Denuncien l'atac a la seu de l'espai LGTBI perquè sigui considerat un «delicte d'odi» - Diari de Girona\nDenuncien l'atac a la seu de l'espai LGTBI perquè sigui considerat un «delicte d'odi»\nMés d'un centenar de persones es concentren a la plaça del Pallol en rebuig a la destrossa de la porta de la seu de l'associació En poc més d'un any, el centre ha rebut tres atacs Dimecres organitzaran una altra concentració a Girona\n18·11·19 | 23:28\nConcentració a la plaça del Pallol per l'atac a l'espai LGTBI de Girona\nMés d'un centenar de persones van cridar ahir alt i fort «fora el feixisme» i l'lgtbi-fòbia de la capital gironina després de l'atac contra l'espai LGTBI de Gironal'atac contra l'espai LGTBI de Girona. La porta de la seu del col·lectiu, situada al Barri Vell, va ser destrossada durant la matinada de dissabte a diumenge. L'entitat ja ha presentat una denúncia i, segons van assegurar, seguiran el cas perquè l'atac sigui considerat «com un delicte d'odidelicte d'odi» i no quedi com una «falta lleu».\nEn poc més d'un any, el col·lectiu ha rebut tres atacs, tal com va afirmar la vicepresidenta de la Comissió Unitaria 28 de juny, Rosa Vilaseca, ahir durant la concentració celebrada a la plaça del Pallol. Davant d'això, van assegurar que no en deixaran «passar cap més» i que qualsevol mena d'insult o discriminació cap al col·lectiu serà denunciat. «No ens podem fer els sords o estar tancats dins els armaris com ells volen», va afirmar Vilaseca durant la lectura d'un manifest elaborat per diferents entitats.\nEn la mateixa línia, el president de l'espai LGTBI, Pau Gálvez, va afirmar que el col·lectiu està «en el punt de mira dels feixistes» i que el «blanqueig polític del feixisme ha donat sensació de legitimitat a la intolerància, a atacar tot el que sembli diferent i no normatiu». «La nostra força és la seva por. Ni un pas enrere», va sentenciar durant la lectura del manifest oficial del Consell Municipal LGTBI de Girona.\nEn ell també s'hi recull la condemna de l'Ajuntament de Girona. A més, l'alcaldessa, Marta Madrenas, que ahir també era a la concentració, va escriure a Twitter que la policia està darrere el cas per tal de trobar els autors de la destrossa i va demanar col·laboració ciutadana «per perseguir els culpables». A la trobada de rebuig també hi van assistir regidors de Guanyem (com el portaveu, Lluc Salellas), del PSC (com Sílvia Paneque, també portaveu) i d'ERC. També hi havia el diputat electe del PSC, Marc Lamuà. A més, per les xarxes socials tant el president de la Generalitat, Quim Torra, com el president del Parlament, Roger Torrent, van mostrar el seu suport a l'espai LGTBI.\nAquest dimecres a la tarda organitzaran una altra concentració en rebuig a l'atac que han patit perquè es vegi que «Girona diu no a l'lgtbi-fòbia i no al feixisme», van exposar.\nGirona penalitza l'empresa que va deixar a mig fer la Central del Molí i no la contractarà durant dos anys\nA l’espera de saber quants Mossos nous es destinaran a Girona\nTenyint de diversitat els murs de Santa Eugènia i Can Gibert\nNeix a Quart «Terra i Gastronomia», les jornades que uneixen la cuina i la terrissa


Nous colors Cóndor per aquesta tardor | Cóndor\n18 agost, 2017 - #tornadaalescola\nEls colors formen part de les nostres vides i miris on miris trobes infinitat de matisos diferents que semblen no tenir fi. I és que la Natura és la gran protagonista! Està plena de preciosos colors, a qualsevol època de l’any i a qualsevol lloc. I a Cóndor ens agrada observar-la, ens inspiri i a partir d’aquí creem cada temporada NOUS COLORS.\nAquests són els nous colors Cóndor per a la tardor-hivern en mitjons, leotards, complements i també a la col·lecció de roba infantil.\nD’esquerra a dreta les nostres propostes de moda són: Nude 674 , Terracota 126, Verde lago 760, Acero 402, Liquen 761, Colorete 536, Caléndula 653, Ocean 453 y Alquitrán 448.\nDIGA’M QUIN ÉS EL TEU COLOR PREFERIT I ET DIRÉ COM ETS\nA Cóndor ens apassionen els colors, ens agraden tots perquè cadascun té un significat diferent i en evoca emocions diferents. Tenen la força de transformar un espai relaxant en un ambient carregat d’energia, un espai acollidor en un espai fred i impersonal. El mateix succeeix amb els colors que triem a l’hora de vestir. Defineixen el nostre estil i reflecteixen molt de la nostra personalitat.\nAleshores, si els colors transmeten emocions, diferents en cadascú de nosaltres, és possible que el nostre color preferit no sigui fruït de l’atzar sinó una extensió de nosaltres mateixos? 😉\nPINTAR ESTIMULAR LA INTEL.LIGÈNCIA EN ELS NENS\nA nivell físic, pintar l’ajuda a perfeccionar la seva habilitat manual, sobretot la motricitat fina Però a nivell emocional, els beneficis són inclús més importants. La pintura estimula la seva creativitat, la sensibilitat i augmenta la capacitat de concentració i d’expressió.\nPintar reforça la seva autoestima, al adornar-se de les coses tan boniques que són capaços de fer per sí mateixos. Els nens es relaxen pintant i es diverteixen donant curs a la fantasia. Els permet expressar el seu estat anímic, que possiblement encara no sabrien expressar amb paraules. Per aquest motiu, és important que els pares animem els nostres fills a pintar i posar atenció als dibuixos que creen. Ens ajudarà a interpretar com es senten en determinats moments i ajudar-los, si cal.\nI recorda que si ets ClubCONDOR et regalarem un estoig de llàpissos de colors Cóndor per celebrar l’aniversari del teu fill.\nDescobreix el món de colors que Cóndor ha creat aquesta tardor per a tú!


