Albiol: “Amb el PSC hi havia un compromís de respectar la llista més votada” - Línia Nord ed. Barcelonès Nord\nA. Nadeu / A. Magaña|2019-06-06T11:47:55+02:006 juny 2019|Badalona|Línia Nord ed. Barcelonès Nord\nA Xavier García Albiol se’l veu tranquil quan arriba a la redacció dimarts al migdia. L’exalcalde i candidat del PP de Badalona diu que està segur que tornarà a ser alcalde després d’haver guanyat el 26-M, però tot dependrà de la decisió del PSC. Albiol demana als socialistes que respectin “la voluntat majoritària dels veïns”.\nHa tornat a guanyar les eleccions municipals, però s’ha quedat a tres regidors de la majoria absoluta. Es repetirà la història del 2015 i un pacte el tornarà a deixar a l’oposició?\nEl pacte de partits perdedors és un escenari que es pot produir. Crèiem que el PSC havia escarmentat amb l’experiència, tan negativa per a la ciutat, de regalar l’alcaldia a la senyora Sabater, però sembla que no ha estat així i que va en la línia d’arribar com a mínim a un acord d’investidura amb ella. A nosaltres ens sembla una traïció cap als veïns de Badalona, que es van pronunciar d’una manera molt clara diumenge 26 de maig donant-nos una majoria àmplia.\nQuan el vam entrevistar durant la campanya ens va dir que estava segur que el PSC tornaria a pactar amb Sabater. Si és així, ho té difícil per ser alcalde…\nSembla que no anava gaire errat amb la meva previsió… Jo espero que, al final, dins del PSC imperi el sentit comú i sobretot el respecte a la voluntat majoritària dels veïns. I que els socialistes entenguin que el dia 15 de juny no poden presentar-se davant la ciutat amb un projecte que el que fa és posar en mans de la senyora Sabater, de la CUP i d’ERC, la governabilitat durant els pròxims quatre anys.\nQuan es va fer la moció de censura per fer fora Sabater, hi va haver algun pacte amb el PSC perquè després del 26-M no donessin els seus vots a cap candidatura alternativa i només poguessin postular-se ells?\nNo va haver-hi cap tipus de pacte en aquesta línia, però sí un compromís de respectar els resultats electorals i la llista més votada.\nPer tant, es va parlar d’això.\nSí, però no com un pacte ferm, sinó com una evidència que no es podien tornar a repetir els episodis que ens van portar a la moció de censura del juny del 2018 i que, a partir d’aquí, es faria un esforç de respectar el que decidissin els veïns a les eleccions. Els veïns han parlat de manera molt clara i els socialistes no només estarien traint el conjunt de la ciutadania, sinó que estarien traint també el seu propi electorat.\nI també aquest compromís que diu que van adquirir.\nSí, però com que el PSC, en termes generals, és un partit seriós, que quan dona la paraula per garantir la governabilitat de Badalona la compleix, estic convençut que a partir del dia 15 seré l’alcalde de Badalona, que és el que volen la majoria dels veïns.\nFins a quin punt creu que la direcció nacional del PSC influirà en aquesta decisió?\nAquesta és una qüestió que no ens pertoca valorar a nosaltres. Estic convençut que no farà falta cap element de pressió externa de la direcció nacional del partit, perquè els responsables del PSC a Badalona ja són conscients i saben perfectament què és el que volen, i sobretot què és el que no volen, els veïns de Badalona.\nPastor va començar la setmana passada una ronda de contactes amb els altres partits per valorar la possibilitat que donin suport a una candidatura socialista. La primera reunió va ser amb JxCAT i vostè va dir a Twitter que era un “escàndol”. Està nerviós?\nNo. Jo estic molt tranquil perquè tinc el suport del 38% dels veïns de Badalona, de 38.000 votants. El que sí que em sembla escandalós és, després dels precedents que tenim, tornar a l’escenari del 2015. Em sembla que no entra dins la lògica de respecte cap a la ciutat.\nPerò l’escenari pot ser diferent: que no sigui Sabater alcaldessa, sinó Pastor alcalde. Vostè creu que té possibilitats?\nSigui com sigui, el que jo crec és que el PSC ha d’analitzar molt bé si el que necessita Badalona és un govern, des de l’alcaldia o des de fora, sustentat durant quatre anys per Dolors Sabater i la CUP. Jo crec, amb tota sinceritat, que no. Més enllà que l’alcalde sigui un o l’altre.\nI si el PSC acaba votant un altre candidat de la coalició de Guanyem i ERC?\nAixò crec que forma part de la ciència-ficció política. Badalona és prou important com per no dur a terme aquest tipus de moviments, més propis d’un comportament irresponsable sobre la gestió de la quarta ciutat de Catalunya.\n“Tornar a l’escenari del 2015 em sembla escandalós”\nHa parlat personalment amb Pastor o amb algú del PSC per intentar convèncer-los que el votin a vostè?\nNo. Hem tingut una conversa informal per telèfon. Mentre el PSC prioritzi pactar amb els partits independentistes, que són els responsables del desgovern dels darrers quatre anys, nosaltres no tenim res a parlar. Quan el PSC entengui que és profundament irresponsable aquest tipus d’actitud, aleshores amb molt de gust compartirem, en una taula, el que sigui necessari. Em sembla una irresponsabilitat que la tercera força de l’Ajuntament faci uns plantejaments absolutament desestabilitzadors per a la governabilitat de la ciutat com els que està fent el PSC en aquests moments.\nPastor va dir dijous passat a la ràdio que rebutjava la seva oferta d’abstenir-se i més endavant entrar al seu govern. Esperava una altra resposta?\nNo em sorprèn, sobretot veient l’actitud que estan tenint els socialistes des de la mateixa nit electoral. El PSC sembla que no és conscient que els veïns de Badalona i els seus propis votants li han girat l’esquena i l’han castigat en l’àmbit municipal per l’actitud que ha tingut els darrers quatre anys. Ha tret la meitat dels vots que va treure Pedro Sánchez a Badalona fa un mes o un 50% menys que la candidatura de Josep Borrell que es votava de manera simultània. Per tant, si fos el PSC, jo estaria molt preocupat.\nLa seva idea és governar en solitari?\nEn aquests moments, l’escenari que donaria una major estabilitat a Badalona i que permetria arrencar projectes i necessitats que té la nostra ciutat seria a través d’un govern en minoria i en solitari, sí. A partir d’aquí, jo em veig capaç d’arribar a acords de ciutat i del dia a dia amb el PSC, però també amb els comuns i fins i tot amb la candidatura de La Badalona Valenta.\nVostè reivindica que ha estat la llista més votada, però Sabater diu que 2 de cada 3 veïns no el volen. Dues lectures d’un mateix resultat…\nSi, segons la senyora Sabater, dos de cada tres veïns no em volen, què li passa a ella, que té deu mil o quinze mil vots menys que jo? Aquest tipus d’afirmacions em semblen un acudit. Hem estat la primera força política a 24 barris de la ciutat, a 14 barris hem passat del 40% del vot, a tres barris hem passat del 50%… Repeteixo, em sembla un acudit fer aquest tipus d’afirmacions, que el que delaten és el nivell de desesperació de la senyora Sabater, que va ser capaç d’intentar crear una candidatura amb ERC per guanyar-me les eleccions i, no només no m’han guanyat, sinó que jo he tret més vots i els que han retrocedit han estat ells. Que Sabater s’ho faci mirar, perquè els veïns li han girat l’esquena.\nDesprés de quatre anys durant els quals ha hagut de compaginar la feina a Badalona amb altres responsabilitats a nivell nacional, com s’explica que hagi tornat a guanyar, augmentant en vots i regidors?\nPerquè tinc un projecte de ciutat. I els veïns de Badalona saben que aquest projecte és transversal i que no obeeix a interessos electorals ni partidistes. És tan senzill com això que els dic.\nNo té res a veure amb l’estratègia d’amagar les sigles del PP?\nNi a Badalona, ni a Catalunya, ni a Espanya hi ha ningú que dubti de la meva militància. Els 38.000 veïns de Badalona que em van votar van agafar una papereta on l’anagrama era el logo del PP, no era la meva cara ni res similar.\nSi finalment un pacte el torna a deixar fora de l’alcaldia, es veu quatre anys més a l’oposició?\nAquest és un escenari que no contemplo, però el meu compromís està intacte. Vull recordar que ja vaig demostrar, quan el PSC va pactar amb Dolors Sabater i jo vaig anar a l’oposició, que vaig mantenir la meva acta de regidor malgrat assumir responsabilitats al PP de Catalunya i a altres institucions. Per tant, el meu compromís està intacte. Ara bé, això que em pregunten no ho contemplo de cap manera. És un escenari impossible.


