Habitatge cooperatiu – L'Informatiu\nCooperativa d’habitatges La Borda a l’antiga fàbrica de Can Batlló al barri de Sants de Barcelona\nNom de l’obra: Edifici plurifamiliar La Borda, 28 habitatges entre mitgeres\nUbicació: C/Constitució, 85-89, 08014 Barcelona\nPromoció: Habitatges La Borda, SCCL\nProjecte: Lacol SCCL, Pol Massoni Mangues, Cristina Gamboa Masdevall, Mirko Gegundez Corazza i Eliseu Arrufat Grau\nCol·laboració del projecte: Miguel Rodríguez Nevado (estructures), Societat Orgánica (consultoria ambiental), Arkenova (enginyeria d’instal·lacions), Coque Claret i Dani Calatayud (consultors de projecte), Grisel·la Iglesias Monrós (acústica), Xavier Aumedes i Farré, Gemma Rius i Macias (amidaments i pressupost)\nDirecció d’obra: Lacol SCCL, Pol Massoni Mangues, Cristina Gamboa Masdevall, Mirko Gegundez Corazza, Eliseu Arrufat Grau\nDirecció d’execució de l’obra: Xavier Aumedes i Farré, Gemma Rius i Macias\nCoordinació de seguretat i salut: Marta Serra Espaulella i Xavier Aumedes i Farré d’Aumedesdap\nEmpresa constructora: Egoin\nCaps d’obres: Unai Gorroño, Americo Ferreira, Andreu Massoni, Juan Jesús Tolívia, Josep Ferrer, Josep M. Pol, Albert Macià, Gonzalo Aragón, Agustí Garcia, Marc Parera, Marc Rivera, Alejandro Fuentes i Andrés Criado\nPrincipals industrials: Egoin, Aislamientos Kover, Masson, Metatecnia Integral, Made of Wood, Oltapol, Orona, Pavindus, Citelum Iberica, Mcm Projectes i Serveis, Noucopi, Talleres Alfa Torres, Sermac Manteniments Integrals\nData d’acabament de l’obra: setembre de 2018\n• Premi Ciutat de Barcelona 2018.\n• Premi d’Obra Construïda en arquitectura del BBConstrumat 2019.\n• Premi especial a la innovació als European Responsible Housing Awards 2019.\n• Guanyador als Premis Catalunya Construcció 2019 en la categoria de Direcció d’execució d’obra i seleccionat en la categoria d’Innovació en la construcció.\nDret a un habitatges digne\nAccedir avui a un habitatge digne i en condicions econòmiques acceptables no és una cosa senzilla, tot i ser un dret fonamental reconegut. Al contrari, es pot dir que ha esdevingut una de les qüestions més difícils i complexes a la qual ens enfrontem. L’opció de compra representa, per a la majoria de les persones corrents, un endeutament per a tota la vida i més enllà. El preu dels lloguers a les nostres ciutats i molt especialment a Barcelona ha esdevingut prohibitiu i sempre sota la incertesa d’uns contractes efímers.\nLa Llei de la reforma de l’habitatge (Decret 75/2014 de 27 de maig) preveu noves vies d’accés com podrien ser el cohabitatges o les masoveries, que haurien de complementar els programes de construcció amb protecció oficial i que haurien d’aspirar a l’objectiu de facilitar-ne l’accés en condicions assequibles, evitar l’exclusió social residencial i incentivar l’entrada al mercat de lloguer d’habitatges desocupats.\nAvui sortim (toquem fusta) d’un confinament on prestigioses veus han debatut sobre cóm ha de ser la nostra llar i cap a on ha de girar el món laboral: els beneficis del teletreball? De sobte ens adonem que els nostres habitatges, caríssims, estan pensats perquè sortim cada dia al carrer i que els nostres fills passin el dia a l’escola. Hem vist com les nostres llars es redueixen a un dormitori, bany i cuinamenjador, on podem desenvolupar les funcions bàsiques de menjar, dormir i higiene personal, però que no estan pensades per passar-hi 24, 48 o 2.160 hores. I com arriba tot plegat a ser d’incòmode, esgotador, insuficient…\nHem vist avis i àvies vivint soles a casa seva, persones dependents que requereixen la nostra atenció les 24 hores, gent que ha de sortir al carrer, que no pot tancar-se a casa. La casuística és extensa: la casa, el treball, el descans, la vida al carrer, el valor de les relacions humanes. Voldríem pensar que hem après alguna cosa de tot plegat.\nMentre reflexionem, vegem altres fórmules de promoció i accés a l’habitatge i que, a més, ens permeten pensar en altres maneres d’habitar, de viure en comunitat i de relacionar-nos. És el cas dels habitatges cooperatius de la Borda al barri de Sants de Barcelona i que analitzem a continuació.\nEl pati central que finalitza amb una gran lluerna\nVista de l’edifici des del carrer Constitució\nEl projecte de cooperativa d’habitatges La Borda neix l’any 2012, en el marc de la recuperació comunitària de Can Batlló, amb 60 persones, veïnes del barri, que decideixen autoorganitzar-se per tractar de millorar les condicions d’accés a l’habitatge mitjançant la unió: l’acció col·lectiva. D’altra banda, Lacol, una cooperativa d’arquitectes també veïns de Sants, compromesos amb una arquitectura que transcendeix la forma i la funció, i que tria treballar en un àmbit on la sostenibilitat i la salut de les persones determina una arquitectura diferent, sembla que era l’agent adequat per liderar la proposta.\nAixí és com de la mà, La Borda i Lacol comencen a treballar plegats en el perímetre de l’antiga fàbrica de Can Batlló, per fer realitat un d’edifici residencial de 28 habitatges protegits, amb uns exigents criteris d’eficiència ambientals, i amb uns plantejaments dels espais molt diferents als que fins ara, enteníem en l’habitatge de protecció oficial.\nPlanta i secció en perspectiva\nL’espai per a les bicicletes\nL’any 2015, tres anys després d’iniciar aquest “viatge”, el govern de l’alcalde Trias va acordar donar el solar en cessió d’ús durant 75 anys; aquesta dada és bàsica i impulsa definitivament el projecte, que permet concloure l’obra amb uns costos mes que ajustats. No caldrà imputar al preu final la repercussió del sòl. El canvi de paradigma del model és que ningú és propietari, el fet especulatiu no hi té cabuda, i així, el cost de la construcció es pot assolir amb unes quotes molt afinades. L’ aportació d’entrada de cadascuna de les sòcies, és de 18.000 € que es recupera a la sortida. Els lloguers són de l’ordre de 500 € mensuals per habitatges de 40/60/70 m2, amb dret a trasters i generoses zones comunitàries.\nAmb tots el condicionants de partida: client-model d’habitatge-equip director, era clar que el resultat no podia ser gens convencional. La Borda és un espai de cohabitatge, on els àmbits comuns prenen el protagonisme a les zones privades, on es vol potenciar la convivència entre les persones que hi habiten, on la mobilitat sostenible és un convenciment i el criteri quant a la centralització de serveis guanya a l’opció de repetició de recursos individualitzats. Conciliació, comunitat, aprofitament i sostenibilitat són apel·latius que orquestren aquesta manera d’entendre la vida d’una comunitat.\nSituat sobre un solar gairebé quadrat, l’edifici està orientat a nord-oest al carrer de la Constitució i a sud-est a un pati interior d’illa i futur parc públic. La vista des del carrer mostra un retall de la façana en les dues primeres plantes, per deixar pas al pati interior. Aquest retall ocupa part de planta baixa i la primera formant un graonat fins a la tercera planta on l’edifici recupera tota l’amplada de la parcel·la. L’accés a l’interior de l’edifici es produeix lateralment per aquest passatge i l’efecte a l’entrada és una gran sorpresa.\nTot s’organitza al voltant d’un gran pati central o “corrala” que abasta tota l’alçada de les sis plantes, rematat per una membrana que regula llum i ventilació en funció de les condicions climàtiques. Els habitatges es col·loquen paral·lels entre ells amb obertura a l’exterior a sud, per ser aquesta l’orientació favorable, i accés des del pati central. A l’altre costat de l’edifici, entre el carrer Constitució i el pati es disposen els espais comuns, les habitacions de convidats i una gran terrassa. En planta baixa, un local comercial a carrer, un gran vestíbul, accés a escala i ascensors i sales comunes (cuina, menjador, reunions, calderes i trasters, un per planta).\nEl pati és el protagonista de la proposta, el leitmotiv, i el que dona sentit a tota la resta: lloc de trobada, generositat en les dimensions d’allò que és comú, regulació climàtica d’un pulmó compartit, espai d’arribada i d’intercanvi, balcons des d’on uns es veuen amb els altres, extroversió enfront de privacitat, cooperació i col·laboració entre persones de diferents edats, grans i joves, per resoldre conjuntament problemes que es repeteixen individualment. Conciliació en majúscules.\nTot just traspassar el portal trobem una mena d’àgora o plaça, un espai de trobada ampli, lluminós i inclusiu, on tothom pot deixar la seva bicicleta amb dignitat sense haver-la de penjar d’un ganxo i una zona enjardinada amb un banc de fusta corregut. L’espai per si mateix ens està informant de què estem entrant a un lloc especial. Aquí, a la planta baixa, estan també la cuina i menjador comunitaris per les celebracions del veïnat, les sales polivalents, la sala de caldera i els trasters. La visió cap amunt des del pati, permet entendre l’organització a un costat i l’altre. A nord els espais de bugaderia i terrassa, oberts i ocupant tota l’amplada de parcel·la i a sud els habitatges amb accés des de les diferents passeres; tot l’espai regat per la lluminositat que proporciona la gran llanterna.\nBalcons correguts i tancament\nEn contraposició a les parts comunes, els habitatges, s’organitzen amb base a una matriu bàsica que treballa amb unitats de 15 m2 útils. Aquests mòduls són espai habitable, i poden destinar-se a diferents funcions: dormir, dinar, llegir, etc. Segons les necessitats de cadascú es configuren les diferents opcions d’habitatge de 40, 60, i 70 m2 construïts. La passera d’accés, permet deixar-hi el cotxet dels més petits, unes plantes, també la bicicleta i pel que necessita reivindicar quelcom, fins i tot alguna pancarta. La cooperativa en el seus estatuts regula les normes de convivència que, mitjançant un responsable, es recorden periòdicament als cooperativistes.\nL’habitatge és sobretot ajustat, útil, lluminós, pensat per a les necessitats primordials i amb uns materials adequats al programa i als costos. La cuina i el bany estan pensats com a gairebé mobles. El gran finestral a sud, que abasta tota l’amplada de la sala gran, ja es percep agradable des de l’entrada. Aquesta extensió cap a l’exterior la protagonitza una gran balconada, correguda i sense divisions entre veïns, que amplia visualment la dimensió de la llar i permet gaudir de la cura de les plantes o d’un àpat a l’aire lliure.\nEl tractament climàtic d’aquesta façana es resol mitjançat diferents tipus de filtres que esmorteeixen o admeten el pas de l’energia solar directa cap a l’interior en funció de l’època de l’any. Un seguit de capes permeten regular l’entrada de llum i radiació; de fora cap a dins: les persianes de cordeta (alacantines), fixades en el sostre de fusta, els tancaments practicables de fusta laminada i vidre aïllant i les cortines interiors. La important volada d’unes terrasses sobre les altres, de 1,80 m d’amplada, contribueix a la projecció d’ombres favorables a l’estiu; i així en el seu conjunt, aquesta façana es percep càlida i mediterrània des de l’interior d’illa, des del futur parc.\nQuant a les parts comunes, hi trobem:\n• Cuina menjador i sala d’estar per grups\n• Espai per convidats (dos apartaments)\n• Espai polivalent\n• Aparcament de bicicletes\n• Trasters (un traster per planta)\n• Eines i objectes compartits\nFaçana sud, la bugaderia i la terrasa nord.\nLa bugaderia situada en la primera planta, en la banda nord, és un espai de doble alçada on les activitats de bugada, joc i tertúlia poden conviure perfectament. És un espai semiexterior no climatitzat. El tancament practicable el conformen plaques ondulades de policarbonat fixades a una estructura tubular d’acer mecanitzat i galvanitzat. Les rentadores, que pel moment són les aportades pels cooperativistes, provinents dels seus anteriors habitatges, ocupen una petita zona d’aquest gran espai comú, on està previst que hi convisquin d’altres activitats com la planxa, l’estendre la roba i fins i tot el joc dels més petits.\nA dalt de tot d’aquesta part nord de l’edifici apareix una gran terrassa també per la comunitat: gronxadors i estenedors ben amplis per les peces més grans de roba.\nDamunt de l’entrada i en uns espais menys privilegitas es col·loquen dues habitacions per convidats que poden assignar-se per torns quan alguna de les unitats necessiti un habitacle extre per un familiar o convidat esporàdic.\nL’estructura. L’edifici de fusta més alt\nEn el moment de la seva construcció aquest edifici va esdevenir el més alt de l’Estat espanyol amb estructura de fusta\nL’estructura de fusta: parets i sostres fins a la sisena planta són taulells contralaminats (clt) de 10 i 12 cm i en alguns casos, com la caixa d’escala, de 30 cm de gruix. La posada en obra d’aquest sistema permet completar tota l’estructura d’un edifici de 6 plantes com aquest en menys de 7 setmanes. D’una banda, la lleugeresa del material respecte del formigó, i d’altra, la contribució negativa de la fusta quant a emissions (el CO2 embegut dins del material resta a l’hora de calcular la petjada del global de l’edifici), van resultar decisions indubtables alhora de triar aquest sistema.\nNomés el contacte amb el terreny es soluciona amb formigó armat: fonamentació i estructura de planta baixa es realitzen amb aquesta tecnologia in situ. La fonamentació és mitjançant llosa de formigó, per damunt de la qual hi ha un forjat sanitari que funciona com a cambra d’aire de refrigeració, permetent establir uns corrents d’aire entre sanitari i coberta que contribueixen a refrigerar l’ambient del pati.\nLa coherència respecte de la manera de pensar la mobilitat fa que l’edifici no disposi de places d’aparcament: no hi ha planta soterrani destinada a aparcament. El mitjà preferit és la bicicleta, el transport públic o els desplaçaments a peu.\nQui disposi d’un vehicle l’haurà d’estacionar al carrer o a un aparcament extern. Aquest fet, gens menyspreable, redueix de manera considerable l’impacte ambiental, que valorat a 75 anys, permet un estalvi d’entre 500 a 800 T de CO2 a l’ambient.\nMuntatge de l’estructura amb CLT: Cross Laminated Timber\nL’etiqueta obtinguda en l’avaluació d’eficiència energètica és la màxima, una A. Des dels inicis l’edifici va ser concebut amb aquesta finalitat, on cada material, solució constructiva, orientació dels espais… van estar pensats, dissenyats, escollits i executats amb molta rigorositat per reduir al màxim la demanda d’energia provinent de recursos fòssils. Combinant radiació, ventilació i aïllament s’arriba a assolir, sobretot en els habitatges, un grau de confort prou acceptable.\nL’aigua calenta sanitària i la calefacció es genera a partir d’una caldera comunitària de pèl·lets que s’ubica a planta baixa. La racionalitat dels sistemes de calefacció centralitzats, versus la multitud d’aparells climàtics independents, reafirma la filosofia de l’habitatge cooperatiu. Tot i això, el consum per habitatge està controlat per uns comptadors de la demanda en cada cas, que permeten fer un repartiment equitatiu de la despesa global. En els habitatges hi ha un petit emissor de calefacció (radiador d’alumini) i un ventilador de sostre per algun moment de punta de fred o calor, però ens comenta en Pol Massoni, arquitecte responsable i cooperativista, que des de què habiten no ha estat necessari la seva posada en marxa.\nEl pati central, en ser un espai semiexterior i obert, permet la ventilació creuada de tots els habitatges en època estiuenca, tota vegada que tempera l’espai comú de forma natural a l’hivern. La coberta d’aquest espai la conforma una gran llanterna de policarbonat de 9,5 x 22,50 m. Aquesta llanterna està motoritzada, i mitjançant uns sensors de temperatura i pluja, obre i tanca les comportes per assolir la temperatura de consigna en els espais comuns.\nEstructura de fusta. Encontre estructura formigó-fusta. La llanterna mòbil.\nL’efecte hivernacle a l’hivern amorteix la temperatura de demanda a la cara nord dels habitatges, mentre que a l’estiu en obrir-se, produeixen l’efecte de xemeneia, en connectar-se amb aquell aire fresc del forjat sanitari que aflora a la planta baixa. Així doncs, la demanda en calefacció-refrigeració de l’habitatge és mínima o nul·la. La ventilació creuada façana-pati afavoreix els corrents d’aire i algun ventilador al sostre recolza, com el radiador, aquells moments més aguts.\nA la coberta de la banda sud està prevista la implantació de plaques fotovoltaiques per una segona fase d’inversió. De moment el consum energètic és molt baix i aquesta acció, ara per ara, no és prioritària.\nLes cooperatives d’habitatges\nLes referències de partida són les del model danès Andel de començament del segle XX, on la força de les cooperatives incideix de manera important en les polítiques liberals d’habitatge.\nEl sistema en règim de cessió d’ús preveu l’atorgament de la propietat dels habitatges a la cooperativa, i aquesta cedeix l’ús en usdefruit als socis a canvi d’un lloguer just. Aquest dret pot ser indefinit, transferit o heretat. Cada soci de la cooperativa te una acció o participació (Andel en danès), que li atorga el dret d’ús indefinit i heretable del seu habitatge amb un lloguer tou i un vot en els espais de gestió i decisió de la cooperativa.\nLa principal virtut d’aquest model radica en el bloqueig de qualsevol possibilitat d’especulació. El soci i usuari no pot vendre ni llogar el seu habitatge, ja que el valor rau, precisament, en l’ús d’allò que no ha de ser mai considerat com un bé de consum, sinó com un dret de primera necessitat: l’habitatge.\nHabitatges Andel al districte Vesterbro de Copenhagen / Henrik Gutzon, Dinamarca\nEconomia i gestió de l’obra\nAnalitzant els costos d’aquesta obra veiem com destaca el capítol d’estructura de fusta laminada que representa quasi el 21% del total del pressupost. El paquet d’instal·lacions que inclou a més del clima, la lampisteria, l’electricitat, l’ascensor, el parallamps, veu i dades i la monitorització del consum i la despesa energètica, no arriba al 19%.\nPer tant, tenim d’una banda una gran inversió en el sistema estructural amb els panells CLT i unes instal·lacions molt ajustades, però que arriben fins a la monitorització. Si posem al mig el cost dels aïllaments que embolcallen l’edifici que no mereix ni una línia al pressupost pel seu baix cost, ja quasi ho tindrem tot.\nAquesta dada és important perquè ens està parlant d’un tipus d’edifici que s’allunya del model convencional d’habitatge plurifamiliar, on normalment l’estructura i les instal·lacions s’enduen cadascuna el 30% del pressupost, i la resta queda molt repartida.\nCal destacar però, que hi va haver una part d’autoconstrucció per part de les sòcies i usuàries de l’edifici, que no està imputat en el cost d’execució. És a dir, l’obra es va recepcionar per exemple, sense les cortines enrotllables de protecció solar de la façana sud, sense pintar el cartró-guix, no es van col·locar sòcols, no es van fer distribucions interiors als espais habitables més enllà del nucli del bany… Elements que si s’haguéssin executat en qualsevol altra promoció d’habitatges tant pública com privada, i haguessin tingut un cost.\nEstem parlant d’un tipus d’edifici que s’allunya del model convencional d’habitatge plurifamiliar\nDos comentaris respecte de l’estructura: es tracta d’un sistema que es prepara a taller sobre els plànols de projecte i que es pot muntar en només 17 dies amb l’ajut d’una grua. El control de qualitat és molt menys costós que el d’una estructura de formigó.\nD’altra banda, quan ens fixem en la repercussió d’aquesta estructura, caldria valorar el cicle complet, és a dir, construcció-descontrucció en la comparació de sistemes, i aquí podem entendre el diferencial entre una estructura de formigó –potser amb costos més ajustats–, però amb un sobrecost de desconstrucció i de gestió de residus, que la fusta, que en aquest cas no tindria, o fora molt més econòmic (només el desmuntatge). Els edificis costen el seu valor de construcció, el seu manteniment, els consums energètics al llarg de la seva vida útil i el cost de desconstrucció. S’ha de valorar tot el cicle complet, si més no, tenirho en compte.\nHem de considerar també que quan parlem d’estructura de fusta laminada, estem construint murs i sostres a base de panells i per tant, amb poc més, – això són els revestiments-, ja tenim resolt el gros de l’obra.\nDestacar quant al cost final tant ajustat, 795 €/m2, és un molt bon preu per un plurifamiliar, es deu en gran part a la contractació per industrials de forma independent. Aquest fet, tal com diuen els directors d’execució va implicar un sobreesforç, per haver de tractar amb cadascun dels industrials intervinents a l’obra de forma independent: estructura, revestiments, manyeria, paviments, instal·lacions, cuines i banys, pintor… Tot i la intervenció d’un project mànager, és molta més feina de coordinació i temps de dedicació en visites i gestió.\nLa solució dels tancaments de la façana nord i de la lluerna amb plaques de policarbonat, lleuger, econòmic i fàcilment intercanviable, és una de les raons que permeten ajustar molt el cost i una de les decisions lloables del projecte.\nQuan al paviment, sorprèn que amb una idea tant clara de prefabricats, aquests es decidissin fer amb formigó in situ. Aquest crec que és el punt més feble del projecte i el que sembla que va generar més inconvenients. Tot i que el paviment es va executar prèviament al muntatge de les divisòries, tancaments i instal·lacions, va requerir la protecció amb moquetes provisionals, per evitar cops, taques i uniformitat fins al final\nEn el moment de la seva construcció La Borda va ser l’edifici amb estructura de fusta més alt de l’Estat espanyol. Un molt bon exemple\nd’economia i gestió de l’obra. No sé vosaltres, però jo cada dia en veig més d’estructures de panells de fusta laminada, sobretot en la tipologia d’habitatge unifamiliar entre mitgeres. Poder fabricar l’estructura a taller i muntar en tant poc temps és un pas endavant en tecnologia.\nFelicitats a l’equip director i als promotors.\nELS DIRECTORS D’EXECUCIÓ\nGemma Rius i Xavier Aumedes\nRecordo el dia que el Xavier va arribar al despatx i ens va dir que participaríem en la construcció d’un edifici d’habitatges per a una cooperativa, que seria un edifici amb estructura de fusta de sis plantes, eficient i de construcció sostenible. Cooperativa? Estructura de fusta? Edifici de consum zero? Tot i ser conceptes que havíem sentit moltes vegades, mai els havíem tingut tan a prop… Era un repte i ens hi vam abocar de ple.\nLa relació, comunicació i transparència amb tots els integrants de les diferents especialitats de l’equip redactor va ser molt fluïda des de bon començament, i això va crear una bona cohesió i confiança entre l’equip que va ser fonamental per solventar i sortejar els diferents entrebancs que en qualsevol execució d’obra sorgeixen, i en aquest cas, algunes d’elles, eren novedoses per a nosaltres.\nL’acte de la primera fusta va ser el primer contacte amb algunes de les usuàries de la cooperativa. En aquell moment ja vam poder copsar el que representava haver arribat fins allà per moltes de les persones que allí es trobaven, anys de treball i lluita per un objectiu comú que, en aquell moment, es començava a materialitzar… i nosaltres, teníem l’oportunitat de formar-ne part!\nL’execució i el muntatge\nDurant dinou mesos, setmana rere setmana l’obra va anar avançant. Un cop completada l’estructura de formigó fins a sostre de planta baixa, amb qui estàvem més familiaritzats, esperàvem impacients l’arribada dels panells de clt de l’estructura de fusta. Encara no havien passat cinc setmanes des del primer camió, que ja teníem alçat un edifici de 6 plantes pis. Durant aquest mes i escaig, cada visita d’obra era una novetat, una planta més, mitja escala col·locada, operaris cargolant ferratges vuit hores al dia…\nDurant el primer estiu, de forma simultània es van executar els paviments de formigó i les cobertes. A partir del setembre, l’obra va anar tenint cada cop més moviment, amb convivència de múltiples industrials al mateix moment. La contractació per lots realitzada directament per part de la cooperativa, va comportar una implicació més gran en aquest sentit. Les visites d’obra es van arribar a allargar fins a 6 hores en alguns moments, i s’organitzaven per industrials, realitzant subvisites d’obra amb cada un d’ells. La coordinació de seguretat amb tans industrials també va ser complicada en alguns moments. Un dels punts de més difícil gestió va ser mantenir en bon estat la protecció dels paviments de formigó (que ja eren l’acabat final dels habitatges), que es va fer amb unes moquetes que eren massa gruixudes i això generava entrebancs si els operaris no les recol·locaven correctament quan les havien de retirar per fer algun treball… Aquell any les pluges van arribar tard i malament (pel que a l’obra es refereix, és clar…). Com passa sovint, la planificació inicial dels treballs no va ser la real després a l’obra, i per exemple, l’endarreriment en el muntatge de la lluerna del pati central (degut a dificultats en la contractació i fabricació), va produir que quan linterior dels habitatges ja es trobaven en un estat molt avançat, amb aplacats de cartró-guix col·locats, encara tinguéssim entrada d’aigua per l’interior del pati i per una de les mitgeres. Això va fer prendre\nmesures ràpides de protecció amb tendals i altres elements ja que les passeres no disposaven l’impermeabilització i el desmuntatge d’alguns aplacats per deixar ventilar algun tancament que havia quedat totalment empapat d’aigua.\nEl muntatge de la lluerna central va ser el punt culminant de l’obra. Des d’una plataforma de treball situada damunt d’una bastida de 6 plantes dalçada, es van muntar aquests elements tan característics de l’edifici.\nEls acabats finals no tenen cap particularitat. De fet, tenint en compte el cost ajustat que s’havia d’assolir, les usuàries van estar dacord (tot sempre per via assembleària) que en aquell moment, per exemple, es deixava sense pintar el cartró-guix, sense tancar els petits magatzems de planta, sense col·locar les persianes enrotllables de protecció solar de façana sud… La prioritat era obtenir els mínims d’habitabilitat i tot seguit, mica en mica, en jornades d’autoconstrucció, les usuàries anirien completant diferents tasques. Aquest era lobjectiu i va ser assolit!\nAvui hem tornat a La Borda. L’edifici està totalment personalitzat per les seves usuàries. Tenir l’oportunitat de tornar-hi després de més d’un any d’haver acabat l’obra ha estat un privilegi. Només entrar, ens hem trobat el pati interior de planta baixa ocupat per bicicletes de totes mides, grans, petites, amb rodetes i sense, tricicles… El doble espai comunitari de planta primera apropiat pels habitants més petits de l’edifici, joguines de tot tipus i cabanes de roba comparteixen zona amb les rentadores comunitàries.\nLes passeres són el reflex de la personalitat dels seus habitants, visualitzes a qui li agraden les plantes, aquella que és més reivindicativa i ha penjat una pancarta o bé la que és més pràctica i té un penja-robes i un sabater a la porta del seu habitatge. Totes les opcions són bones. A la terrassa de la planta cinquena, uns gronxadors improvisats i unes taules i cadires per prendre la fresca, ocupen part de l’espai pensat per estendre la bugada.\nAl principi, quan vam començar a participar en aquest projecte no érem conscients del que això representaria per a nosaltres, l’aprenentatge rebut, en el sentit més ampli de la paraula, ha estat total, i en molts àmbits diferents, no només el constructiu, sinó, sobretot, el personal. La Borda, més enllà dels diferents reconeixements i mèrits rebuts, és un edifici plural i tan potent per si mateix, que “desBorda” (i mai millor dit) interès des de molts punts de vista, constructiu, social, econòmic… La Borda no és només un edifici, és un projecte de vida!\nL’equip director de l’obra junt amb la redactora de L’informatiu (Foto: Chopo)\nAutoria de les fotos: Chopo, Joan Andreu, Usue Belandia, Lacol i Aumedesdap\nEtiquetes: Can Batlló de Sants, habitatge cooperatiu, La Borda