dijous, 13 de març de 2014 06:51\nComplicat desplaçament pel CB Gavà\nEl conjunt blaugrana, esperonat per la valuosa victòria assolida la passada jornada enfront els Lluïsos de Gràcia es veurà les cares ara amb el S.E.S.E A\nEl Sènior “A” Masculí del Club Bàsquet Gavà es desplaça, aquest cap de setmana, a la pista del S.E.S.E. A en “un altre difícil compromís”, segons paraules de l’entrenador gavanenc, Carles Company. L’equip afronta el matx motivat, després del bon resultat assolit, la passada jornada, enfront el Lluïsos de Gràcia, per 54 a 49.\nCompany explica que “els meus homes han anat millorant en tot, excepte en l’encert en els tirs lliures, on seguim fallant moltíssim”. Sobre el S.E.S.E. A El míster explica que “es tracta d’un conjunt prou equilibrat que compta amb dos grans bases que li confereixen un excel·lent joc exterior, mentre que pel que fa al joc interior te homes d’alçada” i es mostra desconcertat perquè “tot i la seva qualitat no es troben gaire amunt a la classificació i això no m‘ho esperava”. Recordem que aquest conjunt té una victòria menys que el Gavà. Això vol dir, que “si es guanya s’iguala” tot i que no s’aconseguirà superar l’average perquè recordem que es va perdre de bastant en el partit de la primera volta.\nEl matx es disputarà diumenge, a les 18 hores.\nDarrera actualització de dimecres, 12 de març de 2014 17:58


Conde de San Cristóbal: coneix el vi amb el qual van sopar els Obama a Cuba - Blog de Vi Decantalo\n← Raúl Pérez, escollit millor enòleg del món del 2015\nPremis Bacchus 2016: Un repàs als vins guanyadors →\n54 anys més tard les relacions entre Cuba i els Estats Units comencen a normalitzar-se. El president nord-americà, Barack Obama, es troba amb la seva família en la més gran de les illes de les Antilles: un gest que vol simbolitzar el principi del final de les hostilitats que han existit durant tant de temps entre aquests dos països.\nPer celebrar aquest fet històric, la família Obama va decidir apropar-se a sopar a un dels millors restaurants de l’Havana, el Paladar Sant Cristóbal. Un sopar en la qual va circular un vi negre molt especial… el Conde de Sant Cristóbal!\nExpliquen les cròniques que Michelle Obama, la dona del president, havia demanat un Pinot Noir francès, però que els cambrers del restaurant li van suggerir que, per acompanyar a la tentación habanera -“uns palets de filet amb salsa de vi negre”, precisen des la cuina-, aquest Ribera del Duero era la millor opció. I ben contenta que va quedar la Michelle!\nConde de Sant Cristóbal és un vi negre que envelleix durant aproximadament un any en bótes de diferents tipus. Un cupatge d’Ull de Llebre, Merlot i Cabernet Sauvignon que destaca per la seva potència, la seva elegància i la seva bona estructura. És un vi que ha obtingut importants reconeixements: 3 estrelles al Premium Select Wine Challenge Prowein 2015, Medalla de plata al Concurs Mundial de Brussel·les 2015, Medalla de bronze en el Decanter 2015 i el IWC 2015 a l’International Wine Challenge.\nEl Grupo Marqués de Vargas, propietari del celler, ha mostrat com no podia ser d’una altra manera la seva gran alegria. Aquest és un vi que fa ja deu anys que es comercialitza a Cuba, diuen, però que el paladar de la primera dama dels Estats Units el degusti és sens dubte una gran fita!\nSi per un dia vols sentir el mateix que tota una família presidencial dels Estats Units, no ho dubtis: entra a Decántalo i compra el Conde de Sant Cristóbal per només 14,55 euros.\nConde de San Cristóbal: coneix el vi amb el qual van sopar els Obama a Cuba 2016-03-22T18:03:13+01:00 2016-03-22T18:03:13+01:00 Decántalo\nEsta entrada fue publicada en Curiositats and tagged conde de san cristóbal, cuba, D.O. Ribera del Duero, estados unidos, obama. Bookmark the permalink.


Haus Greta Mastershausen Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nHaus Greta-, Mastershausen, Mastershausen, Alemanya, 56869 - Veure al mapaExcepcional10,0Basada en1comentariHaus GretaVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 24 fotos\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Mastershausen, no busqui més enllà de Haus Greta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Haus Greta ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aparell de televisió, nevera, plat de dutxa a cada habitació. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses jardí, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Haus Greta la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Mastershausen.


