El darrer a l'albada.\nAvui m'endinso de nou en aquesta mar desitjada. Un temps de silencis. Així, en plural, perque no callo jo, callen els meus jos. Tots ells s'han esperitat durant aquests darrers dies. Uns mentre esguardava la mirada neta que s'apropa al no res. D'altres s'enjogassaven en l'espera i la joia d'uns petits moments de felicitat. També el jo més fosc s'endinsava en les gèlides aigües del dubte. I més enllà el jo pacient s'alçava dret afrontant la ventada i deixant que la pluja li amarés el seu rostre. No els anomenaré tots, no en treuria cap profit. Habiten en mi i no pas sempre s'avenen entre ells. Els hi cal un món ben ample i això avui és el que s'alça al seu davant. Un món extens.\nFinarem aquest darrer full del calendari per reescriure demà les nostres petites mentides.\nMai sabré com suren els mots damunt la mar. Als matins quan veig hissar el sol en l'horitzó m'acomiado de la nit i en bressolo les seves ombres fins que s'esbraven sota els ratjos.\nD'aquesta escapada a Sitges m'emporto l'impacte que m'ha causat el cartell de The Road. Acabo de descobrir que el director de fotografia és Javier Aguirresarobe. No us sona? Doncs a mi sí. Formo part de la seva obra. Hehehehe. Va ser a Vicky Cristina Barcelona. Així doncs ja tinc una excusa per declarar-me'n admirador. Queda doncs apuntat el meu desig de poder veure aquesta nova pel·lícula que tant bones crítiques està acumulant. Fins ara totes les imatges que he vist em produeixen molt bones sensacions. Retinc encara la impressió que em va causar aquest cartell mentre feia cua per entrar a l'Auditori. Vaig comentar-te que m'agradaria endur-me'l a casa. Ara postejant-lo aquí és com si ho hagués fet. Em ve a la memòria aquell tòpic que vam dir-nos més tard: La primera impressió és la bona.\nUna nova descoberta molt satisfactòria. Encara hi ha bones raons per anar al cinema. Un bon guió, una bona realització, bons actors i un munt de molt bones sensacions. La sala era prou plena. Un fet a destacar en una ciutat que ha deixat morir d'innanicció les velles sales de cinema. Aquest fet ens demostra que la seva desaparició del centre de la ciutat fou un fet derivat dels interessos de les grans distribuïdores i de determinats interessos econòmics. És molt probable que tot sia el fruit d'una desencertada gestió cultural. Tot i així s'ha d'agraïr l'aposta del Foment d'arriscar-se a aquesta mena de projeccions. Sort en tenim aquells que volem veure cinema més enllà de les propostes merament comercials.\nRetorno al film en qüestió i m'agradaria ressaltar-ne la força dels petits moments. Situacions molt personals que trascendeixen el simple fet personal i poden ser fàcilment assumibles per un públic heterogeni. Les disputes generacionals i les personals, alimentades per les complexes realitats emocionals dels protagonistes, són fàcilment identificables per una majoria d'espectadors. Aquest sol fet garanteix la pluralitat dels espectadors i en certa manera en possibilita la gran acceptació. També ens dona la possibilitat d'entendre la vida de cadascú desproveïnt-nos dels rols tòpics que acaben emmascarant les nostres vides. Un retrat precís i alhora universal. Una saviesa narrativa espectacular. Detalls insignificants que ens manifesten clarament la profunditat individual de cadascun dels protagonistes. Moments dramàtics plens d'ironia desdramatitzadora. Un retrat reeixit de la vida i de com s'hi enfronta cadascú. El món gira i nosaltres amb ell. Som tots tant iguals!\nLes darreres notícies sobre l'exploració de l'espai sideral no poden emmudir la reprovació que ens provoca aquesta mena d'ínfula. Tot jugant m'he demanat on anirem a raure, o deixar-nos-hi caure, tots aquells que tant sovint ens hi perdíem. Ho feiem per fugir d'una realitat que ens desagradava, potser no l'enteníem, aleshores. Ara en canvi, amb el cúmul d'experiències recollides, apilades any rera any, sabem amb una clarividència que ens aclapara, que no hi ha cap posibilitat de comprensió. Ens estan minant el referent poètic de la nostra evasió, la nostra petita pàtria on hi enterràvem tantes hores i hores de pensaments. On anirem a cercar refugi? Què diran els nostres amics, les nostres mares quan ens agafin absents? La consciència els traïrà i ja no ens deixaran anar aquell: Estàs a la lluna!\nDeixo enrera les llargues hores d'estiu sota l'esforç i el sol. He pouat en el silenci per atemperar embats d'emotivitat. He blasmat el meu present endinsant-me en la duresa del temps, en l'eixuta mirada del malalt que no comprèn el seu estat però que encara sap mirar per interpel·lar-te i t'agraeix tanmateix que li premis la mà. Alçar el ulls i veure les restes d'un passat ignorat pot abatre't en qualsevol instant. Són moments d'agror inassumible. Una mirada envitrallada t'assetja insistentment des del davant. La defuges debades. No en saps res d'aquell que n'hauria de ser el mirador. Ignores quan temps fa que va caure en el buit de la malaltia. No en saps el nom. Ni el demanes. Et sents escrutat i les ninetes et semblen forats d'una memòria escolada. Et sents acusat i no goses defensar-te. Aleshores retorno per servar el meu present. Em desfaig en atencions per qui tinc al costat. Tampoc en sé gran cosa. Però hi ha un petits fils que ens lliguen a un passat gairebé esborrat. En un precís instant mil preguntes t'abaten. Calles i contens la desfeta. Prens força d'un sentiment generós. Enllesteixes la feina i t'acomiades tendrament quan en el fons voldries escapar. Tu pots fer-ho. Ells hi són ben presos. La calor es fa novament present i m'oblido del meu propi dolor. Insignificant, balder. Retornen les preguntes i reprenc el record que em consola.\na 16:31 2 comentaris:\nDesprés del regust agre que em va deixar l'edició de "La Tregua" calia refer-me amb el plaer de la lectura. Calia retrobar-me amb la calidesa d'una bona edició. Ara que m'aturo en aquest aspecte banal de la literatura em descobreixo admirador de les edicions d'Empúries. No ho sé del cert, però en aquesta darrera elecció sí que hi ha tingut molt a veure el com. Una edició molt amable i plaent. Justa mesura, just pes i millor contingut. Em va caure a les mans per propi neguit i per benevolença d'un/a bibliotecari/a eficient. El van posar a la pila dels recomanats quan vaig retornar l'anterior. Així doncs vaig cedir a la proposta i me'l vaig endur.\nNo sé qui ho va dir primer, però ho he llegit en molts articles i també ens alguns blocs, que els llibres escullen els lectors, ens escullen. I avui em sento víctima, afortunada, d'aquesta elecció.\nEm calia un llibre que més enllà de la qualitat literària m'aportés quelcom complementari del meu present. I vet-t'ho aquí que m'ha caigut a les mans el llibre que em calia.\nLa narració és molt senzilla i planera però d'un alt voltatge vivencial i d'un gran vessament d'humanitat i de clarividència existencial. M'ha commogut i amb això en tinc ben bé prou.\nSi em voleu fer cas, no us els perdeu. De ben segur que una cosa o altra hi trobareu que us faci profit.\nNo me n'he pogut estar de posar rostre a aquesta lectura, per això he volgut cercar els retrats dels seus protagonistes.\na 13:03 1 comentari:\nLes vancances, com moltes altres coses en aquesta vida, representen valors diversos segons el subjecte i el moment. Hi ha qui en fa un temps de viatges per saturar-se de paisatges nous, d'un munt de postals que no retindrà i que potser demà recordarà que va veure-les a través de l'objectiu de la seva càmera digital. D'altres es lamenten de la llibertat a contrarrellotge: encara no han començat a gaudir-ne que ja compten els dies per tornar a la feina. Molts es perdran entre gandules, platges i terrasses assedegant-se a cops de gerres i atemperant la gana a cops de tapes i d'altres manduques que els hi proporcionaran aquells quilets de més que al setembre justificaran la seva renovada vocació gimnàstica. Potser s'hi aplicaran o tal vegada recorreran a la càrrega escolar dels fills per ajornar uns hàbits, dieta inclosa, que ara per ara els fi molta mandra d'afrontar.\nMalparlo de les vacances d'altri perque no sé ben bé com titllar les pròpies. Un viatge particular fet de renúncies i de silencis. Un viatge contra el setge del temps prenent els elements com a companys. L'aire de bon matí per eixamplar el pit i alimentar, potencialment, l'esclat, de paraules, crits i plors. El Sol per carregar el cos que poc a poc ha anat colrant la pell per resguardar-se del fat. Les carícies absents ennegreixen l'epidermis. La salabror de les onades per amorosir la pell suada de l'esforç i relaxar els muscles tensats.Poc a poc el gust del present reconfortarà aquella buidor de la consciència de les pèrdues, pròpies o alienes. Tant se val.\nDes de la foto del post, miro la vall d'un ahir que se m'escola entre els dits. Tredòs. La pluja m'amarà de dolçor i alhora del temor de la ràbia dels déus: trons i llamps m'empenyeren camí avall per no deturar-me a la Vall on vaig pouar el meu present en un temps passat. Els ulls, la mirada també, s'han alleugit amb la força de les muntanyes i qui sap si dels records que no vull esventrar. El cor ha pres el seu respir i vet-ho aquí que poca cosa més en queda d'aquest temps incert que he esgotat.\nDiumenge passat la tarda era prou xafogosa per cercar el recer en qualsevol local on hi hagués aire condicionat. Habitualment en detesto el seu ús exagerat que se'n sol fer arreu. Però vet aquí que en la Sala del Foment, l'aire hi és condicionat en una mesura que a mi em sembla prou encertada. Tal vegada sia motivada per la deficiència de l'aparell o potser, qui sap, si per l'encert de qui n'ha fixat el grau. Tant se val. El que mana en aquest cas és que d'aquesta tarda de cinema no em quedarà a la memòria les percepcions tèrmiques disparatades.\nAnem a l'objecte del post. La pel·licula en qüestió era l'única opció possible en aquella hora i espai, vaig doncs acceptar la proposta sense tenir-ne referències i empès pel desassossec climàtic . Ni tan sols recordava cap crítica de quan va ser premiada en els darrers Òscars. De fet, aquests premis mai m'han destapat grans passions, i sovint he acabat per no prendre'ls com a mesura fiable alhora de prendre una decisió cinèfila. Tot i així en aquesta ocasió valoro positivament l'adjudicació del premi.\nNo pretenc fer cap crítica cinèfila, mancat com sóc de coneixements amplis en la matèria. Però des d'una perspectiva d'espectador puc apuntar diverses coses. D'una banda la bona narrativa del film, en cap cas es fa pesat ni hi vaig trobar excessos recursos tècnics que em distreguessin de la narració i que sovint s'inclouen per a donar lluïment als diferents professionals, als dels efectes especials, al director de fotografia, al mateix guionista, etc ... La música hi té una força important, però també l'argument hi juga a favor. En algun moment potser se n'abusa d'aquesta facilitat, però no desentona ni molesta aquest petit pecat formal. La història és prou simple i fins i tot previsible en molts moments, però aquesta previsibilitat no li fa perdre valor. El que vaig copsar-ne era un retrat d'una societat, la nipona, que ens cau molt llunyana, i en la que sovint no hi recalem prou i de la qual segurament en podríem aprendre prou coses. El mateix fet d'afrontar la mort, com el retrata el film, ens hauria de fer repensar les nostres cerimònies. Així com les pròpies manifestacions d'afecte que es transmeten en les relacions humanes. Les faccions orientals sovint ens semblen molt inexpressives, deu ser una percepció molt personal, però crec que pot ser una consideració molt compartida per d'altra gent del meu entorn. A la pel·licula doncs s'agraeix que la narració compti amb molt pocs diàlegs i que el joc de mirades i expressions dels actors tingui tanta importància. M'ha semblat que les interpretacions han estat força reeixides, tot i el distanciament cultural que m'impossibilita valorar l'assertivitat d'aquesta afirmació. Més enllà de la bona factura fotogràfica, molt plaent i agradosa, en destaco aquesta emotivitat instrumentalitzada en la seva justa mesura. Si ets un sentimental de mena, i estàs en un temps vital en el que revises certs preceptes personals, potser et caurà una petita llàgrimeta. Hi ha escenes d'una gran tendresa i d'una emotivitat molt ben assolida. A la fi el que ens queda d'una bona pel·licula és aquell munt de sensacions que ens acompanyaran durant un bona estona mentre abandonem la butaca i retornem al carrer. Aquelles sensacions que intento retenir sense deturar-me a pensar en els que com jo abandonen la sala. No busco coneguts per no perdre'm aquest petit gaudi personal. Vull fruïr-ne fins arribar al carrer. Després que tot es vagi diluïnt i que un cop refredat, en el fangar de la xafogor d'aquesta tarda d'agost, m'apunti la possibilitat de tornar-la a veure en una altra ocasió, a casa, i sabent que em plaurà revisar i recrear-me en tot un seguit de detalls. Aquesta és la mesura d'una bona pel·lícula: apuntar-la en la llista de les revisualitzables.\na 9:44 1 comentari:\nTot passejant me n'he adonat. No sé si és una simple casualitat, però m'hi he hagut d'esforçar per adonar-me'n. Què hi fa un pal despullat? La resposta és ben simple: Em dona ànim, un petit esclat d'esperança quan tot sembla mig perdut. Esperem que no la reposin. No cal.\nTemps enrera vaig percebre l'Alzheimer en algú que m'era relativament proper però no suficientment per sentir-me'n afectat. En sabia el patiment d'aquells que l'atenenien dia rera dia. Però per molt que t'ho expliquessin mai te'n fas prou a la idea. Escoltes i acompanyes, sí, però se't fa molt difícil abastar tota la duresa que representa. Ara en canvi he vist l'esclat d'aquest mal de més aprop. Tenia la possibilitat de distanciar-me'n, però no sé perquè m'hi he deixat arrossegar. No en sé els motius ni m'importen gaire. Ara tan sols sé que m'hi trobo i prou. He vist aquella mirada interpel·lant i que tot d'una es mostra buida i es perd i no sap on és. He sentit aquell petit gest d'agraïment mentre encaixes les mans, les dues alhora, afectuosament, i tot seguit com la mirada s'esquerda. No hi ha paraules per expressar el dolor que se't clava. En sé poc de la seva història personal. Ben poc puc fer-hi per mantenir uns records que no em pertanyen. Ara tan sols em resta aquest fràgil present. Saber que em reconeix i que poc a poc m'oblidarà com tots aquells anys d'una estranya familiaritat que manteniem tot saludant-nos pel carrer. Ara però això importa ben poc. La malaltia ja s'ha cobrat una víctima, i ara des de la distància ploro tot el que ha esborrat i s'ha endut injustament. Li vaig dir adéu tot just acaronant-li la mà. Amb prou feines em va mirar. No tingué ni esma per saludar-me. Dos dies després moria. Aleshores no ho sabia. Ara en tinc la certesa. Ha estat víctima de la malatia del seu home. L'Alzheimer va actuar a traïció, s'abraonà sobre una presa fàcil, feble i temerosa. Poc a poc li anà cegant la vida al seu entorn, despietadament. Ara s'abat impunement sobre l'home que es perd. M'aclapara la ràbia de tanta dissort. Hem fallat, col·lectivament. Una vegada més la malaltia ha pres el seu camí i ha estat ferotge. Ara, mentre intento reconduïr aquest dolor m'abaten un munt de pensaments. Cal prendre'n consciència.\nTres quarts de nou del vespre. Tanco el portal de casa. Enfilo carrer enllà amb un desig que haurà d'esperar alguns minuts encara per saber si rep cap oportunitat. El vespre és prou lluminós encara, la calor molt suportable. M'hi sento bé dalt de la bici. El desig m'amanyaga. Em mima. Va recorrent poc a poc tots els racons del cos per transmetre'ls la seguretat que reclama la meva consciència. Passen els metres sota les rodes. L'aire m'acarona la suor que apareix tot i el curt recorregut que porto. Pel camí de la riera em trobo alguns ciclistes que tornen. També alguns corredors i passejadors. Trepitjant els vells rails del tranvia que encara resten visibles abans d'arribar a Argentona he pres la decisió. Provaré de fer la volta pel Pou de Glaç de Canyamars passant per la Font del Malpas i Can Bruguera. Apa som-hi! Disset quilómetres fins al Pou, sense canviar plats ni pinyons. Ja es prou fosc. El camí comença a enfilar, cal deixar el plat gros i el pinyó petit. ....\nTinc el record ben viu. Un ahir d'ombres que vagareja entre les certeses de l'adultesa. Les pautes, els ritmes de cadascú estan plegats de silencis i renúncies. Avui m'entretinc a contemplar aquest esclat de vida que intento amarar. Són petites incisions que faig en el meu temps per alleugerir la pesantor i la càrrega vital. Veure'ls com lluiten per sobreviure em situa en el meu punt just. Canaricultor de baixa intensitat, em complau gaudir del cant i de la bellesa. Vaig endinsar-m'hi esperonat per un bon veï, que ja fa temps va marxar per retornar a la seva Andalusia. Aleshores vaig recordar l'afició paterna pels ocells i de com gravada em va quedar aquella dèria en el meu incoscient. L'he resseguit com si fos un lligam emocional que no volia desprendre'm. Avui el refermo quan perdo una nova traça.\nEnfilar el Rocar d'en Serra és la vara de mesurar el meu estat de forma. Feia dies que somortament covava el propòsit d'aventurar-m'hi per primera vegada aquest any. Ho he afrontat sense neguit. Temia el desànim resultant d'una impaciència. Però vet aquí que tants dies d'esforç han donat el seu fruit. La pujada ha estat tot un èxit. Poc patiment i moltes bones sensacions. Un cop a dalt contemplar el paisatge que tant sovint maltractem i esgotem en pro d'un progrés que hauríem de revisar. M'envolta el silenci de la tarda del diumenge i els cants dels ocells que no sé destriar. Enfilo la pista del Parc i em desplau veure com l'han enxamplada i aplanada. La prevenció del patrimoni natural té a vegades aquestes contradiccions. Els camins han de fer també la funció de tallafoc. La visió però resulta feridora. Atempta contra el record d'aquell camí retingut en la memòria de quan vaig redescobrir el plaer de la bicicleta. Fa més de 20 anys. Tota la pista és molt sorranosa. Reté les pedalades. Enfilo direcció Òrrius. El sol va caient. Vol allitar-se. El silenci dels boscos m'acompanya. Estic sol i m'hi trobo bé. El cos agraeix l'esforç i la ment filtra el sons del paisatge marinat esmorteïnt el brunzit del trànsit de l'autopista. Espero el descens que emprendré un cop abandoni la pista pel vell camí trinxat de roderes. Un camí que em portarà a la pista que voreja les entranyables cases de Can Manyana i Altafulla de grata memòria adolescent. La baixada del veïnat de Clarà serà continguda. La Riera en el seu darrer tram intransitable. La sorra envaeix tot el llit i gairebé la fa impracticable. Travesso la carretera i vorejant la riera d'Argentona retornaré cap a casa amb la satisfacció de les bones sensacions copsades. Anem bé.\nEtiquetes de comentaris: Bicicletades\nUna molt bona recomanació descoberta en una tertúlia radiofònica sobre llibres (segurament Icatfm, no recordo ben bé el programa). M'en vaig convèncer tot resseguint comentaris de lectors en diversos blogs. No m'ho vaig pensar i vaig comprar-lo. Una adquisició encertada. Un regal. Es tracta d'una novel·la magnífica d'un autor jove, Marc Pallarès, que promet molt i que caldrà seguir. Si hi ha cap pega en el llibre aquesta deu ser el poc encert del disseny de la coberta i del subtítol que amaga la veritable riquesa de l'obra. No us el perdeu.\na 15:31 3 comentaris:\nEsventrada de buits\nHavent traspassat els límits de la racionalitat me n'adono de l'estupidesa dels gestos. En sóc plenament conscient. Però tammateix més enllà de la sensació de ridiculesa hi ha el menyspreu als convencionalismes, una negació tenyida de falsa sinceritat. Abocats a l'abisme som plenament conscients de l'engany de les certeses. Hem bastit el nostre present de mentides que ens sostenen. I arribada l'hora ens hi aferrerem, si el fat ens ho permet. Recordo aquella mirada derrotada mentre l'hi feia costat al llit de mort. Recordo com vaig oblidar qualsevol retret i vaig deixar que els petits gestos i la meva veu l'acompanyés. A les portes de l'adéu vaig plantar-hi la tendresa. Ho vaig fer aturant el meu temps, abandonant els meus deures, renunciant als meus somnis. Sé que el vaig sorprendre en la mesura que el seu estat li ho permetia. Però també vaig tenir consciència d'uns sentiments, paralels, que mai no es van trobar. Ara amb la recança del buit, aprenc a sentir la meva pròpia petjada. Miro als ulls i la mar és ben llunyana oblidant com m'acaronava en les profunditats de l'ahir segellat. Ni tan sols em retorna al blau d'aquell primer bes de despit o d'aquells altres que van quedar sense donar. Podria dir: No!. Deixa-ho. No hi ha res a dir. Tant m'he fa. M'està bé si a tu t'hi està. Al cap i a la fi, es tant sols un joc, de paraules, de gestos. Ara em venen a la memòria les paraules de ràbia de qui pacientment m'esguardava. Les abocà mirant l'horitzó ennegrit mentre m'aferrava desesperadament a uns ulls que em foragitaríen poc després. Mai no gosà travessar el llindar de les ànimes que avui estic temptant d'esquivar. Sempre m'ha quedat la recança d'un menysteniment. Ara, però, ben aprop, no em fa res. Tinc el bes de l'aire damunt la cara. Retinc en la mirada l'escalf dels primers ratjos del sol a trenc d'alba. Esperaré, sabent l'adéu, negat el futur, En tinc prou del present rebut. D'haver bastit un nou traç sobre les roderes del passat. Sovint la vida ens depara aquestes coses. Abatuts sense esperança ens esclata, del no res, la rialla. Potser hi ha poc sentit en tot plegat. Però, si em plau, per què negar-ho?\nEL VOL DE LA MIRADA\nDeturar els pensaments. No atendre el reclam dels fonaments. Callar. Perdre's fixant la vista en un punt indeterminat. Abstracció per cuirassa. Res sembla aturar la tempesta somorta quan s'abat irremeiablement en aquest present. Per què doncs temptar més la sort?. La racionalitat aposta pel recer. Ressonen però les paraules d'aquell retret: Mira'm!\nM'aturo en aquest detall i en la naturalesa de l'observació, ho faig ara perque no vaig fer-ho en aquell precís instant. Dubto. Inducció o traïció?. No hi havia cap propòsit inconfesable, cap intenció premeditada ni cap mena d'estratègia amb finalitat oculta. No. S’entrellucava, tal vegada, la possibilitat de mostrar el neguit somort que es debatia en el fons. Entre la consciència plena i la incontrolable.\nPerò, més enllà, el to d'un cert enuig disfressat de recriminació. Exigència despullada d'amabilitat i de comprensió. Fruit colpidor d’un menyspreu molt intens. Ferida?\nHauria de foragitar la intuïció i l’aproximació a la realitat! Obro de bat a bat els finestrals de l’ànima perque el vent aixequi tots els puntals de la consciència. És l'hora del vol.\nAvui, el record d'una absència persistent plena de silencis cruents.\nEL SILENCI (i de retruc un munt de sensacions)\nFa molt de temps que vaig descobrir l'encís de la veu d'en Gaspar Hernàndez. Era quan encara no s'havia mediatitzat amb L'Ofici de Viure. Em vaig acostar al llibre per l'encant de la seva veu i en agraïment, com a oient, de la seva professionalitat. Així doncs me'l vaig comprar abans del 23 d'abril. Ara quan ja fa dies que me'l vaig llegir, d'una revolada, m'agradaria tornar-hi, rellegir-lo i deturar-me en aquelles petites perles que s'hi poden pescar i que tot just vaig començar a subratllar. M'abstindré de fer-ne un judici literari de l'obra, ja l'han premiat amb el Pla, però el que més m'ha sobtat han estat els paral·lelismes que he fantasiejat tot llegint-lo. Pura fantasia. O potser, no. Potser hi ha hagut una sicronització real entre l'oient, jo en aquest cas, i el locutor, una sincronia que ens ha fet convergir en aquest procés d'autoreconeixement. Pot semblar estrany tot plegat. Però si mal no l'erro pertanyem a una mateixa generació, i potser en aquests moments de la nostra consciència vital és quan estem més predisposats a permeabilitzar-nos de tot aquest complex món de l'autoconeixement, meditació o com vulgueu dir-ne. Potser també hi tindrà molt a veure el lligam radiofònic que ens ha connectat. Bé, sigui pel que sigui, el cas és que molt d'allò que va destriant la novel·la m'ho he sentit molt proper. No pas la malaltia, sortosament, sinò tot el que fa referència a posicionaments vitals. I més a més, hi ha hagut un estrany acompanyament contextualitzat en forma de buit. No en vull parlar. No cal.\nHe recomanat el llibre i sembla que agrada. Segurament la grandesa dels llibres és que contenen diferents accents on parara-hi l'orella. Registres diversos per a gent diferent. Cadascú amb el seu grau de sensibilitat. Cadascú amb les seves necessitats i mancances. D'altre manera seria tot molt avorrit si a tots ens complaguessin les mateixes coses, no?\nEl tornaria a recomanar.\nLa soledat és l'impuls vital per excel·lència. Abastar-la amb plenitud ens aboca a la llibertat. Negar-la ens anorrea.\nL'etimologia dels mots ens apropa amb major certesa al significat de les paraules. En aquest cas l'origen de sentir ens remet a 'percebre amb els sentits; adonar-se; pensar'. Actualment el seu significat no difereix tant però la voluntat d'acotar conceptes en dilueix el seu encant. Percebre per mitjà dels sentits, comunament amb exclusió de la vista. / Experimentar una impressió de dolor o de plaer espiritual. / Tenir consciència del propi estat.\nParar esment en aquest mot no és ara un acte gratuït. Té molt a veure en el trasfons del bloc. En les motivacions, i porta a avaluar-ne les seves conseqüències. Sé que tot plegat pot comportar incomoditat. Sóc prou conscient dels envats que m'assetjen. Però també tinc la certesa que en tot cas tot és tan sols fruit de la meva desmesurada imaginació. Saber del risc i negar-se a reduïr-ho tot als clixés imposats. Tancar els ulls i sentir. Sí. Pot semblar ridícul però m'hi aboco amb la voluntat d'avaluar les meves pròpies capacitats. D'avaluar i gestionar els meus propis sentiments. No negar la basarda d'un risc inassumible. Racionalitzar expectatives. Esbandir-les. Tan sols sentir. No pas assolir res. En aquesta decisió hi cap la fugida. No em fa res atemptar el meu subconscient. Una lluita desigual entre els diferents estats del pensament. I a la fi aquest joc de lluites és plaent. Has estat guspira. No hi ha lloc per culpables ni recances. Si les meves paraules inquieten em remeto als fets. He defugit l'ofensa. No m'ho hauria perdonat. A la inversa hi campa el dubte i la probable decepció. Prevenir em desconcerta. La negació sol amagar veritats anònimes. Hi tenim tot el dret. Em remeto al SENTIR, sense por ni recança. No enganyar-nos és el millor regal que ens podem fer. No vull racionalitzar més els meus sentiments perque sóc conscient que s'esmicolarien en l'aire en el mateix moment que els verbalitzés. Ja he fet prou posant-los per escrit. Encriptats, això sí. Ara toca abandonar-los al buit. I desitjo que això no els aboqui al no res. I si fos aixi, no hi haurà plany.\nEls plaers eterns\nQuan em parlen d'aprofitar el temps, quin contrasentit (el temps és per gaudir-lo), sempre em vé al cap el gran plaer i la recàrrega energètica que m'envaeix a trenc d'alba arran de mar. En el silenci de l'esclat de llum s'hi arrauleig, amatent, fins i tot, l'onatge, ... quan surti el sol potser s'esbalotarà, però no pas abans, hi ha plaers que cal respectar!\nEtiquetes de comentaris: Dèries, paisatges\nVas aparèixer per CAsualitaT fa onze anys enrera ...Vàrem acollir-te amb els meus recels i la joia de la canalla ...\nAmb cadascú de nosaltres vas tenir les teves petiteses ...Els darrers dies t'estaves al jaç sabent-te vençuda, però encara vas voler sortir al balcó. Feia sol, però no vas arraulir-te com solies fer-ho, no. Vas alçar el musell al vent i semblaves captenir-te amb l'aire. Ben poca estona per retornar després al teu jaç, on t'anaves apagant sense estridències ni gemecs, resignadament. Calia prendre una determinació. No podíem deixar passar més dies. Cadascú de nosaltres va acomiadar-se de tu, privadament, a recer de les mirades dels altres. A mi em va tocar fer el cor fort i enfilar els carrers fins al veterinari. Apa, deixem-ho aquí!\nEncara, n'hi ha qui me'n parla!\nVaig caçar aquesta imatge d'internet. L'he escollida perque sé que jo era ben aprop quan es va fer. En aquest moment jo era a tocar de l'Scarlett. Me n'enrecordo prou bé. També recordo aquells segons que vam creuar els ulls i ens vam mirar. Segurament ella sols buscava un punt on aturar i atemperar els seus nervis. Jo vaig jugar per fer passar l'avorriment de l'espera durant el rodatge. Però vaig témer que el meu joc no fos entès com un atreviment i vaig tallar aquella mirada. Si abans vas semblar-me una noieta creguda per la fama. Ara puc dir-te que després d'aquell breu encontre també vas redimir-te humanament. Figures entre les estrelles del celuloide però el vostre lloc no és pas el firmament ... de ben segur que per això hi ha aquell passeig de les estrelles on qualsevol pot trepitjar els vostres noms!\nQuan tot treballant hi ha espai per a la creativitat...\nAquesta prestatgeria mòbil és d'aquelles petites obres que t'omplen de satisfacció. Elaborar el projecte, atenent una necessitat. Avaluar els pros i contres de cada element. Mesurar cada peça i avaluar el rendiment global del conjunt. Tot un procés de creació i construcció que acaba quan el client et manifesta la seva satisfacció ignorant que més enllà de la simple transacció econòmica hi ha hagut un procés creatiu molt més important.\nSovint el valor de la feina no es mesura pel rendiment econòmic.\nLa ventada de gener i el meu carrer.\nAquesta ventada de fa quinze dies va arrencar un arbre jove i va embestir contra les branques desfullades d'altres que tenien més històries en les seves soques. Però la fi de tots ells ha estat la mateixa. Les serres mecàniques els han trinxat. En entestem a plantar arbres al bell mig de la ciutat però els abandonem a la seva dissort. Aïllats i en parterres inapropiats els exposem a una i mil situacions de risc. Ells són el petit testimoni que ens recorda la nostra pròpia fragilitat.\nTot anant a comprar ...\nEl rètol ja ho diu tot per si mateix...\nBé podria voler dir "Pollastre sense netejar", però no.\nEl pollastre era ben net i tot ell sencer!!!\nConcentració contra el genocidi palestí a Gaza\nVam començar l'any amb una concentració davant\nl'Ajuntament de Mataró. Gairebé mig miler de persones\nvan assistir-hi. Convocada a corre-cuita el dia abans\npodem parlar d'un gran èxit de la solidaritat local. Tot\ni així cal lamentar l'absència de moltíssima gent distreta\nper les grans preocupacions de les festes nadalenques.\nNo hi fa res. Hi tornarem demà dijous esperant que els\npolítics locals facin la seva aportació. A data d'avui tot\nfa preveure que no seran gaire agosarats en les seves\nAdjunto una imatge publicada pel Capgros digital de la\nconcentració del passat dia 1.\nEnfilar el Rocar d'en Serra és la vara de mesura...\nQuan tot treballant hi ha espai per a la creativit...