20/03/2013 - Notícies de l'Ajuntament de la Vila de Masquefa\nAquest mes d’abril començaran a Masquefa dos cursos organitzats per l’Escola d’Entrenadors de la Federació Catalana de Futbol: un per a l’obtenció del títol d’entrenador de futbol base i un altre de monitor de futbol sala. Curs d’entrenador de futbol base Aquest curs permetrà obtenir el títol de monitor de futbol base expedit per la…\nLa Biblioteca se sumarà dijous al Dia Mundial de la Poesia\nEl 21 de març va ser proclamat per la Unesco Dia Mundial de la Poesia. Per a festejar-ho la Biblioteca Municipal de Masquefa iniciarà dijous un nou projecte al voltant de la poesia. Es tracta de ‘Veus poètiques’, una iniciativa que persegueix l’objectiu de familiaritzar-nos amb la poesia perquè es deixi de veure com un…\nL’Escola Font del Roure estrena un Jardí de les olors\nL’Ajuntament ha fet a l’exterior de l’escola Font del Roure un jardí aromàtic amb fins a nou espècies diferents de plantes autòctones. El jardí es va estrenar divendres passat amb una primera sessió en què els nens i nenes de l’escola van poder conèixer, mitjançant les explicacions d’un expert, les característiques de les diferents plantes…