*Electrotècnia (versión 2015 catalán) :: Libelista\n*Electrotècnia (versión 2015 catalán)\nHERMINIO MARTINEZ GARCIA , JOAN DOMINGO PEÑA , JOSÉ LUIS DURAN MOYANO\nAquest llibre desenvolupa el currículunr del módul d Electrotecnia corresponent al Cicle Formatiu cJe Grau MitJa d'lnstal lacions Eléctriques i Automátiques. S'ha organrtzat en tretze unitats que podem agrupar en quatre grans blocs: El primer bloc tematic está format per cir-rc unitats dedicades a inlroduir a I'alumne a I'electrotecnra Es presenta I'electrotecnia ielseu camp d'aplicació is'expliquen les formes de producció, transport i dislribucio de I'energia eléctrica. També, s'explica la composició electrica de la matéria i I'electrostática. Es treballa el concepte de circuit eléctnc i els seus components: generadors, receptors i conductors. S'explrca conr es comporten i quines són les principals característiques que els def ineixen, així com la manera de poder associar compor-)ents del mateix tipus. La unitat 4 es dedrca a estudiar les principals llers que regeixen els circuits eléctrics. aplrcades a circuits alirnentats amb generadors de corrent continua (CC); ¡ la unitat 5 s'encarrega de I'estudr de I'electromagnetisme. El segon bloc temát¡c, de tres unrtats, es dedica als circuits de corrent alterna (CA). La unitat 6 proporciona les ernes matemátiques imprescindibles per poder resoldre els circuils de CA A les dues següents s'estudien les diferents poténcies en allerna i la importáncia de la compensació del factor poténcia de les instal lacrons. tant monofásiques com trifásiques. Es presenta el fenomen de la ressonáncia i les seves aplicacions industrials i dornéstiques. També desenvolupa la manera de calcular les caigudes de tensió a les línies de CA i les diferents maneres de mesurar la poténcia activa. reacliva i aparent: a més del consum d'energia eléctr¡ca. S'apliquen, les diferents lleis. leoremes i técniques per resoldre els circuits de CC, pero adaptades a CA El tercer bloc temátrc estudia les máqurnes eléctriques. Está format per tres urrrtats dedicades als trarrsformadors, les máquines de CC i a les máquines de CA. A la unital corresponent, es presenlen els principis de funcionament deltransformador i les máqurnes. aixícom les principals caracterÍstíques i parts que els constitueixen. Es dóna especial importancia a la correcta interpretació de les plaques de característiques i als assa¡os i obtenció de les caracterÍstiques que explrquen el cornportament de cada máquina. El quart ¡úll¡m bloc sencarrega de la seguretat eléctrica que es treballa en dues unitats. La unitat 12 está dedicada a presentar els riscos de les instal lacions per les persones i també explica els diferents sistemes que la normativa estableix per reduir-los o eliminar-los. La unitat'13 está dedicada a la seguretat de les instal'lacions, explicant-ne els prrncipals problemes possibles, aixícom els dispositius ut¡litzats per protegirlos. Es tanca l'últrma unitat del llibre presentant el procediment de treball a les instal lacions sense tensió (cinc regles d'or) i la manera de realilzar els descárrecs de la línia En cas d'accident eléctric es proporcionen pautes fonamentals per realilzar els primers auxilis. incloent-hi la manera de proporcionar un suport vital basic (SVB). Totes les unitats estan arliculades en apartats i subapartats on es proposen exemples resolts per facilitar la consolidació dels conceptes i procediments Amb la materxa inlenció, alfinal de cada apartat hi ha diferents activitats. Cada unitat es tanca amb un resum i un test d autoavaluació. En algun test, quan s'lra cregut necessari, s'hi proposen també act¡vitats práctiques de tallers. A totes les unitats s'ha procurat referenciar totes les rnstruccrons tecniques complemer-rtáries que corresponen al Reglament Electrolécnic de Baixa Tensió. Per aquesl motiu, a la resolució dels circuils. la caiguda de tensió máxima admissrble. la deter minacio de secció de conductors, la correcció de factor poténc¡a, la sobreintensitat máxima d'arrencada de molors, etc., shi recullen les taules, instruccions, límits i consideracions que especifica el REBT


Emprèn el teu camí en el món de la creativitat mitjançant el Design Thinking, els seus mètodes i els seus conceptes essencials. Combina seminaris teòrics amb equips de treball per a realitzar tant briefings de projectes com workshops d'innovació.\nDiploma de Postgrau en Innovació i Design Thinking.\n2 field trip a una ciutat europea. Despeses de viatge i allotjament no incloses.\nEd. Castellà. Feb 2021: 5.270€ (+450€ preinscripció)\nTítol universitari oficial de grau o equivalent. Experiència laboral.\nCom podem millorar la qualitat de vida mitjançant el disseny i la innovació? Al Postgrau en Innovació i Design Thinking coneixeràs les necessitats canviants i fluides de la societat actual.\nPer innovar i transformar les nostres empreses, governs, organitzacions i sobretot la mentalitat dels que hi treballen, és necessari posseir una enteniment exhaustiu del seu context, les seves dinàmiques i les metodologies i eines que ens poden ajudar a facilitar el seu canvi. Aquest postgrau ajuda als seus participants a aconseguir una perspectiva innovadora per a, mitjançant el disseny d'experiències, serveis, estratègies i sistemes, generar un impacte positiu en la transformació de les comunitats i organitzacions d'avui dia i del futur. A partir de l'ús de metodologies àgils, com llegeixin startup, design thinking, human centered design, service design, systems thinking, creem i prototipem solucions reals per a empreses que realitzen projectes amb el nostre programa.\nCada equip d'innovació té un client propi i un challenge que amb el nostre project based learning ofereix oportunitats d'adquirir experiència professional en innovació i projectes de transformació. Durant el seu desenvolupament, els equips d'estudiants aprenen a gestionar equips interdisciplinaris, projectes d'innovació, clients i col·laboradors per a l'èxit del projecte, per a la satisfacció de les necessitats del client i per afavorir un aprenentatge directe mitjançant projectes reals.\nUna benvinguda al món del design thinking, els seus mètodes i els seus conceptes essencials.\nconformació d’equips de treball i brief de projectes.