Dones de llum i mares fundadores Núria Jornet Benito.\nEl monestir de Sant Antoni i Santa Clara va ser la primera comunitat monàstica de la segona orde franciscana a Catalunya. Com sol passar en l’origen de molts monestirs, i més en una època com la medieval on moltes comunitats son fruit de la institucionalització d’anteriors espais religiosos poc formalitzats o de pràctiques d’espiritualitat no reglades, és difícil marcar-ne la data de fundació. Les dues fonts històriques que ens permeten una aproximació a aquesta història divergeixen en dates i personatges. Així, el relat de tints llegendaris que des de l’inici del segle XVII sembla configurar-se a l’interior mateix del monestir, de la mà de la llavors prioraDorotea Çarovira i poc després abadessa (1637-1644), afirma que la comunitat és fruit de la voluntat directa de Santa Clara, qui l’any 1233 hauria enviat a les nostres terres dues deixebles, unides a ella per diferents graus de parentesc, per fundar-hi una comunitat de “damianistes”. El que esdevindrà des de llavors llegenda que repetiran i assumiran bona part dels cronistes franciscans i benedictins, connecta per tant el cenobi barceloní amb el projecte espiritual liderat per la mateixa santa italiana i la seva voluntat fundadora.\nSepulcre de les dues “santes”, Agnès i Clara\nFacsímil d’un gravat amb la representació de les dues santes arribant en vaixell a la platja de Barc...\n“Santa Clara i Santa Elisabet d’Hongria”, Simone Martini, 1317\n"Fundació del monestir"\nImatge de l’obertura i exposició dels cossos de les dues “santes dones” per permetre’n la devoció i ...\nII. Agnès de Peranda i Clara de Porta, l’obra fundadora\nIII. Agnès de Peranda i Clara de Porta, l’autoritat femenina en el registre de la santedat\nIV. Agnès de Peranda i Clara de Porta, la memòria femenina en el temps històric\n1. Làpida sepulcral d’Agnès de Peranda, primera abadessa del monestir de Sant Antoni i Santa Clara, Anònim.\nTal com consta en els obituaris de l’arxiu del monestir, Dorotea va prendre l’hàbit el 29 d’abril de 1586, professà el 18 de gener 1594, fou priora i finalment abadessa del monestir entre els anys 1637-1644. Formà part semblantment d’un llinatge força lligat i present a la comunitat. Al segle XIV, l’abaciologi esmenta també a Sobirana Çarovira (1373-1376), i a Caterina Çarovira (1620-1622).\nMaria de Cervelló:\nMaria de Cervelló (Barcelona 1230-1290), és considerada la primera integrant o fundadora de la branca femenina de l’ordre de la Mercè. La seva experiència religiosa partí molt probablement d’un previ estadi de beata o beguina lligada a l’activitat assistencial i caritativa que, en el nou carisma mercedari, tingué com a eix central l’atenció al captaire-redimit. Juntament amb d’altres dones de trajectòria espiritual similar, constituí i liderà el primer beateri mercedari de la ciutat de Barcelona, prop del convent de la Mercè. La seva figura fou aviat enaltida per l’hagiografia oficial de l’orde, que la féu model de santedat i “exemplum” de l’espiritualitat mercedària, aconseguint la seva canonització a finals del segle XVII. Un fet aquest que en molt casos ha desvirtuat el perfil original d’una dona que encarnà en el seu moment un model d’espiritualitat femenina baixmedieval caracteritzat per la simbiosi del component contemplatiu al costat d’una intensa activitat social (caritat i atenció als pobres i desvalguts, etcètera).


