Consideracions sobre la proposició de llei de protecció d'Oliveres i Oliverars Monumentals - Món Sostenible\nPel que fa a les consideracions, el comunicat recull textualment els següents punts:\n"Fem notar que s'ha tardat massa a iniciar la protecció d'aquests arbres, que conformen el paisatge agrari de bona part de Catalunya, i més tenint en compte que la Llei de Protecció arbòria es va aprovar al País Valencià a l'any 2006. Aquesta demora en la protecció ha comportat la desaparició, degut a l'espoli, de milers d'oliveres de les Terres de l'Ebre.\nDurant el tràmit previ de l'esmentada llei, no s'ha implementat una moratòria que aturés l'espoli, malgrat les promeses fetes pel mateix President de la Generalitat.\nAl nostre parer el que caldria realment és una Llei de Protecció Arbòria, que s'hauria de començar a debatre un cop estigui aprovada la de les oliveres monumentals. No només s'han de protegir les oliveres monumentals".\nSobre la llei de protecció de les oliveres monumentals, i d'acord amb les informacions sobre el redactat de la llei, les plataformes signants del comunicat fan notar la seva disconformitat en els següents punts:\n"És una llei de protecció que acabarà deixant desprotegides bona part de les oliveres monumentals que es pretenen protegir.\nNo atura l'espoli d'exemplars menors de 3,50 metres de perímetre (mesurat a 1,30 metres del terra). L'arrencada d'oliveres monumentals continuarà i seguirem veient passar camions carregats de velles oliveres monumentals, donat que queden desprotegides les menors de 3,50 metres de perímetre. Considerem que oliveres monumentals són aquelles de tenen 2 metres o més de perímetre (mesurat a 1,30 metres del terra). Això és un punt clau perquè amb aquest redactat de la llei l'espoli legal continuarà ben viu i centrat en antics i magnífics monuments naturals de fins a 3,5 metres de perímetre. Per a aconseguir els objectius plantejats per la llei, aquest aspecte s'ha de millorar.\nSom del parer que els veritables gestors del paisatge agrari és la pagesia, a la que el projecte de llei no reconeix com cal. És necessari contemplar unes subvencions o ajuts justos a la pagesia que té oliveres monumentals (propietaris, productors, cooperatives, empreses, entitats...), que no es detallen al projecte de llei.\nÉs urgent fixar un preus mínims justos per als productes agraris.\nCaldria incloure un punt sobre la prohibició de vendre i transportar oliveres amb paràmetres de monumentalitat provinents d'altres indrets de fora de Catalunya. Sent conseqüents/es i tenint coherència amb els objectius de la llei.\nNo es detalla la composició de la Comissió Tècnica que ha de desenvolupar la llei i el seu reglament, així com elaborar el catàleg d'oliveres i oliverars monumentals. Caldria clarificar com s'escolliran els/les membres que la formaran. D'altra banda se li atorguen funcions que excedeixen les normals d'una Comissió Tècnica (autoritzant situacions especials que poden significar l'arrencada d'arbres o finques). Les funcions de la Comissió haurien de quedar més restringides per la llei.\nNo queda clara la protecció real de les oliveres monumentals, fins que no estigui acabat el catàleg. Les oliveres monumentals haurien d'estar protegides, tant aviat com s'aprovi entri en vigor la llei, pel simple fet de ser monumentals i no pel fet d'estar o no incloses a un catàleg.\nNo queda prou fixat l'espai de protecció a l'entorn d'oliveres i d'oliverars monumentals. Així ens podem trobar en la situació de protegir una olivera però permetre espoliar i eliminar l'entorn on aquesta es troba, acabant convertint impressionants oliverars en simples solars erms amb l'única presència d'alguna olivera indultada.\nLes oliveres monumentals que es van arrencar i es van trasplantar en territori català fora del seu espai originari (jardins o altres espais) es planteja de no incloure-les al Catàleg d'oliveres i oliverars monumentals. Pensem que, de cara a garantir la protecció i la conservació d'aquestes oliveres, que en el futur hagin pogut sobreviure, aquests exemplars també s'haurien de censar i catalogar.\nEstem en total desacord amb el reagrupament d'oliveres monumentals dins la mateixa finca. Reagrupar les oliveres monumentals significa posar-les en perill perquè implica un transplantament d'arbres antics, la qual cosa acabarà possiblement en la mort de l'arbre en anys o algunes dècades com a molt. Això ha passat en exemplars monumentals que ja fa anys que han sigut trasplantats. Altres lleis de protecció arbòria, com per exemple la pionera llei valenciana, pel que fa a la conservació del paisatge i entorn de l'oliverar tradicional, no permeten la transformació de finques en oliveres monumentals amb l'arrencada i replantació d'aquestes oliveres en altres parts de la finca."\nDe 8m d'alçada, 15m de soca i uns 8,5m de capçada mitjana, Lo Parot és una olivera monumental situada prop del poble d'Horta de Sant Joan, a la comarca de la Terra Alta, que va ser declarat arbre monumental per la Generalitat de Catalunya el 1990. El nom de Lo Parot li ve donat per la seva vellesa i grandària que l'han fet considerar com el pare de totes les oliveres. Se li atribueixen uns dos mil anys d'edat, i la varietat, desconeguda avui dia, justifica la creença d'aquesta edat mil·lenària.


La guerra de les ‘kellys’ | MERCÈ MIRALLES | El dossier | La República\nLa guerra de les ‘kellys’ La guerra de les ‘kellys’ La guerra de les ‘kellys’ La guerra de les ‘kellys’ + La guerra de les ‘kellys’ E-mail\nLa guerra de les ‘kellys’\nLas Kellys són un col·lectiu i són un sindicat. Són cambreres de pis. Elles s’ocupen, en condicions laborals pèssimes, que els clients dels hotels es trobin les habitacions en perfecte estat\nCom més seran, més...Las Kellys fan crides a les companyes. LAS KELLYS M.M\nLa guerra de les ‘kellys’ La guerra de les ‘kellys’ La guerra de les ‘kellys’ La guerra de les ‘kellys’ La guerra de les ‘kellys’ E-mail\n“No acceptem que se’ns exploti, estem en el segle XXI. El que volen és tenir-nos en l’esclavatge i que treballem per un plat de llenties”\n“Si les ‘kellys’ aconsegueixen les seves reivindicacions, afavoriran molts altres sectors que també estan en una situació precària”\nEl terme kelly és una evolució d’un joc de paraules en castellà: “La queli, la que limpia.” L’associació Las Kellys agrupa, des del 2016, les kellys que netegen hotels, el que es coneix com a cambrera de pis. La majoria són dones. Hi ha grups territorials a Barcelona, Mallorca, Benidorm, Cadis, Fuerteventura, Lanzarote i Madrid. Les kellys catalanes les poden contactar, cada divendres, a partir de quarts de sis de la tarda al número 30 de la Via Laietana, a la vorera del davant del Grand Hotel Central. És un moment de trobada amb altres grups d’activistes. Las Kellys fan costat a la lluita contra els desnonaments, surten al carrer a favor de la igualtat de gènere, es mullen per una societat inclusiva... Empalmen la jornada laboral i familiar amb la reivindicació i la protesta. Són com formigues. Treballen a consciència. De la mateixa manera que deixen les habitacions a punt en temps rècord –i gràcies a l’ajut d’analgèsics–, han decidit plantar-se i dir “prou”. Prou de treballar en una mena de cadena de muntatge. N’hi ha moltes, també, que viuen amb por: i si per reivindicar millores perden la feina?\nEls usuaris dels establiments hotelers no ho saben, potser, però perquè ells tinguin una estada plaent altres treballen en unes condicions laborals lamentables. Las Kellys són un col·lectiu format per dones, moltes d’elles migrants, amb fills, de vegades petits. Si no tenen prou formació encara ho tenen més difícil. Se senten abocades a acceptar unes condicions que són una mena de “tot s’hi val”. El gruix de la seva problemàtica ve del fet que tot i ser el pal de paller de l’hotel –si no hi ha cambreres, no hi ha habitacions disponibles–, la llei permet que els seus serveis siguin subcontractats. La majoria no formen part de la plantilla dels establiments, sinó que són aportades per empreses multiserveis. En lloc de quedar sota l’empara del conveni del ram de l’hostaleria, estan encotillades pels convenis de mínims que tenen les empreses de serveis. La seva força de treball està cada vegada més devaluada. El gener del 2019, Catalunya disposava de 313.788 places en establiments hotelers. Ja ens podem imaginar, doncs, els centenars de treballadores afectades. En un hotel de dimensió mitjana, a Barcelona, caldrien al voltant de trenta cambreres de pis. Facin càlculs.\nEsther Comas, advocada del Col·lectiu Ronda, és especialista en la problemàtica de les cambreres de pis. Comencem pels convenis. “Cal que s’apliquin, com a mínim, les condicions del conveni de l’hostaleria. L’article 84 de l’Estatut dels Treballadors diu ara que tenen prioritat els convenis d’empresa –i no del sector–, en temes tan importants com el salari, la conciliació, els horaris i torns, el preu de les hores extres i la manera de compensar-les...” Si ha un conveni del sector i un d’empresa, té prioritat el d’empresa. Això vol dir que totes les lluites d’un col·lectiu poden ser escombrades amb facilitat. “Tot el que s’ha aconseguit sectorialment, en l’hostaleria, per exemple, desapareix quan una empresa de serveis pacta un conveni intern en què es determinen uns sous o unes condicions laborals inferiors a les que marca el sector.” Per tant, una de les reivindicacions més importants és aquesta: contrareforma, per tornar a donar prioritat al conveni del sector. “A les cambreres, com que estan subcontractades a través d’una empresa de serveis, se’ls aplica un altre conveni. Hi ha empreses que marquen com a sou per a les kellys el mínim interprofessional, que fins al 2018 era de 750 euros. Això, per treballar en un hotel de cinc estrelles, fent habitacions amb una qualitat brutal, amb una exigència i perfecció fortes, i un gran ritme de treball! I com que les empreses tenen capacitat per pressionar i fer que la plantilla signi qualsevol cosa...” El cas és que, segons el conveni del sector, el sou d’una cambrera de pis podria arribar als 1.500 euros (bruts). El doble!\nSe’n recorden, quan es malparlava de les condicions laborals que oferien les empreses de treball temporal (ETT)? En aquest cas es va arribar a regular que els treballadors cedits quedessin sota el paraigua de l’empresa contractant. Una cambrera de pis llogada a través d’ETT, doncs, havia de cobrar el mateix que les treballadores de plantilla. Diverses fonts consultades plantegen: què se n’ha fet, de tantes ETT? Feta la llei feta la trampa? Pot ser que algunes s’hagin reconvertit i ara siguin les actuals empreses multiserveis que ofereixen treballadors per a recepció, auxiliars de seguretat, manteniment, neteja d’edificis i locals, bidells...? Té lògica o no? “Són tasques que es consideren auxiliars, i ofereixen treballadors per fer-se’n càrrec.” De la mateixa manera que les kellys viuen escanyades, hi ha altres professionals que estan en la mateixa situació. Diu Comas: “Si les kellys aconsegueixen les seves reivindicacions, afavoriran molts altres sectors que també estan en una situació precària, com elles.”\nSubcontractació, convenis... I salut. Les kellys porten el cos al límit: carregant pes, fent moviments repetitius, treballant a marxes forçades. Què hi ha, de la prevenció de riscos laborals? I l’advocada comenta: “L’hotel no es responsabilitza de res, ni dels ritmes de treball, ni de quantes habitacions s’han de fer. Res. Ho deixen tot en mans de l’empresa de serveis, que el que vol és cobrar –per habitació feta–, i fer tantes habitacions com es pugui amb el menor nombre de treballadors possible.” Per habitació feta es paguen 1,30 euros, 1,50... Per a les kellys, ara mateix, i mentre no hi hagi canvis legislatius, la via per sortir-se’n és mirar cas per cas, buscar escletxes legals i anar al jutjat. I seguir la protesta.\nDrets i amenaça\nMiriam Suárez és una de les veus del moviment de Las Kellys a Barcelona. “Reclamem que se’ns reconegui com a treballadores de l’establiment. No volem les empreses que ens subcontracten, perquè estan vulnerant els nostres drets. Cotitzacions a la Seguretat Social, sous... No podem pertànyer a cap sindicat! Com que som treballadores externes, no sabem si tenim comitè d’empresa i, si ho preguntes, demà no tornes a treballar. Qui sap què t’espera per haver preguntat si hi ha comitè d’empresa! Moltes cambreres, per tant, ni pregunten. I si reclamen i diuen, per exemple, que hi ha massa feina o que els demanen una tasca que no els correspon, la resposta serà: «Això és el que hi ha, i si no t’agrada, allà tens la porta. Per una que marxi n’hi ha cent esperant!»” Se n’aprofiten. “Ets dona, i a l’entrevista et demanen si tens nens, si estàs disponible a qualsevol hora, si ets el que ara s’anomena polivalent, que vol dir que fas el que sigui... I tot això, per res.”\n“Potser et diuen que s’han de fer vint-i-cinc habitacions en sis hores [si fa no fa, uns quinze minuts per habitació]. No es poden fer vint-i-cinc habitacions en sis hores! És impossible! Tens una pressió al damunt... Pensa que a l’hotel es deixen moltes habitacions, al cap del dia. I es tornen a ocupar. El que volen és que els clients entrin i surtin, sense aturador. És igual el temps que necessitis, el que és clar és que has d’entregar habitacions netes perquè el client està esperant.” Les conseqüències, per a les treballadores, són evidents. “T’acaba aixafant psíquicament i físicament. No serveixes per a res. Amb 40 anys i escaig ja tinc artrosi a les cervicals. Tinc dolor als malucs, als braços, a les espatlles...” Fa divuit anys que la Míriam és cambrera de pis. “He intentat canviar de feina, però res. El que he trobat era igual de precari. Està malament a tot arreu.”\nllei i clients a favor\nLa clau de volta és la llei Kelly. Explica la Míriam: “Al Congrés espanyol, des del 2017, tenim, esperant, la llei Kelly. És una modificació de l’article 42 de l’Estatut dels Treballadors que implica que l’activitat pròpia d’una empresa no es pot externalitzar. En el cas d’un hotel, el que es venen són habitacions netes i si no hi ha habitacions netes, no hi ha res per vendre. Per tant, les cambreres de pis haurien de ser membres de la plantilla.” Això vol dir estar aixoplugades pel conveni de l’hostaleria i gaudir de les condicions de la resta d’empleats. Els mateixos drets i deures. “I no tenir un subcontracte amb una empresa de serveis, que de vegades pertany al mateix propietari de l’hotel, i que li serveix per evadir responsabilitats. Tot plegat és denigrant.” A banda d’això, de la llei, a Catalunya el grup ha impulsat un segell de qualitat, que serviria per premiar els hotels que tinguin el personal en plantilla i en condicions dignes. Però tot i que se li va donar llum verda, el projecte està encallat des de fa més d’un any als despatxos de la Generalitat, esperant que algú prengui la decisió política de desenvolupar-lo. “No ho volen fer, i ja està. Hi ha molts interessos pel mig. Nosaltres insistim perquè es tiri endavant el segell de qualitat, tant sí com no. Ho hauran de fer!”\nLes kellys són com David contra Goliat. Expliquen situacions molt diverses: acomiadaments després de l’afiliació o per una baixa mèdica, judicis per acomiadament improcedent, per frau, per cessió il·legal de treballadores, intents de compra per part d’hotels perquè les treballadores retirin denúncies, pressions, canvis de lloc de treball per impedir que es creï consciència de col·lectiu... “Viuen del divideix i venceràs. Sempre intenten posar-nos en contra, entre companyes. Tant se’ls en fum tot”, resumeix la Míriam. Què passaria, però, si els clients comencessin a preguntar als hotels en quines condicions tenen els seus treballadors? I si escollissin l’allotjament en funció de les bones pràctiques? Es podria girar la truita? Ja ho saben... qui paga, mana.\nL’Objectiu empresarial: externalitzar\nEl 2017, Las Kellys, expliquen, es van adreçar a CCOO per demanar-los que en el moment de negociar el conveni d’hostaleria no acceptessin l’externalització. “Ens van dir que no sabien qui érem i ens van tancar la porta als nassos. També vam anar a la UGT, on ens van rebre amb bones paraules, però res.” Com que els sindicats tiraven pilotes fora, recorda Míriam Suárez, van decidir anar a veure els representants de la patronal, i parlar amb ells directament. “Ens ho van dir ben clar, els empresaris ho volen externalitzar tot i només deixar en plantilla el director. I la UGT i CCOO no estaven fent res. No són sindicats dels treballadors... Nosaltres no demanem res que no ens correspongui com a treballadores. No acceptem que se’ns exploti, estem en el segle XXI. El que volen és tenir-nos en l’esclavatge i que treballem per un plat de llenties. I encara gràcies.”\n“S’ha de resoldre el buit legal”\nEulalia García és lletrada a Laie Advocats, amb seu a Barcelona, i porta casos de kellys. “És un col·lectiu important per a la transformació social”, diu. Cas per cas, jutjat per jutjat. “Hi ha jurisprudència, però en la majoria de casos es tracta de treballadores sense recursos econòmics, en una situació en què la càrrega probatòria l’han d’aportar elles, i en la seva documentació no consta enlloc que l’ocupador real sigui l’hotel... Sovint són causes perdudes. Hi ha jurisprudència de treballadores que han anat fins al final i que ho han aconseguit, perquè han obtingut proves amb gravacions, amb la col·laboració dels comitès d’empresa... Però és molt complicat.” Per poder anar endavant, cal resoldre el buit legal: “La majoria de casos no es judicialitzen. L’advocat potser valora el risc de perdre i arriba a un acord amb l’altra part. També veiem que als magistrats potser els falta formació específica”. Pressionen en tots els nivells, a Catalunya, a l’Estat i a Europa. “Ens trobem que el problema es reprodueix en tots els països, amb una rèplica de la normativa arreu. Una de les grans fites, a Catalunya, va ser el segell de qualitat. Ara cal que hi hagi voluntat política.”\nLa República 25-01-2020, Pàgina 26