El turisme, vist com un problema pels barcelonins – Comunicatur\nHome/Destinacions/El turisme, vist com un problema pels barcelonins\nL’enquesta de percepció de les preocupacions dels ciutadans de Barcelona ha destapat una dada preocupant per l’activitat turística. El turisme és el quart problema més destacat pels ciutadans, quan fa un any n’era el setè i anys enrere no apareixia ni a l’enquesta.\nEl turisme va irrompre en campanya electoral i ha continuat com a cavall de batalla d’entitats veïnals, professionals turístics i administració. Els problemes econòmics, el trànsit, el transport públic o la immigració ocupen posicions més benèvoles pels barcelonins en el rànquing de problemes. El turisme se situa just darrere dels tres temes que consideren més greus: l’atur, la inseguretat i la neteja.\nUna explicació seria la sensació de congestió i saturació de turistes que tenen alguns barris. Posar el sector a debat li ha convertit l’últim any en l’ase dels cops. En només un any ha estat el doble de ciutadans els que han considerat el turisme com a problema. Un 6,4% dels enquestats així ho consideren, però analitzant les dades per barris aquest percentatge puja al 15,4% a Ciutat Vella, el 9,8% a Gràcia i el 7,3% a l’Eixample.\nEl sondeig municipal dóna força a l’ajuntament en la seva intenció de modificar l’estratègia turística de la ciutat. El fet de que en els barris sense presència de turistes el turisme ni apareix entre els principals problemes avala pel consistori la necessitat de descongestionar les zones saturades.\nEl secretari de l’Organització Mundial del Turisme, Taleb Rifai, es sorprenia en una entrevista recent: “Em preocupa que la ciutat no vulgui rebre turistes. El creixement no és l’enemic. L’important és com creixes i com gestiones el creixement en benefici teu”.\nSegons un estudi d’Esade realitzat sobre el turisme de la capital catalana, el 71% dels turistes consideren l’hospitalitat com un element clau per a l’elecció d’una destinació urbana o de compres. Barcelona no pot ser aliena a aquest fet ja que l’estudi afirma que un elevat nivell d’hospitalitat contribueix directament a un major consum per turista.\nENTER 2008 conference


Cookie és un fitxer que es descarrega al seu ordinador a l’accedir a determinades pàgines web. Les cookies permeten a una pàgina web, entre altres coses, emmagatzemar i recuperar informació sobre els hàbits de navegació d’un usuari o del seu equip i, depenent de la informació que continguin i de la forma en què utilitzi el seu equip, es poden utilitzar per reconèixer a l’usuari. El navegador de l’usuari memoritza galetes al disc dur només durant la sessió actual ocupant un espai de memòria mínim i no perjudicant l’ordinador. Les galetes no contenen cap mena d’informació personal específica, i la majoria de les mateixes s’esborren del disc dur a l’acabar la sessió de navegador (les anomenades galetes de sessió). La majoria dels navegadors accepten com a estàndard a les galetes i, amb independència de les mateixes, permeten o impedeixen en la configuració de seguretat les galetes temporals o memoritzades.\nGaletes socials: Galetes de xarxes socials externes, que s’utilitzen perquè els visitants puguin interactuar amb el contingut de diferents plataformes socials (Facebook, YouTube, Twitter, LinkedIn, etc.) i que es generen únicament per als usuaris d’aquestes xarxes socials. Les condicions d’utilització d’aquestes galetes i la informació recopilada es regula per la política de privacitat de la plataforma social corresponent.\nGaletes de tercers: aquesta web pot utilitzar serveis de tercers que recopilaran informació amb fins estadístics, d’ús d’aquest web per part de l’usuari i per a la prestació d’altres serveis relacionats amb l’activitat de la pàgina web i altres serveis d’Internet.\nEn particular, aquest lloc web utilitza Google Analytics, i Google Search Console, serveis analítics de web prestats per Google, Inc. amb domicili als Estats Units amb seu central a 1600 Amphitheatre Parkway, Mountain View, Califòrnia 94043. Per a la prestació d’aquests serveis, aquests utilitzen cookies que recopilen la informació, inclosa l’adreça IP de l’usuari, que serà transmesa, tractada i emmagatzemada per Google en els termes fixats en la web Google.com. Incloent la possible transmissió d’aquesta informació a tercers per raons d’exigència legal o quan aquests tercers processin la informació per compte de Google. L’Usuari accepta expressament, per la utilització d’aquest Site, el tractament de la informació recollida en la forma i amb les finalitats anteriorment esmentats. I així mateix reconeix conèixer la possibilitat de rebutjar el tractament d’aquestes dades o informació rebutjant l’ús de galetes mitjançant la selecció de la configuració apropiada a tal fi al seu navegador. Si bé aquesta opció de bloqueig de galetes en el vostre navegador pot no permetre-li l’ús ple de totes les funcionalitats de la pàgina web.\nSi té dubtes sobre aquesta política de cookies, pot contactar amb nosaltres a info@sockdata.com.\nEn qualsevol cas, el titular de la pàgina facilita des d’aquí l’accés a les instruccions dels navegadors més populars d’escriptori i mòbils.\nEn el cas que l’usuari restringeixi o bloquegi alguna o totes de les galetes de el present lloc web, és possible que alguna de les funcionalitats o serveis prestats de la pàgina no estiguin disponibles.


