública, el mànager esportiu de la secció d’hoquei blaugrana, Toni Miró, ha exercit de portaveu per exposar els objectius: “assegurar i defensar els interessos dels clubs a nivell europeu; millorar l’hoquei com a modalitat esportiva i l’espectacle pel públic, mediatitzant i impulsant l’hoquei sobre patins a tot Europa; i organitzar les competicions europees en coordinació amb el World Skate i el World Skate Europe”.\nSegons ha explicat Miró, la finalitat general és que els clubs de la ‘EHCA’ “participin en la presa de decisions” per “millorar les competicions i també el creixement de l’hoquei en altres països”. “Volem anar de la mà amb les institucions perquè l’hoquei tingui un alt prestigi a tot Europa”.\nEl Barça, com a club, assumeix la presidència de la ‘EHCA’ després d’haver estat, juntament amb altres, un dels impulsors d’aquesta associació. “Per l’entitat que té el nostre club, els companys han decidit que el Barça assumís la presidència. Creiem fermament en aquest repte i l’hem assumit per tenir el millor èxit possible”, ha conclòs Miró.


Alter Fashion Week - Informació sobre la marca\nAlter Fashion Week - Informació sobre la marca\nMarca Alter Fashion Week a França\nInformació sobre la marca Alter Fashion Week amb el nombre M4034147\nLa marca Alter Fashion Week amb el nombre M4034147 va ser sol·licitada el 22/09/2013. Es tracta d'una marca a França pel que aquest registre no ofereix protecció en la resta de països. La marca Alter Fashion Week amb el nombre M4034147 va ser sol·licitada per Persona física mitjançant els serveis de COVER, Mme. Muriel ROBINE. La marca Alter Fashion Week amb el nombre M4034147 va ser sol·licitada per les classes 35,41 segons la Classificació niçarda.\nRenovació de la marca Alter Fashion Week amb el nombre M4034147\nÉs possible conèixer marques similars quant a productes i serveis a identificar es refereix. La marca Alter Fashion Week amb el nombre M4034147 va ser sol·licitada a les classes 35,41 pel que si es desitja conèixer més marques sol·licitades en 35,41 clicar aquí.\nAltres marques sol·licitades a través del representant COVER, MME. MURIEL ROBINE\nÉs possible conèixer totes les marques sol·licitades a través de COVER, MME. MURIEL ROBINE entre les quals es troba la marca Alter Fashion Week amb el nombre M4034147. Si es desitgen conèixer més marques sol·licitades a través de COVER, MME. MURIEL ROBINE clicar aquí.\nÉs possible conèixer totes les marques publicades a França entre les quals es troba la marca Alter Fashion Week. El nostre portal www.patentes-y-marcas.com ofereix accés a les publicacions de marques a França. Conèixer les marques registrades en un país és important per saber les possibilitats de registrar una marca a França.\nÉs possible conèixer totes les marques registrades en la classe 35 (Publicitat, gestió de negocis comercials, administració comercial, treballs d'oficina., publicitat radiofònica i telemàrqueting, recerca negocis comercials, serveis de tractament de text i de gestió d'arxius informàtics ) entre les quals es troba la marca Alter Fashion Week amb el número M4034147. Conèixer les marques registrades en una classe és important per a saber les possibilitats de registrar una marca en aquesta mateixa classe.\nÉs possible conèixer totes les marques registrades en la classe 41 (educació, formació, serveis d'entreteniment, activitats esportives, servei de domatge i ensinistrament d'animals, activitats culturals, cantants i ballarines, serveis prestats per clubs d'educació física o centres esportius) entre les quals es troba la marca Alter Fashion Week amb el número M4034147. Conèixer les marques registrades en una classe és important per a saber les possibilitats de registrar una marca en aquesta mateixa classe.


Primera trobada d’afectats i familiars de TOC a Catalunya - Col·legi Oficial de Metges de Tarragona\nPrimera trobada d’afectats i familiars de TOC a Catalunya\nL’acte celebrat a El Vendrell va comptar amb la presència del President del COMT el qual va posar de manifest la necessitat de visibilitat aquesta malaltia així com la creació de més centres arreu del territori per tractar als pacients.\nNormalitzar la malaltia i fer-la més visible dins de la societat van ser alguns dels punts que es van tractar en la primera trobada d’afectats i familiars de TOC a Catalunya. L’organització Món Tocat Baix Penedès va ser l’encarregada de posar en marxa una trobada que va comptar amb gairebé una setantena d’inscrits. A més de familiars i amics, l’acte també va gaudir de la presència de professionals.\nLa reunió va poder posar sobre la taula els problemes amb els quals es troben, diàriament, aquests pacients, així com les mancances que poden arribar a patir. En aquest cas la principal reivindicació va ser la creació de diverses unitats de TOC arreu del territori tal com la que ara mateix hi ha a Bellvitge. En l’actualitat aquest és l’únic lloc en tota Catalunya que tracta aquesta malaltia sent un problema per als pacients a causa de les dificultats per apropar-se fins al centre.\nEl Dr. Vizcarro durant el seu parlament va destacar la feina duta a terme per Món Tocat, fent visible i normalitzant el TOC. En paraules del president aquesta organització “vol ser un lloc de comprensió, i de refugi si cal, on qualsevol persona, familiar o amic puguin adreçar-s’hi”.\nEn la mateixa línia el Dr. Vizcarro va voler fer esment en l’augment de les pseudoteràpies. En l’actualitat, els tractaments que han resultat ser eficaços per persones afectades de TOC són la teràpia psicològica cognitivoconductual amb exposició i prevenció de resposta, el tractament farmacològic i l’estimulació cerebral profunda. Fora d’aquests, citant al president, “els que no tenen una base empírica mèdica contrastada, cal descartar-los. El compromís de la Institució que represento és ferm i no permetrem cap mena d’ingerència en pacients o familiars que puguin arribar a patir aquest trastorn”.


Dolorosa derrota dels S14 a Sitges | Club Rugby Tarragona\nDolorosa derrota dels S14 a Sitges\nEl S14 o alevins del Rugby Tarragona jugaven aquest migdia a Sitges el partit corresponent a la segona jornada de la seva recent estrenada lliga. Recordem que aquesta temporada és el primer cop que aquesta categoria estrena lliga, ja que fins ara s’havien considerat Escola de Rugby. Després de la victòria de fa dues setmanes a casa amb els Spartans de Granollers, els joves Voltors han hagut de tastar avui l’amarg gust de la derrota. Ho llegim a la crònica del seu entrenador, Àlex Satué:\n“Què puc explicar? El primer dels tres partits més complicats que tenim en aquesta primera fase s’ha saldat amb un resultat molt dolorós. Però el pitjor no ha estat el resultat, sinó l’actitud que els nois han demostrat en el camp, ja des de l’escalfament, i l’error dels tècnics que no hem sabut reconstruir l’ànim necessari.\nAl davant hem trobat un equip ordenat, ben estructurat, amb control dels espais i amb la velocitat i intensitat necessàries per a un partit de rugbi. La mateixa que hem mostrat nosaltres en altres ocasions, però que avui ens hem deixat a casa…\nEl terreny entollat i una pilota relliscosa ens ha obligat a canviar d’estratègia i intentar un joc curt, de contacte, per mirar de guanyar metres, però hem mostrat una cara feble, perdent la pilota en els placatges, arribant tard en totes les fases del joc i sense recol·locar les nostres línies, deixant espais lliures per al joc a la mà del Sitges.\nAl final, un dolorós 105-0 que espero que no afecti massa als nois, però que els faci pensar i recapacitar sobre l’actitud a tenir en un terreny de rugbi, bé sigui en l’entrenament, o bé sigui en els partits.\nSeguirem treballant i millorant, convençuts que aquest equip té molt rugbi per donar, però que hem de seguir lluitant i treballant perquè surti a la superfície.\nEl dimarts tots a entrenar!!!”