Rafa Ocaña: Espresso Book Machine\nFa uns dies vaig llegir a El País, crec, que parlaven d'una màquina per fer llibres sota demanda: l'Espresso Book Machine. A la notícia deia que la tenien a la Biblioteca Pública de Nova York i que s'hi podia accedir a milers de llibres, això sí, lliures de copyright. I com que tenia curiositat per conèixer la cosa avui he anat a la Biblioteca, en concret a la delegació anomenada Biblioteca de Ciència, Indústria i Negocis, al 188 de Madison Avenue, de Manhattan.\nLa màquina ha resultat ser un trasto com aquest que podeu veure a la foto i on hi havia una noia més avorrida que totes les coses. El que havia de ser una base de dades de, ja dic, milers de llibres era una pàgina amb uns 10-15 títols (i una desena més, properament).\nLi he demanat que em fés el llibre "The Long Tail" -La llarga cua- (a la teva salut, Dareboy!), de Chris Anderson. El llibre ha trigat en sortir de la màquina uns 8 minuts, gens malament. La llàstima és que la part inferior del llibre l'ha tallat malament i ha quedat "una mica" torta. Després, a la llibreria Barnes&Noble, de Union Square, he trobat el llibre en versió tapa dura (i amb la contraportada amb tot el que toca, no en blanc com ha quedat la del "meu llibre"). Veieu la diferència.\nBé, l'idea no és dolenta. Suposo que no és més qüestió de que maduri una mica el tema... (al lloc on hi havia la màquina hi havia uns cartellets que deia que properament arribaria una versió més moderneta de la màquina). Més informació sobre la màquina a http://www.ondemandbooks.com.\nPublicat per rafaocana a dimecres, de juliol 18, 2007


Francesc Roma i Casanovas: De la natura medial dels medis\nPublicat per Francesc a les 22:48\nJo ho diria, però matitzaria en la diversitat de "pensaments propis" que permeten captar "allò que veiem fora de nosaltres".\nAixí, en un mateix entorn social (Catalunya?) podem trobar-hi l'amo que encercla una vall per mantenir un entorn natural que creu que està en perill, mentre comercialitza urbanísticament d'altres parts del seu terreny; la del fill de masovers de pagès que ha rebut els impulsos culturals necessaris per veure en l'entorn natural un espai d'on obtenir aliments (caça, pesca, bolets, ...) i combustible (llenya) que complementen el que produeix en el mas que gestiona; el de l'urbanita que deixa les deixalles a la muntanya, esperant que, com a ciutat, passin els serveis de neteja per recollir-les; ...\nArran de la teva reflexió em sorgeix un dubte: Podem parlar d'una societat o hem de parlar d'una diversitat de societats superposades en un mateix espai geogràfic? I, anant una mica més enllà, reformularia la pregunta de la següent manera: "No seria hora que algú ens digués que allò que veiem fora de nosaltres és el resultat del nostre propi pensament com a persones que conviuen en un determinat espai o entorn social?\nEl matís sembla irrellevant, però crec que canvia la perspectiva de les coses i dóna força a la diversitat de percepcions humanes: Mirant un mateix paisatge i convivint en un mateix entorn social, veiem el mateix tu i jo?\n11 de març de 2008 a les 8:25\nMolt interessant. Vull fer una segona llegida per meditar-ho a fons. Tanmateix em pregunto: això vol dir que no creus en el concepte i filosofia de la wilderness? O aquesta mateixa idea és una pura construcció cultural malgrat pretendre allunyar-se de la societat i per tant de la cultura?\n11 de març de 2008 a les 13:08\nLa meva visió és més panteísta, menys antropocèntrica.\nPerò un comentari és un espai necessàriament curt.\nJo em permetria de fer una petita variació a la pregunta final: “No seria hora que algú ens digués que allò que VOLEM VEURE fora de nosaltres és el resultat del nostre propi pensament com a societat?\n11 de març de 2008 a les 17:18\nLa Wilderness, vols dir que ha existit mai?\nD'una banda hi ha alguna cosa natural que deu ser allà a fora (ho accepto).\nPerò jo mai no hi puc accedir sense passar per (alguna) cultura.\nQuan algú es va inventar això de la wilderness (i tu en saps més que jo) estava projectant la seva cultura en un medi natural (que volia veure ) verge.\n11 de març de 2008 a les 21:34\nEfectivament, això de la wilderness és molt curiós. S'inventa amb el romanticisme. Des de la sensibilitat i la cultura es desitja un retorn a uns espais verges, no contaminats per la presència humana, per aconseguir un retrobament més autèntic.\nEn cert sentit és una mena de deconstrucció medial de la natura. Potser una contradicció intrínseca, però em penso que si que funciona.\nL'home actual necessita la cultura per accedir a la natura, però alhora reclama despendre's del seu pòsit cultural per gaudir més purament de la natura.\nTot plegat és molt complicat o molt senzill, depen. L'home és un ésser ple de contradiccions.\n12 de març de 2008 a les 16:58


La màgia dels llibres: LA SERGENT ANNA GRIMM\nSinopsi: Lleida es desperta amb un assassinat que només serà el començament d’un malson. Un assassí en sèrie assetja els lleidatans? La sergent dels Mossos Anna Grimm haurà d’esclarir el misteri. Però l’Anna té els seus propis fantasmes personals. La seua germana Clara fa temps que va desaparèixer sense deixar rastre i sense que ningú n’hagi pogut esbrinar les causes. La investigadora s’haurà de sobreposar als seus problemes i haurà de lluitar perquè no enterboleixin el camí cap a la resolució dels crims que terroritzen la ciutat.\n« El cafè era amarg. Com els seus records .»\nVaig arribar al llibre gràcies a les ressenyes de dos bloguers als quals segueixo fa temps: “Llibres, i punt” i “Tumateix llibres”. El que els dos deien del llibre en sonava d’allò més interessant i tenint en compte que la novel·la negra /policíaca és un dels meus gèneres preferits, no tenia grans excuses per no llegir-lo.\nNovel·la policíaca i ambientada a Catalunya, amb una sergent dels mossos d’esquadra com a protagonista. Què més podia demanar? Que no em defraudes. I no ho ha fet, ben al contrari. L’autora m’ha enganxat des de les primeres planes.\nFent servir un narrador omniscient en tercera persona, focalitzat quasi sempre en la veu de la protagonista.\nCreant uns personatges treballats i creïbles, del primer al últim; L’Anna és una persona com qualsevol altre amb les seves pors, les seves manies, la seva quotidianitat: sol anar a la piscina diàriament per relaxar-se, l’hi agrada dinar cada dia al mateix bar.\nUsant un llenguatge planer, fàcil d’entendre, però molt cuidat.\nMovent-se en uns escenaris que ens poden resultar coneguts, familiars. El gruix de l'acció passa a Lleida capital, però també ens mourem per Begur, localitat natal de l'Anna; Barcelona o Ribera del Segrià.\nL’autora et guanya mot a mot, plana a plana.\nDues trames paral·leles amb un únic punt d’unió: L’Anna Grimm. La primera trama, la del cas que la sergent ha de resoldre, ens deixa veure la part més freda de la protagonista. No és dona un segon de treva, és perfeccionista i no deixa cap detall a l'atzar. Una dona segura, forta, amb empenta, que esperona al seu equip a seguir treballant fins al final, fins a tenir els resultats esperats.\nLa segona, la familiar, es deixa veure la part més vulnerable de la Grimm. La persona que estima la família i viu pendent, menys del que voldria, dels pares. Que no perd l’esperança de poder trobar la Clara, la seva germana.\nL'alternança de les dues trames, predominant la de cas que ocupa a la sergent, amb petits episodis que ens van donant pistes sobre el cas, és, per a mi, un dels grans encerts. Així com el pròleg que comença amb un diàleg intern molt ben estructurat (una de les coses, narrativament parlant, més difícils d'aconseguir) i l'epíleg que tanca el cercle d'una manera quasi perfecta.\nEspero que l’autora s’animi a escriure més casos de la sergent Grimm. M’agraden les sagues de policies i l’Anna és, ara per ara, la meva sergent dels mossos preferida. Vull tornar a veure-la en acció.\nEtiquetes Montse Sanjuan , Pagès editors\nUnknown 29 de juny de 2015 a les 8:02\nAquest el tinc anotat !!! (crec que aviat hi haurà un segon llibre)\nXeXu 29 de juny de 2015 a les 9:34\nAquesta ressenya farà molt feliç a la Montse, o Kweilan, com prefereixis. Digues-li d'alguna manera. És una bona història, tot i que reconec que em costa la negra i criminal ambientada a casa nostra. Com sempre dic, els mossos no tenen tant glamour com el NYPD.\njomateixa 29 de juny de 2015 a les 12:48\nBona notícia si t'ha agradat, encara que dolenta per la llista de pendents... la Montse està a punt de publicar un segon llibre amb la sergent Anna Grimm ;)\nM.Mercè 29 de juny de 2015 a les 13:02\nM'anoto el títol. Gràcies x la ressenya!!!! ;)\nkweilan 29 de juny de 2015 a les 13:07\nMe n'alegro molt que t'hagi agradat. I t'agraeixo aquesta ressenya tan positiva sobre el llibre. Com diu el XeXu m'has fet molt feliç. Una abraçada!!!