Els gats són animals molt nets als quals els encanta llepar el seu pèl diàriament per realitzar la seva condícia personal. Però aquest procés d'higiene comporta inevitablement la ingestió de pèls que acaben en el seu sistema digestiu en forma de boles. Normalment aquest pèl s'expulsa amb la femta, però de vegades el gat no és capaç d'eliminar-lo ell sol, la qual cosa pot causar-li problemes de salut.\nPer evitar aquesta situació i mantenir un bon estat de salut, aquest nou pinso per a gats Compy incorpora fibres vegetals que afavoreixen l'arrossegament i expulsió dels pèls ingerits, minimitzant la incidència de vòmits per aquest motiu.\nLa quantitat total diària a subministrar als gats adults dependrà del seu pes corporal i estat fisiològic, així com de la raça, activitat i condicions ambientals. Es recomana deixar l'aliment a lliure disposició o repartir-lo en 2-3 preses al llarg del dia:\nÉs important saber que els gats són molt sensibles al canvi d'alimentació, podent produir-se rebutjos del nou aliment i fins i tot diarrees o vòmits si el canvi es realitza bruscament. Per això, quan canviïs d'un producte a un altre, recorda que hauràs de reduir gradualment la seva alimentació actual i afegir el nou aliment durant una setmana, fins que es converteixi en la seva alimentació exclusiva.\nUna bona alimentació és fonamental per mantenir la salut del teu gat en un estat òptim al llarg dels anys. Per això, tots els pinsos per a gats Compy han estat desenvolupats per veterinaris experts en nutrició d'animals de companyia, obtenint pinsos de qualitat i assegurant dietes equilibrades i nutricionalment completes, que inclouen ingredients seleccionats d'alta qualitat per ajudar a una fàcil digestió:\nOli de peix com a font de DHA que ajuda a mantenir la funció cognitiva del cervell.\nA més, el pinso Compy Supreme Boles de Pèl aporta més beneficis per ajudar a mantenir la salut dels gats:\nEnriquit amb FOS i parets de llevats per ajudar a reforçar el sistema immune i equilibrar la flora intestinal, fonamental per als gats adults.\nL'aportació de Yucca schidigera i FOS ajuda a reduir l'olor de la femta i de l'orina, estimulant als gats a orinar amb més freqüència per evitar futurs problemes renals.\nLa biotina, el coure i el zinc quelat afavoreixen que el teu gat tingui un pèl brillant, sedós i saludable.\nEn la cura dels gats és recomanable realitzar un bon raspallat per eliminar els pèls morts i minimitzar la formació de boles de pèl, sobretot en races de pèl llarg. Encara que la majoria dels gats s'encarreguen de mantenir el seu pelatge en bones condicions, és convenient raspallar-los de forma rutinària. Per als gats de pèl curt és suficient una o dues vegades per setmana, mentre que els gats de pèl llarg requereixen raspallat diari.\nD'altra banda, et recomanem que provis la nostra gamma de pinsos per a gats Compy. Així, si el teu gat té tendència a la formació de càlculs urinaris, et recomanem el pinso Compy Supreme Tracte Urinari. I si la teva mascota està esterilitzada, també tens disponible el pinso Compy per a gats esterilitzats.


Guia educativa sobre gènere i LGBTI - SCI Catalunya\nNova guia educativa sobre gènere i LGBTI+\nmaig 25, 2019juny 4, 2019\n“Free to be you and me” és una guia pràctica per a treballar la perspectiva de gènere i LGTBI+ des de l’educació no formal elaborada per l’SCI International\nLa guia és una eina de suport per abordar la qüestió de gènere en les activitats d’educació no formal. Proporciona informació teòrica i de conceptes sobre gènere i sexualitat, així com propostes pràctiques per fer les activitats més inclusives. Conté diversos apartats com definicions i terminologia bàsica, instruccions sobre com crear espais segurs, un apartat de recomanacions de vídeos i pel·lícules, així com propostes de diferents activitats. A través de les dinàmiques proposades, es poden tractar aspectes com la dicotomia drets-privilegis, la violència masclista i els estereotips. L’objectiu és poder crear espais de debat i de consciència.\nPodeu descarregar-vos-la en aquest enllaç.\nEl camp al castell de Requesens cerca coordinador/a!Sopar d’estiu de l’SCI!


El blog de Francesc González: Desembre de 2006\nLa veritat és que aquest era un mes que havia pintat molt bé.\nLa setmana de la constitució vem aprofitar amb la Montse i els nens per anar a Port Aventura, no cal que us expliqui que ens ho vem passar molt bé malgrat que l'Anna va torar amb el braç dret enguixat, una mala caiguda a la pista de gel del parc. Mirava més en Marc Parrot que allò que havia de fer.\nTambé vem fer el sopar de comiat de l'Adela, l'administrativa de tota la vida de l'escola i l'alma mater dels serveis, guarderia, mitja pensió i extraescolars. Què faran ara els nens i nenes de P-3? Seguiran anomenant Adela a la caixeta de les llistes d'assistència? bé li desitjo molta sort a la Susanna en la nova feina que hereda de l'Adela.\nEl Nadal el vem passar a casa amb la mare i per Sant esteve vem marxar a l'Estartit. Uns dies de relax total amb unes visites al P&P de Gualta, a veure si afinem i prenem com a costum jugar. Ja feia quatre mesos que no agafavem cap pal. Com sempre una horeta amb en Pere per tal de recuperar el swing.\nÉs veritat que fins el dia 30 pintava molt bé, però a aquests eixelebrats d'ETA va i se'ls acudeix posar un cotxe bomba a Barajas.\nEl resum, tot per terra i donar-li ales i aire als senyorets del PP. Ja es va veure al 1996 i es tornarà a veure que el PP sense ETA no és res ni té cap altre discurs.\nBé, molt bon any 2007 a tothom i que la felicitat inundi la vostra vida.


Les xarxes de missatgeria instant? nia i les xarxes socials haurien de convergir - YCOM\nLes xarxes de missatgeria instant? nia i les xarxes socials haurien de convergir\nPublicat el 1 de gener de 2008\nEl paradigma de la nova web 2.0 que promou la integració de serveis per oferir als internautes quelcom més a partir d’allò ja existent i fins i tot tradicional, sembla haver deixat a la cuneta el que jo considero una fusió més que evident pel potencial que té: la dels serveis de missatgeria instantània i les xarxes socials.\nGuillem Alsina (guillem@imatica.org) – Ambdós són peces complementàries d’un mateix trencaclosques que permeten d’una banda la comunicació pura i dura entre dos o més individus i, per una altra, la descoberta de més individus amb els quals relacionar-se. I les dues les tenim davant dels nostres ulls sense encertar a encaixar-les.\nNo em refereixo a què dos usuaris d’una xarxa social no puguin parlar entre ells a través d’un programa de missatgeria instantània, doncs no hi ha motius tècnics que ho impedeixin ni tan sols d’idiosincràsia de la pròpia Internet, però si volen fer-ho hauran de recórrer a una solució realitzada per una tercera part. Per exemple, la xarxa Xing a la qual pertanyo, permet creuar missatges que van a la bústia de l’altre usuari, però si vols parlar amb una altra persona que es troba en línia, pots emprar Messenger o Skype, això si, agafant l’adreça de l’usuari d’aquests serveis de la mateixa pàgina del perfil de la persona amb qui ens volem comunicar. Aquesta adreça l’hauré d’afegir manualment al meu compte i esperar que aquest usuari em doni la seva aprovació per establir contacte amb ell.\nDe la mateixa manera, des d’una plataforma d’IM (Instant Messaging, Missatgeria Instantània en l’idioma de Shakespeare), un es pot comunicar amb els seus contactes directes, però no amb els contactes dels seus contactes excepte que l’adreça d’aquests els sigui revelada a través d’algun nexe comú i prèvia acceptació. El descobriment de nous contactes es realitza a través de perfils que es troben després d’una investigació, gràcies a weblogs personals, o de contactes comuns que ens les faciliten manualment. Mai mitjançant un sistema que ens permeti realitzar aquest procés d’una forma més transparent a l’usuari. I d’existir aquest procés, sense cap mena de dubte és molt rudimentari encara respecte al què podria arribar a ser.\nEl que jo proposo és el concepte de Missatgeria Instantània 2.0 (MI 2.0) que vagi un pas més enllà de la missatgeria pura i dura (incloses capacitats de VoIP) per convertir-se en un sistema de relacions socials complet, i que no només ens permeti parlar amb els nostres coneguts, si no també fer noves coneixences.\nAquesta nova dimensió de la MI 2.0 heretaria una part de la tradició dels xats via IRC, la d’entrar en una sala de xat a parlar amb persones conegudes i desconegudes, però eliminant el factor de trobar-se amb algú totalment desconegut en favor d’usar el concepte de la xarxa social de conèixer els punts en comú en forma de contactes compartits pels dos interlocutors, i de primar la comunicació un a un sobre la col·lectiva del xat… encara que sense renunciar a aquesta darrera sempre i quan els usuaris ho vulguin.\nPer a això, la tecnologia dels sistemes d’IM no ha de canviar substancialment, encara que la seva interfície sí ha de presentar un nou element que ens permeti explorar els contactes dels nostres amics, quelcom semblant al següent:\nNomés un detall legal pot entelar tal reconversió: la llicència d’ús dels actuals sistemes d’IM, que poden incloure clàusules que limitin o neguin la possibilitat de compartir dades dels nostres contactes amb tercers, que és al cap i a la fi el que estic proposant que fem. Aquest problema té una fàcil solució: un nou contracte de llicència amb l’usuari que inclogui la possibilitat de descobrir nous contactes a través dels nostres contactes directes al mateix temps que permeti a l’empresa que proporciona el servei mostrar les nostres dades a tercers.\nAquests nous sistemes sempre haurien de comptar amb opcions per no mostrar les nostres dades en cas que només volguessin parlar amb els nostres amics i no formar part de la xarxa social, una mena de mode d’invisibilitat per al cas que no volguéssim que desconeguts puguin saber de la nostra existència.\nEls proveïdors de xarxes IM, els més ben posicionats\nPer dur a terme la transformació que he explicat i que ens portaria des de la Missatgeria Instantània fins a la Missatgeria Instantània Social 2.0, crec que els actors més ben situats són els proveïdors de serveis IM. Això és així degut a les següents causes:\n– Les xarxes de networking són encara molt desconegudes entre el gran públic (les mestresses de casa, els menors d’edat, jubilats,…) essent en canvi els serveis de missatgeria instantània molt més coneguts i amb més tradició a Internet. Fins i tot en el camp dels negocis, les xarxes de networking són encara relativament desconegudes per gran part de directius i treballadors.\n– A conseqüència del punt anterior, la major massa social present en les xarxes de missatgeria instantània les fa més susceptibles de ser el punt de partida òptim per a la integració d’ambdós dos serveis per poder arribar al màxim públic.\n– Serveis com AiM (AOL Instant Messenger), Live Messenger (Microsoft) o Google Talk són emprats indistintament en l’àmbit empresarial o lúdic/personal. La integració en ells d’una xarxa de networking podria ser realitzada des dels dos punts de vista.\n– Iniciatives com Open Social faciliten la integració de xarxes de networking en aplicacions en línia sense relació directa amb aquests serveis.\nAra, l’únic que manca és la voluntat per part dels dos actors implicats, serveis de missatgeria instantània i de networking.