Tal qual – El mussol d'Aqualata\nPosted on 22 Novembre 2018 6 Juliol 2021 by Ricard Aldea\nAtenent els comentaris de les companyes del curs, una observació feta pel professor i una altra de pròpia, he retocat una mica el relat de “La pala” per a fer-lo més entenedor. Ahir va acabar el curs d’Escriptura de records i em sap greu, perquè se m’ha fet curt. I no és que hagi sigut una experiència excepcional, d’aquelles inoblidables, però sí que ha estat participatiu i de molt intercanvi de parers, i a mi sempre m’ha agradat molt conversar, debatre.\nMai hauria imaginat que tinguéssim tan a prop de casa indrets com els que estic descobrint amb els companys de la UEC.\nAvui ens hem mogut al llarg de riu Mediona, que ara baixa amb força aigua a causa de les pluges excepcionals que ens beneeixen d’un temps ençà. Hem sortit de Sant Quintí, a tocar de Les Deus, per anar a petar de nou a elles després de 12 km llargs de bella caminada.\nHem travessat boscos, sobretot de pins, colgats de bolets. Hem vorejat els penya-segats ―ara per dalt, ara per baix― que el riu crea a còpia de mil·lennis de tasca erosiva i pacient. I ens hem enfilat al Castell de Mediona, on ens han obert l’església i ens han fet una breu explicació dels seus orígens.\nTelefonant (93-898.57.01) un parell de dies abans per avisar-los de la visita individual o en grup, preparen un àpat de carn i botifarra a la brasa per 22 euros, inclosos el pa amb tomàquet, la beguda i el cafè.\nPosted in El diari d'un aprenentEtiquetat Camí, Caminada, Caminador, Escriptura, Escritor, Record, Relat, UEC Anoia\nEntrada anteriorPanxa de burra\nSegüent entradaSetmana atapeïda


Comunicació » » Blog Archive » Taula rodona “40 anys de la televisió en català”, 6 març - Blog de la Biblioteca de Comunicació UAB\nTaula rodona “40 anys de la televisió en català”, 6 març\nLa Facultat de Ciències de la Comunicació UAB informa:\nEl proper dilluns 6 de març a les 11 h l’Aula Magna de la Facultat de Ciències de la Comunicació acollirà una taula rodona sobre “40 anys de la televisió en català”.\nLa taula rodona comptarà amb la participació de Salvador Alsius, vicepresident del Consell de l’Audiovisual de Catalunya; Bibiana Ballbé, periodista; Charo Lacalle, catedràtica de Periodisme i professora de la facultat; Cristina Puig, periodista i Sergi Schaaff, realitzador de televisió. L’acte serà moderat per la professora Elisabet Garcia, vicedegana d’Ordenació Acadèmica de la facultat, i serà presentat per la degana, la professora Maria José Recoder.\nAquesta és la tercera taula rodona que es programa a la Facultat dins del marc de la celebració dels 40 anys de les primeres promocions de llicenciats en Ciències de la Informació, seccions de Periodisme i de Publicitat. Aquests debats serveixen per reflexionar sobre com han evolucionat els diferents mitjans de comunicació al llarg dels darrers quaranta anys i com es projecten cap al segle XXI.\nTags: català, taula rodona, televisió\nThis entry was posted on Dimecres, 1 març, 2017 at 8:30 and is filed under Acadèmic, Televisió i ràdio. You can follow any responses to this entry through the RSS 2.0 feed.\tYou can leave a response, or trackback from your own site.