L'Esbart Laurèdia reunirà més de 200 dansaires en l'aplec infantil i juvenil de diumenge - FÒRUM.ad\nL’Esbart Laurèdia reunirà més de 200 dansaires en l’aplec infantil i juvenil de diumenge\nEl 07/03/13 22:34\nL’Esbart Laurèdia celebra durant aquest any el seu 50è aniversari i té previst per aquest diumenge un dels actes més multitudinaris de la programació dels propers mesos. Es tracta d’un aplec d’esbarts infantils i juvenils que reunirà els dansaires més joves dels cinc esbarts del país. En total, segons ha indicat el director artístic de la companyia, Jaume Torra, es comptarà amb la participació de més de 200 dansaires per ‘fer pinya’ i seguir el lema ‘la unió fa la força’. L’esdeveniment donarà l’oportunitat als infants i joves dels esbarts de conèixer altres dansaires d’altres parròquies que comparteixen la seva afició i pretén fer difusió de la dansa i les tradicions del país i de l’entitat. Al maig tindrà lloc un altre aplec en aquest cas amb els ballarins adults dels esbarts i els membres de l’Esbart de Sarrià de Barcelona com a convidats.\nEls esbarts de totes les parròquies d’Andorra es reuniran aquest diumenge en l’Aplec infantil i juvenil organitzat per l’Esbart Laurèdia amb motiu del seu 50è aniversari. Tenint en compte que cada esbart porta uns 50 ballarins, només a l’escenari es preveu la participació de 550 persones. Així, esperen ‘omplir i que hi càpiguen’, ha assenyalat el director de l’esbart, Jaume Torra. Perquè ningú es perdi l’espectacle instal·laran una pantalla al costat de l’auditori Claror, a la sala Rocafort.\nA més de l’objectiu marcat amb tots els actes de celebració del seu aniversari de difondre la cultura del Principat i donar a conèixer l’Esbart Laurèdia, amb la trobada de diumenge pretenen que els nens coneguin altres esbarts d’altres parròquies que desenvolupen la mateixa funció i ‘compromesos amb la dansa i les tradicions’, ha indicat Torra.\nCada secció de cada esbart interpretarà un ball i primer actuaran els infants de maternal i primària i a continuació els joves. Al final, ha desvetllat el director de l’Esbart Laurèdia, una parella de cada agrupació participarà en un ball conjunt.\nUna altra peculiaritat d’aquest esdeveniment és que l’elecció del cartell de l’Aplec es va fer a través d’un concurs a les escoles. Un total de 500 alumnes d’11 centres van dibuixar la seva interpretació del ball de la Marratxa, una dansa que s’ha utilitzat com a ‘eina educativa’ perquè ‘té molt simbolisme’, ha apuntat Torra.\nAl maig tindrà lloc un altre aplec aquest cop amb els adults dels esbarts i l’Esbart de Sarrià de Barcelona com a convidat. Més endavant, el 16 de juny s’oferirà l’espectacle Esbart Laurèdia: per molts anys en dansa i al novembre tindrà lloc el ‘colofó final’, ha manifestat el director de l’esbart, amb l’espectacle Esbart Laurèdia: 50 anys en dans, que comptarà amb la participació d’antics cantaires\nNotícia Anterior: El SEP renova la junta a l’espera de rebre el calendari de negociacions per als complements de jubilació\nSegüent Notícia: Dos experts en cèl·lules mare asseguren que el seu potencial no és miraculós però sí ‘esperançador’


El blues més trist d’Els Llençolets | - Tipografía La Moderna\n«La vida és un blues»\nPotser me n’he entretingut un pel massa, però vaig d’hora. Tot i això, no ho faré llarg. Tres mesos sense apropar-me’n és molt temps. Sortosament, tinc les claus a la butxaca. Amb el pas que he engegat de tornada, no trigaré gens en arribar-hi. En un tres i no res m’he plantat a la Zona Nord. Deixant Caramanxel enrere, m’enfile pel llindar superior de la City Centre de Sant Maure. L’antiga foneria de Vilaplana, convertida en una discreta estació d’autobusos és el darrer indret a superar abans que un túnel de vianants se m’empasse i em faça accedir al carrer del silenci. El carrer de les façanes blasonades per tot de balcons, la barana dels quals remata amb un quadrat de ferro farcit de ciment de color blanc semblant a un llençol estés al sol. A un sol que li dona l’esquena al conjunt de les cases, una vegada que la tarda comença a discórrer i s’acomiada fins al matí següent. Deixa darrere un rastre d’ombres silencioses amb un regust llastimós d’un temps de bullici i d’alegria el qual ja és història.\nLa clau s’encasqueta en el pany i haig de fer un esforç addicional per fer-hi la volta sencera i obrir la porta de la finca. L’entrada és un nou silenci sobrevingut. Les parets, cobertes per taulells marrons voldrien donar una empenta d’aire renovat si no fos perquè la feble llum no convida a sentir la il·lusió d’un temps canviant. Una música de blues sona a les meues oïdes, provinent del rebost musical del meu cervell. En arribar al darrer pis, alene amb la mascareta a la mà alhora que faig rodar la clau al pany de la casa de la meua infantesa, adolescència i milers de somnis covats en setanta metres escadussers de vivenda.