PERE CASELLAS: Quin Malson\nTorno a escriure sobre el tren, però us prometo que ho faig per darrera vegada. Opinaré de veu el que convingui i al Ple faré la feina que em pertoca, que no és altra que defensar la realitat. Us ho dic perquè després d’aquestes línies no gastaré ni un minut més en fer articles, comunicats i altres mandangues perquè sembla que n'hi ha força que no son capaços de tancar una cosa que fa temps que no és oberta.\nM’explicaré: fa temps que l’estació intermodal a ponent és aprovada; UNA ESTACIÓ AMB ELS DOS AMPLES DE VIA, L’IBÈRIC I L’EUROPEU, fa temps que l’estudi informatiu per tot el tram, inclòs el famós tram nord és aprovat. Només falta signar un conveni urbanístic entre les administracions implicades, Figueres, Vilafant, Generalitat i Estat.Si això no hagués estat així els socialistes no hauríem estat d’acord a anar a Madrid a presentar cap estudi, em remeto a la moció aprovada al ple.\nUn cop presentat a Fomento l'estudi d'intraesa, intraesa.pdf ,(repeteixo, després de la moció i de saber que hi ha estació intermodal a ponent), Fomento l’ha estudiat i ha respòs que no per una sèrie de motius, que dit en plata són de sentit comú fomento.pdf. No vull tornar a exposar cap argument perquè som al final de camí. Només resta signar el conveni, fer el projecte executiu, fer l’obra, treure les vies del centre de la ciutat, inaugurar l’estació i agafar el tren.\nAra farem un ple per tal d’explicar la situació però espero que no sigui per a perllongar un debat que ja el 22 de maig vaig dir que era estèril i perillós. Els socialistes tenim clar el camí, hem d’anar a tota màquina per a signar el conveni...no juguem a res més.\nEm dona la impressió que n’hi haurà que ara diran que només està clar un PAET de 400 metres quadrats per al TGV i que està per veure si el convencional hi pararà, que si la pota nord i que si jo que sé...en fi tots sabem que es varen presentar al·legacions a l’estació per part de l’ajuntament de Vilafant i el de Figueres i es van acceptar per a tenir la gran estació. Sabem que els convencionals arribaran tant bon punt la via estigui acabada (que començarà a fer-se el febrer) per tal de connectar ja amb França amb combois d’ample intercanviable. Sabem que hi ha un projecte de gran estació en mans de la Generalitat i que aquella té tota la voluntat d'ajudar en tot el que convingui per a executar-la.\nA més jo he estat a Madrid en dues ocasions els darrers mesos i no hi ha més realitat que la explico en aquesta entrada, la resta fullaraca. Els socialistes mantenim la nostra posició i la nostra paraula.\nVull apel·lar a tothom, polítics, agents socials, ciutadans, comerciants (se que no me’n sortiré) a tirar endavant, a oblidar tàctiques frontistes o d’oportunisme polític. Ja està, no hi ha volta enrere, fem la nostra feina que la gran estació intermodal ja és aquí. La que permetrà a tothom anar i venir a on i de on vulgui sense passatgers de primera i de segona, la que ens situarà al cor d’Europa o de la península en hores, la que ens permetrà anar en regional a Barcelona en minuts.\nRepeteixo que no ens donin gat per llebre, només cal signar el conveni, no calen més estudis ni debats estèrils, només redactar el projecte executiu al que ni tant sols caben al·legacions.\nText de la intervenció a l'acte de Lluís Companys\nText de la intervenció al tercer ple del tren


Arxius de Propietats dels aliments - Ametller Origen\nLa carxofa és el cap floral comestible de la carxofera, una planta que brota únicament a l'hivern i que ens dona aquesta hortalissa de temporada tan famosa i nutritiva. No obstant això, sovint sorgeix el dubte de com s'ha de menjar una carxofa, perquè les fulles de fora són dures, mentre que, a mesura que ens acostem al cor són més tendres. A continuació t’expliquem quina és la millor manera de menjar-te-la, les formes més fàcils i ràpides de cuinar-la i els nutrients que t'aporta. Continua llegint!\nTant si l'has preparat a la brasa, com al microones, les primeres fulles de la carxofa les has de menjar amb les mans, mossegant la part més carnosa de la fulla, que és la inferior, i deixant l'altra part, més fibrosa, a un costat. A mesura que et vagis acostant al cor, veuràs com les fulles són molt més tendres i ja podràs menjar-te-les amb els coberts. Perquè et facis una idea, és com una flor. Imagina que vas traient els pètals amb les mans, d'un en un, i vas menjant la part més tendra.\nA la brasa, confitades, arrebossades. Si una cosa bona té la carxofa és que és molt versàtil i es pot preparar de moltes maneres diferents i et pot servir d'acompanyament d'una gran varietat de plats. Vols saber com preparar-les a la brasa? El nostre xef Cintet t’ho explica aquí:\nTalla-les i posa-les dins d'una olla i cobreix-les amb oli d’oliva verge.\nDeixa-les a l'olla a baixa temperatura durant una hora i mitja o dues.\nDeixa-les refredar. Guarda-les en un pot amb l'oli per damunt.\nPrepara una paella amb l'oli calent i fregeix les carxofes.\nUna vegada estiguin fetes, posa-les damunt d'un paper de cuina per absorbir una mica l'oli i ja estan llestes per consumir.\nHas de saber que les carxofes són una de les hortalisses que més gasos produeixen, pel seu elevat contingut en fibra. De totes maneres, els gasos no són dolents, però sí que poden resultar molestos. Per això, et recomanem no abusar-ne, és a dir, per molt que t'agradin les carxofes és millor menjar-ne poques sovint, que moltes en un mateix àpat. Una altra opció per disminuir els gasos produïts és prendre una infusió digestiva després d’haver menjat. Ja veuràs com t'ajudarà!\nDe la mateixa manera que passa amb altres fruites i hortalisses, com la poma o l'alvocat, les carxofes també s'oxiden i per aquest motiu es posen negres. Això passa quan les tallem i l'oxigen entra en contacte amb l'aliment. Però no et preocupis, perquè es poden consumir igualment i també es pot evitar. T'expliquem com!\nPrimer de tot has de tenir una llimona. A continuació pots o fregar els trossos de carxofa amb llimona o bé afegir unes gotes de suc de llimona a l'aigua que utilitzis per netejar-les. Això sí, si no et passis de temps perquè poden quedar amb una mica de gust de la llimona.\nTroba les millors carxofes de temporada i collita pròpia a Ametller Origen. Gaudeix d'aquesta verdura i tots els seus beneficis.\nConverteix-te en un expert en calçots\nSi et pregunten “quina és l'hortalissa de temporada típica de febrer i març que s'acompanya amb una deliciosa salsa?”, estem segurs que respondràs els calçots. I és que si una cosa bona té aquesta joia culinària, és que a més de ser deliciosa i unir familiars i amics al voltant d'una taula per celebrar les famoses calçotades, és súper rica en nutrients i molt beneficiosa per a la teva salut. A continuació t'ho expliquem!\nPodem dir que els beneficis dels calçots són semblants als de la ceba:\n- Elevat contingut en aigua: és molt ric en aigua, la qual cosa fa que el calçot tingui una aportació calòrica molt baixa.\n- Font de fibra: són molt rics en fibra, la qual cosa ajuda al teu trànsit intestinal, regula el restrenyiment i cuida la teva microbiota.\n- Vitamina C: el calçot és una font important de vitamina C, un potent antioxidant que ajuda a mantenir les teves cèl·lules joves. De totes maneres, vigila quan cuinis els calçots, perquè si allargues molt la seva cocció pot ser que perdin part de la vitamina C.\n- Vitamina A: essencial per a la pell, els cabells i la vista.\n- Potassi: destaca l'aportació de potassi, fonamental per al funcionament correcte dels músculs.\n- Fòsfor: mineral imprescindible per al sistema nerviós.\nCom i quan es planten?\nSabies que els calçots són els brots tardans de la ceba? Però anem per passos: primer hem de plantar la ceba i esperar que creixi. Quan sigui el moment la recol·lectem i deixem assecar-la. De nou plantem la ceba i la cobrim amb una mica de terra i l'anem regant. A partir d'aquí has d'anar calçant els brots, és a dir, anar cobrint-los de terra de manera que el brot s'anirà allargant buscant la llum del sol. Per calçar els calçots ho pots fer manualment o amb un tractor i es calcen tres vegades. En la següent infografia veuràs tot el procediment detalladament:\nCom t'hauràs imaginat el nom dels calçots procedeix de l'acció de calçar els calçots, és a dir, cobrir-los de terra de manera que la planta s'allarga i allarga adquirint la seva característica forma prima.\nAra que ja coneixes quines són les seves principals propietats i com es conreen, has de saber l'origen d'aquesta verdura. Els calçots són típics de Catalunya, encara que és cert que cada vegada més regions d'Espanya estan incorporant aquest menjar, concretament de Valls a Tarragona. Segons es diu, un pagès va posar un parell de cebes grillades a la graella i se li van cremar. En comptes de tirar-les, va començar a pelar-les i va descobrir un aliment deliciós que es va convertir, posteriorment, en un menjar habitual de la zona. De totes maneres, hem de dir-te que existeixen altres històries que diuen que els romans ja menjaven calçots.\nCom es cuinen els calçots?