Recollida de restes de poda a Ca n’Amat – Viu i assaboreix el Montserratí\nRecollida de restes de poda a Ca n’Amat\nL’Ajuntament ha hagut de llogar un camió amb una grua per recollir restes de poda de cinc abocaments incontrolats a Ca n’Amat. El lloguer ha costat 363 euros. Aquest matí, acompanyat per dos operaris de la Brigada Municipal, el camió ha recollit les restes vegetals abandonades al Passatge Aneto, a l’avinguda Martorell i als carrers Matagalls, Montnegre i Bruc. A més de fulles i branques, en el passatge Aneto s’han trobat fins i tot troncs d’arbres de considerable diàmetre. A l’avinguda Martorell s’havia abandonat una saca plena de restes vegetals. Un cop el camió ha finalitzat la seva feina, els Continua llegint


Venen habitacions d'hotel a 50 euros - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nVenen habitacions d'hotel a 50 euros\nBerga Residencial ha donat el material a la Fundació Horitzó, que el posa a la venda per 50 euros\nguillem camps. berga 27.03.2021 | 00:14\nAnunci de la donació de l'empresa Berga Residencial a la Fundació Horitzó guillem camps\nAnunci de la donació de l'empresa Berga Residencial a la Fundació Horitzó\nLa Fundació Grup Horitzó del Berguedà ven per 50 euros el material de les habitacions del vell hotel Ciutat de Berga. L'empresa Berga Residencial, que en les properes setmanes inaugurarà residència de gent gran i centre de dia en el mateix edifici, ha donat a l'entitat berguedana matalassos, canapès, tauletes de nit i escriptoris d'unes 70 habitacions. Així doncs, la Fundació obtindria aproximadament uns 3.500 euros si vengués els elements de totes les habitacions.\nLa presidenta del Grup Horitzó, Eva Sànchez, assenyala que la donació ajudarà persones amb dificultats econòmiques, i dona valor al fet que aquest material es quedi a la comarca i que Berga Residencial «hagi pensat en una entitat del territori per donar tot el que hi havia dins l'hotel».\nAvià subvencionarà els esportistes del poble per a la pràctica de l'esport.\nPuig-reig aprova un pressupost per a l'any 2021 de més de 5 milions d'euros.\nD'altra banda, la gerent de Berga Residencial, Sara Malé, explica que els germans Barniol, inversors del projecte, van voler fer una aportació a la comarca i va sortir l'opció del Grup Horitzó per donar sortida a les habitacions. Malé ha aclarit que aquest material «ens servia per donar servei a la residència però no de la manera que la volíem enfocar».\nCal remarcar que aquesta donació es va fer efectiva a finals de l'any 2019 malgrat que, a causa de la pandèmia de la covid-19, no s'ha fet pública fins ara. Segons han assegurat ambdues entitats, aquest acord podria obrir la porta a més col·laboracions conjuntes de cara al futur.\nD'altra banda, Charo Díez, membre de Grup Horitzó, ha recalcat que «el material es troba en bon estat» i que els interessats a comprar-lo es poden posar en contacte amb l'entitat.\nA més, Charo Díez ha recordat que «el volem vendre a un preu assequible per a tothom i ha incidit que «el dormitori serà de qualitat». Tot i que la venda pel preu de 50 euros va encaminada a que se'n poguin beneficiar els col·lectius més vulnerables, l'entitat no preveu crear un filtre per prioritzar unes determinades persones.


El colorant alimentari és un colorant en els additius alimentaris. Hi ha diferents opinions a la indústria sobre la comparació entre pigments naturals i pigments sintètics. A continuació es fa una comparació dels avantatges i desavantatges dels pigments naturals i dels pigments sintètics: Avantatges de ...\n1. La hidroxipropil metilcel·lulosa s’utilitza com a excipient farmacèutic i s’utilitza àmpliament com a aglutinant de pastilles i agent de revestiment cel·lular. Es pren amb molts medicaments i és segur i fiable. 2. La hidroxipropil metilcel·lulosa és químicament estable, no reacciona químicament amb l’aire i l’aigua i la cèl·lula ...\nLa diferència i els avantatges de les càpsules vegetals i de les de gelatina\nLes càpsules dures es divideixen en càpsules de gelatina i càpsules vegetals segons les diferents matèries primeres. Les càpsules de gelatina són actualment les càpsules de dues seccions més populars del món. L’ingredient principal és la gelatina medicinal d’alta qualitat. Les càpsules vegetals estan fetes de c ...


Lletraferits: L'ARPA I LES SEVES VIBRACIONS 174\nQuè bé que ens parlis de René Magritte; el quadre que ens poses és Les Affinités électives, del 1933. Amb ell has despertat en mi un record d’una escapada a Bèlgica fa ara quasi tres anys. El motiu veure la inauguració del Museu que porta el seu nom a Brussel·les, al Koningsplein 3 Place Royale. Viatge plàcid de dos hores des de Barcelona amb Vueling i arribada a l’aeroport de Luchthaven. Deixem la maleta a l’hotel “Le Dome” i cap a la inauguració; la nostre inexperiència fa que a l’arribar al museu, la cua sigui tan llarga que no ens permeten l’entrada. Cal esperar el matí del dia següent, i així un 28 de juny del 2009, vaig descobrir Magritte, tres pisos d’exposició que ens mostraren de tot: pintures, cartells de publicitat, i tota mena de dibuixos amb els seus simbolismes predilectes, pipa, ous, rodones amb ranures, plomes, barrets, sabates i espelmes. Ens donem el gust de dinar en el restaurant del museu, molt ben decorat dins un luxe, un dia és un dia, a la paret de darrera la nostra taula una reproducció de gran tampany del quadre “dia i nit”, impressionant, demanem cafè per gaudir una estona més de la seva contemplació, així com dels altres quadres del menjador. Compro a la botiga el llibre de l’exposició i avui el torno a mirar. M’enamoro del quadre que us poso escanejat, té un no sé què, que em va arribar a dins, tinc una reproducció al costat de l’ordinador, és d’una gran bellesa i simbolisme, diuen que es va inspirar en una carta d’Allan Poe, sobre le Chant d’Amour.\nEns queden dos dies més per trepitjar Brussel·les, crec recordar que teníem aquell dia classe amb l’Esmeralda i que faig fer-vos una trucada . També vaig buscar el fill de la Celeste que feia un espectacles de marionetes, però per sort d’ell les entrades ja estaven totes venudes. Passeig per la Grand Place i sopar al Falstaff, tot recordant a Verdi, un restaurant modernista on ens van servir els típics musclos al vapor.\nCom que el Rafel, el nostre mestre, ja va comentar-nos els dibuixos a les façanes de les trifulgues del Tintin i del seu creador Hergé, com també de la visita al Museu Horta en el barri de Sant Guilles, d’època modernista, li respecto el seu terreny i no entro en aquest tema.\nMª Dolors ja veus com el fil del teu relat s’ha estirat, això té de bo el bloc que ens estimula. Si us interessa veure el llibre de les obres de Magritte, us el puc passar.\nEtiquetes: museus, viatges\nMaria Dolors Giral 5 de març de 2012, a les 14:15\nEn aquesta obra hi ha la natura i la seva serenor, la bellesa de la promesa de futur, poesia... i tot el que això pot inspirar.\nmarisa 5 de març de 2012, a les 18:13


La plaça de Navacerrada reobre al públic un cop unides les dues parts que la formaven - Diari de Sabadell\nLa plaça de Navacerrada reobre al públic un cop unides les dues parts que la formaven\nLa plaça de Navacerrada, a Sant Julià, ha quedat reoberta oficialment avui un cop ha estat reformada i ampliada. La principal novetat és que s’han unit les dues parts que abans separava el carrer del Moncayo i s’ha eliminat el carril d’un sentit de circulació de la ronda de Navacerrada, que ara passa al nivell de la mateixa plaça amb l’objectiu de pacificar-ne el trànsit. Les obres han costat uns 300.000 euros i compten amb l’aprovació dels veïns que van participar en l’elaboració del projecte a l’Àgora Nord i la Comissió Parc del Nord amb l’anterior govern.\nAra la plaça té dos espais diferenciats. El primer és obert per poder-hi fer activitats i accedir als habitatges del carrer de Moncayo i el segon compta amb arbres i bancs. L’alcalde accidental, Pol Gibert, i la regidora de Desenvolupament Urbà, Mar Molina, han visitat la plaça aquest divendres. Sobre la plaça, Gibert ha destacat “la importància que amb el projecte, els veïns i veïnes puguin gaudir d’un espai més ampli i renovat on poder trobar-se o fer-hi activitats”.\nGibert i Molina, amb tècnics municipals, a la plaça aquest matí / CEDIDA\nTal com ja va comentar ahir l’alcaldessa Marta Farrés, Gibert, ha incidit en què “aquesta és una de les diferents visites que els representants del Govern municipal estem fent al territori aquests dies per comprovar en primera persona les actuacions que s’estan portant a terme a l’espai públic”.\nOperaris d’Smatsa, netejant la plaça aquest matí / SMATSA\nLa plaça, reoberta al públic / SMATSA\nTemes:plaça Navacerrada, ronda Navacerrada, Sant Julià