De petita: Sobre De petita\nLa infància és un relat de vida que, molt sovint, explica per què som com som. Aquest blog neix amb la intenció de ser un recull de perfils de persones que viatjaran al seu passat per fer-nos entendre el seu present. Les olors, els gustos i les nostres pors molt sovint es teixeixen durant els primers anys de vida. A vegades cauen en l'oblit, però amb els anys, com si sortíssin d'un túnel del temps, tornen a rebrotar.\nTots els relats d'infància que s'inclouen en el blog De petita s'han fet amb el suport i la col·laboració dels seus protagonistes, que han obert els seus records per compartir-los amb la resta. Sovint retrocedir en el temps els ha servit per entendre millor el perquè del seu recorregut vital, en d'altres les converses s'han allargat i els ha ajudat a reparar amargors. Però en tots els casos descobrim una mirada molt particular de la història de vida, d'aquella que neix i arranca de petits.\nQuin és el poder dels records?\n"La vida no és el que un viu, sinó el que en recorda". Gabriel Garcia Márquez\n"Si existeix un acte d'amor, aquest és la memòria". Montserrat Roig\n"No comprendràs el teu 'avui' si no coneixes el teu 'ahir'". Ana Maury


LES NOVES SÈRIES DE LA TEMPORADA TARDOR-HIVERN (3) | L de Perdedor\n← Les cançons d’Il Sorpasso\nLES NOVES SÈRIES DE LA TEMPORADA TARDOR-HIVERN (3)\nPosted on Octubre 17, 2011\tby Eloi\nUna de les apostes més serioses de la temporada sembla ser Homeland. Havent vist un parell de capítols es pot dir que destaca per sobre la resta de les noves sèries, primer, perque el target potencial no són adolescents (que semblen ser els únics que miren la televisió a jutjar per les sèries que es produeixen) i segon, perque respira qualitat per totes bandes i exigeix un mínim d’esforç a l’espectador. Emesa i produïda per la cadena per cable Showtime (Dexter, Nurse Jackie), Homeland és una aposta de risc ja que la cosa tracta sobre espionatge, terrorisme i amb un contingut polític de rerefons. Si busqueu similituds amb la ultradretana 24 no les trobareu. Hauríeu de mirar més cap a Rubicon, una brillant sèrie de la AMC, emesa fa un parell d’anys i que es va cancel·lar en acabar la primera temporada. A Rubicon sortien espies de despatx, espies moderns; gent aparentment grisa i amb aspecte de funcionari però que eren els que realment decidien a quin terrorista potencial havia d’eliminar els EEUU en els seus antipopulars atacs estratègics (antipopulars ja que sovint provoquen baixes civils indesitjades). Doncs Homeland té un estil molt similar. Un temps naratiu pausat, molt de diàleg i molts temps morts que s’utilitzaran per tal que coneguem amb profunditat totes les cares de les personalitats dels seus protagonistes. Vaja, una d’aquelles sèries considerades lentes que tant agraden als gafapastas i als enteradets però que corre el risc real de no tenir continuïtat si el gran públic no la mira.\nHomeland es basa en una exitosa sèrie israelí (Hatufim) i l’adapta per americanitzar-la completament. La Claire Danes, actriu que s’esforça últimament per deixar de fer papers de la noia del prota (Romeo + Juliet) a ser considerada una actriu solvent i versàtil (The Hours o la molt estimable TV-movie Temple Grandin), interpreta a la Carrie Mathison i és el personatge principal. Treballa pels serveis d’intel·ligència i va estar destinada a l’Afganistan perseguint la pista del perillós líder terrorista Abu Nazir. Reintegrada al servei en terra americà, és testimoni de l’alliberament i el retorn del Marine Brody (Damian Lewis), que ha passat els últims vuit anys en captiveri a l’Afganistan. Ella sospita que l’alliberament del Brody és força sospitós i creu que podria ser el que s’anomena un sleeper, un agent infiltrat al qual l’han rentat el cervell i l’han reprogramat (The Manchurian Candidate, possiblement la millor peli que s’ha fet sobre aquest tema). Malgrat tenir la prohibició explícita del seu mentor i supervisor (interpretat pel Mandy Patinkin) de seguir investigant-lo, la Carrie s’obsessiona amb el marine i li punxa la casa amb càmeres i micròfons. Mentrestant, el marine Brody serà una ànima en pena i turmentada. Sec i prim d’haver estar confinat tants anys en una cel·la, emocionalment destrossat i amb un comportament hermètic, s’enfronta a un dona (la Morena Baccarin, a la qual hem pogut veure a la nova versió de V o a la mítica sèrie Firefly) que ja s’havia fet la idea que s’havia quedat vídua i a uns fills que vagament el recorden. El Brody no sabrà que l’estan investigant i intentarà readaptar-se a un país i a una societat que ja no reconeix i s’esforçarà per actuar com un ciutadà normal i corrent sense poder evitar els records de les tortures i el maltractament psicològic al que el van sotmetre.\nEls dos primers capítols els dirigeix el Michael Cuesta, realitzador que apart de dirigir els primers capítols de Dexter també ha dirigit dos de les pel·lícules que retraten la cara més dura de la infantesa com són L.I.E. i Twelve and Holding. El Cuesta dirigeix amb una fredor que pretén que l’espectador es distancii una mica dels personatges. Això té el perill que qui ho mira no simpatitzi el suficient amb els protagonistes però al mateix temps fa que aquesta distància serveixi per no identificar de manera simplista qui són els bons i qui són els dolents. Precisament, el dilema moral és el que es busca, ja que després de l’onze de setembre del 2001 el més fàcil és acusar d’antiamericans a aquells que no estan d’acord amb la política exterior dels EEUU. Homeland sembla un producte de qualitat i s’haurà de veure com continua. Ja hi han dotze capítols programats que conformaran la primera temporada i només queda esperar que no allarguin la trama com a un xiclet i sobretot, que no acabi sent un subproducte amb un missatge maniqueu que ensalci la defensa del sol americà dels atacs externs i que aquesta sigui la cosa que sembla preocupar als habitants del país més poderós de la Terra.\nRecordo haver vist fa molt anys un horror de pel·lícula amb el Kevin Costner, l’Anthony Quinn i la Madeleine Stowe abans d’operar-se, quan encara era guapa. El títol original era Revenge. No recordo gaire bé de que anava però crec que el Kevin Costner, quan encara era un reclam per les dones, havia de venjar-se perque li havien matat a la xurri. Doncs per aquí van els trets, ja que aquesta sèrie no deixa de ser la versió moderneta, pija i en clau femenina i per adolescents d’El Comte de Montecristo. La Madeleine Stowe també hi surt en aquesta sèrie, però en aquesta ocasió, en comptes de fer el paper de la dona pànfila que perd el món de vista en veure carn jove, interpreta a la dolenta-dolentíssima de la sèrie.\nLa història va d’una noia que lloga una casa d’estiueig a l’exclusiva zona de The Hamptons i poc a poc anirà infiltrant-se dins la vida dels seus veïns, la poderosa família Grayson (la Stowe i companyia). Les raons? Anys enrera, quan ella encara era una nena, ells van trair al seu pare i van ser els responsables del seu engarjolament, de la seva ruïna i de la seva posterior mort. La nena, l’Emily Thorne (Emily VanCamp), un cop adulta, torna allà on va succeir tot, i amb el nom fals i l’ajuda d’un milionari excèntric de la zona que també detesta a la família Grayson, posarà en marxa un pla per acabar de manera sistemàtica amb tots aquells que van ser responsable de les seves desgràcies. Res massa original. Revenge no està mal feta, no és un horror de sèrie, però tant les interpretacions exagerades com el to neutre amb el que s’explica la història, fan que tingui un tuf de telenovel·la per després de dinar.\nAprofitant l’èxit imparable de la multipremiada Mad Men, sembla que es posarà de moda això d’ambientar les ficcions televisives als anys seixanta. Aquesta mateixa temporada ja n’hi han dos, Pan Am i The Playboy Club, que exploten el recurs retro. Però mentres a Mad Men utilitzen l’ironia i l’explotació dels clichés sexistes i socials de l’època, per carregar-hi les tintes amb la màxima mala llet, aquí s’opta per idealitzar un món on tot semblava molt millor i molt més amable. La història es desenvolupa al voltant de la companyia aèrea Pan Am, considerada una de les més glamouroses de la història de l’aviació comercial. La sèrie es centra en quatre hostesses de vol que tenen una feina envejada per la resta, ja que fer d’hostessa les treia de la vida programada de mestressa de casa i mare i esposa abnegada. Les normes de comportament incloïen que havien de ser físicament agraciades, devien vestir amb l’uniforme impecable, s’havien de comportar en tot moment de manera servicial i amb un constant somriure als llavis i no havien d’estar casades (si es casaven o feien trenta-dos anys, les feien fora). Però al mateix temps tenien l’oportunitat de veure món quan no era tan fàcil viatjar, tenien una vida social molt més activa (i sobretot molt més lliberal que la resta) i socialment eren considerades com unes afortunades.\nEl primer capítol ens presenta el funcionament de la línia aèrea, els quatre personatges femenins principals, els secundaris com el copilot, el pilot i la seva xicota i referències històriques com la Guerra Freda, el conflicte de Bahía de Cochinos i el moviment prerrevolucionari amb beatniks i estudiants que llegeixen a Marx. Els personatges femenins principals semblen dibuixats en dues dimensions. La repescada Christina Ricci fa de noia rebel que només té la feina per pagar les factures, l’australiana Margot Robbie fa de noia maca que vol deixar de ser considerada només com a una noia maca, la Kelli Garner que fa de la seva germana, és la noia intel·ligent, irònica però independent, que tothom sotsvalora i la canadenca Karine Vanasse (a la que vam poder veure a Polytechnique) interpreta a l’estereotip de noia francesa, ingenua i delicada.\nL’estructura no és d’episodis autoconcluents, com si fos la versió aèrea de The Love Boat, sinó que movent-se entre Nova York, París i Londres, veurem l’evolució de la dècada a través dels ulls de la tripulació de Pan Am. I si a això li sumem una subtrama d’espionatge amb una de les hostesses entrenada per fer missions ens dóna com a resultat una barreja de masses temes i masses ambicions per una sèrie molt naïf i amable que sembla no tenir clar a què juga. No sóc futuròleg però si tingués segona temporada, m’estranyaria molt (ara és quan la renoven, es ven a mig món, guanya premis als Emmy de l’any que ve i dura fins al 2018).\nAquesta entrada ha esta publicada en TV. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\nUna resposta a LES NOVES SÈRIES DE LA TEMPORADA TARDOR-HIVERN (3)\nOctubre 20, 2011 a les 10:11 am\nFan totes molt mala pinta, com NEW GIRL que és una merda absoluta. Qui es pot creure que ningú de la sèrie es llanci a sobre de la Zooey al primer minut???? NINGÚ!!!!!!! Un puto xino la deixa plantada????? CIÈNCIA FICCIÓ + HOW I MET YOUR PUTA MADRE


Hospitals en Windschnur - Directori - Llistat - Guia - Hospital - Alto palatinado - Baviera - Alemanya - Hospitalsworldguide\nPàgina d'inici › Per país › Alemanya › Baviera › Alto palatinado › Hospitals en windschnur\nHospitals en windschnur Alto palatinado > Baviera > Alemanya\nA Windschnur, hi ha 0 habitants que poden necessitar atenció mèdica hospitalària qualsevol dia de l'any. Per tant, és important que per fer front a problemes crònics de salut Hospitals en Windschnur, sol·liciteu totes les vostres cites amb antelació. A Hospitalsworldguide trobareu tots els telèfons ambulatoris.\nSi té símptomes rars com la pèrdua de pes i el cansament extrem, cal tenir cura! Pot ser l'anunci d'una malaltia greu. Si necessiteu anar a l'hospital més proper, consulteu aquesta guia de l'hospital Alemanya. Aquí us mostrarem tots Hospitals en Windschnur perquè pugueu contactar o saber com arribar-hi.\nMoltes persones no ho saben, però abans d'anar a un hospital públic Windschnur (Alemanya), han de passar pel seu metge general per a la seva derivació a un especialista, si aquest és el cas. Si el vostre metge ja l'ha referit i necessiteu saber on està i com contactar amb l'hospital al qual haureu d'anar, aquí trobareu tot\nUn hospital privat, per créixer i assolir un gran prestigi, ha de proporcionar serveis de qualitat i oferir la millor assistència als seus pacients. Si voleu trobar un hospital d'aquest nivell Windschnur (Alemanya), consulteu-lo aquí\nGoldberg Klinik Kelheim- (Situat a 15.35 km)\nCaritas Krankenhaus St Josef- (Situat a 16.89 km)\nBHB Krankenhaus Schwandorf (St Barbara Krankenhaus Schwandorf)- (Situat a 32.25 km)\nKatharinenspital Regensburg- (Situat a 14.74 km)\nAsklepios Klinikum Bad Abbach- (Situat a 17.34 km)\nKreiskrankenhaus Wörth a d Donau- (Situat a 36.84 km)\nKrankenhaus Barmherzige Brüder Regensburg- (Situat a 12.75 km)\nEvangelisches Krankenhaus Regensburg- (Situat a 12.75 km)\nKlinikum Neumarkt/Kliniken des Landkreises Neumarkt- (Situat a 41.10 km)\nKreiskrankenhaus Mainburg- (Situat a 47.32 km)