\nSempre que pensem en calçots ens ve al cap la típica calçotada, amb els deliciosos calçots cuinats a la brasa. Sí, tens raó, aquesta és una de les formes més habituals de cuinar-los, però existeixen altres formes igual de bones. Però anem una per una:\nPreparat per a una bona calçotada? A continuació et detallem quins són els passos que has de seguir per cuinar uns bons calçots a la brasa:\n1- Neteja bé els calçots: que no tinguin terra, talla una mica les fulles i també les arrels.\n2- Col·loca'ls damunt de la graella, amb les fulles a la part superior i la part blanca més a prop de la flama.\n3- Deixa'ls uns 7-8 minuts i quan comencin a xiular, és a dir que sentis un soroll, gira'ls i deixa'ls, de nou, uns 7- 8 minuts més.\n4- Quan comencin a deixar anar aigua ja els pots treure sense cremar-te.\n5- Embolica'ls amb paper de diari per mantenir la calor i deixa'ls reposar perquè s'acabin d'estovar aproximadament una hora.\n6- Passat aquest temps ja els pots servir.\nAra que ja els tens preparats, has de saber que els calçots a la brasa es mengen d'una manera concreta. S'agafen amb una mà; se'ls treu la primera capa de pell, sempre per sota, mai estiris les fulles, se submergeix la punta amb salsa i s'alça el calçot per menjar-lo.\nAra que ja saps com menjar els calçots en una calçotada, has de saber que el festí no s'acaba aquí. Després dels calçots és tradició menjar carn a la brasa, com botifarres o xai, tot això acompanyat de pa torrat i un bon vi blanc sempre servit en porró.\nUna altra opció és escalivar-los; en comptes de la brasa es preparen al forn i el procediment és bastant semblant:\nNeteja bé els calçots.\nPosa'ls dins del forn a màxima potència durant uns 30-35 minuts.\nPosa a la base del forn una safata perquè reculli l'aigua que van deixant.\nControla'ls: la idea és que quedin torradets per fora i tous per dins.\nPassats els 35 minuts, treu-los del forn i ja els tens llestos per menjar.\nAltres receptes amb calçots\nMés enllà de la famosa calçotada, aquesta hortalissa és molt versàtil i es pot utilitzar a la cuina de diferents maneres. Una bona opció és preparar una quiche de calçots o un pastís salat. Una altra recepta és saltar-los una mica i incorporar-los en una truita, amb una mica de carxofes, que ara també estan de temporada. Com a acompanyament també són ideals: arrebossats, en tempura o al forn gratinats per als teus plats de carn o peix. I si ets fredolic, t'encantarà preparar una crema de çalçots; igual que la vichyssoise, però amb calçots.\nQuant és una ració per persona?\nUna ració de calçots és, aproximadament, uns 12 o 15 calçots per persona, la qual cosa equivaldria a uns 200g-250g. Pots menjar-ne més, però has de vigilar perquè aquesta hortalissa pot provocar gasos i un consum excessiu pot dificultar la digestió (sobretot si els barreges amb molta salsa).\nCom triar el millor calçot?\nEl millor calçot és aquell que no és ni molt fi ni molt gruixut i t’expliquem per què: els calçots prims, una vegada els hi treus les primeres capes queden en res, mentre que els que són molt gruixuts poden ser difícils de mastegar i quedar durs.\nAra que t'has convertit en un expert en calçots, no dubtis a incorporar aquesta verdura de temporada en el teu dia a dia. Prova'l de maneres i deixa't seduir pel seu sabor dolç i textura tendra; estem segurs que t'encantarà.\nPer què són tan bons els calçots d'Ametller Origen?\nConreem els nostres calçots en una zona amb un sòl argilenc molt compacte, ideal per a aquesta mena de cultiu. Així mateix, calcem els calçots fins a tres vegades; al gener, febrer i març i no els reguem massa, perquè l'hivern acostuma a ser una època de pluja. Finalment, els collim en el seu punt òptim i te’ls portem a la botiga en menys de 24 hores.\nGaudeix d'aquesta joia de la cuina catalana amb Ametller Origen. A més, també els tenim al forn, escalivats i, fins i tot, croquetes i pizza de calçots. Gaudeix-los!


Intel·ligència a pes - Revista Mètode\n«Com comparar la intel·ligència d’espècies tan diferents com la d’un humà, un polp o un dofí?»\nAvui sabem que els polps superen en intel·ligència molts vertebrats, que els rèptils presenten capacitats cognitives tan sofisticades com les de la majoria dels mamífers, o que la perspicàcia d’algunes espècies de corbs, lloros i papagais no té res a envejar a la dels nostres parents més pròxims, els ximpanzés. L’evolució no és un procés dirigit i ascendent, i la intel·ligència no és una excepció. Desconeixem com i per què han evolucionat organismes especialment intel·ligents en branques molt diferents al llarg de la història de la vida, un dels grans enigmes per resoldre. Sí que sabem, almenys, que la intel·ligència no es pot mesurar a pes.


El bon periodisme, segons Martin Baron - Diari de Girona\nEl bon periodisme, segons Martin Baron\nluis m. alonso 16.05.2016 | 00:00\nGràcies a Spotlight, la pel·lícula distingida pels Oscars que explica l'escàndol de pederàstia a l'Església Catòlica investigat pel Boston Globe, Martin Baron és el periodista de moda. Fa quatre anys, Baron, 61 en l'actualitat, va deixar el Globe per convertir-se en director del Washington Post, un altre dels grans diaris famós pel seu periodisme d'investigació. En fer-ho, va pensar que estava tancant un capítol de la seva vida diferent a qualsevol altre fins llavors. Hi havia cobert històries importants durant dècades d'ofici, però l'àrdua investigació en el si de la comunitat catòlica d'una ciutat que el va rebre com un jueu estrany i aliè a les seves preocupacions va ser la més significativa de totes en què va estar involucrat. Va tenir un impacte tan directe en la vida de les persones, no dels polítics, sinó de la gent comuna, i furgava tan a fons en la doble moral d'una institució especialment arrelada a la societat local que el seu efecte perdura encara avui. L'èxit de la pel·lícula de Tom McCarthy no ha fet més que treure de nou a flotació l'amarga realitat dels abusos sexuals en alguns àmbits de l'Església i els danys ocasionats en les víctimes que els van patir.\nSón les bones històries molestes les que mouen al periodisme, creu Baron. Kevin Baxter, director artístic del Herald, recorda de la seva etapa al capdavant del diari de Miami com qualsevol podia ser amic seu però a un braç de distància. Mai comprometria la publicació d'una notícia o d'un reportatge per conrear amistats o fer que algú se sentís millor. En l'actualitat, Baron es manté igual. Opina que el periodisme no ha de perdre el focus en les històries i seguir explicant-les recolzant-se en un bon equip, i que, alhora, ha de servir-se dels recursos tecnològics que faciliten l'accés a la informació. És a dir, romandre en l'avantguarda a internet i xarxes socials, i no oblidar-se dels temps a la web, els vídeos, les bones infografies i els nous formats audiovisuals per completar els reportatges i els treballs de recerca.\nEs tracta, en tot cas, del cànon aplicat als temps actuals d'un periodista al qual Esquire va triar no fa encara gaire com el millor director de diaris de tots els temps, una elecció en la qual van participar un bon nombre de col·legues de altres diaris nord-americans. Baron, al llarg de la seva dilatada trajectòria, mai li va perdre la cara a les històries ni al seu significat social. "El bon periodisme ha de ser independent dels poders polítics i econòmics, perseguir la veritat i servir els ciutadans i ningú més", va dir recentment.\nAquesta teoria la va posar en pràctica no només en el Globe, sinó des del primer moment en què va publicar el que l'Administració no volia llegir al diari que dirigia a l'escola secundària a Tampa (Florida); amb les investigacions que va seguir com a reporter econòmic a Los Angeles Times, entre 1979 i 1996; el treball d'edició d'última hora en els tres anys del New York Times, o el qual li va valer al Miami Herald el Pulitzer per la cober?tura del "cas Elián González", el nen balser cubà, en la seva etapa de divuit mesos encapçalant l'staff com a director executiu. Llavors va ser elegit millor director de diaris de l'any per les revistes Editor i Publisher.\nLa seva carrera no es va perpetuar al diari de Florida, potser per alguna cosa que va advertir el llavors director del Herald, Alberto Ibargüen, el dia en què després de sopar va mantenir amb ell, al seu cotxe, una conversa per contractar-lo i li va preguntar què opinava sobre publicar un anunci a la portada del diari i Baron s'hi va mostrar manifestament en contra. "Per què tacar la peça sagrada del diari?", li va dir mentre s'embrancaven en una discussió de mitja hora sobre aquest assump?te. Ibargüen comentaria més tard: "És exactament el paio que necessito, només que no el podré convèncer".\nAls seus 61 anys, al Washington Post, Baron coneix com ningú el que és anar contra corrent per explicar la història que el periodisme té a les mans, i sap també que als recursos humans de sempre s'han de sumar ara els tecnològics per poder fer-ho amb les millors garanties enfront del soroll i la confusió que poblen el bosc digital i sembren d'incògnites el futur informatiu i el negoci que l'ha mantingut fins al moment en peu.