L'escola en temps de virus, per Núria Cañameras [Paraules Centre de Psicologia] | connecTerrassa\nLes implicacions d’aquestes mesures són immenses, i els malabarismes que hauran de fer les famílies i els centres educatius per poder complir amb totes elles són ara mateix inimaginables. Ara bé, segurament la perspectiva de les nenes i els nens els fa veure aquesta realitat, que als adults se’ns fa tan feixuga, de manera molt diferent.\nD’entrada, treballaran en grups reduïts. Això significa una atenció més personalitzada, un contacte més proper amb la mestra i la resta de l’alumnat, més velocitat en l’aprenentatge i més possibilitat de treballar de manera creativa. Des d’aquest punt de vista, tot són avantatges.\nA més, gràcies al virus, estan aprenent la lliçó més valuosa que els pot donar la vida: la majoria de coses que ens passen són incontrolables i ens hi hem d’adaptar. La vida flueix al nostre voltant i l’actitud que adoptem davant dels esdeveniments és el que ens portarà cap a la plenitud i l’alegria o cap a la buidor i la insatisfacció.\nI finalment, aprendran que, davant del que sí que està en les nostres mans, cal prendre decisions reflexionades, sàvies i avaluant-ne bé les conseqüències. En el moment crític en què ens trobem, des dels governants fins a les famílies estem prenent decisions que comprometran el futur de les nostres filles i dels nostres fills, i ells, mentrestant, ens estan observant, aprenent a través del nostre exemple, i d’aquí a uns anys ens jutjaran per com hem gestionat aquesta crisi. Per tant, ens toca ser prou responsables per garantir-los que, com a mínim, ho hem fet tan bé com hem pogut.


Mini baba amb Rom\nhttps://www.lekue.com/ca/receptes/recepte-mini-baba-amb-rom.html 789 Mini baba amb Rom https://www.lekue.com/media/catalog/product/f/o/foto418.jpg 0.00 EUR InStock /Receptes /Receptes/Per aliments /Receptes/Per productes /Receptes/Per cuina /Receptes/Per aliments/Receptes de postres /Receptes/Per productes/Receptes per a motlles de rebosteria /Receptes/Per cuina/Receptes per a microones add-to-cart 2015-03-11\n90 g de farina 5 g de llevat premsat 50 ml de llet temperada 1 ou 10 g de sucre 40 g de mantega 1 pessic de sal Per al xarop de rom: 75 ml d’aigua 37 g de sucre 2 cl de rom\nTamisa la farina en un bol i fes un forat al centre. Dissol el llevat a la llet temperada i aboca-la al centre del forat. Barreja-ho amb la farina i deixa fermentar la massa tapada 15 minuts. Bat l’ou amb el sucre fins a obtenir una massa espumosa, afegeix la sal. Desfés la mantega i afegeix-la a la barreja de l’ou. Afegeix també la massa fermentada i barreja el conjunt ( ha de quedar una massa fluida). Deixa-ho fermentar de nou tapant el recipient durant 10 minuts. Omple els motlles fins a la meitat deixant fermentar altres 15 minuts tapats. Cou-ho al forn a 210ºC uns 10-15 minuts. Desemmotlla-ho en calent i disposa els Babás en una graella i deixa refredar. Per al xarop: cou 3 minuts tots els ingredients, ruixa els Babás amb el xarop temperat fins que quedin completament xops.\nNo guardis el secret, comparteix Mini baba amb Rom