Divendres de fortes ventades\nArriben el fred i la neu\nMeteocat considera probable que les ratxes superin avui els 90 km/h a la majoria de comarques\nMIQUEL BERNIS Barcelona 16/12/2011 09:25\nLes previsions apunten a un divendres de fortes ventades a la majoria de comarques, amb cops de vent que poden fregar els 100 km/h a molts indrets. Fins a les 9 del matí els cops més importants de vent són els 108 km/h de l'observatori de muntanya de la Coma i la Pedra (2.300 m), els 84 de Sant Feliu de Pallarols, els 79 d'Anglès, els 76 de Sant Hilari Sacalm i els 72 de Salt. Durant el dia el vent s'anirà enfortint, i el Servei Meteorològic de Catalunya té un avís de situació de risc que alerta del fort vent durant tot el dia fins a primera hora de demà. Mitjançant la Méteo Social de l'ARA podeu compartir la situació d'allà on sou i les incidències que es puguin derivar de les ventades.\nPer la resta, el dia serà variable, amb cel mig ennuvolat, i només hi haurà precipitacions al Pirineu, on, això sí, la cota de neu baixarà a última hora per sota dels 1.000 metres i, per tant, la neu pot fer acte presència ja a les valls. La nevada no serà general a la serralada, però en punts de la Vall d'Aran, del nord del Pallars Sobirà i de l'Alta Ribagorça s'hi poden acumular més de 10 centímetres de neu durant el cap de setmana.\nEl canvi de temps obrirà la porta a l'hivern: el cap de setmana baixaran les temperatures, i la nit de dissabte a diumenge ja es baixarà sota zero a moltes comarques interiors i prelitorals. Queda per veure si aquest ambient de ple hivern continuarà fins Nadal. Ara mateix els mapes del temps apunten a una remuntada dels termòmetres al centre de la setmana que ve.\nTrobareu tots els detalls de la previsió a www.ara.cat/meteo


I Cursa DiR Guàrdia urbana per la Diagonal | Projecte Home Catalunya\nI Cursa DiR Guàrdia urbana per la Diagonal\n15 maig\t, 2013\nEl passat 26 de maig vam participar a la 1ª Cursa DiR Guàrdia Urbana que creuava la ciutat de Barcelona per l’emblemàtica avinguda Diagonal. Una cursa organitzada per DiR amb la Coŀlaboració de la Guàrdia Urbana i de l’Ajuntament de Barcelona i que neix amb vocació de permanència per a fomentar la pràctica de l’exercici físic.\nUna cursa amb vocació integradora\nLa Cursa va tenir una vessant integradora amb els acords de coŀlaboració que es van establir amb la Fundació Projecte Home i Fundació Aura. La nostra entitat va coŀlaborar amb la Cursa DiR Guàrdia Urbana en el marc de la nova campanya “Corro per a les addiccions” aportant voluntaris, a la vegada, DiR va obsequiar amb un total de 15 dorsals a persones en tractament de Projecte Home Catalunya.\nPrimeres altes terapèutiques al Centre de Dia\nPrimeras altas terapéuticas del Centro de Día


RAMON DE CASA EL TAT. BRETUI. GRANS PERSONES DEL PALLARS JUSSÀ. – Diari de Castellar del Vallès\nby DCV · 02/10/2019\nFent un curset de Wikipedia a Tremp, se m’atansa una companya, l’Eva de Cal Gasset de Bretui perquè em vol explicar una historia sobre un rellotge de sol molt especial que tenen al poble. Quan l’anem a veure resulta ser la muntanya de la dreta mirant al congost de Collegats, que a l’estiu, depenent de com li dóna el sol, l’ombra marca les hores i podien saber quan un havia d’aviar el bestiar o quan havia de tornar a casa. En aquestes estem, que ve Ramon de casa el Tat, mira la muntanya i diu que en aquell moment eren les 11:15 del maití, hora solar puntualiza. Quedem garratibades perquè és l’hora exacta al rellotge de quars!\nEn Ramon en sap moltes d’històries, i me’n promet explicar una.\nEns trobem un dia qualsevol i conversem passant un estona de lo més divertida. Fa un sol esplèndid. Malgrat l’edat –va néixer al 1924-, té el cap clar i memòria d’elefant.\n– M’agradaria que em parlessis del contraban, perquè no en tinc cap d’història que parli d’aquest tema, li dic.\nEs posa a riure i a la cara se li nota que recorda quan contesta que el feien a la nit.\n– Eren els anys 1941-45 que passàvom llana cap a Andorra que compraven andorrans i francesos, tots contrabandistes. Després la venien a Alemanya per a fer roba per l’exèrcit que tenia molts fronts oberts i passaven fred a Rússia.\n– I d’on la trèieu tanta llana?\n– Pobra de tu, de tot arreu! Aquí hi havia molts ramats. Cada casa tenia entre 100 i 300 ovelles i totes les cases de tots els pobles eren obertes. Hi havia molta gent i molta misèria, i s’havia de fer el que es podia.\n– I com la dúieu?\n– A coll, amb bales d’uns 30 quilos carregades a l’esquena.\n– I anàveu…?\n– A peu, a peu, creuant les muntanyes.\n– Ostres!, i quants dies hi posàveu de camí?\n– Un dia i dos nits per anar, i la tornada. Si la fèiem buits veníem més despresa, però si la fèiem carregats amb tabaco tardàvom el mateix. El tabaco el veníem al pont de la Pobleta. D’allí es distribuïa cap al país basc, Aragó, i cap enllà. No valía res, però tot es fumaba. I mira la cosa, jo que tant n’he portat a l’esquena mai he fumat.\n– I com us orientàveu a la nit per aquestes muntanyes? Ho fèieu les nits de lluna plena?\n– Recordo un día que mentre marxavom un va dir que s’havia oblidat d’agafar carregadors per la pila. Jo li vaig assegurar que no la necessitaria perquè faria lluna tota la nit. I com u sas tu això? em va preguntar. Jo li vaig explicar que recordaba una vegada quan tenia 12 anys que va venir un capellà a Moncortés a predicar sobre la vida de Jesús, i que havia anat a escoltar-lo. De totes les coses que va explicar, se me’n va quedar una de fixa: quan Jesús va ressuscitar havia de marxar amb els apòstols de Jerusalem a Galilea creuant tot el desert. Els apòstols es van espantar dient que no hi veurien perquè no tindrien llum, i Jesucrist els va calmar assegurant-los que faria lluna tota la nit.\nEsclato a riure amb l’ocurrència.\n– Què collons de capellans ni que hòsties, deixat estar de jesucristos van començar a aspotricar i riure els meus companys, però el cert es que va fer lluna i no va necessitar la pila.\n– Això que m’expliques devia ser per Setmana Santa que hi ha lluna plena assegurada.\n– Doncs sí!, es sorprèn. Sempre actuàvom per la Setmana Santa per dos motius. O tres. Primer els carrabiners de Gerri i de frontera eren als oficis religiosos i no vigilaven tant, així podíem anar més tranquils. Ells també es devien pensar que natres erom a missa i no ens atreviríem a passar. I a més per aquestes dates sempre estàvem emparats per la lluna plena.\n– Saps perquè t’he dit lo de la Setmana Santa? Perquè no fa gaire vaig llegir que al Consell de Nicea, l’any 325, es va decidir –com feien els jueus- regir la Setmana Santa per la lluna, i que la Pasqua de Resurrecció es celebrés després de la primera lluna plena que seguís al equinocci de primavera, i és per això que a la Setmana Santa sempre hi ha lluna plena i mai serà ni abans del 21 de març ni després del 23 d’abril.\n– Prou que deu ser així, sí.\nContinuem parlant de que feien 4 o 5 viatges l’any, que no tots els homes el podien fer per l’enorme esforç físic que suposava, de com els carrabiners feien els “ull grossos” perquè Franco i Hitler tenien els mateixos interessos i eren aliats, que les colles solien ser de 6 o 7 persones…\n– Tu en deus ser l’últim supervivent d’aquestes colles, comento.\n– Tots son morts i enterrats de fa temps, diu amb melangia.\nLi preocupa que el tema pugui molestar a algú.\n– No home, no, el tranquil·litzo, després de tants anys, les faltes han prescrit i “re-prescrit”.\nHa fet de mosso, de tractant d’animals, d’alcalde, confessa li hauria agradat estudiar una carrera perquè era bo a l’escola, també ser farré perquè el tracte amb les mules se li dona bé i les entén, va veure un grup de capellans acabats d’afusellar a Sort durant la guerra, li agrada anar a missa més que per l’ofici en sí per a reunir-se amb la gent… Però aquestes son ja altres històries.\nIN MEMORIAM DE LA CREU I LA BENZINERA DE LA CREU DE BARBERÀ. SABADELL\nby DCV · Published 08/04/2019\nby DCV · Published 17/12/2018\nNext story CATALANS EXCEPCIONALS. CONXITA ALÀ MIQUEL/ MARTA PADOVAN\nPrevious story Santoral catòlic, apostòlic i romà. 3.10.2019


"L'era de la Transformació 3D canviarà radicalment la manera de dissenyar i produir els objectes". ACCIÓ - Agència per la Competitivitat de l'Empresa\n"L'era de la Transformació 3D ...\n"L'era de la Transformació 3D canviarà radicalment la manera de dissenyar i produir els objectes"\nIdees d'experts Jaume Homs\nHP és un dels principals protagonistes de la revolució 3D. Sigui per ambició innovadora, sigui per esperit de supervivència, saben que la impressió 3D transformarà el seu sector i, de pas, modificarà molts models de negoci que ni s'ho imaginen. Parlem amb Jaume Homs sobre alguns dels seus actuals reptes i oportunitats.\nQuant a impressió 3D, HP té el seu negoci en la producció i prototipatge i el seu mercat és l'espai industrial, a més del comercial. Com a part de la seva estratègia d'impressió 3D, estan apuntant a indústries com l’automoció, l’aeroespacial i la salut. En aquesta breu entrevista ens expliquen com estan fent front a 3 reptes que se’ls plantegen.\nJaume Homs, HP\nUs heu trobat barreres tecnològiques en la impressió 3D?\nLa principal barrera tecnològica que ens trobem avui dia en impressió 3D o fabricació additiva és que la maquinària és lenta. Amb això hem pogut ser disruptius gràcies al fet que ja disposàvem d'una tecnologia de capçals derivada d’altres àrees de negoci, com els plotters o els materials d’oficina, i que hem pogut reconvertir per aplicar a la impressió 3D. Aquesta tecnologia ens permet imprimir cada una de les capes d’un sol cop, cosa que no es pot fer amb làser o extrusió.\nA partir d’una tecnologia que fa trenta anys que tenim patentada i amb l’evolució continua, disposem ara d’una màquina que ens permet imprimir de 10 a 30 vegades més ràpid que els nostres competidors.\nTrobeu proveïdors prou avançats per cobrir les necessitats d’aquesta fabricació?\nPerseguint l’objectiu de disposar del màxim de materials en el mínim de temps i que a més aquests estiguin certificats, hem creat una plataforma que anomenem HP OPEN Plattform, que permet que els fabricants desenvolupin plàstics específics per a la nostra impressora i nosaltres els certifiquem, de manera que puguin ser utilitzats amb la garantia d’HP. D’aquesta manera assegurem al nostre client que el producte que surt d’aquella impressora té les propietats mecàniques desitjades.\nQuins avantatges troba una empresa tan gran com HP en formar part d’un clúster?\nÉs molt senzill, si hi som és perquè ens aporta molt. A cada clúster aprenem molt de totes les empreses que el formen, ser-hi ens permet accedir a una font de coneixement que si l’haguéssim de trobar individualment ens seria molt més complex. En base al que aprenem dels clústers podem desenvolupar contínuament noves tecnologies per cobrir les necessitats que sorgeixen del sector. Les sinergies que es creen en els clústers ens aporten molt de valor, això fa que actualment formem part de 4 clústers.