L'estructura del Màster consta de:\nMòdul Troncal comú: Mòdul obligatori per a tots els alumnes. Consta de 12 crèdits ECTS.\nEspecialitat en Gestió i Restauració del Medi Natural: L'alumne haurà de cursar 15 crèdits ECTs obligatoris del mòdul. Aquesta especialitat admet un màxim de 30 alumnes\nEspecialitat en Ecologia: L'alumne haurà de cursar 15 crèdits ECTs obligatoris del mòdul. No hi ha límits d’admissió dins d’aquesta especialitat\nMòdul d'Optatives: L’alumne haurà de cursar 18 crèdits ECTs d’assignatures a escollir entre les assignatures del mòdul optatiu. La majoria d’assignatures optatives admeten un màxim de 16 alumnes per qüestions logístiques en les sortides de camp. Dins d’aquest mòdul, dels 18 crèdits hi ha l’opció d'escollir un màxim de 6 crèdits d'altres màsters oficials de la Facultat de Biologia (Universitat de Barcelona); concretament del màster de Biodiversitat i d’Oceanografia i gestió del medi marí, amb el vistiplau dels Coordinadors dels Màsters respectius\nTreball Fi de Màster (TFM): Obligatori. 15 ECTS. Cada curs conté una oferta de més de 40 temes (publicitats a la pàgina web del Màster a inicis de curs). Els alumnes podran realitzar el seu TFM en Centres de Recerca i a Universitats, en Empreses, i a l’Administració pública. L’alumne també pot proposar el seu propi TFM, i amb l’ajuda del coordinador-professor dels TFMs, aquest li designarà un director o tutor d’un centre de recerca o universitari o través d’una empresa o entitat pública col·laboradora amb el Màster. També hi ha la possibilitat de fer el TFM a Universitats extrangeres que tenen conveni amb la Universitat de Barcelona, en cas que el Màster es realitzi en 2 anys.\nAssignatures del Mòdul Troncal Comú\nLes assignatures d'aquest Mòdul Troncal ofereixen coneixements transversals per a les dues especialitats i tècniques estadístiques pel tractament de les dades\nVulnerabilitat dels ecosistemes (3 crèdits)\nEconomia i gestió ambiental (3 crèdits)\nTècniques d'anàlisi estadístic (6 crèdits)\nAssignatures del mòdul obligatori de l'especialitat en ecologia\nAquest mòdul consta de les següents assignatures:\nBiogeoquímica (6 crèdits)\nAvenços en ecologia de poblacions i comunitats (6 crèdits)\nSistemes dinàmics en ecologia (3 crèdits)\nAssignatures del mòdul obligatori de l'especialitat en Gestió i Restauració del Medi Natural\nDescripció, diagnosi i avaluació d'ecosistemes (6 crèdits)\nAnàlisi de la vegetació i ecologia del paisatge (6 crèdits)\nLegislació ambiental i gestió del territori (3 crèdits)\nAssignatures del bloc comú d'optatives\nAquest bloc d'assignatures és comú per a les dues especialitats. L'alumne podrà escollir un total de 18 crèdits de les següents assignatures:\nBiodiversitat i funció dels ecosistemes lacustres (3 crèdits)\nBiotecnologia ambiental (3 crèdits)\nEcologia macroevolutiva (3 crèdits)\nEstructures i processos ecològics en el mar (3 crèdits)\nEcologia de les interaccions en el medi marí (3 crèdits)\nEcotoxicologia en sistemes aquàtics (3 crèdits)\nEcologia i gestió forestal (6 crèdits)\nEfectes del canvi global sobre els arbres i els boscos (3 crèdits)\nGestió i restauració fluvial (6 crèdits)\nGestió i restauració de sòls contaminats (3 crèdits)\nIncendis i restauració forestal (6 crèdits)\nRecursos hídrics i restauració d'aqüífers (6 crèdits)\nRestauració de zones humides (3 crèdits)\nRegeneració de dunes i platges (3 crèdits)\nRestauració de talussos i pedreres (3 crèdits)\nSeminaris del canvi global (3 crèdits)\nAssignatures optatives d'altres Màsters de la Facultat de Biologia (UB) que poden ser d'interès pels alumnes del Màster\nDins d’aquest mòdul hi ha l’opció d'escollir un màxim de 6 crèdits d'altres màsters oficials de la Facultat de Biologia. En particular del màster de Biodiversitat i d’Oceanografia i gestió del medi marí, amb el vistiplau dels Coordinadors dels Màsters respectius.\nMàster de Biodiversitat:\nAnàlisis de Viabilitat de Poblacions (3 cr) (codi assignatura: 568726)\nEcosistemes fluvials: tècniques de mostreig i anàlisi de la biodiversitat (3 cr) codi assignatura: 574176)\nMàster Oceanografia i gestió del medi marí:\nEcologia del Bentos marí (3 cr) (codi asignatura: 570165)\nReserves Marines (3 cr) (codi asignatura: 570179)


Descobreixen un mineral mai vist a l’interior d’un diamant\nEl diamant on s'ha trobat un mineral raríssim format a les entranyes de la Terra | Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles\nLa davemaoita es forma a les profunditats de la Terra i no s'havia pogut veure mai a la superfície\nUn diamant, format a les profunditats de la Terra, ha resultat contenir un mineral que no s’havia vist mai i que, de fet, és pràcticament impossible que es pugui trobar a la superfície del nostre planeta, on les pressions són massa baixes com perquè es formi i es mantingui. Els resultats de l’anàlisi d’aquest diamant, feta a Las Vegas (Estats Units) i la sorprenent troballa feta al seu interior han estat publicats a la revista ‘Science’.\nEl mineral, anomenat davemaoita en honor a Ho-kwang “Dave” Mao, un geofísic pioner en la recerca sobre el comportament de materials en pressions extremes, és un tipus de perovskita, un grup de minerals entre els quals n’hi ha alguns que podrien ser el futur de l’energia solar per les seves propietats, superiors a les del silici que es fa servir en les plaques fotovoltaiques actuals. Es trobava a l’interior d’un diamant trobat a l’Àfrica durant els anys vuitanta i, segons els científics, té un paper important en la circulació de la calor a les profunditats de la Terra i podria ajudar a entendre com ha evolucionat el nostre planeta d’ençà de la seva creació.\nLa formació d’aquesta davemaoita trobada a l’interior del diamant es va produir, probablement, a una profunditat d’entre 660 i 900 quilòmetres. Tot i que normalment els materials d’aquest tipus, fets de silicat de calci, es desintegren abans d’arribar a la superfície, en aquest cas la duresa del mateix diamant el va mantenir intacte i ha pogut arribar a les mans dels investigadors. Aquesta troballa, de fet, fa que els científics pensin en la possibilitat de trobar noves mostres de materials semblants a la natura, potser fins i tot a l’interior de més diamants. Si bé pels joiers les taques a l’interior d’aquestes pedres precioses els fan perdre valor, pels científics podrien fer que en tingués molt més.


VÍDEO El Gran Recapte d'Aliments busca voluntaris amb una campanya «urbana» | RubiTV.cat\nVÍDEO El Gran Recapte d'Aliments busca voluntaris amb una campanya «urbana»\nEnguany la campanya es farà els dies 22 i 23 de novembre sota el lema "Tot el barri voluntari"\nper Redacció , 9 de novembre de 2019 a les 12:00 |\nL'onzena edició del Gran Recapte d'Aliments necessita 28.000 voluntaris per cobrir els gairebé 3.000 punts de recollida que posarà en marxa els dies 22 i 23 de novembre.\nAquest any ha renovat completament la seva campanya comunicativa i és que amb l’eslògan, “Tot el barri voluntari” i a ritme de reggaeton català pretén viralitzar la campanya per tal d’aconseguir els milers de voluntaris necessaris. De la mà de l'artista rubinenc Sr.Chen, el terrassenc Lildami i Mariona es busca captar una audiència més jove, amb vincles amb la cultura urbana, sense oblidar-se del públic més adult que ha demostrat una gran fidelitat amb la campanya des del principi.\nL'any passat es van aconseguir recaptar 4.452.000 quilos d'aliments a tot Catalunya en una campanya pretén aconseguir donacions, fonamentalment de 3 aliments bàsics de llarga durada: Oli, conserves (peix i verdures) i llet, que els Bancs dels Aliments no aconsegueixen a través de l’aprofitament alimentari.\nArxiu: El Gran Recapte en un supermecat d'Olot Foto: Martí Albesa.\nTambé es busca sensibilitzar a la població de Catalunya de que "en el nostre propi entorn hi ha una important bossa de pobresa cronificada". Finalment el tercer objectiu passa per fomentar que la ciutadania col·labori al llarg de l’any també amb programes de reaprofitament alimentari.\nLa forma més senzilla per a donar-se d’alta com a voluntari tornarà a ser el web del Gran Recapte. Els ciutadans que vulguin fer-se voluntaris o coordinadors a un punt de recollida podran registrar-se a través d’un senzill formulari, que els permetrà triar el punt més adient i el torn que vulguin cobrir.\nS’organitzaran per grups de 3 a 5 persones en torns d’aproximadament 4 hores. El web permet modificar de forma automàtica el torn o el de punt triats si s’escau. O registrar-se a més d’un torn i punt, sempre que no coincideixin. També serà més senzill consultar les places encara disponibles a cada punt, per si es vol anar acompanyat de familiars i amics. Es podran donar d’alta grups de forma molt senzilla, amb un sol registre, a nom d’un sol usuari (que figurarà com a coordinador) que podrà donar d’alta a tot el grup.\nSocietat, Lluís Fatjó-Vilas, menjar, campanya, banc dels aliments, voluntaris, Gran recapte d'aliments, Roser Brutau, gran recapte d'aliments