Primera Guerra del Marroc - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n2.1Batalla de la serralada de Bullones\n2.2Bombardeig de riu Martín\n2.3Batalla de Castillejos\n2.4Batalla de Tetuan\n2.5Batalla de Wad-Ras\n2.6Tractat de Wad-Ras\n(S'ha redirigit des de: Guerra d'Àfrica)\n«Guerra d'Àfrica» redirigeix aquí. Vegeu-ne altres significats a «guerra del Rif».\nrelacions entre Espanya i el Marroc\nEl general Joan Prim i Prats a la batalla de Tetuan el 1860.\nL'obra es diu "El general Prim a la guerra d'Àfrica" (1865) i és de Francesc Sans i Cabot.\nTractat de Wad-Ras\nLeopoldo O'Donnell Mohammed IV del Marroc\nSegundo Díaz Herrero (armada) Muley Abbas\nPrimera Guerra del Marroc (1859-1860)\nKabila d'Anghera - Sierra Bullones - riu Martín - Castillejos - Cabo Negrón - Tetuan - Wad-Ras\nConquesta de Mehdya (1681) · Conquesta de Larraix (1689) · Setge de Melilla (1774) · Guerra d'Àfrica (1859-60) · Guerra de Margallo (1893-94) · Campanya de 1909 (1909-10) · Guerra del Rif (1911-27) · Guerra d'Ifni (1957-58) · Marxa Verda (1975) · Crisi de l'illa Perejil (2002)\nEls assassinats, pirateries i altres incidents amb els pobles marroquins fronterers de les Illes Alhucemas, Ceuta i Melilla havien esdevingut freqüents després de 1848. El 1859, el comandant de Ceuta, d'acord amb el govern, va començar a construir una sèrie de fortins a la rodalia de Ceuta, el primer al començament del mes d'agost a Santa Clara. El dia 10 les obres foren destruïdes per la kabila d'Anghera, però els espanyols van seguir amb la seva tasca i van entrar en territori marroquí per tallar arbres, i van plantar les fites de delimitació de manera arbitrària.\nEl 23 d'agost foren destruïdes dues posicions espanyoles. El 5 de setembre de 1859 el govern O'Donnell va enviar una dura nota de protesta al sultà. El comandant de Ceuta, brigadier Gómez Pulido, va sortir amb una columna el 8 de setembre i va fer fugir un grup de rifenys, cosa que va tornar a fer el dia 13 de setembre. Després d'això, el sultà va acceptar les imposicions espanyoles de reposició de les fites eliminades, incloent-hi les que es van mencionar en una nota aclaridora el 3 d'octubre, però el govern espanyol volia la guerra i el 15 d'octubre va comminar el Marroc a iniciar les obres tal com s'exigia a la nota del dia 5 del mes anterior. El sultà va protestar educadament, però O'Donnell va respondre amb una nota violenta reiterant les exigències i l'extensió de la frontera de Ceuta fins a la serralada de Bullones.\nGran Bretanya, tement que una guerra portés a l'ocupació espanyola de Tànger, va enviar una nota per exigir la seguretat de Gibraltar. Espanya va haver de declarar que no tenia intenció d'ocupar cap posició a l'estret que posés en perill la seguretat de la base britànica. Per debilitar a Espanya el govern britànic va exigir el pagament d'un antic deute de quaranta-nou milions de rals, que el govern va pagar sense regatejar, però tot això va accentuar el patrioterisme i les ambicions imperialistes espanyoles, i el 22 d'octubre les corts van declarar la guerra al Marroc.\nEl 3 de novembre Leopoldo O'Donnell fou nomenat comandant de les forces a l'Àfrica. Aquestes estaven formades per tres cossos d'exèrcit dirigits pels generals Rafael Echagüe y Bermingham, Juan Zavala de la Puente i Antonio Ros de Olano, i una divisió de reserva dirigida per Joan Prim i Prats i una divisió de cavalleria manada per Antonio Alcalá Galiano, fins a un total 40.000 homes; la marina va quedar sota comandament de Segundo Díaz Herrero amb 4 vaixells de vela i 10 vapors i amb 223 canons i tres mil mariners.\nEl soldà marroquí van posar al capdavant de les seves forces al seu germà Muley Abbas, amb els bakharis, magazenis i nizams com a forces regulars i els gums que eren les forces voluntàries, en total cinquanta mil homes, amb uns 500 canons (150 de moderns).\nDescartada Tànger com a lloc de desembarcament per l'oposició britànica, i el riu Martín per un fortí que hi havia a la seva boca suposadament molt ben proveït, Leopoldo O'Donnell va optar per Ceuta i va declarar Tetuan com a objectiu. L'esquadra va bloquejar els ports de Tànger, Larraix i Tetuan, i José Ortiz Echagüe amb la primera divisió va desembarcar a Ceuta el 18 de novembre i el 19 va ocupar les primeres posicions al Serrallo, la residència de paixà. El 20, 21 i 22 foren atacades les posicions espanyoles, i el 24 els marroquins van rebre reforços i van atacar, però van ser rebutjats després d'una lluita que va arribar a ser de cos a cos, a costa d'unes 100 baixes al bàndol espanyol. L'atac es va reproduir el dia 25 (4.000 marroquins); ferit el general Echagüe, va assolir el comandament el general Gasset, que va aconseguir rebutjar a l'enemic quan ja havia sobrepassat el flanc esquerre; les baixes espanyoles foren de 400 homes.\nL'operació estava molt mal planejada, ja que Ceuta no s'havia proveït bé i les tropes van estar uns quants dies a mitja ració. O'Donnell, que era a Cadis, va sortir cap a Ceuta on va arribar el dia 27 de novembre, amb Juan Zavala de la Puente i les seves forces. El dia 30 els marroquins van rebre reforços i van tornar a atacar una posició a 1 km del campament espanyol. O'Donnell va ordenar al general Gasset que anés a socórrer la posició mentre Zavala ocupava les altures que dominaven el Serrallo i Prim es feia càrrec del campament; finalment els atacants foren rebutjats després de durs combats.\nBatalla de la serralada de Bullones[modifica]\nArticle principal: Batalla de la serralada de Bullones\nAl desembre els espanyols van reforçar les seves posicions i els marroquins van voler impedir-ho i vuit mil soldats dirigits pel mateix Muley Abbas van atacar el dia 9 de desembre la brigada Angulo, que ocupava les posicions avançades. Zavala el va anar a auxiliar, i amb càrregues de baioneta va aconseguir rebutjar als atacants, en el que s'anomenà batalla de la serralada de Bullones. Zavala va obtenir la gran creu de Sant Ferran (única que es va concedir en tota la guerra). Les baixes espanyoles foren nombroses. Els marroquins van tornar a atacar els dies 15, 20, 22, 25 i 29 de desembre, i altre cop foren rebutjats sovint lluitant a la baioneta, i després de causar moltes baixes a l'exèrcit espanyol. Una altra causa important de mortaldat durant tota la campanya va ser el còlera, que afectava els soldats espanyols i que va provocar diversos milers de morts.\nBombardeig de riu Martín[modifica]\nArticle principal: Bombardeig de riu Martín\nEl 29 de desembre una esquadra de vuit vaixells va bombardejar el fortí de la boca del riu Martín, que va resultar menys ben dotat que el que se suposava, i va posar en relleu l'error estratègic de no haver-ho comprovat a temps i haver fet allí el desembarcament. El fortí fou immediatament neutralitzat.\nBatalla de Castillejos[modifica]\nArticle principal: Batalla de Castillejos\nL'1 de gener de 1860 l'exèrcit espanyol va iniciar la marxa cap a Tetuan, amb Prim a l'avantguarda, seguit per Zavala, i finalment O'Donnell i l'estat major. Echagüe i Ros de Olano van romandre a Ceuta a l'expectativa. Prim havia d'anar a la vall dels Castillejos i ocupar una posició coneguda com la Casa del Morabito per esperar al segon cos d'exèrcit que arribaria l'endemà, i junts passar la vall. Prim va aconseguir el seu objectiu, però no es va saber contenir i, fustigat per l'enemic des d'una posició estratègica a la vall, va avançar amb una temerària càrrega a la baioneta i va ocupar la posició enemiga en un dels contraforts de la serralada de Bullones, i després va perseguir l'enemic amb la cavalleria; els marroquins es van refer i van rodejar la cavalleria, que es va salvar per poc; embravits els marroquins van passar a l'atac a les tres de la tarda i van recuperar la posició que havien perdut, fins que Prim va agafar la direcció i, amb una bandera a la mà i parlant als soldats electritzats per l'exemple del seu cap, va iniciar la contraofensiva, amb la bona sort que llavors va arribar Zavala amb quatre batallons més i va arrodonir la victòria. Aquesta fou la batalla de Castillejos, que va costar 700 morts als espanyols.\nBatalla de Tetuan[modifica]\nArticle principal: Batalla de Tetuan\nLa Batalla de Tetuan, obra de grans dimensions (300 x 972 cm) de Marià Fortuny, del 1862-64 (MNAC).\nMuley Abbas es va adonar que els espanyols no s'aturarien fins a Tetuan i va decidir obstaculitzar tant com fos possible el seu camí. Va atacar a les altures de la Comtessa, però no va saber aprofitar les dificultats del pas de Monte Negrón pels espanyols, quan el soldats van haver de passar per un estret pas d'arena entre la mar i unes llacunes; va tornar a atacar a la vora del riu Smir, però sense força ni convicció. En canvi, un temporal va impedir els subministraments als espanyols durant uns quants dies, i la situació va arribar a ser critica, però una vegada escampat el temporal els vaixells van poder portar aliments frescos i es va reprendre la marxa. Es va creuar el cap Negre i el riu Smir amb certes dificultats, per finalment conquerir posicions les altures des de les quals es dominava la vall de Tetuan.\nEl 16 de gener una divisió dirigida pel general Ríos fou desembarcada a la zona, i l'exèrcit reunit va arribar al riu Uadi al-Jelú el dia 19 de gener. En aquest punt van enfrontar l'enemic els dies 23 i 25 de gener. O'Donnell va establir un campament i els marroquins van iniciar un atac general el dia 30 de gener. A la nit van destruir la posició o parapet de La Estrella, però l'endemà van poder ser rebutjats, si bé les baixes espanyoles foren de 600 homes.\nEl 2 de febrer O'Donnell va iniciar el reconeixement del terreny, però l'artilleria enemiga va bombardejar i ho va impedir. El dia 3 de febrer es van construir alguns ponts sobre el riu Alcàntara, afluent del Jelú, i l'exèrcit espanyol, reforçat amb el primer batalló Amèrica i el batalló de Voluntaris Catalans que havien arribat el mateix dia 3, va iniciar l'atac a Tetuan el dia 4 de febrer en les operacions que foren anomenades la batalla de Tetuan. La pluja va entorpir les operacions però finalment Prim va avançar per la dreta i Ros d'Olano per l'esquerra, amb l'artilleria al centre, en direcció a Tetuan. Es va ordenar l'atac general, i Joan Prim, al capdavant com en ell era habitual, i els voluntaris catalans, van entrar a la ciutat, desbordant les trinxeres enemigues després de passar sota el foc enemic per un complicat terreny pantanós; els generals Turón i García van atacar la punta extrema dreta de la trinxera i finalment la victòria fou completa, encara que les baixes foren elevades; va contribuir a l'èxit el fet que unes canoneres pugessin pel riu i bombardegessin les posicions marroquines. El dia 6 de febrer les forces espanyoles entraven en bon orde a Tetuan sense trobar resistència. Muley Abbas va demanar converses de pau.\nEspanya va exigir la cessió del territori entre Ceuta i Tetuan i Santa Cruz de la Mar Pequeña (on s'havien d'establir unes pesqueries), una indemnització de dos-cents milions de reials, la creació d'una missió espanyola a Fes, un encarregat de negocis a la cort del sultà i un tractat de comerç. El sultà no acceptava la cessió de Tetuan i les negociacions es van trencar el dia 23 de febrer. L'esquadra espanyola va rebre l'orde de bombardejar Larraix i Arzila, i l'exèrcit, reforçat per un contingent basc, va sostenir un petit combat el dia 10 de març, que es va repetir el dia 11 de març, on hi va haver fortes baixes.\nBatalla de Wad-Ras[modifica]\nArticle principal: Batalla de Wad-Ras\nL'exèrcit espanyol va avançar llavors cap a Tànger i va arribar a Wad-Ras (Uadi Ras) on es va lliurar el 23 de març la batalla de Wad-Ras, que fou el combat més sagnant de tota la guerra (1200 morts espanyols), contra un exèrcit marroquí de quaranta mil homes que ocupaven les confluència dels rius Jelú i Buceja. La batalla es va iniciar a les 9 del matí i part del combat fou un cos a cos, amb actes d'heroisme per les dues parts. Les forces de reserva espanyoles van intervenir i van decidir la batalla.\nTractat de Wad-Ras[modifica]\nArticle principal: Tractat de Wad-Ras\nBatalla de Wad-Ras feta per l'artista Cristòfor Alandi, 1885 seguint el model del quadres de Fortuny.\nDesprés de la derrota a la batalla de Wad-Ras, els marroquins van quedar desmoralitzats i el dia 24 d'abril es van reprendre les negociacions de pau. O'Donnell va concedir dos dies per acceptar els seus termes, i el dia 25 d'abril Muley Abbas es va presentar al campament espanyol, i va acceptar amb l'única condició que Tetuan només estaria en poder d'Espanya temporalment, fins al pagament de la indemnització de guerra. El dia 26 d'abril de 1860 es va signar a Tetuan l'anomenat tractat de Wad-Ras o de Tetuan, que posava fi a la guerra, sense satisfer a ningú, ja que els espanyols pensaven que era poc per a la victòria obtinguda, i els marroquins que havien de pagar una indemnització desproporcionada a la seva capacitat econòmica. El tractat de comerç que es va signar no va beneficiar Espanya, sinó a societats d'altres països, principalment la Gran Bretanya i França. La cessió de Santa Cruz de la Mar Pequeña, fixada al tractat, no va anar seguida d'una ocupació (que no es va produir fins a 1934) i només va ser font de futurs problemes.\n↑ Mata, Jordi «La guerra del general Prim». Serra d'Or, 602, febrer 2010, pàg. 31-32. ISSN: 0037-2501.\n↑ de Alarcón, Pedro Antonio. Diario de un testigo de la guerra de África (en castellà). Impr. y Libr. de Gaspar y Roig, 1839, p.292.\n↑ Fitxa de "La batalla de Tetuan", de Marià Fortuny a la pàgina del MNAC.\n↑ «Primera Guerra del Marroc». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 7 març 2012].\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Primera Guerra del Marroc\nEn guàrdia! 9 - La guerra del Marroc\nCol·lecció fotogràfica de la Guerra d'Àfrica a l'Arxiu Nacional de Catalunya.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Primera_Guerra_del_Marroc&oldid=30242719»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 29 maig 2022 a les 16:17.