Fridman deixa el consell de Letterone, propietària de Dia, després de les sancions de la UE\nEl magnat rus i Petr Aven, fundadors del vehicle inversor, han considerat molt injustes les sancions\n01 de de març del 2022. 19:36\nEl magnat rus Mijaíl Fridman ha abandonat el consell d’administració de Letterone, vehicle inversor que controla la cadena de supermercats Dia, juntament amb Peter Aven, després de ser inclosos tots dos en la llista de sancions de la Unió Europea a Rússia, segons ha confirmat EL PERIÓDICO. No obstant, tots dos mantenen la seva participació a Letterone, que suma menys d’un 50% de l’empresa, segons fonts pròximes.\nEls pretorians empresarials de Putin tenen en perill els seus béns fora de Rússia\nFridman i Aven formen part d’una llista d’oligarques russos sobre la qual la Unió Europea ha vetat l’accés als seus països i els béns de la qual seran congelats. Fridman és considerat per la Unió Europea un home que «ha cultivat forts llaços amb l’Administració de Vladímir Putin», així com el seu soci Pyotr Aven, que hi va ser present fa una setmana en una reunió al Kremlin, juntament amb el president Putin i 36 empresaris russos més, segons publica Financial Times\nDesprés de conèixer-se aquestes sancions, els dos magnats russos afirmaven sentir-se «decebuts» i «commocionats» per unes «al·legacions manifestament falses que es fan al Reglament de la UE que pretenen justificar la base sobre la qual han sigut sancionats». «El Sr. Fridman i el Sr. Aven impugnaran la base espúria i infundada per a la imposició d’aquestes sancions –enèrgicament i a través de tots els mitjans disponibles per a això– per revertir el mal injustificat i innecessari al mitjà de vida i a la prosperitat dels seus molts empleats, clients, socis i parts interessades i a les empreses que ells i els seus socis han construït en els últims 25 anys», exposen en un comunicat.\nL’empresari, nascut a l’oest d’Ucraïna, té una fortuna que ascendeix fins als 12.000 milions dòlars segons la revista ‘Forbes’.\nLa cadena de supermercats, controlada per Letterone, ha presentat aquest dimarts els resultats de l’exercici 2021 amb unes pèrdues de 257,3 milions d’euros el 2021, cosa que suposa un descens del 29,3% respecte al 2020. La cadena ha assegurat que no s’ha vist afectada actualment, de cap manera, per la sanció imposada a Fridman i, així, ho ha transmès el president executiu del grup, Stephan DuCharme, als seus accionistes. «Volem traslladar un missatge d’estabilitat. Cap accionista de LetterOne, inclòs Fridman, ostenta, ni individualment ni mitjançant acord amb altres accionistes, el control de LetterOne. Per tant, ni LetterOne, ni en conseqüència Dia, estan subjectes a cap mena de sanció», ha assegurat DuCharme, segons recull Europa Press. Les accions de la companyia s’han desplomat un 9,35%, fins a tancar valorades en 0,013 euros per acció.\nGuerra Rússia - Ucraïna Supermercats


Arxius de Rafa Doblas - Ràdio Televisió El Vendrell\nInici / Etiqueta: "Rafa Doblas"\nEl Casal d’estiu de l’Escola Àngels Garriga del Vendrell ja està en marxa. Amb totes les mesures de seguretat garantides per a que la canalla pugui gaudir de les activitats, el Casal acull nens i nenes entre 3 i 18\nEl cap de setmana primer de la fase de represa ha estat semblant a un cap de setmana qualsevol del mes de juny de qualsevol altre any. Força gent a les platges i una notable ocupació de persones que han\nÉxit de públic al Mercat Fora Estocs de Sant Salvador\nEl retorn del mercat Fora Estocs a les platges ha estat un èxit de públic. Una desena de comerciants del barris de mar i d’altres zones del Vendrell van ser la tarda i la nit de dissabte al passeig marítim\nEls Museus del Vendrell fan una programació d’activitats coordinades de tal manera que tothom que vulgui conegui totes les propostes i les pugui gaudir sense que unes i altres se solapin. La regidoria de Cultura ha publicat un programa que\nDilluns d’estiu amb activitats al Museu Àngel Guimerà\nAquest estiu el Vendrell presenta una nova proposta cultural. Cada dilluns de juliol i d’agost al Museu Àngel Guimerà es farà una acció cultural inspirada en el dramaturg. Són actuacions teatrals, poètiques i musicals amb entrada gratuïta.


Cultures | Maristes Xarxa Innovació\nCultures o substrat pedagògic\nSobre la base de les essències maristes, el substrat pedagògic ve format per un entramat de cultures que beuen de la tradició educativa marista i de les tendències educatives actuals. Aquestes cultures expressen els anhels, valors, coneixements, troballes, intuïcions i actituds que donen sentit al procés d’ensenyament-aprenentatge que volem viure a les nostres escoles i l’actualitzen. Són part de l’aire que s’ha de respirar a l’escola marista.\nTota acció educativa està orientada a acompanyar la persona en el seu creixement perquè pugui descobrir la potencialitat de la seva vida des de la perspectiva de la vocació, entesa aquesta com a camí de realització personal vers la felicitat personal i col·lectiva.\nDe la trobada\nLes relacions interpersonals i la vida de la comunitat educativa han de promoure la trobada autèntica entre persones i entre cultures, que guanyi a la cultura de la indiferència.\nConfigurar el marc estructural i pedagògic per educar per al desenvolupament i la sostenibilitat. Una cultura que no sigui “adaptativa” al món injust en què vivim, sinó que permeti transformar-lo en la cerca del bé comú i la justícia global.\nL’esperit del bon pensament és present arreu, el pensament individual i de grup és valorat, es fa visible i es promou de forma activa com a part de les experiències quotidianes i habituals.\nRespirar l’hàbit i les ganes d’endegar nous projectes i iniciatives ben estructurades que des de diversos àmbits promoguin l’autonomia, la participació, la solidaritat, la cooperació, la creativitat, la innovació i el desenvolupament per tal de donar resposta a necessitats i problemes del quotidià.\nLa vida és oportunitat d’aprendre. La curiositat, el desig de conèixer i de millorar des de la pròpia reflexió es traspuen en el dia a dia de l’escola, en tots els àmbits, mostrant alhora el rigor i el plaer que suposa el fet d’aprendre i fer-ho de manera compartida.\nEstar immersos en una manera de fer que, davant de necessitats reals, ens ajuda a passar de ser consumidors a creadors i productors de continguts, recursos i solucions pràctiques, posant èmfasi en l’aspecte social d’aquest aprenentatge.\nEmocional i artística\nLes emocions hi compten i es tenen per molt valuoses. La cura de les persones i de la comunitat són palpables. L’aprenentatge connecta amb emocions positives. S’ensenya a reconèixer i a gestionar les emocions. I aquestes s’expressen a través de mostres plàstiques, musicals, escèniques... però també a través de les relacions interpersonals, l’educació, la convivència amb un mateix i amb els altres... En definitiva, en l’art de viure i conviure.


pesillà | BLOG DE L'ESPERIT DE VIC\nTag Archives: pesillà\nJornada de reflexió, reflexionem però amb vi\n24 Novembre 2010 martacelma\t"Viscelània", Botiga en línia, Recomanacions, vi negre\tDeixa un comentari\nS’acosta la jornada de reflexió , em pregunto si hi ha algú que reflexioni, hores d’ara o bé ho tenim molt clar o bé, decidim a darrera hora, en un acte poc reflexiu, el què ens demana el cos en aquell moment. Això de la jornada de reflexió converteix l’acte de votar quasi en una “experiència religiosa”, sembla com si en haguessim de confessar abans de combregar. Reflexionem doncs, però millor amb una copeta, sempre amb moderació. Què millor que el vi dolç REFLEXIÓ de Rivesaltes del Celler Castell Pesillà de la Catalunya Nord. Una mica fresquet i descobrirem un extraordinari gust a panses, mel, taronja i albercocs. Acompanyeu-lo amb unes avellanes i atmetlles, les panses ja les trobareu en el vi…\nAquesta és la nota que en tenim e la nostra web vinscatalans.cat\nVi dolç. RIVESALTES. Celler: Castell Pesillà. Criança de 8 anys en bóta. Garnatxa blanca, Garnatxa grisa i Macabeu.\nDe la tradició de la terra de la Catalunya Nord en el cultiu de la vinya i de l’experiència en l’elaboració de vins dolços al Rosselló, neix aquest vi per convidar-nos a gaudir de l’exel·lència sensorial.\nCupatge de diversos anys de collita de garnatxa blanca, grisa i macabeu. Verema natural al matí. Pressuratge pneumàtic directe fermentat a 18º, després mutatge en l’alcohol neutre. Criança de 8 anys en barriques. De color ambrat brillant amb reflexos de color de cuir. Nas elegant, de taronja confitada i albercoc. Poderós en boca amb una bonica vivacitat. Notes de vainilla, de mel i de pa d’espècies.\ncastell pesillàcatalunya norddolçgarnatxagarnatxa blancagarnatxa grisajornada de reflexiómacabeupesillàreflexiórivesaltesrossellóvi dolç


El Memorial Democràtic destina 195.000 euros per a recerca del passat recent - Empordà\nEl Memorial Democràtic destina 195.000 euros per a recerca del passat recent\nHi opten activitats sobre la Segona República, la Guerra Civil, la repressió del franquisme o l'exili\nACN 06.07.2020 | 11:01\nLa ruta Walter Benjamin de Portbou forma part de la Xarxa d'Espais de Memòria GOVERN.CAT\nLa ruta Walter Benjamin de Portbou forma part de la Xarxa d'Espais de Memòria\nEl Memorial Democràtic destinarà 195.000 euros a subvencionar projectes que donin a conèixer el passat recent. Segons una convocatòria publicada al DOGC, es finançaran activitats de recerca i de difusió de la memòria democràtica relacionades amb el coneixement de la Segona República, la Generalitat republicana, la Guerra Civil, les víctimes del conflicte per motius ideològics, de consciència, religiosos o socials, la repressió de la dictadura franquista o l'exili i la deportació. També poden ser projectes sobre l'intent d'eliminar la llengua i la cultura catalanes, els valors i les accions de l'antifranquisme i totes les tradicions de la cultura democràtica. Hi poden optar ens locals, associacions, empreses i particulars.\nSegons la convocatòria, la finalitat de les idees que es presentin ha de ser donar a conèixer "d'una manera científica i objectiva" el passat recent.\nLes propostes s'hauran d'acollir a un dels quatre àmbits que apareixen a les bases. Un és el d'actuacions commemoratives d'esdeveniments o d'homenatge a persones "que s'hagin significat pel seu compromís amb la lluita per la defensa i el restabliment de les llibertats i la democràcia". Un altre àmbit inclou activitats de difusió i formació com ara congressos, seminaris o exposicions.\nEl tercer àmbit contempla investigacions "inèdites" en matèria d'història i memòria mentre que el darrer àmbit serien projectes destinats a la catalogació, inventari i digitalització de fons documental.\nEls projectes rebran un màxim de 4.000 euros cadascun, excepte en casos de difusió i formació, en què el topall seran 7.000 euros.\nEls ens que vulguin presentar sol·licituds per a beneficiar-se de la subvenció tenen 20 dies hàbils des de la publicació de la convocatòria al DOGC per presentar la documentació. La resolució de les subvencions es farà en un termini màxim de sis mesos.\nLa tramuntana complica la recerca d'una embarcació perduda a Port de la Selva.\nSílvia Osuna: «Quan hi hagi vacuna, podríem dissenyar un enzim per fer-la més ràpid».\n«Mulla't per l'Esclerosi Múltiple» s'allargarà tot l'estiu per la pandèmia.