L’opacitat dels paradisos fiscals cotitza a l’alça\nMés de la meitat del comerç mundial passa per uns territoris que només generen el 3% de la riquesa total\nEl novembre del 1794 deu vaixells van naufragar a l’extrem est de la gran de les illes Caiman, però l’ajuda dels pobladors locals va evitar que hi hagués cap mort. Casualment, entre els supervivents hi havia un membre de la família reial britànica i, agraït, el rei Jordi III va eximir l’arxipèlag de pagar impostos a la metròpoli. O almenys això diu la llegenda, perquè no hi ha evidències que sigui veritat. El que sí que és cert és que 220 anys més tard les Caiman són un dels principals paradisos fiscals del món. Tenen un edifici, per exemple, de nom Casa Ugland, on hi ha domiciliades 12.000 empreses. “O és l’edifici més gran del món o és l’estafa més gran al fisc de què es té memòria”, en va dir Barack Obama. En realitat només té cinc pisos, però no és ni de bon tros el cas més escandalós: se’n poden trobar de pitjors a Delaware, al mateix territori nord-americà.\nEl fenomen dels paradisos fiscals va començar a popularitzar-se als anys 20 i 30 del segle XX, quan països petits i sense gaires recursos naturals van optar per sustentar la seva economia en la indústria financera. I la revolució digital de les últimes dècades ha donat força al fenomen. Ara amb pocs euros i uns quants clics un particular o una empresa, amb molts o pocs ingressos, pot aconseguir obrir un compte corrent o una societat en un paradís fiscal. I la majoria de bancs europeus no tindran cap problema a assessorar-los o fer tots els tràmits.\nAra bé, ¿què és exactament un paradís fiscal? En realitat no queda clar, ja que cada organització internacional i cada estat té el seu criteri i la seva pròpia classificació. Com a concepte general, però, són països o territoris que permeten evadir o eludir impostos o normatives aprofitant llacunes o debilitats de les normatives nacionals. Alguns es caracteritzen per blindar el secret bancari, altres per la poca transparència i traspàs d’informació fiscal, per la baixa o nul·la tributació als dipòsits dels no residents o per les facilitats per crear-hi societats. De fet, l’OCDE va esborrar el 2009 els últims tres estats del seu llistat de paradisos fiscals -Andorra, Liechtenstein i Mònaco- quan aquests estats es van comprometre a col·laborar per agumentar la transparència bancària. Tot i això, els manté en un altre llistat d’una quarantena de territoris que encara han de convertir en fets la intenció.\nCap paradís fiscal, segons l’OCDE\nTanmateix, el criteri de l’OCDE és molt lax i amb un nom o un altre els territoris opacs mantenen un paper central en l’economia global, i el seu abús pot esdevenir un perill. Quan l’any 2001 va fer fallida Enron, per exemple, tenia 692 companyies registrades a les illes Caiman, i segons el Senat dels Estats Units caldrien deu anys per treure a la llum tota la seva xarxa societària.\nEls riscos que generen són múltiples i la diversitat de normes amb què se’ls fa front dificulten la solució. Són receptors de fuga de recursos de països pobres i rics, llocs de blanqueig de diners de la delinqüència o de tràfics diversos, una via per a la competència deslleial entre empreses i una causa més de crisis financeres per l’alt grau d’especulació que emmascaren.\nI és que, més enllà de l’opacitat, la proliferació de societats en aquests territoris permet desviar guanys i pagar menys tributs -o fingir pèrdues- a través de filials o fórmules diverses per esquivar les Hisendes estatals. Unes escletxes que les dades evidencien que no són poc transitades. Segons Justícia i Pau, més del 50% del comerç mundial passa per un paradís fiscal, mentre que el PIB o la riquesa que generen és inferior al 3% del total. L’observatori Responsabilitat Social Corporativa determina que 33 de les 35 empreses de l’Íbex aglutinen 467 societats domiciliades en paradisos fiscals, i segons l’OCDE gairebé dos terços del comerç mundial es fa entre filials del mateix grup o subsidiàries. I els estats europeus en tenen bona part de culpa, ja que dos terços dels 14 bilions d’euros que les grans fortunes amaguen en paradisos fiscals són en territori europeu o dependent -la majoria colònies del Regne Unit, però també Andorra, Luxemburg i Malta-, segons un informe d’Oxfam.\nAmb aquests 14 bilions es podria acabar amb la pobresa extrema al món dos cops, i en tot cas fa perdre cada any 120.000 milions en impostos als governs. Unes dades que donen una idea de la magnitud del problema que provoquen aquests territoris i també el motiu pel qual certs estats s’hi estan posant ferms.


Sage Despachos Connected a Girona > xarxa control\nLa solució creada per els despatxos professionals\nEt falta temps per dedicar-te a assessorar?\nEstàs preocupat per la inversió?\nEstàs preocupat per la actualització legal del teu programa?\nTens la informació dispersa en diferents programes?\nNecessites millorar la comunicació amb tercers?\nNecessites una personalització?\nSage Despachos connected es la solució de gestió Fiscal, Laboral, Comptable, Financera i Gestió Interna més complerta per assessories.\nEstalvia temps utilitzant les eines d’automatització de processos i amb una sola base de dades que evita duplicitats, amb SAGE despachos connected.\nDisponible en 3 modalitats: Llicència, Subscripció per minimitzar la inversió inicial, i Online para reduir costos de infraestructura i disposar d’accessibilitat il·limitada des de qualsevol punt amb conexió a internet.\nSAGE despachos connected, et dona la seguretat d’estar actualitzat a la legalitat vigent.\nSAGE despachos connected, facilita la comunicació amb clients, organismes i entitats bancaries.\nPerquè necessites SAGE despachos connected?\nProporciona cobertura a la teva àrea principal com la Laboral, Comptable o Fiscal, amb una de les solucions més complertes i potents del mercat, que s’adapta a qualsevol tipologia de despatx.\nComplementa la teva solució i sigues més fort en la teva activitat com a despatx amb mòduls connectat d’alta productivitat. Escull el que més t’interessa del port-foli més gran del mercat.\nAmb Sage tens la seguretat i la tranquil·litat de ser dels primers en disposar dels canvis per estar actualitzat a la legalitat vigent. Com líder de software al país, Sage te una relació preferent amb les Administracions, el que implica un coneixement en profunditat dels canvis de regulació per garantir que les teves solucions estan sempre actualitzades.\nEstalvia feina i guanya temps per dedicar-te al més importat: assessorar i aportar valor al teu client, amb la gran varietat de feines automatitzades, assistents, controls, informes, buscadors, filtres i processos massius orientats al despatx.\nSabem que passes moltes hores treballant amb les nostres solucions. Sage despachos connected, t’aportarà tot el confort visual i una imatge completament moderna adaptada als últims criteris de usabilitat. Tindràs la millor experiència d’usuari, treballant en un entorn senzill, intuïtiu amigable i personalitzable.\nSolució per a despatxos professionals de fins a 4 usuaris, enfocada a producció, que necessiten millors eines de treball que garanteixin la continuïtat del seu despatx i assessoria.\nBase de dades SQL Express\nFins a 4 usuaris\nComptabilitat, Laboral, Fiscal i Facturació en una plataforma integrada\nGestió documental inclosa a la plataforma\nSolució integral per a despatxos professionals que ofereix tota la potència de les noves tecnologies, gran connectivitat, eines de comunicació, i tot l’ecosistema al voltant per fer més productiu i rendible el negoci del despatx professional.\nValor 360º amb totes les feines integrades\nEines de comunicació i col·laboració\nBussines Inteligencie: quadros de comandament i KPI’s\nMòduls disponibles per Sage despachos connected 200\nSage despachos connected es una solució modular. Què significa això per tu? Doncs que a part dels productes principals per la teva activitat habitual com assessor (laboral, fiscal, comptable…) pots escollir com completar la teva solució entre un ampli port-foli de productes que et faran més eficient i més fort.\nProfessionalització i productivitat del despatx\nSage despachos connected proporciona un paquet de solucions que t’ajudaran a treballar d’una forma més professionalitzada i productiva.\nAmb el mòdul com la Gestión Interna, milloraràs la teva productivitat i eficiència, i també la dels teus clients gestionant tot el teu negoci des de una sola eina.\nFacturació del despatx\nContractes i gestió d’expedients de clients\nPlanificació i organització del despatx a través d’agendes\nInformes de rendibilitat i anàlisis de feines\nSage DigitalDocs et permet automatitzar el procés de facturació dels teus clients i garanteix la seva correcta imputació directa al teu sistema.\nConnexió amb les Administracions i automatització de la comunicació i conciliació de totes les entitats bancàries des de la pròpia solució.\nMillora la eficiència dels teus professionals amb l’enllaç contextualitzat des del programa als prestigiosos Mementos de Lefebvre-El Derecho.