Desvien clients del balneari de Benassal a altres balnearis? | DiaDia\nInici Maestrat Benassal Desvien clients del balneari de Benassal a altres balnearis?\nDesvien clients del balneari de Benassal a altres balnearis?\n-El PSPV demana a la Diputació que ho investigue\nEl PSPV-PSOE en la Diputació de Castelló ha demanat que s’investigue la situació del balneari de Benassal, el qual, segons asseguren, solament està obert tres mesos a l’any i del que se sospita es desvien clients a altres centres de la Comunitat. D’aquesta forma, el portaveu adjunt del grup socialista, Santi Pérez, ha instat en el ple de la institució al govern provincial al fet que “trobe immediatament una solució a la greu situació de deterioració per la qual travessa el centre termal de Benassal”.\nAixí, ha assenyalat que la solució seria “ la rescissió de l’actual contracte amb la concessionària i la nova licitació del servei” o una “negociació seriosa” amb l’empresa, perquè complisca allò a la qual es va comprometre quan va ser adjudicada la concessió -la qual té una durada de 25 anys-.\nPérez ha indicat que el balneari solament obri les seues portes els tres mesos d’estiu, quan el contracte marca que el centre estarà obert sis mesos ampliables a nou. A més, el socialista afirma que “estem molt preocupats a més perquè ens arriben constants denúncies sobre el possible desviament de clients a altres centres termals de la Comunitat Valenciana que practicaria l’empresa concessionària del balneari de Benassal”, per la qual cosa “exigim” a la Diputació que investigue el cas i adopte les mesures pertinents en cas de ser certes les sospites.\nBalneari de Benassal


El passeig de les Cases d'Alcanar i les carreteres fins a Ulldecona estaran reparades abans d'acabar l'any - Imagina Ràdio\nEl passeig de les Cases d’Alcanar i les carreteres fins a Ulldecona estaran reparades abans d’acabar l’any\nTerritori inverteix 560.000 euros en les obres i prioritzarà obrir un pas fins a la llotja del peix abans de Nadal\nEl secretari de Territori i Mobilitat, Isidre Gavín, amb l'alcalde d'Alcanar, Joan Roig, davant les obres que el Departament fa per reparar l'esvoranc al passeig marítim de les Cases d'Alcanar. Imatge del 10 de novembre del 2021. ACN\nLes obres que executa Territori a Alcanar estaran acabades abans de final d’any. D’una banda, es restitueix el tram del passeig marítim on la crescuda del barranc de Sant Jaume va fer un gran esvoranc. Amb una inversió de 223.620 euros, es reforça amb formigó i pedres el calaix de desembassament i es restituiran els elements que es va endur l’aigua en superfície. Com ha avançat el secretari de Territori i Mobilitat, Isidre Gavín, unes setmanes abans de Nadal s’habilitarà un pas en aquest punt perquè el peix arribi a la llotja i es pugui planificar la important comercialització de les festes nadalenques. També es podrà circular abans de Nadal pels trams en obres de quatre carreteres entre Alcanar i Ulldecona. La inversió és de 339.012 euros.\nD’altra banda, aquest dimecres al vespre se celebra un dels primers actes solidaris per recaptar fons, impulsat per la plataforma ciutadana #Monsortirem i el consistori. És traca d’un torneig de futbol benèfic en el qual el CF Alcanar s’enfrontarà a l’Espanyol B. El partit es juga al camp de futbol de la Devesa, a Sant Carles de la Ràpita. L’estadi municipal de futbol d’Alcanar, la Fanecada, va ser un dels equipaments més danyats pels aiguats de l’1 de setembre.\nEl secretari de Territori i Mobilitat, Isidre Gavín, explica que les obres de reparació al passeig marítim i les carreteres d’Alcanar estaran acabades a final d’any i l’alcalde d’Alcanar, Joan Roig, valora els ajuts al comerç.\nArticle anteriorDeltebre presenta el pressupost més alt de la seua història, de gairebé 20,7 milions d’euros\nArticle següentDenuncien una granja de Roquetes per abocar il·legalment aigües fecals i cadàvers d’animals


Jean Sibelius timeline | Timetoast timelines\nTimeline created by Lucasaguilar777\nJean Sibelius va neixer el 8 de desembre de 1865 a Hämeenlinna, Finlandia.\nJohan Julius Christian Sibelius va neixar en una família on es parlava suec al gran ducat de Finlàndia, com els seus anys de estudiant utilitzava el nom de Jean. La seva família el va portar a una important escola de llengua finesa, junt al nacionalisme d'inspiració romàntica va esdevenir una part important de la producció artística i de compromís polític d'ell.\nSibelius va començar estudiant dret a la Universitat Imperial Aleksander de Hèlsinki , però en realitat sempre l'agradava la musica i va abandonar la carrera. Des del 1885 fins al 1889 sibelius va estudiar música al Conservatori de Hèlsinki, desprès va seguir estudiant a Berlín del 1889 a 1890 i per últim a Viena del 1890 al 1891.\nAl llarg de la seva vida va tenir una esposa, Aino Järnefelt. Van viure a Järvenpää , van tindre sis fills : Eva, Ruth , Kirsti ( va morir jove) ,Katarine , Margaret i Heidi.\nÉs un poema sinfònic, aquest poema va sorgir gracies al director Robert Kajanus que va animar a Sibelius a compondre una peça únicament orquestral. Ell no va especificar cap historia en ella , però va redactar al seu secretari el següent:\nEn saga es la expressió de un estat de la ment. Vaig passar per una sèrie de experiències en el moment i en cap altre treball com aquest m'ha descobert a mi mateix per complet. És per aquesta raó que qualsevol explicació literària la trobo molt estranya.\nJean, va anar estudiant partitures operístiques de Wagner i assistir al festival de Bayreuth on va tenir l'ocasió d'escoltar Parsifal, una obra que li va causar un gran impacta.\nLes seves primeres obres amb mes impacta fou , Kullervo (1892), i ,En Saga (1893) .\nEn la foto es pot veure un home, es Kullervo, aquesta es una obra que expressa les parts de la vida de Kullervo, té 5 parts.\nLa peça dura aproximadament 7 minuts, en quasi tota la peça hi ha un simbolisme de opressió i la lluita del poble fines i finalitza amb un himne de esperança.\nAl 1941 Veikko Antero Koskenniemi va escriure la lletra, per formar la tal i com avui dia la coneixem, Finlandia no te un himne oficial. Peró Maame (un altre peça) es més popular, Finlandia a proposat varies vegades que la peça de Sibelius sigui l'himne nacional.\nVa ser l'últim projecte de Sibelius, va estar treballant en ell intermitent-ment i mai la va publicar. És desconeix fins a quin punt esta completada, després de la seva mort l'any 1957 es va fer publica la noticia de que la Vuitena simfonia havia estat destruïda una dècada abans i es va pensar que l'obra havia desaparegut per sempre.