Contrast – Journalist Group – Iniciem el rodatge de ‘Globalitzant Resistències’\nEl documental, un dels guanyadors de la Beca Devreporter, mira de deixar al descobert dues grans trames d’interessos i complicitats (de signe contrari) al voltant de l’assassinat de l’ambientalista i defensora dels drets humans hondurenya Berta Cáceres: d’una banda, la cadena empresarial i financera que participa en el projecte hidroelèctric d’Agua Zarca; d’altra banda, la xarxa de solidaritat i moviments socials teixida a diversos països d’Europa per reclamar justícia.\n‘Globalitzant Resistències’ viatjarà a Hondures, Munich, Amsterdam i Barcelona per posar el focus en aquests dos entramats, sovint opacats per una cobertura informativa centrada en l’assassinat i victimització de les comunitats indígenes afectades per projectes similars a tota l’Amèrica Llatina. El projecte pretén evidenciar tant la implicació indirecta d’una gran diversitat d’actors econòmics, aparentment allunyats de l’acció, com les estratègies que permeten a la ciutadania enfrontar les vulneracions dels drets humans vinculades a grans projectes empresarials.\nLes Beques DevReporter\nLa Beca Devreporter és una iniciativa de Lafede.cat. En aquesta tercera edició (2018) s’emmarca dins el projecte europeu ‘Frame, voice, report!’, fruit d’un consorci liderat per la plataforma CISU (Dinamarca) que compta amb la participació d’organitzacions de segon nivell de diversos països i regions: RESACOOP (Rhône-Alpes, França), COP (Piemont, Itàlia), KEPA(Finlàndia), 11.11.11 (Flandes, Bèlgica), la fundació Wilde Ganzen (Països Baixos) i Lafede.cat. En aquesta edició es continua comptant amb el suport de l’Ajuntament de Barcelona i l’Agència Catalana de Cooperació al Desenvolupament.\nNo comments on ‘Iniciem el rodatge de ‘Globalitzant Resistències’’


Tret de sortida a la campanya electoral del 21 de desembre - Ràdio Olot\namb Ràdio Olot 15:38\nTret de sortida a la campanya electoral del 21 de desembre\nDes d’avui fins al 19 de desembre la Garrotxa viurà un nou període electoral. Aquesta nit els partits ja han aprofitat per encartellar els pobles de la comarca i engegar 15 dies d’alt voltatge polític. Fins a 8 garrotxins s’han presentat a les llistes electorals d’uns comicis que ja s’han catalogat d’”excepcionals”.\nLlorenç Planagumà, Lluís Guinó, Júlia Sala, Mireia Tresserras, Raül Massanella, Albert Bramon, Lluís Amat i Anna Barnadas. Són els 8 noms garrotxins que apareixen entre els sis grans partits catalans que es presenten a les eleccions del 21 de desembre. A part, també hi ha la regidora d’Argelaguer, Núria Roig, i Francesc Ten de Tortellà, tots dos amb àmplies trajectòries a la comarca. Alguns de tots ells hi consten com a independents i altres en esgraons que difícilment els permetran entrar al Parlament de Catalunya. El garrotxí que té més possibilitats d’accedir a la cambra catalana és el geòleg Llorenç Planagumà, qui encapçala la llista de Catalunya en Comú a Girona. Planagumà, que es presenta com a independent, ha assegurat als micròfons de Râdio Olot que es tracta d’una “responsabilitat important”, però que afronta amb “esperança i ganes”.\nQui ja ha estat al Parlament i podria tornar-hi a accedir el proper 21 de desembre és Lluís Guinó. L’alcalde de Besalú i fins ara vicepresident de la mesa, es presenta com a número cinc de la candidatura de Junts per Catalunya a Girona. A causa de les últimes citacions judicials, Guinó ha rebutjat fer declaracions, però Gemma Geis, cap de llista a la demarcació, assegura a Ràdio Olot que l’alcalde de Besalú “aporta experiència”.\nEn la llista d’Esquerra a Girona hi trobem dos garrotxins: l’alcalde de la Vall d’en Bas, Lluís Amat, al número 8; i la portaveu del partit a Olot, Anna Barnadas, al número 13. Amat, com a candidat independent, assegura que es presenta per “compromís amb el país”.\nOn també hi ha dues personalitats garrotxines és a la llista de la CUP. La portaveu del grup municipal olotí, Mireia Tresserras, i Raül Massanella, també membre de la CUP Olot, s’han presentat com a candidats, tot i que ho han fet amb un paper simbòlic en posicions allunyades del capdavant. Així ho explica Tresserras a Ràdio Olot:\nEn el bloc unionista, trobem representació garrotxina al PSC i al PP. Per part dels socialistes, el secretari general del partit a la Garrotxa, Albert Bramon va a les eleccions com a número 9 a Girona.\nPel que fa al Partit Popular, la formació compta amb la presència de Júlia Sala, exregidora del PP a l’Ajuntament d’Olot. Sala valora a Ràdio Olot la confiança que se li ha demostrat des de la formació:\nAlguns dels 8 garrotxins viuran per primera vegada l’experiència de formar part de les llistes electorals d’unes eleccions. Fins al 21 de desembre no sabrem quins d’aquests 8 formaran part del nou Parlament de Catalunya.\nEscolta la previsió del temps\n239 queries in 0,612 seconds.


El proper dimarts 22 de Maig se’ns presenta una nova mobilització en el món de l’educació. Una jornada de vaga convocada per professorat i estudiants, des dels més petits fins els que formen part de l’àmbit universitari. Així doncs, una vegada més, les aules tornaran a quedar buides arreu dels Països Catalans.\nLes nostres escoles, els nostres instituts i les nostres universitats són escenaris del boicot que pateix l’integritat de l’ensenyament públic i així, mitjançant el moviment assembleari, els estudiants hem assumit el dret, la responsabilitat i el deure de mobilitzar-nos i fer front a la situació. Una situació que deixa en plena degradació un ensenyament que ja té moltes mancances i que els plans d’estudis actuals i els que estan per venir l’únic que fan és agreujar el dia a dia dels quals hi treballen o en són usuaris.\nUs animem a assistir a la manifestació que tindrà lloc a la plaça Universitat de Barcelona a les 12:30h.\nL’ensenyament és un dret; defensar-lo, un deure!\nPublicat per sepc.granollers a 12:12 Cap comentari:\n3-M VAGA D'ESTUDIANTS\nDavant l'aplicació de les noves mesures educatives per part de l'estat espanyol que han fet palès el seu caràcter més dretà, neoliberal, antisocial, insolidari i totalment injust amb la classe treballadora i estudiantil, des del Sindicat d'Estudiants dels Països Catalans volem manifestar i exigir el següent:\nQue els governs autonòmics no apliquin l'augment de taxes a les carreres universitàries, que pot arribar a ser d'un 66%, ja que suposa una trava més per accedir al coneixement i una brutal discriminació dels estudiants amb menys capacitat econòmica\nA secundària, que la ràtio d'estudiants per aula deixi de créixer tot hipotecant la qualitat de l'ensenyament i la participació de les estudiants en un model cada vegada més rígid i sotmès a les exigències del mercat.\nQue es faci, d'una vegada per totes, una vertadera política de beques per a l'ensenyament que facilitin l'accés a la universitat de tothom.\nÉs per això que encoratgem als estudiants dels instituts a sumar-se a la VAGA D'ESTUDIANTS el proper 3 de MAIG i a les mobilitzacions de Barcelona que coincidiran amb la cimera del Banc Central Europeu, congrés d'aquells que han posat preu a les nostres vides hipotecant el nostre futur com a poble i com a classe. Sortirem al carrer una vegada més perquè malgrat l'escalada repressiva i l'empresonament de 3 companys durant la passada Vaga General del 29M, no ens faran desistir.\nL'ENSENYAMENT ÉS UN DRET; DEFENSAR-LO UN DEURE!\nPublicat per sepc.granollers a 8:18 Cap comentari:\nSant Jordi a Granollers\nEl proper dilluns 23 d'abril, dia de Sant Jordi, l'Esquerra Independentista (EI) de Granollers, formada pel Sindicat d'Estudiants dels Països Catalans (SEPC Granollers), el Casal Popular l'Esquerda, l'Assemblea de Joves de Granollers (AJG- CAJEI) i la Candidatura d'Unitat Popular (CUP de Granollers), ens presentarem en públic.\nDurant tot el dia hi haurà una paradeta on hi podreu trobar roses, llibres, samarretes i altres productes dels diferents col·lectius esmentats a preus populars.\nTambé hi haurà intercanvi de llibres!\nA les 18 h., hi haurà un concurs de dictat de categoria infantil. El guanyador/a s'emportarà un llibre i una rosa.\nA les 18:30 h., es repetirà el mateix concurs però en categoria adulta.\nFinalment a les 19 h. es llegirà el manifest de presentació de l'Esquerra Independentista de la ciutat. Durant el dia es repartirà la versió curta del manifest.\nTot això serà a la plaça de l'Església, davant del GRA! No hi falteu!\nEsdeveniment al Facebook: http://www.facebook.com/events/338531519534908/\nPublicat per sepc.granollers a 11:02 Cap comentari:\nDes del CP l'Esquerda i l'Assemblea de Joves de Granollers, també plantem cara a les desigualtats per raó de gènere que, per desgràcia, persisteixen encara a casa nostra: el perfil femení de la precarietat, el sostre de vidre o (encara pitjor) el terra enganxifós, la bretxa salarial, la doble presència de la dona a la llar i al treball...\nPer tot això, en motiu del dia de la dona treballadora, hem organitzat un seguit d'actes per al divendres 9 de març al CP Esquerda:\n19:30: Inauguració de l'exposició "Dones i crisi", elaborada pel col·lectiu Endavant-OSAN.\n20:00: Cinefòrum amb la pel·lícula "Pan y rosas" dirigida per Ken Loach, una història sobre les condicions laborals de les dones immigrades i l'acció col·lectiva.\n22:00: Sopar de tapes (5€, tapes il·limitades + beguda).\nTambé us animem a participar a la manifestació de dijous 8, que tindrà lloc a les 19h. a la Plaça Universitat de Barcelona!\nVine i reivindica't!\nOrganitzen: Assemblea de Joves de Granollers (AJG) i Casal Popular l'Esquerda\nPublicat per sepc.granollers a 6:52 Cap comentari:\n29F VAGA D'ESTUDIANTS!\nEn motiu de la vaga d'estudiants convocada per aquest dimecres dia 29 de febrer, s'ha organitzat a les 10:30 h. a la Porxada una manifestació que anirà fins a l'estació Granollers Centre per agafar el tren cap a Barcelona, on a les 12:30 h. tindrà lloc a la plaça Universitat la manifestació central d'aquesta jornada de lluita estudiantil.\nAixí doncs us esperem a tots i a totes a la Porxada amb moltes ganes de lluitar!!\nNINGÚ A LES AULES, NINGÚ A CASA!! PRENEM ELS CARRERS!!!\nPublicat per sepc.granollers a 14:15 Cap comentari:


"Vinyetes: història del còmic en català" acaba el seu recorregut pels centres cívics de Reus - Notícies - Consorci per a la Normalització Lingüística - CPNL\n"Vinyetes: història del còmic en català" acaba el seu recorregut pels centres cívics de Reus\nJa l'han visitat 18.000 persones i a partir del desembre es podrà veure en diversos centres educatius.\nFins al 31 d'octubre l'exposició "Vinyetes: història del còmic en català" es podrà visitar al Centre Cívic Mestral i, del 2 al 30 de novembre, al Centre Cívic Llevant. Amb això haurà acabat el seu recorregut pels centres cívics de la ciutat, que va començar el mes de març per iniciativa del Centre de Normalització Lingüística (CNL) de l'Àrea de Reus Miquel Ventura amb la complicitat de la Regidoria de Participació, Ciutadania i Transparència i en el marc de les activitats de Reus, Capital de la Cultura Catalana 2017. Posteriorment, a partir del desembre i fins al juny, aquesta exposició sobre còmic en català recorrerà diferents centres educatius de la ciutat.\nLa mostra, que ja han pogut veure a la ciutat unes 18.000 persones, fa un breu recorregut per la història del còmic en la nostra llengua: les revistes satíriques, infantils i juvenils de finals del XIX i primers del XX; els còmics nascuts a la postguerra com Cavall Fort; l'escola francobelga (Tintín, Astèrix,...) que tant ha influït el còmic català; els superherois de l'escola nord-americana, i per descomptat el manga. L'objectiu final és fer visible la presència del català en aquest àmbit i fomentar el consum cultural en català.\nA l'estiu "Vinyetes: història del còmic en català" s'ha exposat al Mas Vilanova, seu del Centre de Normalització Lingüística (CNL) de l'Àrea de Reus Miquel Ventura, a la Biblioteca Central Xavier Amorós, a la Biblioteca Pere Anguera. El diumenge 2 de setembre va fer parada a la fira de cultura japonesa Hikari, a La Palma, organitzada per l'associació Amakuni, i del 4 al 17 de setembre s'ha exposat a La Fira Centre Comercial.\nAquesta exposició està produïda pel CNL de Barcelona, que també ha creat un interessant cercador de còmics en català consultable a .\nCartell de la mostra al CC Mestral