\nAnálisis de Negocio, un mòdul per que prenguis les decisions més encertades, obtenint una visió general i analítica, i coneixent la rendibilitat dels teus clients i la productivitat de les activitats i empleats.\nGestor Documental, per controlar i arxivar els teus documents enllaçant amb Office 36 i One Drive per accedir i editar els teus documents online.\nSage SmartDocs El contracte que necessites a un clic. Disponibilitat de contractes i documents legals creats per advocats a la teva disposició. Legal, fàcil i ràpid; disponibles entre mes de 50 categories.\nGestió de les àrees Comptable, Financera i Fiscal.\nLa área Contable-Financiera de Sage despachos connected gestiona tots els processos comptables en funció de les obligacions legals i forma jurídica dels teus clients.\nEn Quan a la Área Fiscal inclou solucions de gestió i assessorament dels Impostos tant de Societats com de Renda, Patrimoni i No Residents.\nGenera balanços de seguiment, amb total integració de les eines ofimàtiques. Inclou eines de introducció i importació d’assentaments comptables, amb plantilles d’assentaments i fitxers Excel.\nTramita obligacions legals mitjançant el calendari que mostra les obligacions i l’esta de les mateixes. Disposa de una visió complerta del resultat, estat i situació de cada una.\nUna complerta Gestió de Caixa que engloba imputacions, cobraments, pagaments, i suplits de forma centralitzada.\nGestió de les comptes anuals i Gestió dels immobilitats.\nConciliació bancaria, amb automàtica de la Norma 43.\nDigitalització i comptabilització automàtica de factures.\nElaboració complerta d’analítica i control pressupostari\nFacilita la planificació fiscal mitjançant simulacions.\nAccés al històric dels Impostos\nUn únic accés a tota la informació.\nLa gestión Laboral de Sage despachos connected permet una òptima gestió de tots els processos que componen el cicle laboral així com de les obligacions legals. Ofereix una trazabilitat total de la informació donant una resposta eficient a les necessitats més exigents del teu despatx i clients.\nComunicació automàtica amb el Sistema Red, Delta, CAT365 y Contrat@ del INEM\nAdaptat al nou sistema de Liquidació directa (Cret@)\nEines avançades de gestió de informació com la automatització de les seleccions e empresa/empleat per simplificar processos de càlcul, el centre de informació del empleat o el pre-càlcul per pantalla.\nAmb el módulo de RRHH, podràs millorar la gestió laboral dels teus clients amb una complerta visió i gestió d’empleats, mitjançant el control d’avaluacions de rendiment, formació, plans de carrera i anàlisi del lloc de treball, entre altres.\nEines de generació de informes personalitzables pel usuari.\nAmb el mòdul de Colegios Concertados, podràs realitzar la gestió e les nòmines de les escoles concertades.\n.Amb Convenios Colectivos, podràs disposar de l’actualització i importació automàtica dels convenis col·lectius contractats, evitant la introducció manual de les dades de convenis, categories i preus.\nConectivitat amb els clients.\nSage despachos connected es una solució connectada que et permet se més competitiu al teu sector i expandir el negoci cap als emprenedors que demanen compartir la informació i disposar d’accés a les dades amb solucions digitals.\nPortal del Cliente: per compartir i sincronitzar amb els teus clients documents de qualsevol àmbit.\nPortal del empleado: Cobreix la necessitat d’accés a la informació dels teus clients i del seus treballadors, amb una plataforma col·laborativa amb la que estalvies feina, alhora que dones resposta a les seves necessitats de mobilitat, conciliació familiar, tele-treball…\nSage Contabilidad y Facturación (abans Sage One), et permet dirigir-te a un nou perfil d’emprenedor i fidelitzar també els actuals clients, automatitzant totes factures i important la informació al teu despatx.\nGestor de Importaciones, per optimitzar l’intercanvi de informació amb altres sistemes, amb l’objectiu que puguis treballar amb qualsevol client independentment del programari que tingui,\nPodràs complementar Sage despachos connected amb mòduls connectats d’alta productivitat:\nAnálisis de Balances: Gràcies al mòdul, podràs disposar d’un complert informe econòmic i financer dels teus clients. L’informe inclou els principals ratis, gràfics i informació que permetrà mesurar la situació i salut financera dels teus clients, així com ajudar-los a prendre decisions.\nPrepara’t per oferir un nou servei de valor afegit.\nFactura electrónica: Des del mòdul faràs el procés de generació, signatura i arxiu de les factures electròniques, en qualsevol format homologat per l’agencia Tributaria. Preparat per facturar a Entitats públiques. ( vídeo e-factura)\nGestión Bancaria: Podràs des d’una sola pantalla realitzar totes les imputacions, cobraments, pagaments i suplits del teu despatx.\nAsesor Informa: Plataforma web per comunicar i fidelitzar als teus clients amb l’enviament de documents predefinits, circulars, consell i avisos. Els documents predefinits estan redactats per un equip d’experts en un format fàcilment entenedor pels teus clients. Ja pots crear el teu propi Newsletter fàcilment!\nSage Notificaciones: Minimitza les feines administratives de la gestió de les NEOs (notificaciones electrónicas obligatorias) amb una única bústia per gestionar totes les empreses i un sistema d’avisos quan hi hagi novetats.\nCRM: La solució de CRM resol les necessitats del teu despatx donant posant focus en el client, fomentant la construcció de relacions duradores, amb l’anàlisi detallat de tota la informació disponible de cares a incrementar la rendibilitat.\nCatàleg Sage despachos connected (2,92 MB)\nContenidos legales Lefebre\nNosaltres et truquem. Explica'ns que creus que necessites.


Notícies APSAT – Pàgina 3 – ASSOCIACIÓ PER LA PEDRA SECA I L’ARQUITECTURA TRADICIONAL (APSAT)\nEl divendres 17 de setembre de 2020 es va presentar, a la Casa Lluvià de Manresa, l’exposició itinerant ”Tota pedra fa paret. La pedra seca a Catalunya” una mostra produïda per la Direcció General de Cultura Popular i Associacionisme Cultural Llegeix-ne més\nEl 13 de setembre finalitzà l’exposició “Tota pedra fa paret. La pedra seca a Catalunya” que s’exhibia des d’inicis de l’agost a Cadaqués. En el seu moment, no va ser possible fer la inauguració pels condicionants del COVID-19. En el Llegeix-ne més\n9 de Setembre de 2020 9 de Setembre de 2020 Marti Rom\nDel 17 de setembre al 17 d’octubre al Casino Centre Cultural / Casa Lluvià de Manresa, l’Ajuntament de Manresa i el Centre d’Estudis del Bages farà l’exposició “Tota pedra fa paret. La pedra seca a Catalunya” que organitza la Direcció Llegeix-ne més\nQuè és? La Setmana de la Pedra Seca és un esdeveniment per a la promoció i posada en valor de la pedra seca com a patrimoni i com a ofici, dirigida a promoure i difondre activitats arreu dels Països Catalans Llegeix-ne més\n33- XI TROBADA PEDRA SECA I ARQUITECTURA TRADICIONAL (2021)\n29 de Juliol de 2020 24 de Març de 2021 Marti Rom\n. XI TROBADA D’ESTUDI PER A LA PRESERVACIÓ DEL PATRIMONI DE LA PEDRA SECA I L’ARQUITECTURA TRADICIONAL ALS TERRITORIS DE PARLA CATALANA Móra la Nova (la Ribera d’Ebre), 5, 6 i 7 de novembre de 2021 L’any 2002 Manresa va Llegeix-ne més\nDel 6 d’agost al 13 de setembre a la Societat L’Amistat, el Centre d’Estudis Cadaquesencs (CEESCA) farà l’exposició “Tota pedra fa paret. La pedra seca a Catalunya” que organitza la Direcció General de Cultura Popular i Associacionisme Cultural (DGCPAC) del Llegeix-ne més\n31 – Inauguració a Amposta de l’exposició “Tota pedra fa paret. La pedra seca a Catalunya”\n7 de Juliol de 2020 20 de Juliol de 2020 Marti Rom\nEl divendres 3 de juliol es va presentar, al Museu de les Terres de l’Ebre, a Amposta, l’exposició itinerant ”Tota pedra fa paret. La pedra seca a Catalunya” una mostra produïda per la Direcció General de Cultura Popular i Associacionisme Llegeix-ne més\n30 – Ha mort Josep Pascual Camps, membre del “Drac Verd” de Sitges\n1 de Juliol de 2020 1 de Juliol de 2020 Marti Rom\nJosep Pascual Camps membre fundador del grup barracaire “Drac Verd” de Sitges ha mort el dimecres 1 de juliol de 2020. Des de 1998 ha cercat i catalogat barraques d’arreu de Catalunya. Com a arquitecte tècnic tenia facilitat per fer Llegeix-ne més\n29 – Amposta: exposició “Tota pedra fa paret. La pedra seca a Catalunya”\n24 de Juny de 2020 25 de Juny de 2020 Marti Rom\nAl Museu de les Terres de l’Ebre d’Amposta es farà del 3 de juliol al 2 d’agost l’exposició “Tota pedra fa paret. La pedra seca a Catalunya” que organitza la Direcció General de Cultura Popular i Associacionisme Cultural (DGCPAC) del Llegeix-ne més\n28 – Notícia al “Diari de Tarragona”\n18 de Juny de 2020 18 de Juny de 2020 Marti Rom\nEl dissabte 13 de juny de 2020 el “Diari de Tarragona” va publicar una notícia sobre les construccions de pedra seca on, a més, si esmenta l’APSAT i recomana la consulta de Wikipedra. .