Trilogia d'uns ideals: La saviesa de les persones.\nLa saviesa de les persones.\nMitjançant una minoritària revista d'internet als Estats Units, s'ha dut a terme un projecte basat en una llegenda sobre una proposta que van fer al seu temps a Hemingway de compondre un relat amb sis paraules, però, aquest cop demanaven biografies dels mateixos autors.\nLa crida va tenir un gran èxit, un allau de 500 biografies per dia, de les quals s'han tret les més significatives a criteri del creador de la publicació digital, i les ha editat com anunciava al web.\nEl llibre està resultant tot un èxit i ha esdevingut ja un "best-seller" als Estats Units. Però, no és tan sol un llibre de curiositats, és una col·lecció d'històries verídiques amb rigoroses sis paraules, d'autors coneguts i ignots.\nEls autors coneguts ja se sap que sabran plasmar, amb molt d'art , la seva vida amb sis vocables; els ignots, els que en aquest llibre gaudiran dels seus "cinc minuts de gloria" son els que m'interessen perquè em demostren que en aquest món no es destrueix tant la capacitat de raonar, com alerten alguns experts en els seus estudis sobre la societat amb general i que no discutiré pas.\nA l'edició digital de El Periódico d'avui n'han fet el següent extracte:\n"Arreglo vàters, em paguen una merda", més profund del que sembla a simple vista.\n"Castigat amb càncer. Beneït amb amics", no és pas d'un adult que ha viscut molt, és d'un nen de nou anys.\n"Van trucar. Vaig contestar. Numero equivocat", potser, falses il·lusions?...\n"La mare va tornar. Reconciliació! Càncer".\n"El meu bebè es deia Jane".\n"La mare morta observa. Seré bo".\n"Déu, dóna'm paciència. Ara mateix!".\n...i la meva que no serà publicada "No puc canviar. Puc adapta'm".\nSi algú encara creu que la gent es inepta potser que no s'envolti de tals.\nPensament de Martín L. a 8:30


Actualitat | Reus Deportiu - Part 16\nRecuperar-nos a la pista del CE Vendrell per ser caps de sèrie de la Copa\n15 febrer, 2021 /in Hoquei patins /by Joan Gomis\nFoto: Juanjo Vinya\nTornar al camí de la victòria per ser caps de sèrie de la Copa del Rei i recuperar-nos anímicament després de dues derrotes consecutives. Aquests són els principals objectius del nostre equip, aquest dimarts a la pista del CE Vendrell. Un derbi provincial que s’havia de disputar el passat 19 de gener, i que no va ser possible a causa de l’aparició de positius per coronavirus a la nostra plantilla. El duel ajornat arrencarà a les 8 del vespre i es podrà seguir en directe al canal de YouTube OK Liga Tv i a RTV El Vendrell.\nLes dues ensopegades en el retorn a la competició provoquen que caiguem a la 6a posició, tenint en compte que tenim tres partits menys que els rivals de la zona alta de la taula.\nContra el Vendrell, Àlex Rodríguez és baixa per acumulació de targetes blaves. Va veure la cinquena el darrer dissabte contra el CH Caldes. El tècnic Jordi Garcia analitza el partit:\n🗣 Escolta les valoracions del nostre tècnic @garcigol3 abans de disputar el partit contra el @okcevendrell\n🗓 CE Vendrell – Reus Deportiu Miró (16/02/2021, 20:00 h)\n🏟 Pavelló del CE Vendrell\n📺 #OKLigaTV#VendrellReus #ForçaReus pic.twitter.com/wNyMrOBfsd\n— Reus Deportiu (@ReusDeportiu) February 15, 2021\nhttps://reusdeportiu.org/wp-content/uploads/2021/02/K6A5198-scaled.jpg 1755 2560 Joan Gomis https://reusdeportiu.org/wp-content/uploads/2021/01/logoRD_transparent1-229x300.png Joan Gomis2021-02-15 12:16:112021-02-15 18:26:14Recuperar-nos a la pista del CE Vendrell per ser caps de sèrie de la Copa\nDerrotats pel Caldes per la mínima\n13 febrer, 2021 /in Hoquei patins /by Joan Gomis\nEnsopegada per 2-3 contra el CH Caldes, aquest dissabte al Palau d’Esports en la dinovena jornada d’OK Lliga. Els visitants s’han situat amb un 0-3 favorable, el qual els ha permès endur-se els tres punts tot i la reacció, insuficient, del nostre equip al segon temps.\nEscolta les valoracions del tècnic Jordi Garcia després del partit\n🗣 El tècnic @garcigol3 analitza la derrota davant el @chcaldes al Palau d'Esports (2-3)#ReusCaldes #OKLliga #ForçaReus pic.twitter.com/YRsmUjH90h\n— Reus Deportiu (@ReusDeportiu) February 13, 2021\nAl minut 3, Ferran Rosa ha obert la llauna des de la falta directa tot aixecant i picant davant Ballart (0-1). Un minut després, Marc Julià ha desaprofitat una directa per restablir l’empat.\nAl minut 12, Borja Giménez ha fet el segon gol dels calderins, i uns minuts després, nou gerro d’aigua freda amb el tercer gol dels d’Eduard Candami. Aquesta vegada, l’ha firmat Sito Ricart.\nMarín fallava una directa al minut 22, però es refeia segons després per escurçar distàncies a l’electrònic (1-3), abans del descans. Abans, però, Ballart ha aturat un penal a Miras per encara la segona part amb opcions de remuntar.\nReacció al segon temps, guió similar al de la pista del Calafell en la darrera jornada.\nÀlex Rodríguez, des de la pena màxima situava el 2-3 al minut 31′. Restaven molts minuts per restablir la balança, però no hem estat encertats en els últims metres.\nRosa no podia batre Ballart amb la directa, després de la nostra desena falta. Tampoc Àlex Rodríguez en la desena del Caldes. Perdíem una oportunitat d’or. A manca de dos minuts pel desenllaç, Ballart ha endevinat les intencions de Xavi Rovira en l’execució d’una directa.\nNo hi ha hagut temps per a més, derrota ajusta per 2-3 davant el Caldes, un rival directe en la part alta de la taula.\nNo hi ha treva, dimarts vinent, recuperem el primer dels tres partits pendents a la pista del CE Vendrell. El derbi genera una oportunitat més de retornar al camí de la victòria després de dues derrotes consecutives a l’OK Lliga.\nhttps://reusdeportiu.org/wp-content/uploads/2021/02/IMG-20210213-WA0013.jpg 683 1024 Joan Gomis https://reusdeportiu.org/wp-content/uploads/2021/01/logoRD_transparent1-229x300.png Joan Gomis2021-02-13 22:25:562021-02-15 12:37:06Derrotats pel Caldes per la mínima\nEns visita el Caldes, rival directe en la part alta de l’OK Lliga\n12 febrer, 2021 /in Hoquei patins /by Joan Gomis\nPartit vital el d’aquest dissabte a les 7 de la tarda contra el CH Caldes al Palau d’Esports, en directe al canal de YouTube OKliga.tv . Amb tres partits pendents per disputar, ocupem provisionalment la cinquena posició amb 29 punts, 9 menys que el conjunt barceloní, que és el tercer classificat i rival directe en la part alta de l’OK Lliga.\nAl partit de la primera volta a la Torre Roja, vam empatar 4-4 en un partit vibrant amb alternacions al marcador. Sumar els tres punts en la dinovena jornada, seria rellevant per guanyar-li l”average’ particular. A més, la nostra plantilla té ganes de refer-se de la desfeta a la pista del Calafell, l’anterior jornada.\nEl nostre jugador, Ferran Giménez ha analitzat el duel.\n🗣Escolta les valoracions del nostre jugador @ferranitoo3 abans de disputar el partit contra el @chcaldes d' #OKLliga\n🗓 Reus Deportiu Miró – CH Caldes (13/02/2021, 19:00 h)\n🏟 Palau d'Esports\n📺 #OKLiga.Tv#ReusCaldes #ForçaReus pic.twitter.com/y4RkDAWTKt\n— Reus Deportiu (@ReusDeportiu) February 12, 2021\nhttps://reusdeportiu.org/wp-content/uploads/2021/02/POL3911-scaled.jpg 1703 2560 Joan Gomis https://reusdeportiu.org/wp-content/uploads/2021/01/logoRD_transparent1-229x300.png Joan Gomis2021-02-12 10:02:292021-02-15 12:37:43Ens visita el Caldes, rival directe en la part alta de l'OK Lliga\nTests d’antígens gratuïts pels socis del club\n11 febrer, 2021 /in Club /by Joan Gomis\nDel dimecres 17 al divendres 19 de febrer, el Reus Deportiu realitzarà tests d’antígens gratuïts als socis a les instal·lacions del carrer d’Antoni Gaudí. Tots els socis poden reservar hora a la recepció del club presencialment o bé trucant al 977 328 399.\nDimecres: de 12:00 h a 14:00 h\nDijous: de 15:00 h a 17:00 h\nDivendres: de 15:00 h a 17:00 h\nhttps://reusdeportiu.org/wp-content/uploads/2021/02/0001-16706394039_20210210_152256_0000.png 1080 1920 Joan Gomis https://reusdeportiu.org/wp-content/uploads/2021/01/logoRD_transparent1-229x300.png Joan Gomis2021-02-11 10:37:402021-02-15 12:38:15Tests d'antígens gratuïts pels socis del club\nEl derbi se l’endú el CP Calafell per la mínima\n7 febrer, 2021 /in Hoquei patins /by Joan Gomis\nDerrota ajustada a la pista del CP Calafell (5-4) en el derbi provincial, aquest diumenge. Els locals han encarrilat el duel al primer temps amb un resultat contundent, 4-0. La reacció del nostre equip al segon temps no ha estat suficient per puntuar al Joan Ortoll. Tornàvem a competir després d’haver estat aturats gairebé un mes per casos positius de coronavirus en la nostra plantilla.\nEscolta les declaracions del tècnic Jordi Garcia després del partit\n@cpcalafell 5-4 Reus Deportiu Miró\n🗣 Declaracions del tècnic @garcigol3 després de la derrota en el derbi provincial.\nARA I SEMPRE, FORÇA REUS! #CalafellReus #OKLliga #hoqueipatins #ForçaReus pic.twitter.com/wtJ7WMXdrf\n— Reus Deportiu (@ReusDeportiu) February 7, 2021\nPrimera part condicionant\nUn doblet de Pellizzari, un gol d’Arnau Xaus i un altre de Martí Gabarró als primers 25 minuts han suposat un gerro d’aigua freda per nosaltres.\nJa al segon temps, Eloi Mitjans, amb un potent llançament ha fet el cinquè gol local, després que Joan Salvat cometès falta i veiés la blava. El primer intent havia marxat desviat, però els col•legiats han ordenat repetir l’acció perquè Ballart s’havia avançat abans d’hora.\nSeguidament hem reaccionat amb un gol d’Àlex Rodríguez aixecant i picant. Un minut després, Marc Julià ha transformat al fons de la xarxa un ràpid contraatac. La seva rematada s’ha estavellat al travesser i a l’esquena del porter Edo abans d’entrar.\nRodríguez ha tornat a aparèixer per retallar distàncies. Ha condüit de pista a pista i ha aixecat la bola suaument per sobre el cos d’Edo per situar el 5-3 a l’electrònic tot fent el seu doblet particular. Restaven poc menys de 18 minuts pel desenllaç.\nAquesta vegada, les accions a pilota aturada no ens han somrigut. Marín ha errat un penal i ha estavellat una directa al pal. S’ha refet, però tot situant el 5-4 amb una rematada des del segon pal assistida per Rodríguez quan restaven menys de 4 minuts pel xiulet final.\nTot i intentar-ho fins al darrer sospir, jugant fins i tot amb 5 jugadors de pista i sense Ballart sota pals, no ha estat possible puntuar al Joan Ortoll de Calafell en la divuitena jornada d’OK Lliga. Amb tres partits pendents per jugar, ens situem provisionalment a la cinquena posició amb 29 punts.\nhttps://reusdeportiu.org/wp-content/uploads/2021/02/DSC3694-scaled.jpg 1920 2560 Joan Gomis https://reusdeportiu.org/wp-content/uploads/2021/01/logoRD_transparent1-229x300.png Joan Gomis2021-02-07 23:25:072021-02-15 12:49:26El derbi se l'endú el CP Calafell per la mínima\nUn derbi per tornar per la porta gran\n5 febrer, 2021 /in Hoquei patins /by Joan Gomis\nFoto: Juanjo Vinya / Reus Deportiu\nEl Reus Deportiu Miró tornarà a competir, tres setmanes després, amb un plat fort, amb un derbi a la pista del CP Calafell, diumenge a les 8 del vespre.\nLa plantilla d’OK Lliga va aturar-se després de l’aparició de dos contagis per coronavirus, fet que va provocar no finalitzar la primera volta de campionat, davant el Vendrell (un altre derbi), ni tampoc disputar els dos primers encontres de la segona volta contra el Noia Freixenet i el Girona. Tots tres van ser ajornats. Caldes i Lleida, els principals competidors, han aprofitat la nostra aturada per fer-se amb la tercera i quarta plaça, respectivament. Actualment ocupem la cinquena posició amb 29 punts.\nEndur-nos el derbi provincial al Joan Ortoll, serviria per reenganxar-nos a la zona noble de la taula i suposaria una dosi de moral positiva per encarar la segona volta amb ambició.\nEl nostre capità, Joan Salvat preveu un partit “dinàmic” i amb “molts gols” davant el Calafell de Pere Varies.\n🗣Escolta les valoracions del nostre capità @joansalvat abans de disputar el derbi contra el @cpcalafell d' #OKLliga\n🗓 CP Calafell – Reus Deportiu Miró (07/02/2021, 20:00 h)\n🏟 Joan Ortoll (Calafell)\n📺 #OKLigaTV i @esport3 #CalafellReus #ForçaReus pic.twitter.com/u4M7GHKnhu\n— Reus Deportiu (@ReusDeportiu) February 5, 2021\nEl partit serà a porta tancada i es podrà seguir en directe al canal de YouTube OK Liga TV i per Esport 3.\nhttps://reusdeportiu.org/wp-content/uploads/2021/02/K6A3357-scaled.jpg 1610 2560 Joan Gomis https://reusdeportiu.org/wp-content/uploads/2021/01/logoRD_transparent1-229x300.png Joan Gomis2021-02-05 09:13:402021-02-15 13:05:41Un derbi per tornar per la porta gran\nBBVA, un any més, al costat del Reus Deportiu\n2 febrer, 2021 /in Club, Hoquei patins /by Joan Gomis\nEl Reus Deportiu i BBVA han renovat un any més l’acord de patrocini. La presidenta de l’entitat, Mònica Balsells i el director del Centre de Banca de Clients de BBVA a Reus, Albert Roca han oficialitzat la renovació del conveni, que té vigència d’un any. Així doncs, l’entitat bancària segueix donant suport a l’hoquei patins roig-i-negre tot actuant com un dels màxims patrocinadors. “És un orgull que el BBVA, tan vinculat a la nostra ciutat, doni suport al Reus Deportiu, ens reconforta aquest lligam per seguir endavant en aquests temps de màxima dificultat”, ha dit la presidenta del club.\n‘Units pels valors’\nFruit de l’acord d’anys anteriors, BBVA ha estat el patrocinador del ‘Torneig Base Internacional d’Hoquei Patins’ al llarg de les darreres edicions. En la passada, però, a causa de la pandèmia, no es va poder celebrar aquest esdeveniment esportiu i totes les activitats que l’envolten.\nLa pandèmia ha portat a tothom a abocar-se al món digital per estar més a prop dels seus. I és en aquest entorn, que ambdues entitats han volgut apropar-se a la ciutadania amb un cicle de converses que es poden visualitzar a les xarxes socials del club.\nEl cicle, anomenat ‘Units pels Valors’, són converses entre el director del Centre de Banca de Clients de BBVA a Reus, Albert Roca i els jugadors del primer equip, que tenen lloc a l’oficina central de BBVA, a la plaça del Prim de Reus. El cicle aborda els valors que conformen la identitat tant del banc com del Reus Deportiu. Albert Roca els comparteix amb els jugadors del primer equip d’hoquei patins, Joan Salvat, Raul Marín i Àlex Rodríguez. En paraules d’Albert Roca, “BBVA i el Reus Deportiu tenen valors comuns com són: pensar en gran, treball en equip i valorar la importància de les persones. Com també comparteixen molta tradició a Reus, totes dues entitats tenen vocació de proximitat al territori”.\nDivendres vinent ja es podrà visualitzar la primera conversa a les xarxes socials del Reus Deportiu, el qual Albert Roca conversa amb el capità Joan Salvat. Es podrà visualitzar al YouTube, Instagram TV, Twitter i Facebook.\nhttps://reusdeportiu.org/wp-content/uploads/2021/02/DSC2430-scaled.jpg 1441 2560 Joan Gomis https://reusdeportiu.org/wp-content/uploads/2021/01/logoRD_transparent1-229x300.png Joan Gomis2021-02-02 14:14:492021-02-02 14:33:07BBVA, un any més, al costat del Reus Deportiu\nEmpat contra el Vila-sana amb final d’infart\n30 gener, 2021 /in Hoquei patins /by Joan Gomis\nRepartiment de punts entre el Reus Deportiu Miró i el CP Vila-sana B després d’un final de partit frenètic que ha acabat amb un 4-4 a l’electrònic. Després de quatres mesos, el femení ha reprès la competició a la Nacional Catalana amb la segona jornada al Palau d’Esports. Amb un 1-4 advers, les roig-i-negres han igualat el duel en els últims minuts, quan tot feia indicar que les lleidatanes s’endurien els tres punts de Reus.\nS’avançava el Vila-sana, però minuts després empatava el nostre conjunt mitjançant la capitana Míriam De la Fuente. De nou les visitants enviaven la bola al fons de la xarxa, aquesta vegada des del punt de penal tot situant l’1-2, resultat amb què s’arribava al descans.\nAls minuts inicials de la represa, el conjunt groc ha ampliat avantatges amb l’1-3. Les nostres jugadores, però, no han tirat la tovallola en cap moment. Han pressionat amb més intensitat la sortida de pilota del Vila-sana i han provocat moltes faltes i un penal, que Gemma Briva ha enviat la bola al pal en dues ocasions. Amb un contraatac ha arribat el quart gol visitant quan restaven poc més de quatre minuts pel desenllaç (1-4).\nUna gran combinació entre Rebeca González i Iria Guillen, amb execució de la darrera, ha traspassat la línia de gol tot situant el 2-4 a manca de poc menys de 3 minuts pel xiulet final. La consigna era clara, robar aviat i bolcar-se sobre la porteria rival.\nSeguidament, el Vila-sana ha comès la quinzena falta, i des de la directa, la reusenca Berta Ribas, amb molta classe, no ha perdonat, per posar encara més emoció als darrers sospirs (3-4). I qui busca, troba, com diu el refrany. Iria Guillen ha pescat un refús dins l’àrea per fer el gol de l’èpica amb el cronòmetre al límit, i d’aquesta manera, empatar un partit que poca gent hagués pronosticat.\nhttps://reusdeportiu.org/wp-content/uploads/2021/01/K6A4524.jpg 1365 2048 Joan Gomis https://reusdeportiu.org/wp-content/uploads/2021/01/logoRD_transparent1-229x300.png Joan Gomis2021-01-30 20:31:552021-01-30 21:03:33Empat contra el Vila-sana amb final d'infart\nEl femení torna a competir quatre mesos després\n29 gener, 2021 /in Hoquei patins /by Joan Gomis\nEl primer equip femení d’hoquei reprendrà la competició quatre mesos després. Aquest dissabte a les 5 de la tarda rebem la visita del CP Vila-sana B, partit de la segona jornada de la Nacional Catalana. Aquest encontre es podrà seguir en directe al nostre canal de YouTube.\nAturades des de l’octubre\nLes jugadores roig-i-negres van iniciar la competició al Palau d’Esports el 27 de setembre del darrer any amb una derrota per la mínima contra l’Sferic Terrassa (0-1). El 6 d’octubre, es va repetir el duel a Terrassa amb un empat 2, però la Federació Catalana de Patinatge va decidir anul·lar aquest partit corresponent al primer de la segona volta. A causa de la pandèmia, l’ens ha decidit que només es disputi una volta de campionat en lloc de dues.\nImatge promocional del partit\nhttps://reusdeportiu.org/wp-content/uploads/2021/01/FB_IMG_1611685679425.jpg 686 1080 Joan Gomis https://reusdeportiu.org/wp-content/uploads/2021/01/logoRD_transparent1-229x300.png Joan Gomis2021-01-29 11:24:542021-01-29 11:55:47El femení torna a competir quatre mesos després\n26 gener, 2021 /in Club, Gimnàs /by Joan Gomis\nDes d’aquest dimarts 26 de gener, el club ofereix uns espais alternatius del gimnàs a l’aire lliure situats al porxo del pàrquing. Estan limitats a 5 persones cadascun i la presència del monitor en cada franja horària.\nHi ha disponible una bicicleta estàtica, un rem per cada espai, pes, manuelles i barres que permeten treballar totes les parts del cos.\nAquest espai pot ser utilitzat gratuïtament per tots els socis que van abonar la quota d’activitats del mes de gener i els guanyadors del sorteig d’Instagram.\nEl seu horari és de 9:00 h a 21:00 h de dilluns a divendres i de 9:00 h a 14:00 h els caps de setmana. S’ha de reservar hora presencialment a la recepció del club o bé trucant al 977 328 399.\nhttps://reusdeportiu.org/wp-content/uploads/2021/01/Screenshot_20210126-132833_WhatsApp.jpg 628 1022 Joan Gomis https://reusdeportiu.org/wp-content/uploads/2021/01/logoRD_transparent1-229x300.png Joan Gomis2021-01-26 14:12:302021-01-27 13:32:40Disponible un espai alternatiu del gimnàs\nPàgina 16 de 20«‹1415161718›»