\nEn prémer la clau general del corrent elèctric, em saluda un fred íntim de silenci. Recorde el poema de Montserrat Abelló mentre que vaig encenent els llums que encara funcionen. Hi hagué un temps que aquestes parets desprenien la calor de tota l’estima que s’hi coïa amb el foc lent dels anys. Aquells diumenges de matí que assaboríem el timonet preparat pel meu pare i, calent com ens el bevíem, ens acotxava el cor amb la flassada de tots els sentits. Al vell aparell de ràdio, Roberta Flack arrengava amb una veu envellutada: Telling my whole life with his words / Killing me softly with his song. Un diumenge, quan el meu pare no havia de treballar, era motiu per a gaudir de la família, del pis petit, del dia de festa i del dinar de tots plegats.\nUna vegada que he repassat les claus de l’aigua i els sostres, a la recerca no desitjada d’infiltracions procedents del terrat de la finca, torne al menjador. La persiana de la finestra, encara que rogallosa, és capaç d’aixecar-se. Des de la posició de guaita d’un cinquè pis observe el silenci al carrer. Uns balcons que han constituït la fisonomia i la identitat del conjunt, ara romanen buits, temorosament inexpressius. No vull descendir l’esguard fins al capdavall, on tan sols uns vehicles apartats, que sortegen un munt de guals permanents, constitueixen l’única vida que resta al carrer a hores d’aquests moments. I de molts altres també.\nHe decidit esgotar els darrers minuts d’aquesta visita assegut a l’única butaca que encara té el valor de desafiar el pas del temps. I ho fa amb un mínim de comoditat que regala al meu cos, el qual n’accepta generós. Quantes vegades, d’estar-ne assegut i cloure les parpelles, per llençar-me a un món de somnis irreals, tremendament arrelats a la meua psique d’infant!\n…M’hauré quedat endormiscat. Vaig deixondint-me sense cap consciència del temps passat. Quina felicitat!. Torne a la realitat i veig diners damunt la taula. Què hi fan, ací damunt? Ostres! No me’n recordava: havia d’anar a comprar formatge. Mire l’hora del rellotge de paret, que m’assenyala les set i mitja. Tot seguit, guaite per la finestra i el meu esguard baixa a peu de carrer. Un bosc encés de llums als comerços omplen els baixos dels edificis. Tots són oberts: la polleria de la vídua de Fermin, la merceria de Conxita i el Senyor Eugeni, la Ferreteria d’Aracil, el supermercat de Victòria, el forn de pa i el bar de Bolero, traspassat posteriorment a Novella. Nosaltres, però, fem la compra al supermercat de Xelo, situat als baixos de la nostra finca, tan bon punt n’ixes per la porta, a la dreta. A l’esquerra, hi ha el taller mecànic de Polo i Vicent. Des de la finestra no arribe a veure si estarà obert l’establiment de la germana de Camilo Sesto. Encara recorde la darrera visita del cantant. Ma mare accedí a donar-me diners per comprar no res de trellat, amb l’excusa de veure’l de prop. Finalment ella m’acompanyà i ens hi vam colar entre un riu de gent que col·lapsava la porta de la botiga. La meua progenitora no s’estigué de dir-li que era més guapo al natural que no pas a la televisió o les revistes.\nAra sóc jo qui entre a l’establiment aprofitant que no hi ha ningú, ni cap veí ni Camil tampoc. Em rep el somriure amabilíssim de la propietària, el qual conserva mentre va apropant la bola de formatge amb coberta roja a un artefacte d’alumini de fulla circular, que en ser accionada per una manovella, reprodueix unes tallades rectangulars i molt fines. Miracles de la geometria mecànica. L’embalum de paper setinat que embolica el producte traspua la flaire mantegosa del derivat lacti. Escometre les escales de casa ensumant la compra feta paga l’esforç desplegat en baixar i pujar graons.\nContent per haver superat la temptació d’invertir les tornes monetàries en cromos de futbol que ven la Merceria de Conxita, entre de nou a casa i abans de res deixe l’encàrrec al frigorífic. Pense que no tardaran a vindre els meus pares. Per fer-hi temps, eixiré al balcó i contemplaré com es pon el sol pel darrere de Sant Cristòfol amb la creu imponent que, vista des de lluny, sembla un petit esguit coronant la serralada.\nLa minva de la llum que du l’ocàs del dia m’apassiona d’allò més. Els ho he comentat als meus pares i m’han dit que això són coses de poetes i que a mi no me n’haurien d’interessar. Tanmateix, no em renyen per això. Poeta, jo? Em venen al cap Bécquer i Gloria Fuertes. No crec que el meu destí apunte per eixe lloc.