El periodista marroquí Omar Radi, víctima d'un complot d'estat\nEl periodista marroquí Omar Radi, víctima d’un complot d’estat\nEstà empresonat d’ençà del 29 de juliol, acusat d'atemptat contra el pudor, violació i atemptat contra la seguretat del Marroc. Amnistia Internacional i Human Rights Watch, entre més, creuen que són falses acusacions per a silenciar-lo\nEl dimecres 29 de juliol de 2020 el Procurador del Rei del Marroc va comunicar públicament que el periodista Omar Radi havia estat detingut. La Cort d’Apel·lació de Casablanca va declarar que, a banda els càrrecs per delicte sexual, és acusat d’atemptat contra la seguretat exterior de l’estat per haver mantingut relacions amb agents d’autoritats estrangeres per tal de perjudicar la situació militar i diplomàtica marroquina; i d’atemptat contra la seguretat interior, per haver rebut fons de l’exterior per a perjudicar la integritat, sobirania i independència del Regne i alterar la lleialtat dels ciutadans cap a l’Estat i les institucions.\nOmar Radi està empresonat a la presó d’Oukacha, a Casablanca, en una cel·la d’aïllament. El judici està previst pel 22 de setembre.\nEl seu arrest és la culminació d’una campanya estatal d’assetjament policíac, mediàtic i judicial que s’ha anat intensificant aquests darrers mesos fins que el cercle s’ha tancat.\nOmar Radi (Kenitra, 1986) és un periodista independent i militant d’attac/cadtm Marroc qui ha patit constants atacs del govern per haver denunciat les vulneracions de drets humans i les connexions entre interessos polítics i empresarials al Marroc. Ha rebut premis pel periodisme d’investigació i ha col·laborat amb mitjans internacionals.\nComunicat d’Omar Radi a l’opinió pública després de la detenció\nL’endemà de la detenció es va difondre un missatge que Omar Radi havia escrit dos dies abans per a ser publicat en cas que ell no pogués comunicar-se.\nEn el text, Radi explica que el dia 25 de juliol, després d’un interrogatori de la Brigada Nacional Policia Judicial sobre les sospites ‘d’espionatge’ i ‘finançament estranger’ que pesen sobre ell d’ençà del juny passat, l’Associació Marroquina de Drets Humans l’informà que una dona l’havia denunciat per violació la nit del 13 de juliol. Ell va donar la seva versió dels fets a l’AMDH. Un dia després, la Gendarmeria Reial el va convocar a declarar, cosa que va fer el dia 27, amb un testimoni que l’acompanyava. L’interrogatori va durar deu hores.\nOmar diu que ell va refusar fermament les acusacions falses contra ell, dient als investigadors que, contràriament a allò que al·legava la demandant, aquella nit havien mantingut relacions consentides dues vegades, i va aportar elements que confirmaven l’acceptació mútua de la relació.\nEn la confrontació cara a cara amb la demandant, en presència del testimoni, Omar Radi explica que va defensar la seva innocència, evidenciant les contradiccions de la versió de la demandant, i que això mateix va succeir en la confrontació entre la demandant i el testimoni.\n‘He estat víctima d’un parany intel·ligentment orquestrat durant mesos. Els esforços per a fer-me caure a la trampa han durat setmanes, en conjunció amb les convocatòries policíaques i judicials que m’han esgotat físicament i psicològica’, escriu el periodista, dient, també, que assumeix la seva responsabilitat en les decisions sobre la seva privacitat i la seva llibertat en mantenir relacions consentides; i que l’únic crim que ha comès, potser, és el d’haver exercit la llibertat individual amb una certa indiferència respecte dels perills que l’assetgen i la imprudència davant els opressors que el persegueixen dia i nit, registrant tots els seus moviments.\nDiu que sigui quin sigui el resultat del cas, no l’enfonsaran, que mantindrà el cap ben alt, que no té por ni preocupacions, ni ha fet mal a ningú, ni traït els seus principis, ni els fonaments de la seva educació, ni els seus referents polítics, ni la confiança dels seus amics i amigues.\n‘L’opressió no és un horitzó. La llibertat arribarà, inevitablement. Si ha arribat el meu moment de pagar el preu del meu compromís, en nom de la jove generació turmentada nascuda entre l’antic règim de Hassan II i el pretès nou règim de Mohammed VI, estic disposat a pagar-lo amb coratge, i aniré cap al meu destí tranquil, somrient i amb la consciència tranquil·la’, conclou el periodista en aquest comunicat escrit a Casablanca el dia abans de ser empresonat.\nÚltimes notícies d’un amic d’Omar des del Marroc\nBona part de les informacions d’aquest article me les ha facilitades un contacte marroquí, amic d’Omar Radi. Gràcies a ell també obtinc les últimes notícies sobre el cas i la situació del periodista.\nRes no s’ha anunciat oficialment després de la seva detenció del 29 de juliol. Omar no ha patit violència ni tortures durant la detenció ni a comissaria. En canvi, sí que ha sofert assetjament psicològic a causa de la freqüència dels interrogatoris, la seva durada excessivament llarga i les provocacions dels policies. Encara ningú de la família i companys no l’ha pogut visitar, perquè està en quarantena (14 dies) per la Covid-19. S’espera que la família el pugui veure aviat. Avui, 12 d’agost, ha pogut comunicar-se per telèfon amb el seu pare. Diu que està bé i amb bona moral.\nEl seu advocat, Souad Brahma, sí que l’ha pogut visitar a la presó personalment. Omar envia aquesta darrera i recent nota:\n‘Missatge per a tots aquells que es preocupen d’aquest país i aquest poble:\nSóc Omar Radi, la meva detenció és un mal escenari al qual s’ha recorregut per compensar el fet que les autoritats hagin esgotat tots els cartutxos sense aconseguir convèncer l’opinió pública nacional i internacional que sóc un agent de potències estrangeres (Gran Bretanya, Països Baixos). Aquesta història ha assolit tals proporcions que han decidit, com tothom sap, muntar de zero aquesta acusació de violació.’\nSobre què pot succeir els dies i setmanes vinents, l’amic d’Omar no en sap res. ‘Tot allò que jo sé’, em diu, ‘és que el Makhzen (el cercle de poder entorn el Rei que governa el Marroc) està decidit a castigar Omar aquesta vegada amb càrrecs surrealistes, però molt perillosos. És important per a nosaltres d’enfortir la nostra campanya de solidaritat per fer conèixer les veritables raons d’aquest assetjament de l’estat marroquí contra un periodista, que l’únic delicte que ha comès és el d’haver fet el seu treball d’una manera rigorosa i honesta, però potser massa honesta per a aquells qui governen el país!’\nPer què tenen por d’Omar Radi? En què treballava?\nL’amic d’Omar m’explica els seus darrers treballs d’investigació. El seu cavall de batalla és investigar les relacions entre negoci i poder, és a dir, com les personalitats molt properes al Palau Reial, inclòs el secretari privat del Rei, s’aprofiten de la seva posició per acumular riqueses i apoderar-se de les riqueses del país.\nEntre els seus treballs destaquen:\nUna investigació sobre l’explotació de les pedreres d’arena del 2013 que implicava el secretari privat del Rei.\nOmar va ser, també, el primer a revelar la llista dels ‘servidors de l’estat’ que es van aprofitar de lots de terrenys a Rabat per construir a preus irrisoris.\nOmar ha donat suport a l’Hirak del Rif, el moviment popular que sacsejà la regió d’Al-Hoceima després de la terrible mort del jove Mohsine Fikri Broye en un camió d’escombraries, el 28 d’octubre de 2016. Va corealitzar amb Chaimae un documentari sobre l’Hirak titulat Death over humiliation.\nMai no ha amagat el seu suport a diversos moviments populars. Va ser un dels líders del moviment del 20 de febrer, la versió marroquina d’allò que s’anomena ‘la primavera àrab’.\nEl darrer assumpte en què treballava (amb una beca de la Fundació Bertha) és sobre el land grabbing, l’acaparament de terres que es propicia sobre les terres col·lectives amb el pretext de posar-les en mans privades perquè siguin més rendibles.\n‘Omar ha dedicat la seva feina’, remarca el seu amic, ‘a donar suport als de baix i revelar la manera com els qui governen el Marroc utilitzen la seva posició per acumular riqueses i apoderar-se de les terres, expulsant-ne i empobrint les comunitats locals.’\nAmnistia Internacional en defesa d’Omar Radi\nAmnistia Internacional (AI), en un comunicat del 4 d’agost titulat: ‘Marroc: les autoritats han de retirar tot càrrec fals contra el periodista independent Omar Radi’, expressava preocupació perquè les acusacions fossin falses per tal de tacar-li la reputació i silenciar-lo, subratllant les amenaces que han de suportar activistes i periodistes marroquins que denuncien les vulneracions de drets humans.\nConvé de recordar que l’any 2019 la justícia marroquina va condemnar a quinze anys de presó Taoufik Bouachrine, editor del diari opositor Akhbar el-Youm. Segons el Grup de Treball de Nacions Unides sobre Detencions Arbitràries, en el judici hi havia violacions de procediment, i que la seva detenció arbitrària forma part d’un ‘assetjament judicial només atribuïble al seu periodisme d’investigació’.\nD’ençà del novembre de 2019, les autoritats marroquines han detingut almenys una desena d’activistes i periodistes que han estat interrogats, jutjats i condemnats a presó per ‘insultar el rei’, la monarquia o les ‘autoritats i institucions públiques’.\nL’escalada d’assetjament contra Omar Radi, segons Amnistia, va començar després de la publicació el passat 22 de juny d’un informe d’aquesta organització que revelava que el govern marroquí havia atacat el seu telèfon mòbil amb un programa espia israelià de l’empresa NSO. Mètode que, com hem sabut recentment, també ha utilitzat suposadament la policia espanyola per espiar Torrent i Maragall.\nEn paral·lel, el govern marroquí va endegar, també, una campanya de difamació i descrèdit contra AI, que també podia tenir com a objectiu distreure l’atenció pública nacional i internacional de la repressió contra periodistes i activistes marroquins.\nEl llarg procés d’assetjament polític i judicial contra Omar\nD’ençà del desembre del 2019, Omar Radi ha estat objecte de quatre processos judicials.\nEl 25 de desembre del 2019 va ser arrestat per una piulada publicada vuit mesos abans, en què denunciava les dures penes de fins a vint anys de presó imposades a un grup de quaranta-tres militants del moviment Hirak del Rif.\nLlavors va ser arrestat sis dies. Hi va haver manifestacions i protestes. El març del 2020 va ser condemnat a quatre mesos de presó per ultratge al magistrat que havia esmentat. La condemna està en suspens perquè ell ha fet un recurs d’apel·lació.\nEn juny del 2020, un cop feta la denúncia d’Amnistia Internacional que deia que el seu telèfon havia estat interferit, va ser objecte de campanyes de difamació a la premsa del règim.\nD’ençà del 25 de juny va ser convocat deu vegades a la Brigada Nacional de Policia. Dues per setmana. Per ‘una investigació preliminar sobre la seva suposada implicació en la recepció de finançament estranger en contacte amb els serveis d’informació’. Cada vegada va estar retingut entre set i deu hores. Els interrogatoris efectius van durar de mitjana uns trenta minuts. Ell sempre va proclamar la seva innocència. En un comunicat públic del 4 de juliol declarava: ‘La meva resposta és inequívoca: jo mai no he estat a sou d’una potència estrangera ni mai ho estaré.’\nEl 7 de juliol s’hi va afegir una nova acusació per embriaguesa a la via pública i violència per un altercat amb un càmera d’un mitjà que no ha parat d’assetjar-lo i difamar-lo. La vista es preveu, també, per aquest setembre.\nFinalment, el 27 de juliol va ser citat per la Gendarmeria Reial per una demanda de violació. El 29 de juliol va ser arrestat especialment per aquest motiu.\nSolidaritat i protestes internacionals\nUn col·lectiu del moviment feminista marroquí s’ha solidaritzat públicament amb Omar Radi. Manifesten lluitar contra la violació, però denuncien explícitament en el seu cas la instrumentalització d’aquesta causa amb finalitats polítiques i de seguretat.\nMés de quatre-cents artistes, escriptors, realitzadors i actors culturals marroquins han denunciat aquests darrers dies en un manifest la ‘repressió policial i els mitjans de difamació’. El text intitulat Cette ombre est là esmenta el cas d’Omar Radi, i es fa ressò que molts mitjans i organitzacions internacionals han denunciat la degradació tan ràpida dels drets econòmics, socials i polítics al Marroc, una situació exacerbada, segons ells, per la pandèmia de la Covid-19 i l’estat d’alarma que ha propiciat els assetjaments i els empresonaments de periodistes, de ciutadans que han expressat les seves opinions a les xarxes socials i de les violentes repressions de manifestacions. Per als signants, ‘els mitjans de difamació han jugat un paper important en les flagrants violacions dels drets humans’.\nSobre l’impacte i la importància que té en el cas d’Omar Radi la solidaritat internacional, el seu amic em diu: ‘Crec que en veient l’absència d’una forta mobilització en l’àmbit nacional per les condicions imposades per la pandèmia de la Covid-19, la solidaritat internacional continua essent molt important. Al Makhzen (els qui governen el país al voltant del Rei) els preocupa la magnitud de la solidaritat i el ressò mediàtic d’aquest afer: NYTimes, Washington Post, Time, Democracy Now, France 24… Crec que la seriositat d’Omar i les seves molt bones relacions gràcies a la seva col·laboració amb molts mitjans han estat molt importants per a frustrar la carta del Makzhen de desacreditar Omar amb l’acusació de violació amb violència!’\nLa solidaritat internacional mediàtica i activista és molt important. Aquí teniu la carta (1) que es pot enviar a les ambaixades i autoritats marroquines (2) demanant la llibertat del periodista Omar Radi.