LO CARRANQUER: Es consolida el Concurs de Carbasses Gegants de Sedó\nEs consolida el Concurs de Carbasses Gegants de Sedó\nAquest diumenge 5 d’octubre va esdevenir una nova edició del Concurs de Carbasses Gegants de Sedó. Aquesta era la setena edició i va comptar amb la participació d’una quarentena de persones que van portar més d’una carbassa cada un, pel que el total de carbasses presentades va arribar al centenar.\nEls guanyadors van ser: en categoria absoluta, la carbassa de Carlos Callén, d’Osca, amb 456 Kg; en segon lloc va quedar Josep Balaguer de Castellnou de Seana, amb una carbassa de 160 Kg; i en tercer lloc, Lluís Villaró de Guissona amb un element de 98 Kg. La guanyadora del poble de Sedó va ser Manoli Cabeza amb una carbassa que va pesar 93,50Kg. La primera del municipi de Torrefeta i Florejacs, excloent Sedó, va ser per Lluís Besora, de Selvanera, amb un element de 69 Kg. I la més bonica va ser per a la família Cunyat, del propi nucli de Sedó.\nL’acte central del dia va ser la pròpia pesada de carbasses, tot i que activitats paral·leles van acompanyar la festa: els bastoners de la colla de Bastons de Sedó va obsequiar els presents amb les seves dances, hi va haver inflables pels menuts i un tast de productes elaborats amb carbassa. Les campanes de Sedó van repicar abans de missa i la mostra de productes locals i de proximitat va congregar una trentena de parades, consolidant-se així aquesta festa com una de les més importants a nivell de comarca per la temporada de tardor.


Amb Joe Biden les vacunacions contra la covid als Estats Units van a tot drap. Fins al punt que, en aquest moment que hi ha milions d’americans amb les dues dosis injectades i milions que encara no n’han rebut cap, The Washington Post ha decidit que és el moment d’obrir un consultori per resoldre els dubtes que hi ha en aquestes circumstàncies. El va presentar dijous, en un article que es titula “Vaccine etiquette: A guide to politely navigating this new phase of the pandemic”.\nÉs molt interessant. Igual que les normes d’educació fan que a ningú amb dos dits de front no li passi pel cap preguntar a algú quants diners guanya al mes, no queda bé preguntar, a boca de canó, si ja t’has vacunat. Això diuen al Post , però al meu voltant –en aquesta Europa en què els fabricants de vacunes se’ns pixen a la cara– molta gent ho pregunta i no passa res. Diuen ells que, sense ser tan brusc, la informació es pot aconseguir de manera subtil, explicant tu primer si ja t’han vacunat o no i, a partir d’aquest inici, anar estirant el fil. Els experts principals del diari americà són Steven Petrow –autor de cinc llibres sobre bones maneres– i Judith Martin (no la confongueu amb l’actriu Judit Martín), experta en urbanitat que condueix el consultori Miss Manners , que es publica a dos-cents diaris d’arreu del món.\nPotser és el moment d’un consultori per resoldre els dubtes sobre vacunacions\nEn aquest lliurament inicial es plantegen diversos dubtes. “¿És groller penjar a les xarxes socials una foto del moment en què et vacunen?”. “¿És barroer fer-te una selfie sense mascareta després que t’hagin vacunat?”. “Tinc un amic que crec que en públic es comporta de manera irresponsable; ¿l’hi puc dir?”. “¿Puc tractar de convèncer algú que es vacuni?”. “¿Què li he de dir a un familiar que vol visitar-me però no està vacunat?”. “¿Puc preguntar a d’altres pares si ja s’han vacunat abans de deixar que el meu fill vagi a jugar amb els seus?”. “¿Com puc rebutjar una invitació a un casament?”.\nLa idea és bona. Si La Vanguardia volgués, un servidor estaria disposat a fer un consultori com aquest del Post , però amb respostes una mica més expeditives. Per al meu gust, les que ells donen són massa melindroses. Com que moltes de les preguntes són tan insubstancials que impliquen respostes òbvies, un servidor seria partidari de contestar-les a l’estil de Conrad Consum, el brillant responsable de consum de La competència de RAC1: uns quants insults ben travats i enviar la gent a la merda sense més contemplacions.