La Jove dels Xiquets de Tarragona dóna la benvinguda als Brivalls en una emotiva diada (Tarragona21.com) – Des de les Aubagues\nPàgina d'inici › Brivalls › La Jove dels Xiquets de Tarragona dóna la benvinguda als Brivalls en una emotiva diada (Tarragona21.com)\nCornudella de Montsant ha viscut avui una jornada emotiva amb la celebració de la primera Diada castellera en dècades. Ha estat el bateig de foc de la nova colla castellera acabada de crear i oficialment reconeguda, els Brivalls de Cornudella (1)\nLa Colla Jove dels Xiquets de Tarragona a la plaça de la Vila. Foto: Carles X. Cabós.\nLa Colla Jove dels Xiquets de Tarragona ha volgut acompanyar-los i de fet, s’han convertit en els seus padrins. S’ha tancat així el cercle que es va iniciar en 1979, quan Els Brivalls, que aleshores tenien quatre anys de vida, van apadrinar la Jove, que aleshores encara no tenia camisa. Avui ha passat a l’inrevés. Els Brivalls van desaparèixer en 1986 i ara han tornat a renéixer.\nLa Jove ha dut unes 250 persones a Cornudella, donant així una resposta molt satisfactòria als cornudellencs que han vist el seu poble ple de samarretes color lila desfilant amunt i avall.\nJa a la plaça de la Vila, allà on en 1982 l’anterior colla dels Brivalls va aixecar el mític 3 de 7, la Jove ha fet castells de set: un 3 de 7, un 4 de 7, un 5 de 7 i un 4 de 7 amb agulla. Tots ells, carregats i descarregats. La Jove ha rematat la feina amb un 3 de 7 i a continuació ha vingut el moment emotiu, quan les dues colles han aixecat sengles pilars, de quatre la de Cornudella i de cinc la de Tarragona. Tres pilars de quatre simultanis de la Jove han tancat la jornada.\nAquesta, però havia arrencat abans a la sala d’actes de l’Ajuntament quan sota la presidència de l’alcalde, Josep Maria Castan, s’ha presentat el nou escut dels Brivalls, que recull la imatge castellera de l’anterior colla del mateix nom –que va existir entre 1975 i 1986- i hi afegeix el perfil de la comarca del Priorat i els colors de la senyera.\nPresentació del nou escut. Foto: Montserrat Solà.\nL’alcalde ha recordat que la colla local és l’única que existeix i ha existit a la comarca i també que el proper 18 de maig es presentarà un llibre de la colla, obra de Salvador Palomar, David pallejà i Alba Corbalan i editat per Carrutxa.\nLa diada ha acabat amb un multitudinari dinar de germanor, on han pres part les dues colles, que han aportat 400 comensals.\nDinar de colles. Foto: Carles X. Cabós.\nPilars conjunts. Foto: Carles X. Cabós.\nLa plaça de la Vila presentava un gran ambient. Foto: Carles X. Cabós.\n(1) vía La Jove dels Xiquets de Tarragona dóna la benvinguda a la nova colla dels Brivalls de Cornudella en una emotiva diada | TARRAGONA 21.\n‹ L’Íntim i La Renaixença, dues entitats amb molta història\nA Cornudella amb els Brivalls. Com a casa! (Carles Ribas Batet) ›


Galia Dvorak compaginarà el Tramuntana Figueres amb l'Olympiacos | Mataró Audiovisual\nLa palista mataronina preparada per una temporada on el Preolímpic i el Mundial per equips són prioritaris\nJosep Maria Spà dc., 21/10/2020 - 07:20\nLa palista mataronina Galia Dvorak intenta tornar, de mica en mica, a la normalitat. Després de 7 anys a la lliga francesa, la considerada lliga més forta d'Europa, ara encara un nou repte. I és que aquesta setmana hem conegut el seu fitxatge per l'Olympiacos grec, que compaginarà amb la seva participació al Tramunta Figueres de la 2a divisió.\nLa temporada de la palista mataronina Galia Dvorak ja ha començat. Ho ha fet en la primera competició oficial, l'Spain Masters celebrat a Madrid i on la mataronina va caure en semifinals. Una temporada amb moltes novetats. La darrera l'hem conegut aquesta mateixa setmana, i és el seu fitxatge per l'Olympiacos grec. Aquest proper cap de setmana ja es desplaçarà fins a Grècia per conèixer el seu nou club i les seves noves companyes.\nLa mataronina explicava, al carnet esportiu d'aquest diumenge, que el nivell de la lliga és potser una mica més fluix. I aquest fitxatge l'ha de permetre estar també al 100x100 per la nova temporada amb el Tramuntana de Figueres. L'equip de la segona divisió espanyola amb qui jugarà aquesta temporada. Per primer cop en molts anys defensant un equip català.\nTota aquesta activitat de club en una temporada on és difícil posar-se objectius, per la poca claredat que hi ha en l'àmbit de competicions, la mataronina confia a poder jugar el preolímpic, el Mundial per equips que també donarà punts pel rànquing olímpic. Totes aquestes competicions es plantegen realitzar en el format bombolla, com el darrer campionat jugat a Madrid, al mateix hotel on dormien. Un format que, qui sap, si es podria repetir en els Jocs de Tòquio.


VullEscriure.Cat • Felicitats als guanyadors dels Jocs Florals\nAutor: Teresa Saborit Data: dg. 26 abr. 2015, 7:11 pm\nEntrem en l’última setmana de l’especial d’abril!\nFa no res hem proclamat en directe els guanyadors dels Jocs Florals. Si no hi has pogut assistir, pots entrar al «Cafè dels Escriptors» i consultar en diferit la cerimònia d’entrega de premis.\nVols saber qui han estat els autors premiats? Aquí trobaràs el panell amb el nom de tots els guanyadors dels Jocs Florals, junt amb els pòsters que he preparat amb la combinació de les 18 obres guanyadores en textos i il·lustracions de totes les categories de Pàtria, Fe i Amor (si vols descarregar-te algun dels pòsters, sols has de fer clic amb el botó dret en les miniatures que trobaràs a la part inferior de la pàgina i seleccionar l’opció de «Guardar imatge com a…»).\nTotes les obres presentades en els Jocs Florals ara es mostren amb els noms dels seus autors reals i, per cada obra enviada, he afegit 20 minilletres en el vostre recompte personal.\nMoltes felicitats a tots els premiats, moltes gràcies a en Corneli Cordill i a la traviesa.autentica per ajudar-me en la tasca de recompte de vots i moltes gràcies a tots els qui vàreu enviar obres per participar en els Jocs Florals. VullEscriure és possible gràcies a tots vosaltres!\nComencem l’última setmana de l’especial d’abril amb els últims dies de #tweetrelatJJFF. Cada vespre, de 2/4 de 10 a 2/4 d’11 de la nit, una nova invitació per escriure entre tots una tweet-història. Si encara no hi has participat, aprofita les últimes oportunitats: queden quatre dies (mai més ben dit, hehe).\nEl cap de setmana que ve ja estarem a maig. Una vegada finalitzat l’especial d’abril, la web recuperarà la normalitat i llançarem una nova Crida de la Quinzena. Però això serà el cap de setmana que ve, fins llavors…\nFeliços últims dies d’abril, escriptors!\n0 Commentaris Vist 1429 vegades


Johnson demanarà una pròrroga per al Brexit si no hi ha acord abans del dia 19 - Diari de Girona\nJohnson demanarà una pròrroga per al Brexit si no hi ha acord abans del dia 19\nL'oposició tem que el primer ministre faci alguna maniobra per evitar retardar la sortida de la UE en qualsevol cas\nefe/ddg 05.10.2019 | 00:14\nJohnson demanarà una pròrroga per al Brexit si no hi ha acord abans del dia 19 Diari de Girona\nEl Govern britànic està disposat a complir la llei i sol·licitar una extensió de la data de sortida de la Unió Europea si abans del 19 d'octubre no aconsegueix un acord amb Brussel·les, però l'oposició tem que tingui alguna maniobra prevista per evitar retardar la data de sortida de la UE hi hagi o no pacte.\nSegons els documents remesos per l'Executiu de Johnson al Tribunal de Sessions d'Edimburg, el Govern es compromet, en línia amb la legislació, a demanar per carta a Brussel·les una pròrroga que eviti un trencament abrupte el proper 31 d'octubre. Aquest va ser l'argument en què el gabinet de Johnson va basar la seva defensa durant la vista per valorar les conseqüències legals que podria assumir el primer ministre si forcés un divorci abrupte, el que podria incloure la imposició d'una multa i fins i tot una possible pena de presó.\nEl cas, sobre el qual el jutge Lord Pentland es pronunciarà dilluns que ve, està motivat per la demanda que han presentat la parlamentària del Partit Nacionalista Escocès (SNP) Joanna Cherry, l'empresari Vince Dale i el representant de l'associació antibrexit The Good Law Project Jolyon Maugham. Els demandants temen que, malgrat haver assegurat que es respectarà la llei, el Govern busqui algun subterfugi que li permeti, al mateix temps que sol·licita la pròrroga, evitar que aquesta es dugui a terme i poder així forçar la retirada del bloc comunitari.\nUna font de Downing Street, el despatx oficial del primer ministre britànic, va confirmar que el Govern complirà la norma, tot i que va reiterar que el Brexit es produirà el 31 d'octubre, tal com està previst.