Amb bicicleta.: de novembre 2015\nPanoramica des de el coll de Naúja\nPR de Santa Llocaia\nCamí d'Onzes a Llívia\nEntre Llívia i Estavar\nEntre estcions. Via Vajanda\nAquesta és la descoberta que volia fer. Segueixo el rec, marcat com a PR entre les estacions de Via iEstavar/ Vajanda. El segueixo, un petit tram, com a molt uns 100 m cal baixar de la bici doncs es malmès de les pluges.\nRec de Vajanda.\nCamí al rec de l'Aventosa.\nCorriol de Callastre a Ro.\nArribo al rec de L’Avenosa i ja torna a ser camí, creu Callastre. Segueixo el corriol fins a Ro. Pel pla de Dalt, arribo a l’area de la Ribereta i novament a Casa.\nPublicado por Agustí Grané en 20:11 Cap comentari:\nPublicado por Agustí Grané en 19:02 Cap comentari:


Teixim comunitat – clarasergran CA\nEn Clara volem impulsar processos d’autogestió que reconeguin a la gent gran amb capacitat de decidir i gestionar la seva pròpia existència social. Al mateix temps, volem contribuir a revertir la situació “d’apartheid” que pateix la gent gran i lluitar contra la discriminació per edat.\nPartint del Model d’Ocupació Humana (MOH) sostenim que la participació en activitats quotidianes amb la comunitat ens ajuda a fissurer els estereotips, a generar riquesa relacional i també constitueix una eina eficaç en la lluita envers l’aïllament i la solitud no desitjada de la gent gran i de les seves cuidadores.\nPer a aconseguir els nostres objectius, busquem teixir relacions a tots els nivells i impulsar pràctiques inclusives i amigables cap a les persones grans, que els barris puguin nodrir-les i nodrir-se d’elles per així, mantenir i fer créixer el seu capital social.\nPromovem la construcció de sinergies entre les entitats i els actors presents als barris per a implementar pràctiques transformadores i sostenibles. Per a construir contextos de participació efectiva, busquem teixir xarxes entre els serveis públics i privats que permetin donar sortida a les necessitats socials, socio-educatives i d’oci de les persones.\nPer a treballar per una democratització de les cures i per a generar ocupació de qualitat, col·laborem amb iniciatives comunitàries en la creació d’alternatives de cura justes i de qualitat.


Seidor compra Impala a l'espera de tancar l'entrada d'un soci financer\nOscar Andreu, director general d'Impala, i Josep Benito, conseller delegat de Seidor.\nPer Sergi Saborit | 20 Jan 2022\nLa consultora tecnològica familiar catalana adquireix una empresa barcelonina de serveis de comunicacions corporatives i seguretat i impulsa un pla de creixement que vol assolir una facturació de mil milions d'euros el 2025\nLa consultora tecnològica Seidor avança en la seva estratègia d’adquisicions selectives per reforçar i diversificar les seves àrees de negoci i incrementar la dimensió de la companyia. El grup ambiciona assolir el 2025 una facturació de mil milions d’euros, xifra que suposa duplicar les vendes actuals, que el 2020 –últimes dades disponibles– van sumar 468 milions d’euros. Per accelerar el creixement i complir aquests objectius, Seidor negocia des de fa mesos l’entrada d’un soci financer que podria comprar al voltant del 30% del grup per 150 milions d’euros.\nL’empresa, controlada ara al 100% per la família Benito, és un dels principals especialistes en la implantació del software empresarial SAP. Va néixer i té la seu a Vic (Osona), però les seves oficines centrals es troben al districte [email protected] de Barcelona. La companyia acaba d’anunciar la compra d’Impala Networking Solutions, amb seu també a la capital catalana i presència a Madrid. Amb aquesta integració, el grup de consultoria i solucions tecnològiques fa un pas ferm per posicionar-se en el mercat dels serveis de comunicacions corporatives, seguretat del lloc de treball, 5G, entorns al núvol i infraestructura per a centres d’emmagatzematge de dades, àmbits en els quals Impala és un especialista en la integració de sistemes desenvolupats per multinacionals com Cisco.\n“La integració d’Impala suposa una oportunitat per reforçar i enfortir la unitat de comunicacions, networking, seguretat i connectivitat de la nostra companyia, cobrint una major diversitat de clients i atenent millor les seves necessitats en matèria de solucions tecnològiques”, ha explicat el conseller delegat de Seidor, Josep Benito, el menor dels tres germans propietaris del grup.\nSegons Seidor, la compra d’Impala s’acompanyarà de la creació d’un Centre de Competència de Comunicacions que donarà servei a les filials internacionals. La unitat de negoci de Comunicacions de Seidor, encara molt petita dins del grup, suma amb aquesta operació un volum de 20 milions i més de 120 empleats. “Ens trobem en un moment on els DataCenters, els espais de treball i els serveis creixents al núvol necessiten una millor capacitat de comunicacions i seguretat. Amb aquesta compra, s’obren noves vies perquè Seidor cobreixi les necessitats de tecnologies de la informació d’aquests àmbits”, ha apuntat Benito.\nEl fins ara director general d’Impala, Oscar Andreu, continuarà liderant la nova Impala Seidor i serà també el director de l’àrea de Comunicacions del grup, que compta amb presència directa a 39 països d’Europa, Amèrica Llatina, Estats Units, Orient Mitjà, Àfrica i Àsia. “De la mà d’un partner referencial al sector TI com Seidor, aquesta operació ens permet augmentar el nostre múscul comercial i, amb això, arribar a un nombre més gran de clients, penetrant en nous mercats geogràfics, tant a Espanya com a l’estranger, alhora que multiplicant la nostra capacitat per atraure talent”, assenyala Andreu, el 40% dels clients d’Impala són del sector públic.\nSeidor també subratlla que amb Impala es converteix en Gold Partner de Cisco, segell que sumarà al caràcter de soci destacat de SAP, Microsoft, IBM i Adobe. El grup català suma ara una plantilla de 6.000 treballadors i una cartera de 8.000 clients.\nA mitjans del passat any va transcendir que la família Benito ha contractat al grup de serveis financers i banca d’inversió Alantra per buscar un soci minoritari que li permeti activar una nova fase de creixement sustentada en adquisicions més grans, tant fora com dins d’Espanya, amb el repte de duplicar la facturació en quatre anys, fins als mil milions d’euros. Segons va avançar El Periódico de España, Peninsula Capital, un fons liderat per l’expresident d’Endesa, Borja Prado, podria haver estat l’elegit pels germans Benito per negociar l’operació, que encara no ha estat anunciada oficialment.


Una línia cultural 'in crescendo' - QUADERNS - El Periódico Mediterráneo\nUna línia cultural 'in crescendo'\nL’assistència al Teatre Principal i l’Auditori i Palau de Congressos de Castelló creix en 2.840 espectadors en el darrer any 2017\nA destacar. La fira musical valenciana Trovam o MARTE, entre les propostes amb major afluència. - mediterráneo\nLes xifres no menteixen, oi? Potser sí, qui sap. En realitat, són un indicador que ens permet, més o menys, fer-nos una idea de l’impacte aconseguit per una iniciativa o projecte. A través de les xifres s’arriben fins i tot a legitimar decisions que, d’una altra manera, potser no resultessin tan inqüestionables. El món del quantitatiu és el que té, que es mostra sempre contundent, sense possibilitat de rebatre, perquè, ja se sap, «els números no enganyen».\nAixí, quan ens diuen que l’assistència al Teatre Principal de Castelló i l’Auditori i Palau de Congressos ha augmentat en 2.840 espectadors en l’últim any, hem de creure que és així, i hem de veure en això el resultat d’una bona gestió. «Els números manen, els números ho són tot», vociferen alguns. Però no és així, o no hauria de ser així necessàriament, si bé no discuteixo o poso en dubte que, a través d’aquestes xifres, puguem reconèixer el substancial canvi que s’ha vist en la programació dissenyada per l’Institut Valencià de Cultura des de l’arribada d’Alfonso Ribes com a màxim representant de la delegació a la província de Castelló.\nDes que Ribes es fes càrrec de la programació de l’IVC el passat mes d’abril, ha aconseguit complir alguns dels objectius marcats des de la Conselleria d’Educació i Cultura. Precisament, el responsable d’aquesta àrea, el castellonenc Vincent Marzà, reconeix que, com així ho demostren les xifres, «consolidem l’aposta per una programació variada i de qualitat a Castelló».\nPerò, quin és, en realitat, el secret? Òbviament, les propostes que s’han pogut gaudir són la clau perquè la societat respongui de forma positiva. «Els castellonencs i les castellonenques han tingut l’oportunitat de gaudir en els espais de l’Institut Valencià de Cultura de primeres figures de les arts escèniques, del millor i més reconegut cinema a la Filmoteca, de projectes expositius d’artistes clàssics, emergents i consolidats del nostre territori», assenyala Marzà, qui destaca la importància «d’activitats didàctiques que apropen l’art als més menuts, com per exemple el nou Espai de Telles de l’EACC». En aquest sentit, explica Marzà, «les dades d’assistència de 2017 confirmen que la ciutadania respon a una oferta atractiva, pensada per a tots i totes». Raó, no li falta.\nCom informen des de Conselleria, durant l’últim trimestre del 2017, va rebre vora 3.000 espectadors en els vuit espectacles que s’han pogut veure en el seu escenari. Entre aquests, destaca, com no, la representació d’Incendios de Wajdi Mouawad, interpretada per Núria Espert i Laia Marull i amb direcció de Mario Gas, que va omplir l’aforament del teatre amb 608 espectadors. Si ofereixes una obra d’aquestes característiques, el públic respon, és clar, i aquesta és la línia que, en certa manera, hauria de seguir-se, complementant aquest tipus de propostes amb altres de producció pròpia.\nDe la mateixa manera, a l’Auditori, durant el mes de novembre, es van comptabilitzar més de 15.000 visitants, unes dades que dupliquen o tripliquen la mitjana anual. Aquesta gran afluència cal associar-la a la Fira Valenciana de la Música Trovam! Pro Weekend, amb més de 4.500 espectadors, i la Fira Internacional d’Art Contemporani de Castelló, MARTE, amb 7.475 visitants; les dues, propostes que busquen apropar nous llenguatges i plantejar alternatives al discurs hegemònic, la qual cosa és d’agrair enormement.\nAixí mateix, de l’augment d’assistents a espais com el Principal o l’Auditori podem treure altres conclusions. Per Vincent Marzà «reforçar l’oferta a les nostres comarques contribueix a la territorialització i la democratització de l’accés a la cultura, dos dels eixos bàsics del Pla Estratègic Cultural 2016-2020 Fes Cultura». Aquest pla estratègic, hem de recordar-ho, plantejava canvis profunds en la política cultural de la Comunitat. Com el propi document expressa, Fes Cultura «contrasta amb el model heretat d’una política cultural basada en el clientelisme on no existia un pla concret per al sector, acompanyat d’unes retallades que han fet retrocedir una dècada el pressupost en cultura i que ens ha situat per davall de la mitjana espanyola en la majoria d’indicadors». Que l’índex d’espectadors s’hagi incrementat l’últim any, unit a altres indicadors i objectius més concrets, serveix per poder generar un increment estimat de la productivitat del conjunt del sistema econòmic valencià del 7%. Això, almenys, és el que es pretén des de la Conselleria, i ens sembla molt bé.\nDe moment, en la nova temporada, l’objectiu és consolidar l’aposta de l’Institut Valencià de Cultura per una programació variada i de qualitat, professionalitzada i amb grans noms de les arts escèniques. De moment, el trimestre hivernal pinta bé, amb figures com James Rhodes o Arcadi Volodos, entre d’altres.