\nUn calfred provocat per la nit que s’anuncia m’obliga a entrar de nou a casa. Així que tanque la portella del balcó que puc sentir el xerric de la porta de casa que s’obre i de gent que n’entra. ”T’has recordat de comprar el formatge?” Un nus a la gola m’impedeix de respondre-hi. Vaig corrent a l’encontre dels dos. Puc sentir molt dins de mi la necessitat imperiosa d’abraçar-los, de besar-los, de fondre’m en l’escalfor dels seus braços que m’impregnaren d’estima d’ençà el moment que vaig obrir els ulls i vaig abocar al món el meu primer plany, tot encetant la respiració i la vida…. Sé que si no els abrace ara amb tota la passió del món, ho trobaré a faltar en un futur vinent i amb caràcter d’eternitat…\nMai no m’han agradat les despertades violentes. La decepció per la pèrdua del somni s’ha convertit en fred, un fred que és íntim i un silenci que escampa per tot l’immoble. M’aixeque lentament de la butaca i mire el retrat de la meua mare enmig la paret del menjador. Bellíssima, amb el vestit de núvia. Aquell dia de felicitat no sospitava que una terrible malaltia li impediria d’arribar als seixanta anys. Igualment recorde el dia que vaig venir amb el meu pare i no va reconéixer el lloc on tants anys havia viscut. Tot, abans de mudar-lo definitivament a un centre residencial on lluita, amb les poques armes que li dona la salut restant, contra un cuc maleït que rossega la memòria i l’estima. Sense haver-m’ho dit, ell m’ha empentat a rescabalar episodis d’un temps passat, d’uns llocs canviants que vàrem trepitjar i ara suren en l’atmosfera indefinida del record latent. Perquè cal posar a l’abast de tothom allò que, potser, un dia no serà ni tan sols de mi mateix.\nEixugar-me la llàgrima furtiva abans d’eixir de casa esdevé una exigència personal. Quan, finalment, tanque la porta em deixe seduir pel silenci estrafet de l’escala. I mentre baixe els graons, un blues de tristesa entona melodies arpegiades amb els batecs del meu cor, executades en tonalitats descendents. Érem quelcom més que un veïnat, una mena de família que ens visitàvem a les nostres llars i hi jugàvem, xarràvem, compartíem els problemes i en cercàvem solucions impossibles. El temps s’ha endut els problemes i també el veïnat. Poca gent i molt major ha sobreviscut a l’inefable pas dels dies…\nEn eixir al carrer contemple totes les persianes baixades de les antigues botigues que hui són locals d’aparcament de vehicles o algun de confecció, com ara el que ocupa l’antic supermercat de Xelo, del qual tan sol resta l’ampit exterior alçat a un metre del terra i que fou el lloc on assajàrem els nostres primers salts, enfilant enlaire els nostres petits cossos en l’interval d’un parell de segons, a tot estirar. Les persianes closes han deixat de ser utilitzades com a porteries de futbol, en partits improvisats que es feien al bell mig del carrer, amb les constants interrupcions motivades pels cotxes que feien aparició tan bon punt pujaven la costera i giraven al llarg del carrer a la recerca de les disputadíssimes places d’aparcament. En una època on no existien pàrquings, tenir l’utilitari a colp d’ull esdevenia un símbol de qualitat de vida.\nAra, sense botigues, ni xiquets amb balons o bicicletes, els nombrosos guals han fet fora un gran nombre de vehicles. La drogueria del cantó de l’accés per la costera és el testimoni mut d’una època i d’un grup de gent que a penes necessitava eixir d’aquell grup de vivendes d’una via tancada, per poder abastir-se d’allò bàsic per a la vida. Tan sols els més joves, a mesura que vam anar creixent i guanyant la confiança dels nostres majors, exploràrem les barriades que hi havia pel camí a la nostra escola. Les colles d’adolescents de Joan XXIII i Sant Maure mai no invadiren el nostre territori i els nostres líders de carrer no estaven per crear un clima de por entre el jovent que jugava pel carrer o als descampats de les tres figueres del Carrer Fontilles. En créixer més encara, vam anar abandonant aquell lloc d’encontre que fou el nostre carrer abans que ho feren els establiments comercials al llarg de la dècada dels vuitanta del segle passat. El silenci, amb tints de soledat, es feu fort i prengué el lloc que tots li vam atorgar amb la nostra fuga. I aquest silenci hui m’ha tornat a saludar a ritme de blues enyoradís tocat amb lenta harmonia, on la trompeta esgrimeix els acords del dolor i el piano percudeix les tecles de la incertesa.\nAbans d’abandonar el carrer fins al mes vinent o potser l’altre, deixe ensopegar el meu esguard amb el rètol del nom que hi ha a l’eixida o l’entrada d’aquest: Carrer Bernat Fenollar. Un efecte visual de la memòria n’ha esborrat el nom del mossèn lletraferit de Penàguila, tot dibuixant-hi, de forma tènue i bellugadissa, aquell altre amb el qual fou inaugurat: Calle Valencia Interior. Els darrers acords del blues s’han esllavissat, perdent-se enmig del fum de qualsevol café on haurà estat interpretat. Aquest blues reblert de malenconia ha esdevingut la banda sonora d’un temps esmunyedís, concebut per la tristesa com a bo i millor, però a totes llums irrecuperable.\nUn text ple de sensibilitat i nostàlgia, que m’ha captivat des de les primeres línies, amb un estil literari ple de poesia i senzillesa. Enhorabona Paco, no deixes mai d’ escriure. Cal que expreses els sentiments que portes al teu interior.