Legends – Bici Bike Trial Legends\nBici Bike Trial Legends\nGaleria de videos dels X Legends (0)\nAixí com heu vist que hi ha una grandíssima quantitat de fotos, també hi ha un bon munt de videos. Si en teniu més ens els podeu passar. La majoria de videos que hem posat\nFotos de la Legends Parade (0)\nUs adjuntem unes galeries de fotos d'avui dissabte 11 de juny de 2016 a la tarda. A Sant Feliu de Codines s'ha celebrat el “Legends Parade”, amb una trobada, desfilada i exhibició de bicicletes clàssiques\nLegends Parade, Desfilada dels Legends! (0)\nAvui dissabte 11 de juny de 2016 a la tarda s'ha fet a Sant Feliu de Codines el "Legends Parade", una desfilada i exhibició de bicicletes clàssiques i els seu pilots, moltes d'elles anteriors a\nBe Different i les samarretes el diumenge als Legends (0)\nAquest diumenge dia 12 Be Different Bcn estarà als Legends amb moltes sorpreses... A la Plaça al costat de la sortida dels Legends Zona 00 amb la carpa Be Different amb les samarretes dels Legends i sorpreseses! Hi


Històries d'un món real- Sapiens.cat\ndijous, 29/09/2011 (Ferran Vital)\nPocs trens desperten l’imaginari popular de la mateixa manera que ho fa el Transsiberià. Aquest tren (o millor dit, aquesta línea ferroviària) travessa tota la Rússia oriental, i uneix les ciutats de Moscou i Vladivostok (que significa “la poderosa d’orient” en rus), a la riba de l’oceà Pacífic.\nEl Transsiberià i els seus ramals posteriors.\nEl Transsiberià fou un projecte nascut per la necessitat d’articular el gegant rus a les darreries del segle XIX amb un mitjà de transport fiable i eficient, que articulés els circuits econòmics locals de les diverses regions russes i que funcionés com una verdadera columna vertebral de l’Imperi Rus.\nFou en Sergéi Witte, ministre i home fort del govern del tsar Alexandre III (i durant poc temps també del seu fill Nicolau II) el que va donar el impuls necessari per la construcció d’una línea ferroviària entre el port rus més important d’orient, Vladivostok, i la ciutat de Moscú (en temps dels tsars, la capitalitat russa estava a Sant Petersburg, però Moscou feia de centre econòmic i pol industrial del país). Les obres van iniciar-se a l’any 1890, i va ser necessari contractar enginyers estrangers i milers de presos i soldats de l’exèrcit imperial van ser obligats a treballar per construir la línea ferroviària més llarga del món encara avui en dia, amb un total de 9.259 quilòmetres.\nLa construcció del Transsiberià va presentar algunes dificultats tècniques, tals com els accidents geogràfics naturals propis de l’orografia siberiana, els amples rius que calia travessar o les inclemències meteorològiques dels freds i llargs hiverns siberians, capaços d’inutilitzar llargs trams de via. Especialment difícil (i totalment insalvable) va ser el tram del llac Baikal, la reserva d’aigua dolça més gran del món, que amb els seus 600 quilòmetres de llarg, 80 d’ample i 1.600 metres de profunditat es va confirmar com una barrera insalvable. Els passatgers havien de creuar el llac en un ferry habilitat (que també transportava el tren sencer, locomotora inclosa) o bé a trineu durant els mesos en que el llac es trobava glaçat. Uns anys més tard, però, es va acabar construint un ramal que vorejava tot el llac Baikal i permetia la continuïtat del viatge sense haver d’interrompre la marxa.\nEl ferry que enllaçava les dues ribes del llac Baikal, anomenat SS Baikal.\nDesprés de tretze anys i mig de construcció el transsiberià fou inaugurat al juliol del 1904, i trigava un promig de set dies i sis nits en recórrer tot el seu traçat. Inicialment el traçat ferroviari no estava electrificat, ja que a inicis del segle XX encara funcionaven les màquines de vapor. El procés d’electrificació del Transsiberià s’inicià a l’any 1929 i no fou totalment acabat fins fa ben poc temps, a l’any 2002.\nFotografía que ens mostra el Transsiberià al 1904.\nDes d’un bon inici el Transsiberià va complir amb el seu objectiu d’articular els mercats i els circuits econòmics locals, fins al punt de suposar una autèntica espina dorsal de l’economia russa (i posteriorment soviètica). Encara avui en dia prop del 30% de les mercaderies russes són distribuïdes pel traçat del Transsiberià, i molts analistes coincideixen a assenyalar com a vital el paper del Transsiberià durant la segona guerra mundial, ja que va permetre l’enviament ininterromput d’armes, subministraments i tropes al front germànic.\nEl Transsiberià, a més, compta amb diversos ramals que el connecten amb Pekín o amb Mongòlia, amb un traçat que rep el nom genèric de Transmongolià (construït entre 1949 i 1961). Les diferències i desconfiances sino-soviètiques van provocar que el tram sobre territori xinès utilitzi un ample de via diferent que el rus i mongol (per evitar una eventual invasió soviètica pel traçat ferroviari).\nAvui en dia, a més a més del seu paper com a enllaç comercial estratègic per l’economia russa, el viatge en el Transsiberià s’ha convertit en una mena de turisme de culte, on els passatgers poden gaudir durant una setmana d’un dels viatges més llargs i exòtics del món, travessant milers de quilòmetres d’estepes i boscos, rius i llacs, serralades i valls, ciutats i pobles i travessar més de set fusos horaris diferents. Fins i tot Google Maps ha creat una aplicació per recórrer virtualment aquest traçat llegendari.\nUna locomotora actual del Transsiberià turístic.\nPublicat a Històries d'un món real | Deixa-hi un comentari\nLes Guerres Bòers\ndilluns, 26/09/2011 (Ferran Vital)\nLa història contemporània de Sud-àfrica és una història trista, plena de conflictes socials, polítics i ètnics, sovint resolts per la força de les armes i la violència en detriment de la pau i el diàleg. Un exemple clar d’aquesta incapacitat d’arribar a acords entre el mosaic sud-africà és el de les guerres bòers,\nLes guerres dels Bòers van ser producte de conflictes colonials relacionats amb el control de la terra i els recursos naturals del sud africà durant el darrer terç del segle XIX. Rebien el nom de bòers (en holandès, Boer significa granger) els colons d’origen holandès (i en alguns casos, germànic) arribat a Sud-àfrica durant el primer terç del segle XIX i que van emigrar cap les terres de l’interior del continent africà per establir-se en grans explotacions agrícoles i ramaderes a les terres confiscades a les tribus zulus desprès de la derrota del llegendari Shaka Zulu i les tribus associades a mans dels soldats de l’Imperi Britànic.\nAmb el pas del temps, aquells colons d’origen holandès i germànic, establerts al nord del riu Orange, van sentir-se prou forts com per fundar dos estats propis i independents que defensés els seus interessos de classe, on els afrikaners (nom de la variant dialectal holandesa que parlaven els colons i per antonomàsia, nom genèric dels colons d’origen no anglosaxó) dominaven l’aparell de l’estat colonial. Aquells dos estats van rebre el nom d’Estat Lliure d’Orange (que va existir oficialment entre 1854 i el 1902) i l’estat de Transvaal (que etimològicament significava “més enllà del riu Vaal” i que va existir oficialment entre 1856 i el 1902).\nTots dos estats bòers (o afrikaners, com preferiu anomenar-los) eren estats eminentment rurals, que basaven la seva economia en un sistema de producció agrícola de plantació sustentat per mà d’obra esclava i d’una intensa activitat ramadera destinada als circuits econòmics locals.\nPerò l’aïllament econòmic internacional (els dos estats no tenien sortida al mar ni gaires connexions per col·locar els seus excedents de producció al mercat internacional) van encetar una espiral inflacionista a la dècada de 1870 que va acabar amb un grup dirigent bòer sol·licitant l’adhesió amb la colònia britànica de Ciutat del Cap a l’any 1877, que els funcionaris de Ciutat del Cap van fer efectiva l’any 1878. Però les reticències de molts bòers a reconèixer la sobirania britànica van ser tant fortes que van acabar formant milícies per lluitar contra l’exèrcit colonial britànic, encetant la primera guerra bòer. Els britànics van enviar un exèrcit expedicionari a l’estat de Transvaal entre els anys 1880 i 1881, que fou derrotat en diverses ocasions pels colons bòers contraris a l’adhesió a la corona britànica. Finalment, es va arribar a un acord de pau, signat al 1881 on els britànics concedien l’autogovern (i de facto, la independència política) als bòers del Transvaal a canvi que aquest reconeguessin, de forma més nominal que real, l’autoritat de la corona britànica sobre aquelles terres.\nEls britànics no estaven massa disposats a perdre molts homes i recursos colonials per unes quantes terres poc productives a l’interior de Sud-àfrica i es van limitar a controlar la costa, fins que a l’any 1887 es van trobar els majors jaciments d’or a la serralada de Witwatersrand, al sud de la ciutat de Pretoria, capital del Transvaal. La descoberta dels jaciments d’or va provocar que molts colons britànics s’establissin a les ciutats i les terres controlades pels bòers (recordem que nominalment eres part de la jurisdicció britànica) cosa que va espantar als colons bòers, que veien perillar la seva supremacia i la seva hegemonia al poder. Els governs afrikaners van reaccionar restringint els drets civils dels nouvinguts colons britànics i gravant amb pesats impostos les industries extractives i mineres de capital britànic, generant ressentiment entre les dues comunitats.\nMapa dels dos estats afrikaners (Transvaal i Orange) i les expedicions militars britàniques de la segona guerra bòer.\nLes diferències eren ja insalvables, i els colons britànics van demanar a les autoritats colonials britàniques el derrocament dels governs afrikaners i la substitució d’aquests per un govern directe de les autoritat britàniques. El governador britànic de Ciutat del Cap van oferir un ultimàtum exigint la igualtat civil entre britànics i afrikaners, ignorat pels governs de l’Estat lliure d’Orange i de Transvaal. La segona guerra bòer estava a punt de començar. Les hostilitats es van iniciar l’any 1889, amb una ofensiva bòer que va fer retrocedir l’exèrcit colonial anglès fins a la riba sud del riu Tugela.\nL’any 1900 els britànics van enviar un exèrcit colonial des de la metròpoli , molt més organitzat i millor equipat que les milícies armades afrikaners. En pocs mesos el mariscal anglès Frederik Roberts va iniciar una campanya que va culminar amb la conquesta de Bloemfontein (capital de l’Estat lliure d’Orange), Johannesburg i Pretòria (capital del Transvaal). Els britànics havien guanyat la guerra, però les restes dels exèrcits bòers es van resistir a acceptar la derrota i van iniciar una guerra de guerrilles que va durar fins a l’any 1902, i que va significar la fase més cruenta de la guerra, ja que els britànics van aplicar una política de repressió i terra cremada per desmotivar i acabar amb les fonts de subministrament de l’exèrcit “fantasma” afrikaner.