El punyent discurs de Pol Guasch a l'Ajuntament de Barcelona: "Avui, aquí, de literatura no hi ha res"\nElena Vavilova: VilaWeb conversa amb l'espia russa que va enganyar Amèrica durant vint-i-cinc anys\tElena Vavilova: VilaWeb conversa amb l'espia russa que va enganyar Amèrica durant vint-i-cinc anys\nJoaquim Carbó, sobrevivint i sense futur\tJoaquim Carbó, sobrevivint i sense futur\nBorja Bagunyà: "En el moment que fas una cosa que el món no necessita, l’has de fer amb passió"\tBorja Bagunyà: "En el moment que fas una cosa que el món no necessita, l’has de fer amb passió"\nEl punyent discurs de Pol Guasch a l’Ajuntament de Barcelona: “Avui, aquí, de literatura no hi ha res”\nL'autor de 'Napalm al cor', premi Llibres Anagrama de Novel·la, ha pronunciat un discurs afilat a favor de la defensa de la literatura\nUs oferim la transcripció del discurs que ha pronunciat Pol Guasch, autor de Napalm al cor, que ha guanyat el sisè premi Llibres Anagrama de Novel·la, a l’acte institucional de l’Ajuntament de Barcelona per a celebrar la diada de Sant Jordi.\nPol Guasch: “La postapocalipsi no vindrà d’un tall, serà un procés”\nPodeu recuperar el discurs en vídeo:\n“M’han convidat per parlar en representació dels escriptors i les escriptores. Evidentment, no ho faré. Primer, perquè mai no he parlat en nom de ningú i espero no fer-ho mai. Segon, perquè quan diem tothom no pensem qui queda fora. Dir tothom evoca harmonia i connexió com una cosa que és arreu però que en realitat és enlloc. Tothom és un límit que canvia incessantment. Avui m’han convidat, també, perquè sóc jove i dec encarnar alguna cosa semblant a la diversitat, com demostrant que les oportunitats existeixen, que les noves veus es premien i que el sistema que habitem és sa i funciona. Sabem, és clar, que això no va així. I la meva posició és: per què no evidenciar-ho? També m’han convidat per compensar vuit anys seguits de pregó en castellà i escenificar una convivència inexistent entre llengües i representacions. Però això és tan evident que no cal ni dir-ho”.\n“Primer de tot, jo no sóc escriptor. Perquè no tinc cap obligació amb ningú, però sobretot perquè no m’hi dedico. I no m’hi dedico, com tants altres escriptors, perquè no hi ha res semblant a una renda bàsica universal, ni un pla d’emergència a favor de la cultura, ni la mínima sensibilitat per cuidar les paraules. Seria inútil reivindicar res aquí. També cal pensar a qui apel·lem quan parlem, quan escrivim. Crec que és el gran repte que tenim avui. I evidentment també cal pensar a qui apel·lem i a qui no amb festivitats protocol·làries com aquestes. Es tracta, és clar, de deixar de dirigir-nos constantment a la classe política pidolant alguna cosa, i dirigir-nos amb fermesa a les persones que fan les paraules, que diuen les paraules, i que per tant permeten que una cosa semblant a la literatura pugui existir”.\nCrònica | Els llibres derroten la pandèmia i tornen a fer bategar el Sant Jordi\n“Dit altrament. Hi ha les forces que creen i mantenen el món, i després hi ha les forces que expropien aquesta creativitat en favor del benefici. Són les mateixes forces que converteixen la literatura en retòrica. I la literatura no és retòrica, és desviament. Política institucional i literatura són antònims. On hi ha una cosa, no hi ha l’altra. Per això avui, aquí, de literatura no hi ha res. Ni en aquestes paraules que us dic. No sóc escriptor ni tampoc és el meu ofici el d’escriure això d’ara. Parlar en nom de tothom sembla que evoqui una connexió humana, però en realitat destrueix la història en favor d’un univers etern. I crec que la literatura són històries, moltes històries, i cap univers. De fet, aquests processos invisibles de destrucció de mons particulars són les noves mercaderies. Però literatura ho pot ser tot menys mercadeig. A la literatura no hi ha pactes ni concessions. A la literatura no es negocia amb el racisme. No es mercadeja amb la persecució de les llengües. No es ven el text al millor postor. No s’enganya en nom del propi interès. La literatura eixampla i no constreny”.\n“Sorprèn la manera com es fagocita tot, entre la velocitat violenta i l’assimilació imminent. Ser aquí és una manera de fer-ho palpable. Cerquem la novetat, l’última paraula, sempre l’última i la més fresca, el tall més fresc sempre damunt la taula. Però la literatura és complexitat contra la tirania del present i de la identitat. Per una banda crea immunitat amb el llenguatge, però per l’altra trenca tota immunitat i s’obre com l’espai on deixar-se afectar”.\n[RECULL FOTOGRÀFIC] Un Sant Jordi radiant que fa reviure\n“Amb el convenciment que aplaudireu una persona que mai no llegireu i que poc us importa; amb la por del blanqueig i la simplificació de les paraules i amb el dubte de la seva força en l’època de la banalitat política, acabaré dient que la literatura és una tasca humil de cures i d’acompanyament. Cadascú de nosaltres té una xarxa de cuidadors invisibles dispersos pel món que realitzen tasques que abans fèiem en comunitat. En aquest abisme global, algorísmic i violent, segurament la nostra tasca és no deixar anar del tot les paraules que la classe política i la classe econòmica roben i expropien. Les bases de la solidaritat són possibles i ho són en les paraules. I crec que encara ha d’arribar el text que faci amb el món el que hem estat capaços de fer, entre altres llocs, a Urquinaona”.


Avui hem anat a Com Ràdio amb els nens, les nenes, els pares, les mares i fins i tot alguna àvia de 5è.\nHem visitat les instal·lacions, els estudis, la sala d’informatius... i després hem fet un programa en directe.\nPenso que ha estat una experiència interessant i instructiva.\nLa ràdio és una desconeguda per a molts nens i ha estat una bona manera de conèixer-la.\nEl programa, Digues COM, s’emetia en directe a les 20:00 del vespre i espero que hagi quedat prou bé. El penjarem a la web i podreu jutjar vosaltres mateixos.\nHem parlat una mica de tot i de res en concret, però el conductor del programa, Miquel Giménez, els ha fet reflexionar una mica sobre la lectura i els jocs de la Play, la DS i la Wii. Sort que ahir em van explicar, els petits de 2n., les diferències que hi ha entre elles.\nUnes de les coses que m’he adonat és que alguns nens són força diferents en presència dels pares. Exterioritzen un caràcter més fort i menys paciència. Evidentment altres es manifesten tal i com són sempre, encantadors i educats.\nAmb la Tutora, la M. Dolors, ens ha quedat força clar que hem de treballar, a classe, més valors com la generositat, la tolerància i la paciència. Ho tindrem en compte.\na de gener 10, 2008\nMolt bona la idea de posar el programa de ràdio a la web de l'escola, així he tingut la possibilitat de poder-lo escoltar i el que més m'ha agradat ha sigut veure com uns nens de 10 anys s'expressaven amb tanta naturalitat, espontaneitat i educació. Tot i estar en un programa de ràdio no se'ls sent gens nerviosos i parlen amb molt de criteri. Felicitats a l'escola i a la seva tutora per preparar i educar aquests petitets homes i dones.\nHa estat una experiència molt interessant, tant com pels nens com pels pares. Tens raó en quant al que dius dels valors que s'han de treballar amb ells. No deixen de ser nens i, molt sovint reaccionen com a tal. Un cop a casa, amb la Judit vam estar parlant molta estona sobre l'experiència que havíem viscut i entre les dues vam arribar a la conclusió de l'important que havia estat tenir la ocasió, probablement única, de vistar les instal.lacions, saber el qué és la ràdio, parlar en directe i que tanta gent els hagi pogut escoltar i, sobretot agrair-vos, a tú i a la Srta. M. Dolors, l'esforç fet perque això hagi estat possible.\nHOLA SOC UNA DE LES NENES QUE VAN ANAR A LA RADIO MU BAIX PASAR MOLT BE EL PRESENTADOR ERA MOLT SIMPATIC EN RESUM TOTA LA CLASE SU BA PASAR MOLT BE\nEstic d'acord, els nens actuen com a nens i això es lo bo de la seva intervenció amb la seva espontaneïtat i ingenuïtat sempre ens sorprenen.Els pares volem que els nostres fills siguin els millors i sovint ens pensem que tenen que ser perfectes i això no passa. La Maria es molt espontània i li feia molta il•lusió anar a la radio, li agrada molt parlar on sigui, no té por, però té geni i ho demostra, després s'ho pensa i rectifica , s'ho va pasar molt bé . No va malament una lliçó de tolerància, paciència i respecte, que crec que son valors fonamentals a la vida i que tots els pares intenten inculcar als seus fills. A vegades es veuen les coses des de altres perspectives i no per això son menys tolerants, esta clar, tots farem un examen de consciència per tenir millor comportament. Penso que tots en general han estat molt bé, era una tasca difícil per què no hi havia res preparat, ni tant sols se sabia de que parlarien però finalment no ha arribat la sang al riu i tot ha funcionat bé. Gràcies a les mestres, a la M. Dolors amb tanta paciència i a la Montserrat que han aconseguit que tot acabi rutllant, però sobretot no ho oblidem gràcies a l'espontaneïtat dels nens¡¡\nha sigut supermegaguai anar a la ràdio berta\nAquestes sortides són una gran oportunitat. Tenint en compte que era tot improvisat, tantes persones dins la sala i hores del dia en que tots estem cansats va anar força bé. Ells són grans professionals. Van mantenir l`ambient distes, alegre i tolerant amb els comentaris de tothom. Els espectadors vam passar una molt bona estona. MS\njo crec que va ser la visita interesant i divertida ,i en el programa mo vaig pasar molt be.En resum que tot va estar entretingut i molt divertit! Judith.A