El Govern posa en marxa una nova administració digital que ofereix als seus ciutadans serveis públics digitals, proactius i personalitzats – BARCELONADOT\nEl Govern ha aprovat avui el Decret d’Administració Digital de la Generalitat de Catalunya, l’instrument clau per vertebrar una nova manera de prestar serveis públics i un canvi del model de relació amb la ciutadania, de forma digital i innovadora.\nEl Decret regula i ordena el desplegament del model d’Administració Digital, que es fonamenta en quatre pilars bàsics: persones, dades, processos i tecnologia.\nServeis públics: digitals, proactius i personalitzats\nEls serveis proactius són aquells serveis digitals que, amb el consentiment de les persones, de forma predictiva i anticipada, informen la ciutadania sobre els serveis públics als quals pot accedir (beques, ajuts, etc.).\nEl Decret disposa l’estructura jurídica i organitzativa d’una nova administració digital que s’anticipi a les necessitats de la ciutadania per tal que els serveis públics digitals es dissenyin, a partir d’ara, per ser oferts i no sol·licitats. Per això, el nou model d’administració permetrà implementar serveis en què les persones no demanen, sinó que reben els serveis, de manera que és l’administració qui es posa en contacte amb el ciutadà per informar-lo d’allò a què pot accedir.\nUn element clau en aquesta nova configuració dels serveis públics és el Registre de consentiments, que permet al ciutadà conèixer on i com s’estan utilitzant les seves dades i fa possible que la informació d’aquest registre es pugui intercanviar mitjançant la interconnexió amb altres bases de dades i que sigui el ciutadà qui conservi la gestió de les pròpies dades.\nLes persones en el centre dels serveis digitals\nEl nou model d’administració posa les persones en el centre i incorpora la participació ciutadana com a element essencial de la governança digital. En aquest sentit, es preveuen metodologies de cocreació en el disseny dels nous serveis públics digitals, així com mecanismes de participació ciutadana en els sistemes d’avaluació i millora dels serveis existents.\nEl disseny i el desenvolupament dels serveis digitals hauran de tenir en compte l’omnicanalitat i l’accessibilitat, així com la possibilitat de prestar-los de manera proactiva i personalitzada. En aquest sentit, la Direcció General d’Administració Digital ha desenvolupat un nou sistema de formularis web, més fàcils d’usar i accessibles des de qualsevol dispositiu, que permeten fer els tràmits sense haver de descarregar cap document. S’evoluciona, a més, la carpeta ciutadana, des de la qual els ciutadans podran accedir, incorporar i consultar l’estat dels seus tràmits.\nLes dades, com a palanca de canvi\nUna de les disposicions més innovadores del Decret d’Administració Digital és la regulació, única a l’estat espanyol, d’un model propi de govern de les dades.\nAquest model té com a objectiu l’organització transversal de totes les dades que l’administració disposa de la ciutadania per tal d’assolir la màxima eficàcia i eficiència en la prestació dels serveis públics.\nAquesta organització permet conèixer i intercanviar les dades que ja estan en mans de l’administració. Es facilita, així, l’anàlisi predictiu de les dades per anticipar les necessitats i traçar una millor estratègia en la prestació dels serveis públics. A més, es descarrega el ciutadà de l’obligació d’aportar documents i s’afavoreix l’automatització dels serveis, la proactivitat i la tramitació en un sol clic, amb paper zero.\nL’empleat públic digital\nEl Decret preveu un pla de capacitació digital de l’empleat públic que garanteixi que disposi de les capacitats necessàries per gestionar i tramitar digitalment, i per a la prestació de serveis públics amb la modalitat de teletreball. Aquesta capacitació té també com a objectiu que l’empleat públic pugui acompanyar la ciutadania i donar-li el suport necessari per relacionar-se digitalment amb l’administració.\nAmb aquesta finalitat, el Decret preveu que totes les comunicacions entre els empleats públics i entre els òrgans de l’Administració de la Generalitat es realitzin per mitjans electrònics, incloent-hi també la relació de les persones aspirants a la funció pública.\nAssistència a la tramitació digital en l’atenció ciutadana\nL’atenció ciutadana que presta la Generalitat de Catalunya posa a l’abast de la ciutadania l’accés omnicanal, que comprèn els canals presencial, telefònic i digital.\nEl Decret regula el funcionament de les oficines d’atenció ciutadana, que concentren l’assistència integral i personalitzada de tots els tràmits i serveis de la Generalitat en una mateixa ubicació. Així mateix, regula el funcionament dels punts de registre i digitalització. En totes aquestes oficines es digitalitzen els documents en paper que presenti la ciutadania, un dels elements clau del nou model d’Administració. Són referents d’aquesta atenció integral les oficines d’atenció ciutadana de Girona, de les Terres de l’Ebre i del Districte Administratiu a Barcelona.\nD’altra banda, el Decret també ratifica la Seu electrònica com a punt d’accés general on ja hi ha disponible de forma integrada la informació, els serveis i els tràmits digitals de l’Administració de la Generalitat


Els homes i el feminisme (Antoni Noguera)\nEls homes i el feminisme\n2 min. Batle de Palma 07/03/2018 22:57\nPalma ha de ser una ciutat lliure, igualitària i sense violència masclista, la qual és una de les principals xacres que tenim al nostre territori. 48 dones foren assassinades arreu de l’estat espanyol el 2017, i les Illes Balears són la comunitat autònoma amb més denúncies per aquest tipus de violència: 26,3 dones per cada 100.000.\nHem d’aconseguir l’equiparació de drets de totes les persones, de tots els grups i/o col·lectius. Aquests dies vivim lluites, iniciatives, concentracions, manifestacions i projectes en la superació del sistema desigual i la fòbia de la diversitat sexual de la nostra societat; aquests han de ser liderats per les dones, però els homes, com a principals culpables d’aquesta situació, ens hem d’exigir el següent:\nL’anàlisi quotidiana de la nostra actitud, el comportament i les expressions en relació amb la dona i els micromasclismes.\nLa capacitat de veure que el problema no són les dones ni el feminisme, sinó nosaltres i les contínues desigualtats masclistes, les quals encara ara existeixen en el nostre dia a dia, a la feina, a casa, amb els amics, etc.\nUna actitud d'identificació i implicació amb el conjunt de lluites organitzades pel moviment feminista.\nL’impuls de l’educació entre iguals i l’experiment col·lectiu de noves masculinitats per a detectar quines són les desigualtats amb què convivim i què no hem d’acceptar.\nLa implicació de les institucions amb polítiques efectives per a aconseguir la igualtat real, que aportin recursos necessaris per a dur-la a terme.\nLa participació activa en totes les accions programades al voltant del 8 de març, un dia de reivindicació i protesta davant les desigualtats, les discriminacions i les violències estructurals que pateixen les dones.\nEl suport a la vaga feminista del 8 de març, que significa una jornada de reflexió col·lectiva que abraça tots els espais del nostre dia a dia. Una vaga que té com a objectiu demostrar, una vegada més, que les dones són imprescindibles perquè el món funcioni.\nPer tot això, un nou model social, més just, més democràtic i més igualitari.\nEn un entorn on la violència masclista, les desigualtats de gènere i la fòbia de la diversitat sexual es perpetuen, encara algú es qüestiona la necessitat que els homes ens haguem d'implicar amb el feminisme?\nPer una igualtat real, impregnem Palma de feminisme.


El coronavirus revifa la polèmica sobre la doble seu de l’Eurocambra\nDes del febrer que no se celebra cap ple a la seu francesa de la institució\nEl coronavirus revifa la polèmica sobre la doble seu de l’Eurocambra THOMAS NIEDERMUELLER / GETTY\nBrussel·lesEurodiputats, assistents parlamentaris, lobistes, investigadors i periodistes especialitzats en afers europeus donen vida a la particular bombolla de la capital de Bèlgica i de la burocràcia europea. Alguns només hi viuen entre setmana, d’altres s’hi acaben quedant de per vida. Però, tot i treballar la majoria del temps a Brussel·les, per llei 12 setmanes a l’any han de desplaçar-se a Estrasburg, on ja s'hi reunien des dels cinquanta perquè alberga la seu oficial del Parlament Europeu, hereva de l'Assemblea de la Comunitat Europea del Carbó i de l'Acer. Una transhumància forçosa des del 1992, quan es va incloure als tractats per una iniciativa amb segell francès que només el coronavirus ha aconseguit trencar. Des del febrer que no se celebra cap ple a la ciutat d'Alsàcia, tampoc el que s’havia de fer la setmana passada, cosa que ha revifat el polèmic debat sobre si és necessari, ecològic i econòmic que l’Eurocambra tingui una seu francesa i una de belga.\nEl nom d’Estrasburg prové de l’alemany i significa “poble entre dos carrers que s’encreuen”, però s’escriu i es pronuncia a la manera afrancesada. L’etimologia, en aquest cas, resumeix la història. Al llarg dels anys, la capital d’Alsàcia ha sigut objecte de conquestes i reconquestes entre França i Alemanya. Concedir-li a França una de les capitals europees (juntament amb Brussel·les, Luxemburg i Frankfurt) té més aviat un valor simbòlic, de pau entre les dues potències europees que finalment van decidir unir-se en pro dels interessos econòmics compartits i de la voluntat d’evitar una nova guerra. Estrasburg ja albergava els plens del Parlament Europeu abans del 1992 però aleshores es va formalitzar als tractats.\nPer a una França on la política europea és gairebé interna, mantenir la seu d’Estrasburg és una qüestió quasi d’honor. Però a la pràctica, són pocs els eurodiputats i treballadors del Parlament Europeu que defensen la doble seu. Hi ha diverses resolucions aprovades que demanen que es repensi la situació amb arguments com ara el cost milionari de mantenir una seu que només es fa servir uns 60 dies a l’any. El mateix Parlament Europeu va calcular el 2013 que eliminant la seu d’Estrasburg s’estalviarien 103 milions d’euros a l’any (un 6% del pressupost de la institució). En emissions de CO 2, suposa entre 11.000 i 19.000 tones anuals.\nPerò perquè això canviï primer cal canviar els Tractats de la UE, cosa que implica una unanimitat impossible d’aconseguir a causa del veto francès. El ministre d’Afers Europeus francès, Clément Beaune, va lamentar en un comunicat la decisió del president del Parlament Europeu, David Maria Sassoli, de no celebrar a Estrasburg el ple de la setmana passada pel covid, malgrat que la ciutat francesa ha treballat en un protocol sanitari per garantir-ho.\n“França està fermament compromesa amb la legitimitat d’Estrasburg com a seu de l’Eurocambra i demana tornar-hi la celebració dels plens”, deia el comunicat. Sassoli va assegurar que no “abandonen” la gent d’Estrasburg, tenint en compte que molts hotels, restaurants, bars i serveis depenen fortament de la despesa que hi fan els milers de treballadors vinculats a la institució. Beaune ha posat fins i tot damunt la taula la necessitat de compensar la ciutat alsaciana.\nÉs la despesa anual que el Tribunal de Comptes europeu calcula que costa mantenir la seu francesa del Parlament Europeu, segons un informe del 2014.\nSón les tones de CO 2 que es calcula que genera l’activitat de la doble seu de l’Eurocambra, tant pels seus costos de manteniment com pels desplaçaments de tots els treballadors i eurodiputats.\nSón els plens que anualment s’han de celebrar a Estrasburg, segons els Tractats Europeus. Implica que s’hi traslladin més de 4.000 persones durant uns 50 dies a l’any, ja que no només s’hi desplacen eurodiputats, sinó també assistents, treballadors, lobistes i periodistes.\n* Aquest article ha estat modificat. Inicialment es feia referència a la seu parlamentària d'Estrasburg com la 'segona' de les seus de l'Eurocambra, quan és la considerada seu 'oficial' i lloc de treball del Parlament Europeu.\nUnió Europea Brussel·les Estrasburg Parlament Europeu