10 Marques De Moda Que Els Japonesos Estimen | CLMGF\n10 Marques De Moda Que Els Japonesos Estimen\nDes roba de disseny d’alta gamma fins opcions divertides i assequibles al carrer. Segueix l’exemple dels japonesos de moda d’arreu amb aquestes marques.\nUnited Arrows és un detallista de gamma alta, una botiga selecta que ven boutiques i marques de luxe . United Arrows també té diverses marques pròpies que són tan elegants com les seves marques associades.\nUnited Arrows | © / Flickr\nL’omnipresent Uniqlo és ideal per adquirir roba bàsica i casual de baix cost però ben feta. Les seves col·laboracions amb dissenyadors d’alta gamma, com juny Takahashi de Undercover i Christophe Lemaire, sempre són molt esperades. Com les botigues estan localitzades, moltes de les seves modes nacionals no arriben als mercats estrangers.\nBEAMS va començar com una petita botiga a Harajuku el 1976. Porten productes de moda i estil de vida de marques nacionals i internacionals, així com les seves pròpies línies i col·laboracions internes.\nSnidel se centra a fer siluetes elegants però femenines populars entre dones d’entre 20 i 30 anys.\nEls joves japonesos adoren Wego, una marca de moda ràpida amb botigues a Omotesando i Harajuku, entre d’altres. Porten roba de carrer tant per a homes com per a dones.\nLa marca japonesa Lily Brown té un aspecte audaç però elegant per a la moda. La marca s’ha inclinat per combinar influències orientals i occidentals per obtenir un aspecte únic.\nCecil McBee és una marca moderna de Tòquio que ha estat popular des dels anys 90 i segueix sent una de les principals marques representatives de l’emblemàtic centre comercial Shibuya 109.\nShibuya 109 Mall, Japó, 〒150-0043 Tòquio, 区 渋 谷 gen gen gen Dōgenzaka, 2 Chome-29-1\nRenai Keikaku és una marca bastant nova i sovint està recolzada blocaires de moda i celebritats.\nLoopwheeler s’especialitza a fer modes per a homes “còmodes” (principalment dessuadores), moltes d’elles fetes al Japó.\nTocco Closet presenta fun, female, wearable modes amb un gran atractiu. Les seves peces són majoritàriament casuals i això es reflecteix en la seva menor preu.\nDigues-me el color de l’plomatge i et diré de quin ocell es tracta »\n« Festival de el Bosc de Chapultepec


Més de 150 persones participaran a la jornada Joves en Transició. El treball en xarxa en la transició escola treball | Consell Comarcal del Maresme\nInici Joventut Servei comarcal de joventut Més de 150 persones participaran a la jornada Joves en Transició. El...\nMés de 150 persones participaran a la jornada Joves en Transició. El treball en xarxa en la transició escola treball\nMés de 150 professionals del Maresme i de comarques properes participaran demà a la jornada Joves en transició. El treball en xarxa en la transició escola treball que tindrà lloc dimecres, 30 de setembre, a partir de les 9.00h a l’hotel NH Mataró. En el decurs de la jornada, professionals provinents de diferents àmbits (educació, joventut, treball,…etc) debatran sobre la desafecció escolar per part dels joves i la seva transició cap al mercat laboral.\nPodeu accedir al programa de la jornada clicant sobre la imatge\nAdreça: Cami Ral 648 08302 Mataró\nHo organitza: Oficina de Serveis a la Joventut del Consell Comarcal del Maresme\nArticle anteriorConcurs de curtmetratges d’Alella\nArticle següentAlumnes admesos al curs de monitors/es de menjador escolar que es realitzarà a Canet de Mar


El Lleida crea una fundació amb 30.000 euros de capital\nLa gestió del futur Museu serà una de les seues primeres responsabilitats\nEl Lleida Esportiu ja ha posat en marxa la seua pròpia fundació. El club ja té el certificat de registre de la Fundació Lleida Esportiu, que és el nom de la nova entitat, que compta amb un capital social de 30.000 euros, que ja s’ha desemborsat i que tindrà com a funcions la gestió de temes socials, formatius, culturals i esportius. Tan sols falta que es publiqui el nom al registre de fundacions, un requisit que pot tardar entre dos i tres setmanes. Els patrons de la fundació són els propietaris del club, Albert Esteve, Jordi Esteve i Montserrat Solana, encara que poden formar-ne part diferents patrocinadors i, de fet, la idea és comptar amb el nombre més elevat possible d’espònsors. La fundació pàgina web pròpia i funcionarà com un òrgan independent del club.\nUna de les primeres responsabilitats de la fundació serà fer-se càrrec de la gestió del futur Museu, que portarà el nom del que va ser president de la UE Lleida Mario Duran. La fundació s’ocuparà de les gestions per a la recopilació del material que s’exposi, dels acords per als dipòsits i les donacions i comptarà amb un paper fonamental quant a l’organització d’esdeveniments, com ara els actes de celebració del centenari del Camp d’Esports, que el club portarà a terme durant la temporada vinent.\nPel que fa al Museu, es manté el pla previst, segons el qual les obres estaran finalitzades la primavera que ve i la inauguració serà una de les activitats que formaran part del programa de celebració del centenari. El Camp d’Esports se situa entre els quatre o cinc més estadis antics de l’Estat espanyol.\nD’altra banda, aquesta setmana que ve tindrà lloc la reunió del president, Albert Esteve i del director esportiu, Jordi Esteve, amb el cos tècnic de Gerard Albadalejo, per analitzar la temporada i decidir la composició de cara a la vinent.\nTal com va explicar Jordi Esteve aquest dijous passat, és molt probable que el club opti per rellevar Albadalejo com a primer entrenador i també és segur que hi haurà canvis que afectaran David Giménez o Jordi Cortés.


Bona acceptació del Bus Alicia a la ciutat - Mollet a mà\nBona acceptació del Bus Alicia a la ciutat\nEl primer dia la unitat mòbil va rebre prop de 400 persones interessades en l’alimentació.\nDimecres, 18 d'abril de 2012 | 15:11h\nAquesta setmana s’ha aturat a la ciutat el Bus Alicia, una unitat mòbil amb equipament didàctic dirigit a tots els públics. El seu objectiu és informar, educar i fer reflexionar de manera amena i participativa els ciutadans de tota edat i condició sobre una alimentació saludable, adequada a les seves necessitats i d’acord amb l’entorn.\nUn dels cuiners del Bus, Gerard Ninot, explica que, vist la quantitat de gent que volia fer activitats a la seu central de la fundació, a Sant Benet del Bages, es va decidir anar cada setmana a una població diferent de Catalunya. El dimarts aquest bus, que va començar el seu viatge al desembre passat, va rebre a l’entorn de 400 persones. “La reacció de la gent és molt bona, els tallers són una bona manera d’arribar al públic final. Si no t’ho expliquen a vegades no t’ho creus”, assegura Ninot, que també explica que aquí “donem idees, trucs, consells, eines per elaborar un plat i espavilar-nos a casa. Per exemple com cuinar amb el microones”.\nEl Bus Alícia disposa d’un espai expositiu de 50 m², accessible també per a persones amb mobilitat reduïda. Integra un àmbit expositiu dotat de recursos audiovisuals i multimèdia on, de manera rigorosa, lúdica i interactiva, s’explica i s’interpel·la els visitants sobre la producció, transformació, hàbits de consum i funció nutricional dels aliments. “En aquesta mostra s’explica la importància del producte de proximitat i de temporada que tenim a prop de casa i a vegades el deixen perdre”. L’exposició analitza també les reaccions químiques i físiques d’una paella de Carme Ruscalleda. “A partir d’aquí podem veure que segons el producte que s’utilitzi varia la seva elaboració. Per exemple, què passa si utilitzem un arrós o un altre?”, es pregunta Ninot.\nLa piramide alimentària també forma part d’aquesta exposició, tot i que aquí es dóna molt valor també a la forma de cuinar els aliments: “És diferents cuinar amb el microones, al vapor, al forn o fregit”.\nEl taller d'aquest dijous conscienciarà la ciutadania de Mollet de com reaprofitar el producte (preu: adults 5 euros i nens 3 euros). Aquest dissabte a les 11 hores, taller familiar (preu: adults 5 euros i nens 3 euros), i a les 16 hores taller del producte (preu: 10 euros) on els pagesos de Gallecs portaran els seus productes de temporada per tal que els experts els analitzin.