Repensar el nacionalisme, refer la nació - Jaume Renyer\nRepensar el nacionalisme, refer la nació\nAhir al vespre vaig assistir a la presentació de l’assaig breu de Fermí Rubiralta, “L’evolució independentista” (Rafael Dalmau Editor, Barcelona, 2019), a Ona Llibres de Gràcia. Josep Maria Solé i Sabaté, autor del pròleg, conversava amb l’autor i el públic present. Una de les qüestions que va sortir al col·loqui és que, o bé el procés independentista culmina amb èxit en un temps relativament curt en termes històrics o bé el poble català entrarà en fase d’extinció.\nComparteixo aqueixa reflexió però hi afegeixo de collita pròpia: l’ordre estatal espanyol és capaç de resistir imposant per la violència la perpetuació de l’espoli econòmic i la dominació política sobre Catalunya, sense que això vagi acompanyat amb una adhesió creixent de la població ja que objectivament és una situació que va contra els interessos materials de la ciutadania. El factor que ens va en contra com a nació és l’accelerat procés de desconstrucció (ideològic, moral, social, cultural) que afecta les societats obertes euro-occidentals, i al qual fa pocs dies es referia el filòsof francès Alain Finkielkraut.\nAqueixa dinàmica també impacta la nació espanyola, però el fet de tenir un estat propi en retarda els efectes dissolvents, circumstància que no es dóna respecte de la nació catalana. Vaig mirar d’exposar aqueixa inquietud en un apunt de fa uns mesos: “La causa nacional de Catalunya: entre el nacionalisme i el postnacionalisme”, i cada cop estic més convençut de la necessitat urgent de repensar el nacionalisme per tal de poder refer la nació, a partir de la revalorització de la catalanitat (la llengua), la llibertat (el nostre dret) i la prosperitat (el valor del treball).\nPost Scriptum, 9 de gener del 2020.\nLa confusió conceptual entre nacionalisme, independentisme i republicanisme fa que hi hagi partidaris d’aquest darrer que el contraposin al nacionalisme, en una involució forçada i aliena a la nostra tradició política quan dir-se nacionalista era una forma d’autoafirmar-se front a l’integrisme espanyol: en són exemples vigents el Partit Nacionalista Basc, el Bloque Nacionalista Galego, Nacionalistes d’Esquerra, Bloc Nacionalista Valencià. A tots aqueixos independentistes (des de Junts per Catalunya a la CUP, passant per ERC) que reneguen del nacionalisme els convindria rellegir aqueix article de Joan Fuster, “Contra el nacionalisme”, publicat a l’Avui el 19 de maig del 1976 i que encertadament el digital de l’esquerra independentista Llibertat.cat va recuperar el 22 de març de fa cinc anys.\nPost Scriptum, 7 d’abril del 2020.\nLa pandèmia del coronavirus ha trasbalsat el món i també la nostra terra, el poder espanyol ha reaccionat de la manera incompetent, superba i indiferent a la realitat com històricament ha fet en temps de crisi. L’independentisme encara no ha reaccionat recuperant la iniciativa en el conflicte i proposant un projecte de reconstrucció sicial i econòmica nacionalment autocentrat. Malgrat que la gestió des del govern català és irregular, amb el president Torra mantenint la dignitat i solvència institucional, d’altres com la consellera de Salut i el de Treball estan superats pels esdeveniments, des de les universitats, el món laboral i empresarial creixen les iniciatives que s’avancen a les actuacions de les actuacions de les administracions públiques, com així ha estat també històricament.\nAqueixes setmanes de confinament caldria aprofitar-les per repensar com reconstruir socialment i econòmicament la nació al marge i en contra dels intents d’apuntalament del règim espanyol que s’empesquen una segona versió dels Pactes de la Moncloa per tal d’esquivar les seves responsabilitats en la fallida multidimensional del Regne d’Espanya. Tot sembla indicar que la deslocalització productiva envers la Xina i altres estats de baix cost entrarà en fase de declivi, també decauran els movimenst migratoris massius cap a Occident, afeblit per la Covid-19, a qui costarà reemprensre el camí de tornar a autoabastir-se industrialment, i també agrícolament. Als Països Catalans, la producció de proximitat pot tenir una oprtunitat per ressorgir i amb ella el requilibri poblacional en favor de les comarques d’interior i en detriment de les costaneres que veuran minvar el turisme. Totes aqueixes, i altres, tendències han de ser evaluades amb la perspectiva d’afrontar un conflicte polític d’alta intensitat entre un estat decadent i una nació emergent.\nPost Scriptum, 1 de juliol del 2020.\nComparteixo plenament l’article de Xavier Oca “Ideologia per liquidar la nació“, publicat a Llibertat.cat abans d’ahir, perquè desmenteix de manera contundent les iniciatives com la del denominat Institut Sobiranies que no aporten res concret al debat ideològic, només serveixen per diluir la nació catalana:\n“El futur podria ser a les nostres mans. Tan sols caldria aprendre dels encerts i les mancances, i desplegar les eines necessàries; i encarar amb garanties d’èxit la inevitable confrontació democràtica amb un Estat espanyol com més va, més corrupte i reaccionari.\nI què hi podem fer, els i les independentistes de les consultes, de l’1 d’octubre, de les marxes, de l’aeroport i d’Urquinaona davant els cants de sirena de les diferents formes d’autonomisme liberal, de seny, o alternatiu? Doncs el de sempre: anar fent camí tot preparant la ruptura; reforçar el teixit social de l’independentisme popular i el moviment republicà de base, construir eines de país, i tornar a posar el poble mobilitzat davant d’unes institucions buides de continguts i lideratges. I això sí, quan toqui votar, vendre tan cara com puguem la nostra petita parcel·la de sobirania individual. Ens hi va la supervivència com a col·lectivitat.”


Elsa Artadi: “No considerem que Puigdemont sigui, en cap cas, un president simbòlic”\nEntrevista amb la portaveu de Junts per Catalunya\nElsa Artadi (Barcelona, 1976) és economista. Després d’una carrera iniciada amb un doctorat a Harvard i uns anys de professora a la Universitat Bocconi de Milà, va tornar a Catalunya, on va treballar amb Andreu Mas-Colell a la conselleria d’Economia. Col·laboradora de Puigdemont els últims dos anys, Junts per Catalunya (JxCat) i la situació política l’han posat al centre de l’escenari polític.\n¿Vostè serà el 131è president de la Generalitat de Catalunya?\nEl 131è serà el 130è. El nostre candidat és Puigdemont. Però no només és el nostre candidat, és el candidat del Parlament. Fins on nosaltres sabem, el candidat del Parlament té 68 vots. Fins que no se’ns digui que no els tenim, l’únic candidat per ser el 131è formalment serà el mateix que el 130è. És l’únic president.\n¿M’està dient que tem que no tinguin aquests vots?\nNo. Explícitament no se’ns ha dit que no tinguem aquests 68 vots. Haurien de ser 70, però són 68. No entenem que s’estigui parlant de plans B o d’alternatives quan hi ha un únic candidat i és el del Parlament.\nLes negociacions sembla que estan encallades.\nHan fructificat en algunes coses. Hi havia un acord per a la mesa que anava lligat a un acord d’investidura. Tenim una mesa que és independentista i tenim un acord que està a mitges en la seva aplicació. És el suport al candidat de JxCat, que no pot ser cap més que Puigdemont.\nJxCat ha presentat una proposició per modificar la llei de presidència i del Govern. ¿Així podrien investir Puigdemont des de Brussel·les?\nEl que anàvem a fer el dia 30 de gener ja es podia fer sense modificar la llei ni el reglament. El que estem fent ara és posar per escrit i de manera explícita el que ni el reglament ni la llei prohibien. Se’ns diu que no hi havia prou garanties i que contravenia el TC. Nosaltres no ho compartíem i ara tirem endavant buscant totes les garanties. Com? Modificant la llei de presidència i posant per escrit el que nosaltres ja preteníem fer. També hem demanat que s’activi la comissió del reglament del Parlament, per si també cal fer iniciatives en aquest camí.\nSaben que toparan amb el TC?\nEl Constitucional ens ha dit, en un exercici bastant particular de les seves responsabilitats, com hem d’aplicar el nostre reglament. Ens ha dit que amb la normativa actual no podem fer el que volem fer. Doncs nosaltres canviem la normativa. ¿El govern espanyol ens fa trampes i s’interposa en la manera de poder fer la investidura? Doncs fem la llei.\nDiu “ens fa trampes”, però han d’admetre que el govern espanyol i els tribunals tenen un poder. El president del Parlament diu que el seu límit és la vulneració de la llei. En quin moment ens trobem?\nPrecisament l’ajornament del ple és un concepte que no existeix al reglament. Per tant, ens dona la raó que el que no està prohibit, està permès. Però Torrent decideix ajornar el ple perquè se’ns diu que el que volem fer no està recollit explícitament. Què fem? Recollir-ho explícitament.\n¿I en el moment que els diguin explícitament que no es pot fer?\nEns semblaria extraordinari que passés això. El TC estaria dient que el Parlament no pot legislar. Ho haurem d’afrontar, però seria una vulneració més. Seria un trencament de l’estat de dret encara molt més fort del que estem vivint ara. Veurem si són capaços de dir això.\nL’estratègia és posar en evidència la debilitat de l’estat de dret.\nL’estratègia és investir Puigdemont, perquè té la legitimitat i seria el reflex de les urnes. És veritat que això obliga l’Estat a vulnerar la seva pròpia normativa i rebenta l’estat de dret des de dins. Però això és una contradicció d’ells mateixos, nosaltres no els estem obligant.\nAixò ens pot portar a un 155 durant molt de temps.\nEsperem que no. Enteníem que el dia 30 es podia fer la investidura. Si l’haguéssim fet, ara ja tindríem govern. En cap cas la voluntat de JxCat és allargar el 155, igual que entenc que no és la voluntat de ningú que s’estimi les institucions catalanes.\nMarta Rovira ha demanat “rigor i lleialtat”. No n’hi ha?\nDe rigor i lleialtat n’hi ha d’haver sempre. El conflicte no el tenim entre JxCat i ERC, JxCat i la CUP, o ERC i la CUP. El conflicte gran, l’únic que tenim, és amb l’estat espanyol. Els problemes no són a casa, són a fora.\nRovira també ha dit que ERC no acceptarà acords que generin falses expectatives.\nHauria d’explicar què vol dir.\n¿Si es referís a la idea que investir Puigdemont des de Brussel·les podria ser una falsa expectativa?\nJa hem explicat que no ho és. Ja no ho era amb l’actual normativa, i en cap cas ho serà si ho posem per escrit. És evident que s’ha de dir la veritat, que no es poden crear falses expectatives, però la pregunta és si el Parlament té legitimitat per actuar. Sí o no? ¿El Parlament de Catalunya és sobirà? Sí o no?\n¿Podríem definir la diversitat estratègica actual com una divisió entre pragmàtics i legitimistes?\nEntenc que no. Tothom vol treballar per restituir en plenitud les institucions catalanes. En plenitud no vol dir només el president. Vol dir el Govern legítim, però sobretot la sobirania del Parlament, que ara està intervingut pel 155. No se’ns deixa fer una cosa tan autonomista i tan constitucionalista com escollir qui és el president de la Generalitat.\nSi no es pot elegir el president, ¿la prioritat seria restituir el president o les institucions?\nÉs que el president és institució. No és Carles Puigdemont, és el president de la Generalitat. Nosaltres entenem que sí que es pot fer. Per això fem tota la feina legislativa que se’ns exigeix, que se’ns demana.\nAvui [ahir per al lector] fa 100 dies que Oriol Junqueras i Joaquim Forn són a la presó. ¿Anar a Brussel·les va ser un encert o un error?\nCrec que és un encert des del punt de vista del president. Però tothom va prendre una decisió individual del que creia que era millor, i s’hi barregen situacions personals, familiars, polítiques. Cadascú va ser lliure, excepte Jordi Cuixart i Jordi Sànchez, que van anar a declarar amb l’esperança de tornar i no va ser així.\nLa campanya del 21-D es va fer amb la idea de poder tornar.\nInvestit president és molt més fàcil que torni que no pas abans.\nErnest Maragall es preguntava quants presos val un no president.\nAmb la investidura no estem fent res que impliqui empresonaments. Em sembla que això no té sentit. Voldria dir que estaríem fent coses il·legals, i no les estem fent.\nSi les reformes parlamentàries topen amb la justícia espanyola s’haurà d’aplicar un pla B.\nQuan arribi aquest moment, veurem la reacció de l’Estat. Ens costa de predir. Per a nosaltres la reacció de l’Estat no sempre ha sigut previsible. El que no farem és autocensurar-nos per una amenaça de l’Estat per la seva obsessió que el president no continuï sent president. De fet, la determinació del govern espanyol amb la idea que no ho continuï sent ens reforça en la legitimitat del que estem fent.\n¿Veu una possibilitat real d’anar a unes eleccions?\nCrec que ningú ho vol, entre les forces independentistes. És evident que no es pot descartar res, però no tindria sentit i tampoc estem tan allunyats per acabar en unes eleccions.\n¿Creu que el president podria ser restituït des d’un punt de vista més simbòlic que executiu?\nNo considerem en cap cas que el president Puigdemont hagi de ser un president simbòlic.\nHa de ser executiu, legitimat i el president que ha de manar. En cap cas ha de ser una cosa simbòlica.\n¿Es pot fer una legislatura des de Brussel·les?\nLa voluntat no és que sigui des de Brussel·les. Veurem com anem actuant pas a pas. Es pot fer tot des de tot arreu. Ara mateix estem en una legislatura des de Madrid.\n¿Manté que la declaració unilateral va ser útil?\nJo no vaig intervenir en aquesta decisió. El que es va fer és agafar el resultat de l’1-O i portar-lo en seu parlamentària. Això ha tingut unes conseqüències devastadores i profundament injustes, tant per a les persones que són a la presó, com per a les que estan pendents de judici o a l’exili. Em sembla il·legítim, il·legal. No té cap raó de ser.\nNo té cap raó de ser, però és.\nÉs, és. Estem en una deriva autoritària que s’ha de denunciar des de tot arreu. És una espiral de retrocés de drets civils molt bàsics. Amb ERC treballem una proposta de resolució per denunciar-ho.\nAquesta deriva autoritària potser en algun moment seria reconeguda per la justícia a Brussel·les, però trigaria...\nEstà sent reconeguda per diferents estaments, també des de dins de l’estat espanyol, com Jutges per la Democràcia. És que el que està passant és gravíssim! No és només el Govern. Hi ha centenars de persones que estan perseguides, encausades o investigades per fets que haurien de ser normals el 2018.\n¿Espera un canvi de posicionament del govern espanyol?\nAixò no continuarà sent així durant 20 anys. No sabem si d’aquí tres mesos, un any o dos, però això acabarà implosionant des de dins mateix de l’estat espanyol.\nHa arribat a la política des de l’acadèmia. ¿Es veia en la situació de respondre si podria ser presidenta de la Generalitat?\nGens. Jo venia d’un entorn poc polititzat, però em va semblar una gran oportunitat poder treballar amb Andreu Mas-Colell, a qui intel·lectualment i moralment admiro moltíssim. Era una oportunitat que no podia deixar passar. Arran d’aquesta experiència hi ha hagut una evolució i he tingut quatre càrrecs diferents durant aquests anys a la Generalitat.\nVostè diu que ve d’un entorn poc polititzat. ¿Això és un avantatge o un desavantatge?\nJxCat és una mica això. No és important d’on vens sinó que el grup sigui equilibrat. Venim d’entorns diferents, i això és un avantatge.\nSe sent sota la lupa?\nAquesta setmana una mica.\nComença a llegir els comentaris habituals quan una dona s’apropa al poder. La sorprenen?\nUna mica: et trobes que hi ha gent que pensa com si estiguéssim a mitjans del segle XX i amb una actitud masclista, però també hi ha un munt de gent que diu que no volem ser així. Això és el més important. Ja va passar amb les diputades de la CUP, que van estar sota la lupa d’una manera molt injusta, i passa cada cop que una dona té protagonisme. És així, i és una constatació molt trista.\nEl masclisme no és qüestió de gènere, probablement.\nNo. Trencar amb la cultura masclista no és un tema de dones, és un tema de la societat. És una cosa que hem de fer entre tots.\nPer què va trencar el carnet del PDECat?\nVa ser una decisió personal en un moment puntual. Jo no havia militat mai en un partit polític.\nEs va sentir asfixiada?\nCrec que la paraula no és asfixiada. Distanciada. No té res a veure amb el que ha passat després de l’octubre ni amb persones en concret.\nElsa Artadi Junts per Catalunya Carles Puigdemont