Núria Arasa i Rovira, cap de llista de Gent per Vilassar de Mar de cara a les pròximes eleccions municipals | Gent per Vilassar de Mar\nHome » Notícies » Núria Arasa i Rovira, cap de llista de Gent per Vilassar de Mar de cara a les pròximes eleccions municipals\nPosted By gxvdm on Feb 15, 2019 | 0 comments\nNúria Arasa Rovira, ha estat escollida per unanimitat de l’Assemblea de Gent per Vilassar de Mar com a cap de llista d’aquesta formació política a les pròximes eleccions municipals de maig 2019.\nNascuda a Vilassar de Mar, és mare d’una filla i llicenciada en Psicologia per la UB des del 2000. Màster en Logopèdia per ISEP de Barcelona i Postgrau en Psicooncologia per ISEP de Barcelona. Va treballar als Serveis Socials i al SIAD (Servei d’informació i atenció a les dones) de Pineda de Mar iactualment ho fa al’Àrea Bàsica de Serveis Socials de Sant Feliu de Guíxols, coordinant el servei d’infància en risc i família i atenent a dones víctimes de violència masclista. Des de ben jove ha format part de la Comissió de Festes del Barato. Va ser des del 2011 fins al febrer de 2015 regidora de Serveis Socials, Família i Gent Gran i responsable del PDC del barri del Barato.\nActualment, forma part del govern municipal com a regidora de Serveis Socials, Igualtat, Promoció de la Salut, Família i Gent Gran. Entre d’altres projectes realitzats aquest mandat i sota la seva responsabilitat, s’han posat en marxa coses tan rellevants com el SIAD (Servei d’informació i atenció a la dona), el Servei d’acollida, el Consell d’Infants i la instal·lació de 14 DEA (Desfibril·ladors externs automàtics) per tal d’aconseguir ser un municipi cardioprotegit.\nGent per Vilassar de Mar, com a partit municipalista, transversal, sense militàncies ni dependències de cap partit polític i aglutinant només gent que vulgui sumar per Vilassar de Mar, té com a objectiu aconseguir un bon resultat electoral per tal de tornar a formar part del govern municipal i així poder aportar el seu treball i la seva experiència, i d’aquesta manera poder implementar les seves propostes centrades molt concretament en el benestar de les persones.\nLa Núria encara aquest nou repte amb moltíssima il·lusió, optimisme i ganes de treballar per continuar millorant el nostre poble. La seva empenta i l’entusiasme de les persones que formen el nou equip de Gent per Vilassar de Mar, ja estan preparant un programa amb tot un seguit de propostes i projectes per seguir millorant el poble, els seus serveis i sobretot la qualitat de vida de les persones que en formem part.


Xucu Pà torna amb un nou disc recopilatori amb dues sorpreses\nOlot - Publicat a les 23:12h\nComentaris tancats a Xucu-Pà tornarà a actuar per les Festes del Tura, on presentaran el seu nou disc recopilatori\nXucu-Pà torna i ho farà amb un disc nou recopilatori de gran part del seu repertori. La presentació tindrà lloc per Festes del Tura al Firal. És un disc especial, ja que conté una cançó antiga inèdita i una dedicada al seu company Pam.\nEl proper 6 de setembre Xucu-Pà tornarà a l’acció. Dos anys després del seu darrer acte en públic, aquest grup olotí obrirà les Festes del Tura presentant el seu nou disc “Engruna i grumolls”, que expressa a la perfecció l’essència d’un disc que és una recopilació de les cançons del grup. És un disc amb alguna sorpresa. Xucu-Pà va debutar l’any 1982 i amb aquest nou disc ja en sumen quatre.\nAquest és un any molt important per al pintor olotí Xavier Carbonell, i és que s’han complert 20 anys de la seva relació artística amb Miami, participant en importants fires i exposant en museus de la ciutat amb mostres individuals o col·lectives. Fes…


Actors i músics lamenten l’augment de sorolls entre els espectadors als teatres, cinemes i sales de concerts i reclamen solucions per acabar amb el fenomen\nSilenci, Sisplau! Un cinema sense crispetes GETTY\nBarcelona“Era una funció que coincidia amb un partit important de la Champions, ho recordo perfectament. Estàvem fent El rei Lear, al Lliure, i després de la mitja part jo començava amb un monòleg. Ja era dalt de l’escenari, els llums estaven apagats però d’entre el públic sortia un soroll, alguna cosa molesta, que no s’aturava. Em vaig adonar que hi havia un espectador que estava escoltant el partit del Barça!” Ho explica Julio Manrique, encara bocabadat per aquella falta de respecte. L’actor, amb molta paciència, va aturar l’obra i va decidir esperar que l’espectador apagués la ràdio. Allò va provocar que els altres espectadors increpessin l’aficionat al futbol, que va acabar sortint de la sala, avergonyit, i no va tornar a aparèixer. Manrique reconeix que ha notat un augment dels sorolls a les sales de teatre -des dels mòbils fins als atacs de tos- i creu que s’ha de fer entendre als espectadors que els actors necessiten silenci per poder concentrar-se i fer la seva feina. “El teatre demana una postura activa als espectadors. Perquè l’espectacle sigui maco i màgic els assistents han de col·laborar, han d’estar disposats a escoltar i, per tant, a desconnectar”, reclama l’actor i director, que també es queixa de la llum de les pantalles dels telèfons i de les tauletes, que molesten molt des de dalt de l’escenari.