Andròmines DO Reus | Diari de Tarragona\nAndròmines DO Reus\nLa Festa Major de Misericòrdia de Reus comptarà amb la primera baixada d'andròmines de la ciutat. Serà el dia 30 de setembre en un lloc encara per desvetllar\n18 de Julio de 2017 - 11:25 hs\nImatge de la Baixada del Pajaritu de TGN d’enguany. Foto: Lluís Milián\nA Reus fa dies que no es parla d’una altra cosa al voltant de la Festa Major de Misericòrdia. És una novetat esbojarrada, divertida i molt popular. I la ciutat no n’ha tingut mai cap abans. Per a aquells que encara no sàpiguen de què parlo, es tracta de la Primera Baixada d’Andròmines de Reus. Sí, aquella prova on els participants agafen trastos vells de casa i, de forma totalment handmade, ho converteixen en un vehicle capaç, o quasi, de baixar un pendent. Tot s’hi val. I com més manetes i imaginació es tingui, millor.\nD’exemples, n’hi ha de tots colors. Són molts els municipis que tenen la seva baixada d’andròmines. Una de les més conegudes és la Baixada del Pajaritu que Tarragona celebra per Carnaval. La seva organització destaca per ser impecable, festiva i idear pendents pronunciats que per- meten agafar velocitats veritablement endiablades. I sé de què parlo!\nEl logo de la baixada és el mantell de la Verge amb tocs ‘tunning’\nSense pensar-m’ho gaire, ara fa quatre anys vaig prendre part en una de les seves edicions –de petit m’encantaven els dibuixos dels Autos Locos–. Ho vaig fer com a membre de la colla reusenca Gasparini, disfressat de mandril i muntat dins la majestuosa ‘Mandrilòmina’ que va baixar de forma tan inconscient com jo. Ho recordo com una pujada d’adrenalina espectacular –estava convençut d’emportar-me una trompada de campionat– que van amplificar els aplaudiments dels assistents. La quadratura del cercle va acabar amb el reconeixement dels tarragonins amb un premi. Ara no recordo si per ser els més ràpids en baixar, per lluir la millor disfressa del concurs o per ser els més pájaros.\nLa meva fugaç, però intensa, experiència en jugar-me la vida sobre tres rodes tenia un motiu de pes: les andròmines amb DO Reus no existien. Per això trobo tan encertada la iniciativa dels Xiquets de Reus i la Colla Gegantera del Carrasclet –amb el suport de Reus Esport i Lleure– d’acabar amb la històrica mancança. A més a més, considero que la Baixada d’Andròmines de Reus trencarà una mica més amb la solemnitat de les festes de Misericòrdia i les farà més populars. En la mateixa línia i impacte que ha tingut l’exitosa Nit de fer l’Índiu o El Tomet de Sant Ganxet per Sant Pere.\nProposo sortir des d’El Campanaret i baixar Llovera i Monterols\nI la cosa va de debò. Visitant el perfil que han posat en marxa a Facebook, també a Instagram, amb el nom Andròmines Reus, ja tens alguna pista de com s’hi podrà prendre part. Això sí, encara falten les bases. La primera sorpresa és la data, que no passarà desapercebuda. S’ha escollit el 30 de setembre, el dia abans del referèndum de l’1-O. Per tant, una ocasió més per fer volar la imaginació i construir una andròmina al voltant del procés. Esperem, això sí, que ningú s’emporti una nata que li impedeixi poder exercir el seu dret a votar en el referèndum d’autodeterminació.\nA tota pastilla pel centre?\nEl que no he trobat enlloc és per on baixaran els trastos. I encara que de ben segur que ja existeix un espai, m’agradaria proposar dues possibilitats. La primera seria baixar pel camí de l’Institut Pere Mata i les seves sinuoses corbes. Només la segona proposta superaria en localització RTV. Aquesta, la meva predilecta, seria sortir des d’El Campanaret i baixar pels carrers Llovera i Monterols fins a la plaça del Mercadal. Insuperable.\nPer acabar, vull felicitar els organitzadors i l’autor del logo de la baixada. La fusió del mantell de la Verge amb tocs tunning és sensacional. Com també el volant, totalment descriptiu del que, de ben segur, serà una prova de bojos.


La colla dels dimecres: Avda. Tibidabo, 22\nPublicat per Eduardo Vicente a 23:57\nRAMON CURTO 29 de setembre de 2016 a les 0:29\nsi fos una pintura meva, faria un cel més timid.\nDomingo Benito 29 de setembre de 2016 a les 13:07\nEstupenda obra, muy ajustada de color.\nAntoni Colomer Aquarel.la 29 de setembre de 2016 a les 17:44\nMolt bé! Fins i tot el pal de ciment de l'elèctric hi va bé.\nAntonio Hernández 29 de setembre de 2016 a les 18:33\nEn tu línea, no fallas, buena acuarela!!!!\njoshemari 29 de setembre de 2016 a les 18:51\nJesús Vivar 29 de setembre de 2016 a les 19:15\nmuy buena la acuarela en la que has captado perfectamente el aire y la tranquilidad del entorno.\nJoan Martinez Puig 29 de setembre de 2016 a les 19:31\nEduardo , como siempre, tus acuarelas da gusto admirarlas.\nJosep Planas Barbany 29 de setembre de 2016 a les 23:20\nHas captat molt bé la llum que hi havia el dimecres, així com l'ambient, fins i tot les figures, semblen més adequades al barri, més "pijo".\nM Dolors Pardell 30 de setembre de 2016 a les 9:17\nEstupenda Eduardo,muy buena composición,felicidades\nJosep Gorgas Vives 30 de setembre de 2016 a les 10:30\nMuy buena Eduardo, tranquila y elegante.\nAlbert Gallego 30 de setembre de 2016 a les 16:57\nPerfecto, Eduardo. Las finceladas justas pero sin escatimar detalles.\nAlbert Gallego 30 de setembre de 2016 a les 16:58


IDENTIC ARCHITECTURE MEMORY GAME – La Carpa\nInici / ARTS I OFICIS / ARQUITECTURA I DISSENY / ARQUITECTURA / IDENTIC ARCHITECTURE MEMORY GAME\nIdentic és un joc de memòria dissenyat com a invitació a descobrir projectes emblemàtics d’arquitectura contemporània.\nEls projectes presentats han estat produïts arreu del món per grans figures de l’arquitectura, i ofereixen una visió eclèctica d’aquesta disciplina.\nA les imatges del joc hi veiem un esquema de l’edifici (o del projecte), i la informació d’aquest: nom, arquitecte, ubicació i any.\nLa seva presentació sòbria permet utilitzar-lo com a objecte decoratiu.\nPresentat amb caixa de fons negre i impresa en estampació en calent sobre paper certicifat.\nContingut: 40 cartes 55 x 55 mm\nMides: 13 x 13 x 2 cm\nquantitat de IDENTIC ARCHITECTURE MEMORY GAME\nSKU: 123208 Categories: ARQUITECTURA, REINVENTATS


CONSTANTS VITALS (pensaments polítics, químics i musicals): TEMPS OBSCURS EN BONREPÒS I MIRAMBELL: L'ALCALDESSA PROHIBEIX QUE ES FAÇA UN BANDO DEL BLOC\nPublicat per Rosella a 23:22\nno conec el teu poble. Com ha estat l'evolució urbanística dels darrers anys? Es nota l'influència de Paco el Pocero?\n27 de novembre de 2008, a les 3:36\nsi es nega lo bàsic, els espais públics. doncs lo millor que es pot fer si es vol informar, es prendre el carrer i buscar altres vies d'informació/difusió. el victimisme no servix de res. però també està bé deixar clar quin tipus de gent és el PSOE, i la seua llibertat d'expressió.\n27 de novembre de 2008, a les 8:20\nEl PSOE de Bonrepòs i Mirambell representat en l'alcaldessa, està governant el poble més de 24 anys, bona part dels quals mb majoria absoluta. En l'actualitat governa gràcies a l'acord amb Coalició Valenciana. Estan a l'ordre les contractacios digitals, extranyes modificacions del PGOU a petició de particulars, els vetos... etc, etc.\nLa gent del BLOC no som victimistes, denunciem tot el que passa i proposem alternatives serioses i no ens importa quedar-nos sols en una votació si pensem que hem de fer-ho.\nEstimem el poble i ens fot la manca de democràcia que patim dia dia.\nUna abraçada als dos, es pot saber qui s'amaga darrere de l'anònim? No m'agrada parlar amb desconeguts/es...jejejejej\n27 de novembre de 2008, a les 10:52


URB PL ESGLESIA TEXT | puigdemasarquitectes\nREURBANITZACIÓ DEL CENTRE HISTÒRIC D'ALPICAT\nPlaça l'Esglèsia, Alpicat (El Segrià)\nEINESA INGENIERIA SL I Josep Maria Puigdemasa Hospital\nDATA PROJECTE : 2017\nMarimar Diàñez Villabona, arquitecta\nSUP. CONSTRUÏDA : 1.737'63 m2\nEls criteris adoptats en el disseny dels diferents espais, es basen en una atenta lectura de l’estat actual, un acurat estudi de la topografia del lloc, de les demandes per part del veïnat i de la voluntat de rehabilitació d’aquests espais per part de l’Ajuntament.\nEs proposa generar un sistema de dues places planes que siguin espais cívics d’estada i relació per al veïnat, així com espais d’accés als diferents equipaments públics, en un cas a la Unió i Cal Negre la part baixa, i en l’altre a l’Església i a Cal Negre, en la part alta.\nEn el cas de la plaça de l’Església, s’enderrocaran les escales existents i es definirà un pla situat coincidint amb el darrer esglaó d’accés a l’Església. Per salvar el desnivell existent a sud, es proposa una escala a tot l’ample de la plaça, amb els esglaons que es van adaptant al pendent del carrer. El paviment de la plaça s’estendrà fins l’escala situada a nord, proposant utilitzar el material d’aquesta escala com a material de la plaça.\nEn l’espai de la part baixa es proposa enderrocar la part corba del mur de contenció que ressegueix el carrer Lleida, enderrocar la jardinera que corona el mur i la barana metàl•lica, enderrocar la rampa i el mur de formigó d’aquesta i enderrocar el mur-barana de l’escala que puja a la part alta. A partir d’aquí definir un pla continu en tota la seva longitud, redefinir una rampa amb tres tramades que permeti salvar el desnivell fins l’accés inferior de Cal Negre amb un pendent inferior al 8%, refer el mur de les escales, limitat a nivell dels esglaons. Per salvar el desnivell existent a sud, es proposa la mateixa solució que a la plaça de l’Església, amb una escala a tot l’ample, amb els esglaons que es van adaptant al pendent.\nEl tercer espai situat al llarg de la façana sud de l’Església, es planteja com un espai inclinat on convisquin de forma equilibrada els vehicles i els vianants. Es proposa separar clarament la part rodada de la que farà funcions d’estada i relació, mitjançant dos tipus de paviment l’un continu de formigó per la banda rodat i l’altre amb llambordes.\nUna atenció especial rebrà el recorregut de l’aigua, que serà conduïda des de la part alta donant continuïtat al traçat de la canal de formigó existent al carrer major, davant de la Unió. A partir de Cal Negre la canal es conformarà entre el pla inclinat de la part rodada i una peça inclinada de granet (o formigó) i de la mateixa dimensió que la canal. Aquesta peça serà la que marca la separació entre vehicles i vianants, tant a la plaça de l’església com en l’espai en pendent.\nL’actuació es completarà ressituant o afegint els elements propis de mobiliari : il•luminació, jocs infantils, bancs, papereres, baranes, etc