Aquest és el lloc web que Mèdia Assessors posa a disposició dels seus clients i de tots els usuaris i usuàries de la xarxa Internet. El seu objectiu és subministrar informació i serveis a aquests usuaris, a més de donar-se a coneixer com a empresa i mostrar la nostra activitat.\nTots els drets estan reservats. No està permesa la modificació de la web ni dels seus continguts. Tots ells són propietat de Mèdia Assessors, si no s'indica el contrari. Queda totalment prohibit qualsevol ús no autoritzat explícitament per Media Assessors, propietaris del copyright.\nMèdia Assessors no es responsabilitza del contingut que prové d'altres persones físiques o jurídiques i que consta en el lloc Web o a la qual es redirigeix a partir d'enllaços o altres sistemes. En aquest lloc web l'usuari podrà trobar diversos enllaços que el conduiran a pàgines web independents d'aquesta, la seva única finalitat és facilitar l'accés a altres fonts d'informació relacionades amb l'activitat de Mèdia Assessors i la seua inserció en aquest lloc web està inspirada en el respecte dels drets de propietat intel·lectual que, si és el cas, puguin correspondre als seus autors. Així mateix, l'establiment d'enllaços al lloc web de Mèdia Assessors haurà de respectar els drets de propietat intel·lectual establerts.\nMèdia Assessors no es fa responsable de l'ús per part de tercers de la informació continguda\nTotes les dades subministrades pels usuaris i usuàries no es destinaran a altres finalitats que les expressades en cada cas, ni tampoc es facilitaran a tercers, d'acord amb els principis de protecció de dades de caràcter personal que establix la Llei Orgànica de Protecció de Dades (Llei 15/1999, de 13 de desembre).\nMèdia Assessors utiliza tots els mitjans disponibles perquè els continguts del lloc Web estiguin lliures de virus informàtics. No obstant això, no accepta cap responsabilitat pels possibles danys causats per aquests, l'absència dels quals no queda mai garantida.\nMèdia Assessors es reserva el dret de modificar i ampliar continguts, informacions, aplicatius, etc. d'aquest lloc web en qualsevol moment i sense avís previ.\nL'interés de Mèdia Assessors és que aquest lloc web funcioni amb la màxima eficàcia i compleixi la finalitat per a la qual ha estat creat. Per això el manté, i posa tots els mitjans raonables per a aconseguir-ho, però no es responsabilitza de possibles disfuncions i/o anomalies en el seu funcionament causades per una circumstància accidental, força major o treballs de manteniment, que impossibilitin el correcte accés al lloc web.\nMèdia Assessors podrà modificar els termes i condicions que apareixen en esta pàgina i, per tant, aconsella la seva consulta amb una periodicitat raonable\nL'ús d'aquest lloc web implica el coneixement i l'acceptació dels termes i condicions continguts en aquest document. A més, la utilització de determinats serveis a disposició dels usuaris en aquest lloc web pot estar sotmesa a condicions especials, advertències o instruccions que també hauran de ser consultades i acceptades sense reserves pels usuaris.\nPer a qualsevol aclariment, informació, suggeriment, queixa, etc. podeu utilitzar l'adreça de contacte d'aquest lloc web o dirigir-vos personalment a les nostres oficines a Jaume I, 17 1r 1a. 07860 Formentera.\nEls usuaris i les usuàries poden exercir el seu dret d'accés, rectificació, cancel·lació i oposició que els otorga la vigent Llei Orgànica de Protecció de Dades (Llei 15/1999, de 13 de desembre) sobre les seves dades, sol·licitant-ho amb identificació prèvia, personalment, per telèfon, per correu, fax o correu electrònic.


La CGT convoca una nova vaga a Seat pel 12 d'abril\nLa CGT convoca per demà una nova vaga a la Seat\nEl sindicat preveu de fer aturades de gairebé dues hores en cada un dels tres torns per exigir un canvi profund en la negociació del conveni\n11.04.2022 - 10:58\nLa Confederació General de Treballadors (CGT) ha tornat a convocar per demà una nova jornada de vaga a la Seat per exigir un canvi profund en la negociació del conveni col·lectiu de l’empresa. El sindicat explica en un comunicat que la falta de concreció d’un pla industrial està posant el límit la paciència de la plantilla. També argumenten que hi ha una contradicció perquè l’empresa exigeix més jornades de treball mentre diu que una part dels treballadors no seran necessaris d’aquí a pocs anys.\nCom ja va fer en el passat 5 d’abril, la CGT, amb representació majoritària dins el comitè d’empresa, preveu d’aturar la producció a totes les plantes de Seat durant gairebé dues hores en cada un dels torns del dia. En el torn de matí de 10.20 h a 12.00 h, en el de tarda de 18.20 h a 20.00 h, i en el torn de nit de 0.10 h a 2.00 h.\nAixí mateix, el sindicat recorda que la plantilla de Seat té congelat el sou des del desembre de 2020. “Genera un estalvi per a la companyia gràcies a la pèrdua de poder adquisitiu dels treballadors”, denuncien en el comunicat. Per altra banda, consideren que els ritmes de treball a les plantes són massa elevats i repercuteix directament sobre la salut dels empleats.\nA banda de l’aturada, el sindicat també ha convocat a les onze del matí de dimarts una assemblea a la porta nord de la fàbrica de Martorell, davant la direcció de l’empresa.


Arxius de Mobilitat - Pàgina 7 de 9 - Ràdio Palafrugell\nLa zona blava de Palafrugell deixarà de funcionar\nA partir de demà 17 de març l’àrea de Mobilitat deixa sense efecte les zones blaves de Palafrugell. La mesura s’aplicarà fins a nova ordre. L’àrea de Mobilitat de l’Ajuntament de Palafrugell ha pres una nova decisió per adaptar-se a la crisi pel coronavirus. Així, a partir de demà dimarts 17 de març, la zona […]\nAmb l’objectiu que els carrers Ample i Vilar siguin més segurs, el Departament de Mobilitat de Palafrugell ha realitzat un parell d’actuacions en aquests dos punts del municipi. En referència al carrer Ample s’ha instal·lat un coixí berlinès, a l’alçada de la cruïlla amb el carrer Sant Pere. Aquesta eina té una doble funcionalitat. D’una […]\nProblemes de mobilitat als carrers Bailén i Nou\nFa unes setmanes a través de les xarxes socials diversos veïns i veïnes dels carrers Bailén i Nou mostraven la seva queixa pels habituals problemes de mobilitat en aquest creuament. En aquest sentit, ens hem posat en contacte amb Pau Lladó, regidor de Mobilitat de l’Ajuntament de Palafrugell. Així, amb ell hem comentat els problemes […]\nPau Lladó explica les millores en matèria de senyalització que s’han dut a terme als carrers Tarongeta, Balmes i doctor Fleming. Des de fa uns quants dies hi ha senyals noves al barri de “les cases barates“. Aquesta actuació l’ha dut a terme l’àrea de Mobilitat de l’Ajuntament de Palafrugell. En aquest sentit, s’ha canviat […]\nS’ha instal·lat a l’avinguda Espanya del municipi, concretament davant l’Escola Carrilet. Primer semàfor intel·ligent per a persones invidents a Palafrugell. Mitjançant un dispositiu sonor ajuda a travessar el carrer amb una major seguretat quan el semàfor està en verd. Cal esmentar que aquest conjunt de dos semàfors es troba situat a l’avinguda Espanya del municipi, […]


Dissabte 20 de maig a les 20h\nMuseu Abelló – Mollet del Vallès\nCRA’P presenta “Los rostros del silencio” un espectacle de i amb Carmina Pérez Soriano\nPeça de teatre que transcorre entre diferents personatges d’una família que parlen de la vivència d’una Guerra Civil silenciada fins avui, l’espanyola. La guerra va deixar un trauma en els que la van viure que, al no poder ser parlat, es va transmetre de generació en generació fins als nostres dies a través del silenci. Però, ¿és possible oblidar? Què vol dir recordar? I sobretot, quin paper tenim els descendents en tot aquest llegat?\nAutora i intèrpret: Carmina Pérez Soriano\nEscenografia: Alkyoni Bouchalaki\nResidència artística: Ateneu L’Harmonia al Centre Cultural Fabra i Coats, Barcelona\nCarmina Pérez Soriano es va diplomar en Art Dramàtic al Col·legi de Teatre de Barcelona i en Educació Social a l’UB. Es va formar en classes de teatre laboratori a Barcelona i sobre tècnica Stanivslasky amb el col·lectiu El Teatre Vermell a Bielorússia. S’ha format en clown i acrobàcia a l’Escola de Circ Rogelio Rivel, i també en dansa. Ha format part de diverses companyies de teatre des del 2001, realitzant obres d’autors clàssics i contemporànis. Una altra de les seves facetes és el dibuix i la pintura, prenent classes i realitzant diversos projectes d’il·lustració. Va realitzar el seu primer projecte artístic teatral anomenat Cossos Negres pensat també per ser presentat en espais no teatrals. Investiga sobre com extreure el teatre d’un espai exclusiu per a ell; sense crear escenaris artificials, fent servir els espais existents quotidians com a escenari, per entendre de quina manera influeixen aquests espais i la relació directa amb els espectadors en l’obra teatral. Los Rostros del Silencio és el seu primer projecte en solitari.\nPeter Gadish, nascut a Hongria el 1947, començà amb la seva experiència teatral des de petit. Va intervenir en teatre infantil, programes radiofònics i de la TV hongaresa. Als 17 anys participà en la fundació d’un grup satíric, va subvencionar els seus estudis universitaris de química tot fent de presentador de conjunts “pop” i de showman en clubs nocturns. Va estudiar interpretació a la Facultat de Teatre de la Universitat de Tel Aviv. El 1981 va ser cofundador del grup de teatre NEVE TZEDEK (Tel Aviv), que representava creacions pròpies i obres d’autors israelians amb fons sociopolític. Des de 1989, ja a Barcelona es dedica principalment a l’ensenyament i a direccions puntuals, impartint classes d’ “Energia i imaginació” i “Clown” a diverses escoles (Col.legi del Teatre, Timbal, Estudis de Teatre, Institut del Teatre, Laboratori de Teatre …) i cursos intensius a diferents llocs.\nAquesta activitat és fruït de la col·laboració de CRA’P al programa de celebració del Dia Internacional dels Museus del Museu Abelló i l’Ajuntament de Mollet del Vallès.