Caldes d’Estrac celebra les activitats de la seva Festa Major | Diari Maresme\nCaldes d’Estrac celebra les activitats de la seva Festa Major\nEl passat 30 d’agost, Caldes d’Estrac va començar els actes de la Festa Major 2008. La festa, dedicada a la Verge del Remei, es perllongarà fins el proper 13 de setembre.\nLa programació de la Festa Major d’enguany comprèn una varietat d’actes programats per les diverses entitats del municipi, amb la col·laboració del consistori caldenc.\nActes per a joves\nA més dels actes tradicionals, cal destacar del programa d’activitats d’enguany la tarda-nit jove que tindrà lloc el proper 8 de setembre. Es tracta de la concentració d’actes per a joves que, en un mateix dia, celebren diverses propostes originals. Els joves dels municipi podran participar a la 1a Cursa d’Objectes Flotants, d’una baixada d’andròmines o dels carretons a l’aigua. Per a complementar aquesta programació jove, es faran diversos concerts i música amb DJ’s.\nEntre la resta d’activitats programades hi ha balls d’orquestra, espectacles infantils, activitats esportives – entre elles, el Torneig de Festa Major de Futbol Sala o el Torneig de Petanca – havaneres, etc. Tot junt, completen una Festa Major en la que el tradicional correfoc és un dels actes més esperats i concurreguts de tota la programació. El correfoc d’enguany, que està organitzat pels Diables d’Estrac, tindrà lloc el proper 7 de setembre.


matrimoni - Antoni Janer Torrens - Batecs Clàssics\nL'amor al món clàssic\nAl programa "Carta blanca" d'IB3 Ràdio dedicat a l'amor, "L'amor de les tres taronges" (13/09/2021) de Xisco Nadal, parl sobre l'amor al món clàssic.\nAquí teniu la meva conferència sobre "Amor i sexe al món clàssic":\nL’homosexualitat i el complex d’Aquil·les\nHomosexualitat i món clàssic\nSota el signe de Lesbos\nQuè és la identitat sexual?\nAmor i sexe al món clàssic\nQuè és el poliamor?\nSetembre 12, 2021\nEn el programa "El condensador de Fluzo" es parla sobre l'amor a l'antiga Roma. I aquest altre parla sobre la iconografia de les besades i el cor.\nI aquí teniun la cançó "Me cago en el Amor", de Tonino Carotone:\nTanmateix, exceptuant aquests testimonis que ens ofereix la literatura i la mitologia, l’únic sexe heterosexual que es documenta en les peces de ceràmica és el que es practicava amb les πόρναι, les prostitutes més vulgars (equivalent a les meuques), d’on deriva la nostra paraula “pornografia” –es tracta d’un neologisme creat a la segona meitat del segle XIX pels francesos.\nTambé, però, hi ha representacions de coits amb ἑταίραι (“companya”) –d’on tenim heterosexual o heterogeni. Eren prostitutes de refinada cultura que solien acompanyar l’aristocràcia masculina als simposis -en alguns aspectes serien comparables a les geishes japoneses. Solien ser gregues nascudes a Àsia Menor.\nAquí teniu un reportatge del diari La Vanguardia sobre les geishes japoneses, que guarden moltes similituds amb les hetairai gregues\n- Aspàsia, la dona més independent de l'antiga Grècia\nI en aquest altre Sapere aude (08/02/2019) reflexion sobre el poliamor en l'actual societat líquida:\n- Compte a "venerar" massa Venus"!\nEn plena eufòria de Sant Valentí és bo recordar que l’enamorament és una malaltia. Per al filòsof espanyol Ortega y Gasset (1883-1955) es tracta d’ “un estat d’imbecil·litat transitòria”. Ja ho diu un famós llatinisme: Amantes, amentes (“enamorats, bojos”). Al segle VII aC la poetessa grega Safo de Lesbos ja va descriure els efectes de l’enamorament. Ho feu en aquest poema traduït per M. Balash:\nL’historiador grec Plutarc (segle I-II dC) ens parla del primer cas en què l'enamorament es diagnosticà com una malaltia en la medicina occidental. Va ser al segle III aC quan Erasístrat, un eminent metge de l’escola d’Alexandria, va ser requerit per Seleuc I Nicàtor, rei de Babilònia, perquè assistís el seu fill Antíoc, greument malalt. Cap metge havia encertat amb el seu mal.


Els controladors de passaports inicien el sisè dia de vaga denunciant pressions d'Acciona\nEls treballadors demanen un increment salarial i la millora de les seves condicions de feina\nEls contraladors de passaports inicien el sissé dia de vaga denunciant pressions d'Acciona CCOO\nPalmaEls controladors de passaports de l'aeroport de Palma han iniciat el sisè dia de vaga denunciant pressions de l'empresa que tñe subcontractat aquest servei, Acciona Facility. Aquest col·lectiu destaca que la companyia "continua pressionant els treballadors amb missatges i xerrades al seu lloc de feina per posar fi a la protesta".\nPer aquest motiu, els treballadors demanen la implicació dels partits polítics, a qui recorden que les seves condiciones de feina són miserables. Precisament dimecres CCOO va presentar un recurs contenciós administratiu contra els serveis mínims que el Ministeri de Foment ha decretat durant aquests dies de protesta.\nA través del Twitter, els treballadors van denunciar les seves condicions de feina. "Les nostres companyes, a més de canviar-se al mateix lloc que els homes i darrere de la sala de reunions de l'oficina, han d'aguantar els borratxos que arriben i els falten el respecte sense que ningú hi faci res; volem protecció", destaquen aquest dijous al seu compte.\nvaga controladors Aena ccoo aeroport palma Laboral\nRestauradors de Mallorca reclamen al Govern obrir els interiors dels bars i restaurants a partir del 26 d'abril


Primera condemna penal a una botiga per maltractament animal | Benestar Animal | Ajuntament de Barcelona\nBenestar animal. Els propietaris de la botiga d’animals Mundocachorro han estat condemnats a una pena d’un any i un dia de presó i a tres anys i un dia d’inhabilitació per la mort de desenes de cadells.\nLa sentència del judici, celebrat el 14 d’octubre, imposa als propietaris de la botiga d’animals Mundocachorro una pena d’un any i un dia de presó i tres anys i un dia d’inhabilitació per la mort de desenes de cadells que es trobaven a l’establiment en condicions deplorables.\nAquesta sentència és una victòria important en la lluita pel benestar animal: és la primera vegada en la historia de l’Estat espanyol que es condemna una botiga per aquest delicte. Tant el consistori com el Ministeri Fiscal demanaven entre 13 i 18 mesos de presó, la pena màxima que es pot imposar amb l’aplicació de l’article 337.1 del Codi penal, que recull el delicte de maltractament amb resultat de mort.\nEl jutjat penal 28 de Barcelona reconeix en la sentència totes les evidències aportades, tant els informes municipals de la inspecció com els informes pericials que va aportar la Fiscalia, i acredita que els acusats sabien que no s’oferia un tractament mèdic adequat als animals, sobretot respecte a malalties greus que van provocar la mort de diversos cadells.\nL’any 2015, arran d’una inspecció del Departament de Protecció dels Animals i la Guàrdia Urbana, es van comissar 135 cries de gos i de gat d’aquesta botiga. Aquesta inspecció va ser motivada per la denúncia de l’entitat animalista FAADA, que havia rebut queixes reiterades de compradors que van adquirir en aquesta botiga cadells que van morir al cap de pocs dies.\nEl Departament de Protecció dels Animals de l’Ajuntament de Barcelona ha promogut des de l’any 2013 el tancament de set establiments i el comís de cinc-cents gossos i gats.