\nEls mòbils, el gran problema\nI és que els mòbils són el gran problema actual. Ho confirma l’actriu Mercè Sampietro, que ho qualifica de fenomen “horrorós” i de “falta d’educació brutal”. Actualment està fent l’obra Fedra, al Teatre Romea, i explica que fa menys d’una setmana a un espectador li va sonar el telèfon al mig de la representació. “A això ja hi estem acostumats, és un desastre però és així. Els mòbils sonen -diu amb resignació-, però és que aquell espectador va respondre al telèfon i es va posar a parlar al mig de l’obra -explica-. Jo crec que a aquella persona l’haurien d’expulsar de la sala. És una falta de respecte enorme”. No és l’única vegada que li ha passat. Fa poques setmanes, en un recital de poesia, va viure una escena similar: “Vaig deixar de recitar fins que aquella persona va deixar de parlar. Era impossible concentrar-me”.\nPer a Sampietro, l’única solució a aquest problema és prohibir l’entrada dels telèfons a les sales. Ella recorda que fa anys es deixava entrar el públic quan la funció ja estava començada -“Era una cosa terrible per als actors, desconcertava molt”- i es va acabar prohibint. “Ara qui arriba tard a la funció no entra. Tothom ho sap. Doncs amb els mòbils hauria de ser igual. Qui tingui el mòbil engegat, no entra”, conclou.\nUn altre dels sorolls que més molesten als artistes és la tos. “És una cosa molt molesta, que ens destorba molt i ens dificulta la concentració”, diu Salvador Brotons, director de la Banda Municipal de Barcelona. “Crec que és un tema d’educació. Com més culte és un país, menys sorolls hi ha als teatres i a les sales de concerts. Jo això ho he pogut comprovar en països com Alemanya i Anglaterra, on hi ha més respecte i més educació i molt més silenci a la platea”. Per a aquest director d’orquestra, el problema és que els espectadors no s’imaginen que estan molestant: “Nosaltres des de l’escenari ho sentim tot, fins i tot quan algú desembolica un caramel, i la nostra feina requereix molta concentració i això ho trenca”.\nJulio Manrique també considera la tos una gran enemiga dels artistes: “A nosaltres ens molesta molt i, a més, com que té un efecte encomanadís, ens trobem que comença a tossir una persona i n’acaben tossint vint”.\nL’actor, a més, ha après a diferenciar els tipus de tos i assegura que no totes es deuen a constipats -“Aquestes les entenc i no hi podem fer res”- sinó que en molts casos és tos nerviosa, “de gent a qui no li agrada estar tancada molta estona, que s’avorreix, que ha perdut l’interès, i tus”.\nBrotons no és partidari d’encarar-se amb els espectadors com han fet alguns artistes, però creu que la responsabilitat recau sobre els organitzadors dels esdeveniments: “S’ha de dir abans de començar el concert, s’ha de recordar en el programa, tantes vegades com faci falta, perquè la gent es conscienciï de la importància del silenci”.\nUna societat individualista\nRosa Maria Buxarrais, professora de teoria i història de l’educació a la UB, creu que l’augment de tots aquests sorolls en espais de cultura es deu “a l’individualisme i l’egoisme que cada dia imperen més en la nostra societat”: “Només ens preocupem de nosaltres mateixos, no es fomenten els hàbits de respecte i no preocupa que la nostra conducta pugui molestar. Ara mateix impera el jo per sobre de tot”. A més, aquesta experta assegura: “Falta ordre i educació sobre l’ús de les noves tecnologies, com el mòbil, que són un fenomen recent però han entrat a totes les esferes de la nostra vida. Cal regular-les”.\nLa solució, segons diu la professora universitària, és treballar l’educació i la conscienciació dels espectadors i considera positiu que els actors, els músics i els artistes en general es rebel·lin contra aquestes situacions que suposen una falta de respecte a la seva feina. “Crec que és positiu que un actor aturi la funció si algú es posa a parlar per telèfon. És una manera de demostrar que allò està malament, i així aquella persona passarà vergonya i molt probablement no ho tornarà a fer”.\nUn cinema sense crispetes\nEl director Ventura Pons, responsable de la reobertura dels Cinemes Texas, tenia clar que en aquesta sala al barri de Gràcia no hi hauria crispetes. “És horrorós estar veient una pel·lícula i sentir com algú menja constantment”, diu el director, que va decidir renunciar als guanys econòmics del menjar i el beure a favor del silenci. I és que Pons creu que la sala de cinema és “com una capella sagrada”, on el silenci és una forma de respecte cap a les pel·lícules. En aquesta mateixa línia, Coca-Cola va engegar una campanya a Dinamarca per lluitar contra els sorolls al cinema en què es fotografiava els espectadors sorollosos i se’ls incloïa en els fotogrames de la pel·lícula. D’aquesta manera, una escena romàntica es veia trencada pel soroll d’un espectador bevent o un altre responent al telèfon.