Centpeus: Brevas i figaflors\nAl País Valencià, a la figaflor li diem bacora -probablement siga un arabisme. Hi ha una dita que fa: A sant Joan, bacores i a sant Pere les millores.\nCom a bona figuera que som, ja que aquest és el meu segon llinatge, t'he de dir que el món de les figueres és fascinant. Crec que existeixen més de 100 tipus o varietats. Jo ara mateix només en record alguns: coll de dama, coll de dama blanca, figaflor, de la Senyora...A mi també em resulta un arbre preciós, principalment per l'aroma que desprèn quan va carregat de fruit.\nun equivalent a la dita espanyola és "No plourà d'aquest tro".\ngoita tu que bé... si fins ara coneixiem l'arbre del bé i el mal ara coneixem l'abre del "ara, això no toca" amb funció de "pause" incorporada !!\nUhm... figues!!! M'encanta la olor, com diu la Frannia, de l'arbre quan va tot carregat... em recorda tant a l'estiu, a les vacances, a la casa del camp dels meus tiets, a estar-me banyant a la piscina... siusplau que arribi ja la calooooooooor!!!!\n[Carquinyol... realment ets molt friki... xDDD]\nA mi les figues m'agraden seques.\nM'encanten les figues! És cert això que dius que una casa amb figuera és com un estar a casa, dóna estabilitat... Podria ser també perquè a casa els avis n'hi havia una, no sé...\nllevar-se d'horeta al matí, quan encara fresqueja, i amb una llesca de pa anar sota la figuera, obrir-ne una de les més madures i sucar-la al pa, com si fos tomàquet ... ai! quins esmorzars!\nI en una casa com cal hi ha d'haver una figuera, una olivera, un llorer i un xiprer :)\nA mí m'agrada collir-les i menjar-les, però un cop a taula, perden tot l'encant, aleshores han de ser seques, acompanyades d'ametlles torrades i si pot ser una copa de moscatell o vi-ranci.\nPer cert, m'he espantat quan dius: "quan comences a estirar un fil,..." de la figa? Si fós un noi, jo no ho faria! :-)\nTinc entès que a cada tros de terra, només es permet una figuera, i si pot ser, apartada del conreu, (molts cops és a tocar de "la caseta" )doncs amb les seves extenssíssimes arrels que busquen l'aigua com sigui, perjudicarien altres arbres.\nHi ha alguna dita que parla de caure un bac d'un figuera. Les branques no són fortes, són febles i un bac de figuera esdevé una caiguda amb perill.\nQuina gràcia! Així es veu una mica més clar l'origen d'aquestes frases fetes! Ser un figaflor voldria dir que no tens esma (igual que els fruits, que no maduren quan els hi toca) i "no caerá esa breva", que tal i com tu has dit, aquests fruits immadurs no cauen pas i resten a l'arbre fins la tmeporada següent.... Seria una cosa així??\nOh, acabo de lligar caps, què divertit! M'ha agradat!\nA més, la figuera deu ser una inversió a llarg termini perquè hi ha una dita que diu que "qui planta la figuera no en menja el fruit"\nCiència i llengua, magnífic! La veritat és que m'ha resultat molt interessant aquest post, en especial per això de les dites i la diferència entre figues i figaflors. Amb els amics solem traduir algunes dites castellanes al català, amb coneixement de que no ho fem bé, però és per la conya. Solíem dir que no caurà aquesta figa verda, i ara podré explicar-los que ho hem de dir de manera diferent. Encara que també m'agrada aquesta que han dit de 'no plourà aquest tro', me l'apunto!\nEm fas venir ganes de menjar-ne, m'agraden molt!\nLes arrels si creix molt, pot portar problemes a les cases, perque aixeca el terra. En moltes estacions de la Renfe a la línia de Lleida a la Pobla hi ha figueres i al llarg de tota la línia magraners. Em sembla recordar que em van dir que el làtex de les figues anava bé per curar les berrugues, però no estic segura.\nA l'estiu, quan erem petits i sense gens de coneixement, a les tres del capvespre anavem a passejar en bicicleta; què haguéssim fet sense l'obra de les figueres per descansar i recuperar les forces? Doncs haguéssim agafat una insolació.\nMolt bon post, i molt mediterrani.\nEfectivament, Francesc, "bacora", és un arabisme (http://dcvb.iecat.net/default.asp).\nMolt bo, el post. Una de les coses que sempre m'ha semblat curiosa, de les figueres, és el génere al qual pertanyen (Ficus). La "nostra" figuera (encara que vingui de l'Àsia, ja és nostra de ple dret) és un arbre ben modest: sembla increïble que comparteixi gèner amb aquells monstres dels jardins botànics o dels boscos equatorials.\nUna altra curiositat de les figues és que, segons em diu sovint el meu pare, a Eivissa alimentaven els porcs pràcticament només a base de figues. Hi ha algun eivissenc que m'ho pugui corroborar?. Encara es fa?\nAntoni del Río ha dit...\nA la dita castellana, "breva" significa 'bomba'. Durant la Guerra Civil Espanyola hom anomenava "brevas" els projectils d'artilleria, sobretot quan xiulaven a mesura que s'acostaven al punt d'impacte. A la vida civil durant i després de la guerra, la dita "no caerá esa breva" va començar sent apotropaica: s'hi volia dir, contra una predicció pessimista, "no ens passarà pas això", "no tindrem pas aquesta desgràcia". Avui el sentit de la frase s'ha capgirat totalment, i ara vol dir "no tindrem aquesta sort" davant l'expressió d'una visió optimista. Gràcies xes:sex per haver estat l'únic(a) comentador(a) que ha aportat alguna cosa més que moltes lletres i poc suc.


La meitat de les espècies d'arbres silvestres del planeta podrien estar en perill d'extinció\nLa tala de boscos per a l'agricultura és, de llarg, la principal causa de l'extinció, segons l'informe Estat dels arbres al món, que es va publicar el dimecres juntament amb una crida a l'acció urgent per revertir la disminució.\nComença el dilluns la sisena edició de la Setmana de la Natura\nLa sisena edició de la Setmana de la Natura, que es celebrarà del 24 de maig al 5 de juny, comptarà amb més de 350 activitats a tot el territori català\nEcologistes en Acció, Greenpeace i WWF alerten de la urgència de frenar l'emergència climàtica\nJavier Andalús ha destacat en declaracions que l'efemèride aquest 2020 arriba immersa en una pandèmia mundial que "hauria de fer recapacitar" sobre la relació de la humanitat amb el planeta i el que significa afrontar les emergències a temps\nLa companyia ha destacat entre 94 candidatures de 16 països europeus. La cerimònia de lliurament de premis on es donaran a conèixer els guanyadors, està prevista per al proper mes de novembre a Brussel·les.\nContaminació lumínica: la amenaça més gran per als insectes i la vida a la Terra\nLa contaminació lumínica és una de les principals, si no la més gran amenaça per a la vida dels insectes, un "apocalipsi" que pot, al seu torn, posar en perill la vida a la Terra.\nPer què serveixen els reglaments de cultura cívica, si ningú pateix una sola conseqüència per tirar les seves escombraries al carrer?\nUn estudi de la Universitat Autònoma de Barcelona determina que la principal font de contaminació de Barcelona és el transport aeri, amb un 95,9% de les emissions generades.\nEls plàstics assenyalats per la nova norma representen prop del 70 per cent de les deixalles plàstics que contaminen les aigües i platges al territori comunitari.\nEs detecta una dramàtica disminució d'insectes voladors a tot el món\nSi els insectes desapareguessin, qualsevol ecosistema col·lapsaria. Hi ha diversos factors darrere de la desaparició dels insectes voladors, segons els científics.\nLa situació política a Catalunya lidera les preocupacions dels barcelonins\nLa majoria dels barcelonins es mostren contraris a l'empresonament de líders polítics (80,5%).\nEl Síndic de Greuges obre una actuació d'ofici per aclarir els canvis de criteri i demana rectificacions.


Quin fracàs empresarial ha tingut Joan Canadell? - El triangle\nJoan Canadell amb la mascareta Maskcat\nAmb la pandèmia de la covid-19, Joan Canadell, president de la Cambra de Comerç de Barcelona i del Consell de Cambres de Catalunya, s’ha dedicat a promocionar intensivament una mascareta protectora del coronavirus “made in Catalonia”. Es tracta de la Maskcat, feta amb plàstic i també amb cartó, que cobreix tota la cara.\nA través de Twitter, però també amb la seva compareixença al programa FAQs de TV3, Joan Canadell ha assumit tot el protagonisme per implantar l’ús de la Maskcat a la població de Catalunya. Però el seu èxit és molt escàs, com es pot comprovar aquests dies pels carrers, després que la Generalitat hagi decretat l’ús obligatori de mascaretes.\nLa Maskcat no ha fet forat en el mercat i aquests dies no es veu ningú fent-la servir. Com a prescriptor i venedor, Joan Canadell ha demostrat que és una nul·litat. Ni tan sols els membres més independentistes del Govern, començant pel president Quim Torra, la porten; tampoc Laura Borràs o Pilar Rahola, referents icònics de l’independentisme hiperventilat, amb el qual està alineat Joan Candell.\nEl fracàs de la Maskcat hauria de fer reflexionar als ideòlegs del nou partit que promou Carles Puigdemont, que impulsen la figura del president de la Cambra de Comerç de Barcelona com a possible cap de cartell d’aquest espai per a les pròximes eleccions catalanes. Si no és capaç ni de convèncer els convençuts perquè utilitzin la Maskcat, la seva suposada capacitat de lideratge queda també molt tocada en clau política.


Gaudint L'Scrap !\nDades d'interès per scrapistes\nScrapbooking, tutorials i més...\nAquest Nadal he fet moltes manualitats, especialment amb tela, m'estic aficionant molt al món textil i m'encanta! Aquest és el vestidet que li he fet a la Valeria, el primer vestit que faig per la nena més bonica!!\nEl tutorial i els patrons els vaig treure d'una web: Ohmotherminediy.com, en aquesta web pots trobar infinitat de recursos i manualitats explicades pas a pas i molt bé. Quasi tot amb un video tutorial molt ben explicat.\nPublicado por Meri F. en 10:42 No hay comentarios:\nEtiquetas: cosir, tela, valeria, vestit\nDes de sempre m'han agradat les manualitats, ja de petita feia punt de creu, mitja, ... però aquest estiu m'ha picat el "gusanillo" que li diuen de les manualitats amb tela, és a dir, tot el que està relacionat amb la costura, mtja, el punt, crochet,... i per sorpresa per a mi, el dia del meu sant els meus pares i la meva parella em van regalar una màquina de cosir!!!! no us podeu imaginar la il·lusió que em va fer. Però no he deixa't l'scrap de costat eh! ara trobareu una mica de cada. De moment vull compartir amb vosaltres la meva segona creació (la primera ha sigut un vestidet però el vull repetir per millorar-lo), m'he fet l'estoig per a aquest curs. Espero que us agradi! Els patrons i el tutorial l'he seguit del "youtube" s'ha de ser intuitiu, ja que està en alemany ;)\nPublicado por Meri F. en 19:57 2 comentarios:\nReceptes: La Cuisine de Blai\nAquest Nadal amb tots els canvis que he viscut, feliços tots! no he pogut fer gaire cosa, el que si que vaig fer va ser una llibreta per que les receptes que inventa el meu pare no es perdin, ja que són una delicia! i l'he titulat "La cuisine de Blai" que és com ell sempre anomena a les seves receptes!.\nPublicado por Meri F. en 17:36 No hay comentarios:\nEtiquetas: Álbum, cuina, família, fotos, llibreta, quadern, receptes, scrap\nLlibreta viatgera creada per a un alumne del que cal fer un seguiment família- escola més seguit. Llibreta decorada amb paper decorat, i amb la tècnica d'embossing.\nPublicado por Meri F. en 8:00 No hay comentarios:\nEtiquetas: animals, fotos, llibreta, tortugues, viatge\nDesprés de fer una corona única per al seu primer aniversari, calia superar-se i millorar-ho, per aix, i pensant en lo princesa que és la Joana, vaig pensar en fer una corona amb cintes, de manera que pot posar-s'ho a la seva mida. Fet amb fieltro i tot cosit a prova de nens! :)\nPublicado por Meri F. en 20:53 2 comentarios:\nEtiquetas: aniversari, cintas, corona, flors, mariposa, niños\nPostal Aniversari Flors\nPostal d'aniversari per a una noia, postal senzilla però alhora original. Es pot adjuntar algun detall com un dibuix d'un nen, etc. Depenent a qui vagi dirigit i de la persona que ho fa. El destinatari d'aquesta postal està fent pràctiques per ser mestra i per aquest motiu he adjuntat un dibuix de cada nen.\nPublicado por Meri F. en 21:48 No hay comentarios:\nEtiquetas: aniversari, família, flors, fotos, Papallones, postal\nAquesta postal està feta per al naixement d'un germanet d'un nen de la meva classe per felicitar a la familía, a l'interior té amb un dibuix fet pel germà gran i un petit escrit, fan la seva funció.\nPublicado por Meri F. en 21:41 No hay comentarios:\nEtiquetas: bebe, família, fotos, germà, postal\nFelicitació de Sant\nFet amb molt d'amor, com tots els bons projectes d'scrap, per al sant de la meva mare. Espero que us agradi! ;)\nPublicado por Meri F. en 18:05 No hay comentarios:\nEtiquetas: aniversari, família, fotos, Papallones, photos, postal, scrap\nLlibreta de tutories\nNova llibreta de tutories i notes sobre els meus nens per a aquest curs que comença! Amb un missatge motivador a la a portada per a superar aquells moments d'estrés del curs, amb un somriure.\nPublicado por Meri F. en 18:09 No hay comentarios:\nEtiquetas: infantil, llibreta, notes\nAquest marc ha sigut creat per a una de les persones més especials de la meva vida, i ja tenia ganes de fer un marc d'scrap i que millor que fer algo relacionat amb l'últim esdeveniment més feliç, l'arribada de la seva petita Valeria, que també ha passat a ser una personeta molt especial per mi!\nPublicado por Meri F. en 22:56 No hay comentarios:\nEtiquetas: bebe, flors, fotos, marc, mariposa, Papallones\nOh moder mine DIY\nMeritxell Félez. Tema Etéreo. Con la tecnología de Blogger.