Marta García Aller: "És difícil parlar del futur si les paraules que hem de fer servir encara no existeixen"\nLa madrilenya Marta García Aller parla molt i parla molt bé. Escriptora i periodista d’economia al diari El Confidencial, col·laboradora amb La Sexta i Onda Cero i ha publicat diversos llibres sobre els canvis que està provocant el fet digital. El món que vam heretar del segle XX està en crisi i ningú sap del cert com serà el futur. García Aller, amb un to amè i un domini excel·lent de la narrativa periodística, va impartir una xerrada sobre les innovacions tecnològiques i la seua incidència al nostre dia a dia dins el cicle de conferències “El futur que hem començat a escriure”, organitzat pel CaixaForum de Lleida.\n© Marta García Aller: “És difícil parlar del futur si les paraules que hem de fer servir encara no existeixen”\nDavant dels avenços tecnològics que canviaran la nostra vida per sempre és imprescindible estar ben informats. Quantes coses que ens semblen imprescindibles o eternes estan a punt de desaparèixer perquè no tindran sentit en aquest món que està a punt de néixer? Al llibre El fin del mundo tal y como lo conocemos (Planeta) la periodista madrilenya Marta García Aller ens intenta donar eines per comprendre com els algoritmes ho estan transformant tot i és absurd mirar cap a una altra banda i negar-ho.\nEstem a les portes d’una nova era?\nEls canvis ja són irremeiables. Per al llibre vaig entrevistar desenes d’experts de totes les disciplines perquè em donessin la visió que tenen des del seu terreny. Les seues opinions sobre el futur no deixen de ser opinions. El que sí que són fets contrastats, i aquesta és la meua proposta per viatjar al futur, és que moltes coses que ens envolten estan a punt de desaparèixer. Jo sóc del 1980 i aquest any igualo el temps que porto en aquest segle amb relació al segle anterior. Els que vam viure al segle XX i vam arribar a la universitat sense mòbil encara recordem un món que ja no existeix. Això també fa que els conceptes amb els quals mirem d’entendre el món d’ara estan arrelats al segle XX, encara ens sembla que el fet digital és com una moda o etapa. No és així, són una realitat que ho canviarà tot, facis el que facis t’afectarà.\nA finals del segle passat ja vam veure com desapareixien màquines com les d’escriure. Vostè parla del final de les coses.\nÉs que el futur té més a veure amb serveis que amb objectes. La societat de consum és una construcció del segle XX, l’acumulació d’objectes i el consum reiterat de bens que caduquen és una idea condemnada a desaparèixer. El futur i el present ja no va de tenir sinó de fer servir. Ho estem veient en el transport, Uber o Cabify no tenen cotxes. També en allotjaments turístics, Airbnb no té hotels sinó que ofereix habitacions i cases de particulars. Les empreses amb més projecció a nivell internacional no tenen coses, ofereixen serveis.\nEncara que el servei el presten amb objectes que sí que existeixen.\nPerò la seua propietat no és l’origen del negoci. Això canvia el paradigma de moltes coses. Ara el que importa és el temps, pagues pel temps que comparteixes el cotxe. No aspires a tenir-ne un sinó a poder accedir a un transport. La música o el cinema abans eren objectes: discos, cintes VHS, cassets, CD o DVD. Finalment vam entendre que ja no es tractava de col·leccionar títols sinó d’accedir a les dades.\nSi parlem de formats és fàcil d’entendre. Però què vol dir que s’acaba el treball?\nEm refereixo al treball tal com el coneixem. Moltes professions desapareixeran. Però això ha passat sempre al llarg de la història. Hi ha a estudis que diuen que només un 1% de les feines que es fan avui en dia ja existien fa cent anys. Quan era petita hi havia el carboner, que portava el carbó a casa els meus avis. O el repartidor de la llet fresca casa per casa.\nAixò és la fi del treball o d’alguns treballs?\nEstem parlant d’un canvi conceptual del que entenem per treball. És molt complicat parlar del futur perquè les paraules que farem servir encara no existeixen. Per posar un exemple utilitzo la paraula telèfon. Per a cada generació implica objectes molt diferents. Per a un jove d’avui en dia un telèfon és un aparell amb el qual fa vídeos i juga, es connecta a xarxes socials, escolta música i busca informació. Una persona de setanta anys potser també et parlarà dels smartphones, però segurament té més present aquell aparell fix que era al passadís de casa i que només servia per parlar. La paraula és la mateixa i ens remet a objectes i serveis molt diferents. Doncs el mateix passa amb la paraula treball. Allò que serà treball d’aquí a vint anys no tindrà res a veure al que considerem treball encara avui.\nLa veritat és que veient les condicions laborals de Glovo i el futur del mercat de treball no és gaire esperançador. On queden els drets dels treballadors?\nAl llibre també explico una mica l’evolució dels drets dels treballadors i com s’inventen. Com se’ls dóna forma. El cap de setmana és un invent del segle XX, es consolida la idea que la jornada laboral ha de tenir una durada limitada i això es fa pensant en una societat industrial. Són drets que es creen pensant en una feina que es fa en un lloc de treball i dins un horari. Ara que hem d’estar responent a missatges tota l’estona costa delimitar quantes hores al dia estàs treballant. Hi ha una batalla en la redefinició dels conceptes. Els que treballen a Delivero són empleats tal com entenem fins ara aquesta figura? Els tribunals diuen que sí i l’empresa, que no. Les paraules que fem servir són cotilles d’un món no connectat.\nÉs que en aquest nou món potser els de Delivero volen una casa on viure, volen menjar saludable i potser fins i tot volen donar als seus fills una bona educació i vestir-los i dur-los de colònies. Amb el que cobren avui s’ho poden permetre?\nNo. En aquest sentit estem vivint un canvi que ningú sap on es durà i quines conseqüències socials tindrà. Alguns experts ja parlen d’un model postcapitalista. En un món en el qual es pot produir serveis només a partir de dades produïdes per robots, el paper dels humans és dubtós. No sabem quanta gent necessitaran les empreses per treballar, però segur que necessitarem consumidors. Ara Delivero fa servir repartidor en bici, però en pocs anys això ho faran màquines. Tot el que sigui mecànic i previsible ho faran màquines i les rutines les faran els algoritmes. Tots les feines que són rutinàries desapareixeran. Les màquines van substituir els obrers de les fàbriques i els algoritmes ho faran al sector serveis. Les oficines estan plenes de rutines i això afectarà moltes feines que fins ara es pensava que només podien fer les persones.\nPerò la gent hi és igual, si no hi ha feina per a tothom què passarà?\nPer això cada vegada està agafant més força la idea de la renda bàsica universal.\nUna mesura de contenció del conflicte social?\nAquí s’associa a l’esquerra, però en altres llocs del món són propostes integrades als partits liberals. És una mesura que s’ha de treure de la disputa ideològica esquerra-dreta perquè es pugui debatre obertament i sense prejudicis. A Silicon Valley hi ha grans empreses que estan experimentant amb renda universal per veure què passa. Què fa la gent si li dones mil dòlars sense demanar-li res a canvi?\nHi ha gent que es passa el dia al sofà mirant la tele, però també s’ha vist que augmenta la iniciativa de la gent. La humanitat som l’única espècie capaç d’inventar-se noves necessitats i molta gent no sap estar-se a casa sense fer res. S’ha vist que moltes persones que en condicions normals serien assalariades ara s’arrisquen i tenen capacitat d’innovació.\nSón experiments per a la construcció d’una nova estructura social?\nEl temor a la bretxa i les desigualtats que pot implicar el nou sistema és real. Els drets que ens hem donat entre tots, inclosa l’edat de jubilació, estan pensats per a un món que ja no existeix. L’esperança de vida no és la mateixa. Abans t’havies de desplaçar i fer un horari i ara hi ha empreses noves que no saben com imposar el control horari perquè mai no l’han practicat. Treballen per objectius i no saben com aplicar regles analògiques al món digital.\nQuan una empresa posa objectius i una data per assolir-los és perquè algú ha decidit que són possibles. Algú ha calculat quantes hores de treball per persona calen per aconseguir-los.\nEfectivament, aquestes són les normes que s’estan redefinint. S’han de contestar o no als correus fora d’horari laboral? Tenim dret a desconnectar? Aquest dret no s’ha desenvolupat fins ara perquè no tenia sentit. Era un dret que no existia al segle XX perquè no estàvem connectats. Ara tot passa pel telèfon i no tenim clares les normes d’ús perquè és un món nou. Hem de canviar la mentalitat perquè serem constantment novells. Tot canvia tan ràpid que ser especialista en una cosa concreta no serà tan demanat com ser una persona que pot aprendre ràpid.\nQuè és allò que no poden substituir les màquines?\nLa capacitat de respondre a escenaris imprevistos. El tema és que la nova situació implicarà noves feines que encara s’estan desenvolupant i no en coneixem el potencial. Parlo de feines tecnològiques i també de llocs de treball que relacionen tecnologia i humanitats. La divisió entre ciències i lletres és un error. Ja podem dir que la tecnologia és el nou anglès.


Notícies - Èxit de participació a la 'Festa de la Lectura' a la Biblioteca Mil·lenari\nÈxit de participació a la 'Festa de la Lectura' a la Biblioteca Mil·lenari\nUn dels finalistes llegint un fragment del seu escrit\nel 11/feb/06 Elena Cortes Cultura PDF\nLa Biblioteca del Mil·lenari ha estat l'escenari de la 'Festa de la Lectura' per a infants i joves. L'acte, que forma part de les activitats programades per l'Any del Llibre i la lectura, ha permès als més petits compartir els seus escrits i lectures preferides amb el públic assistent.\nLa 'Festa de la lectura' és una trobada en què nens i joves llegeixen fragments dels seus llibres preferits, textos propis i poemes per mostrar la seva estimació cap a la lectura. L'acte, que ha tingut lloc durant el migdia de dissabte, ha aplegat al voltant de cinquanta nens i joves a la Biblioteca del Mil·lenari.\nEntre els voluntaris que han participat en l'acte, hi havia els finalistes del Concurs de Narrativa que finalitza el pròxim dimarts amb l'entrega de premis a dos quarts de vuit de la tarda a la mateixa Biblioteca.\nL'emoció i entusiasme dels més petits es respirava a l'ambient i han estat molts els que voluntàriament han llegit o cantat alguna cançó dalt de l'escenari. L'encarregada d'amenitzar aquesta activitat, mestre d'educació primària, ha destacat la gran participació del nens i sobretot ha qualificat l'acte de molt positiu per aquests nens.\nTot el que sigui vivències relacionades amb la lectura és fantàstic. És una experiència molt bona que els fa créixer com a persones del món que volem.\nEls joves participants han mostrat en tot moment la seva fascinació per la lectura i hem fet un recull d'algunes de les seves opinions sobre aquesta festa, les seves lectures preferides o textos redactats per ells mateixos.\nNens i nenes participants de la Festa de la Lectura\nL'acte ha acabat amb un fort aplaudiment per a tots els joves participants que han col·laborat en aquesta primera 'Festa de la Lectura'.