\nProp de 28.000 bòers van ser fets presoners i enviats a camps de concentració insalubres, mentre que molts altres milers van perdre les seves possessions, expropiades o en el millord els casos, arrasades. Els soldats negres que havien lluitat al bàndol afrikaner (obligats pels seus amos) no van ser considerats responsables i no se’ls va fer presoners, ja que eren considerats mà d’obra esclava que passarien a ser propietat dels colons britànics o de les explotacions mineres, agràries i ramaderes dels anglesos.\nLa segona guerra bòer va finalitzar el 1902, quan es van rendir les darreres partides de guerrillers bòers. El tractat de pau de Vereeniging va establir que els estats bòers d’Orange i Transvaal s’integrarien sota jurisdicció britànica en un nou ens colònia, anomenat Unió Sud-africana (futura República de Sud-àfrica), malgrat que es respectava l’ús social de la llengua afrikaner a l’administració pública i un cert grau d’autonomia a les antigues repúbliques bòers. La qüestió de l’esclavitud (teòricament abolida) i els drets civils de la població negre (molt majoritària a la flamant Unió Sud-africana) no es va resoldre fins a l’any 1994, i l’apartheid es convertí en un model polític vigent durant molts anys a Sud-àfrica.\nBandera de la Unió Sud-africana de 1902. Té els colors holandesos i els escuts de Regne Unit, l'Estat lliure d'Orange i el de Transvaal al centre.\nPublicat a Històries d'un món real | 3 comentaris »\nNova Zelanda i la història dels All Blacks\ndilluns, 19/09/2011 (Ferran Vital)\nJa estem immersos en plena Copa del Món de Rugbi, la tercera competició esportiva més popular del món (just darrera el Mundial de Futbol i els Jocs Olímpics), que té lloc a Nova Zelanda fins el proper 23 d’octubre. A Nova Zelanda el rugbi és quelcom més que un esport, i la seva selecció nacional, coneguda internacionalment com els All Blacks, és molt més que un equip de rugbi.\nA casa nostra hi ha molta gent interessada en la història i la cultura de Nova Zelanda. A diferència d’altres països colonitzats pels europeus als segles XIX i XX, a Nova Zelanda sembla haver una simbiosi perfecte entre els aborígens maoris i els colons europeus (principalment anglosaxons). Convé recordar que Nova Zelanda (un país amb poc més de quatre milions d’habitants) és una de les nacions més avançades i més exemplars del món, tal i com ho demostra el fet d’haver estat la primera nació en concedir el vot femení, avançar en una política social molt avançada, el respecte a les ancestrals costums locals del país (que cohesionen i vertebren la nació), la cooficialitat real de la llengua anglesa i la maori en totes les institucions del país, la seva estricta política duanera per evitar l’entrada d’espècies animals i vegetals foranies que perjudiquin la biodiversitat autòctona, la manca de cantrals nuclears al país o el fet de ser l’únic estat del món sense forces armades, cosa que li permet un important estalvi en matèria de defensa que pot ser destinada a polítiques socials o mediambientals..\nUna nació especial com Nova Zelanda ha de tenir les seves pròpies gestes i llegendes, que en aquest cas no van lligades per guerres i conquestes militars si no pel camí de l’esport i la cultura autòctona. A finals del segle XIX els colons (britànics, principalment) van arribar a la seva colònia i van introduir-hi el rugbi, que de seguida va gaudir d’una gran popularitat entre els colons i els indígenes. El rugbi porta lligats una sèrie de conceptes i valors, tals com el sacrifici, l’honor, la valentia, el treball en equip i la superació personal que van frapar als aborígens maoris. De seguida es van començar a celebrar partits entre colons i aborígens arreu de Nova Zelanda (el primer equip format íntegrament per indígenes data de 1888), i el rugbi va esdevenir, de facto, en una eina de diàleg i respecte mutu entre les dues comunitats, fomentant llaços d’amistat i comprensió mútua.\nEl NZ Native Team, el primer equip de rugbi amb maoris i fills de colons anglosaxons ja nascuts a Nova Zelanda.\nNo és estrany doncs que durant la primera gira dels neozelandesos al hemisferi nord, celebrada a l’any 1905, els jugadors de Nova Zelanda vestien una samarreta predominantment negre, única al món del rugbi, origen del seu popular sobrenom All Blacks (tots negres). Però més sorprenent que la seva indumentària era la cerimònia que van introduir aquells jugadors a la gira de la Gran Bretanya: abans de cada partit interpretaven una dansa ritual maori, coneguda com Haka Ka Mate i que suposà una revolució al tractar-se de quelcom mai vist a Europa fins a la data.\nEls All Blacks de gira britànica el 1905 celebren una victòria.\nDes de llavors, abans de cada partit, tots els jugadors dels All Blacks interpreten una Haka abans de cada partit demanant als elements naturals i als esperits dels avantpassats la força espiritual necessària per convertir-se en autèntics guerrers maoris. Resultava espectacular (i encara avui dia ho és) veure un equip de persones de diferents tribus i ètnies, orígens socials i colors de pell, compartir aquesta dansa amb una ferma creença en la seva cultura i les seves tradicions:\nPer a qualsevol neozelandès defensar la samarreta dels All Blacks és un prestigi i un privilegi inigualable. Suposa defensar la convivència, la comprensió mútua i el respecte en un mateix estat de diferents cultures, llengues i sentiments de pertinença. Per aquesta raó, els All Blacks han sobrepassat la frontera del seu estat i dels esports per convertir-se en un referent internacional. I també per aquesta raó, la samarreta dels All Blacks no ha tingut mai (i possiblement mai tindrà) cap espònsor que taqui la samarreta i la imatge internacional dels All Blacks.\ndimecres, 14/09/2011 (Ferran Vital)\nPublicat a Curiositats i anècdotes, Dones i història | Deixa-hi un comentari\ndilluns, 12/09/2011 (Ferran Vital)\nPublicat a Feixisme, Històries d'un món real, Pel·lícules | Deixa-hi un comentari\ndijous, 8/09/2011 (Ferran Vital)\nPublicat a Barcelona, Catalunya, Curiositats i anècdotes | Deixa-hi un comentari\ndilluns, 5/09/2011 (Ferran Vital)\nPublicat a Curiositats i anècdotes, Esports i història, Històries d'un món real | Deixa-hi un comentari\nRamon Mercader (segona part)\ndivendres, 2/09/2011 (Ferran Vital)\nAquesta és la continuació del post publicat sobre la vida de Ramon Mercader. Si no heu llegit la primera part, ho podeu fer punxant aquí.\nUn cop caigut a les mans de les autoritats mexicanes, en Ramon Mercader no va revelar mai la seva identitat real, tot presentant-se a si mateix com a Jaques Modard. Tampoc va confessar els autèntics motius de l’assassinat de Trotski a les autoritats mexicanes, ja que justificava la seva acció en base a una suposada oposició de Trotski al seu matrimoni amb la Sylvia Ageloff (amb qui mantenia una relació amorosa de feia dos anys). En base a aquesta declaració la policia mexicana va detenir a la senyoreta Ageloff com a còmplice, per bé que ben aviat fou posada en llibertat sense càrrecs.\nEn Ramon Mercader durant els seus anys de presó a Mèxic.\nMés tard, el propi Mercader (que mai va revelar la seva identitat) es defensà acusant a Trotski de ser un desviat de l’ortodòxia socialista, un burgés que volia aprofitar-se de la lluita obrera, i que havia pertorbat la seva ment fins al punt que no havia tingut més remei que matar-lo. Finalment, en Mercader fou condemnat a vint anys de presó per assassinat.\nNo fou fins l’agost de 1953 que es va conèixer la verdadera identitat de l’assassí de Trotski. La clau de l’afer va ser unes empremtes digitals que se li havien fet en una detenció a València anys abans de la Guerra Civil per les seves activitats revolucionàries, i que van resultar ser coincidents amb les del suposat Jaques Modard. A més a més, una tradició oral oficiosa afirma que en Mercader parlava durant la son, i ho feia en una llengua que no era ni la castellana ni la francesa ni la italiana, tot i presentar similituds amb aquestes: i és que en Ramon Mercader somiava en català, i aquest indici podia haver ajudat a les identitats mexicanes. Llegenda a part, el que és ben segur és que un cop desemmascarada l’autèntica identitat de l’assassí de Trotski el govern mexicà no amplià els càrrecs contra l’agent català ni tampoc va incrementar la seva pena de presó.\nMentrestant, la mare d’en Ramon, la senyora Caridad del Río Hernández, havia rebut el reconeixement de la Unió Soviètica pels seus serveis, al igual que el seu company sentimental Leonid Eitington.\nFinalment, l’any 1960 en Ramon Mercader va sortir de la presó, i va marxar a la Cuba revolucionària, terra natal de la seva mare Caridad i a on s’hi allotjava en aquells moments. A l’illa de Cuba fou rebut com un heroi pels seus serveis al socialisme, per després marxar a la Unió Soviètica. A Moscou en Mercader va rebre molts honors, tals com la medalla als Herois de la Unió Soviètica, o el rang de Coronel de la KGB (nova policia política del règim que substituí a la NKVD).\nTanmateix els honors i les condecoracions soviètiques no van acabar de fer feliç al agent català, i marxà de nou a Cuba per treballar-hi discretament al servei del govern socialista fins a l’any de la seva mort, l’any 1978. Segons sembla ser, les relacions amb la seva mare Caridad mai més van ser bones, així com amb la resta de germans i germanes.\nEn Ramon Mercader durant els darrers anys de la seva vida a Cuba, on va viure sota el nom de Ramon Ivanovich López.\nEl cadàver de Ramon Mercader fou enviat a la Unió Soviètica, i un cop a Moscou, incinerat i enterrat al cementiri se Kuntsevo, un espai reservat per grans personalitats de la història de Rússia, amb el nom de Ramon Ivanovich Lopez (Рамон Иванович Лопес), nom amb el que va viure els darrers anys de la seva vida.\nPublicat a Curiositats i anècdotes, Històries d'un món real | Deixa-hi un comentari\nRamon Mercader (Primera part)\ndimarts, 30/08/2011 (Ferran Vital)\nEn Ramon Mercader va viure una vida de novel·la. Mundialment famós per ser l’assassí de Trotski, la història d’en Ramon Mercader no s’entén sense contextualitzar a fons el temps, l’espai i les relacions familiars que li va tocar viure. Convé remarcar que la seva mare era només dinou anys més gran que en Ramon i que sempre van mantenir una estranya i (gairebé) patològica relació maternofilial.\nEn Jaume Ramon Mercader del Río Hernández (conegut popularment com a Ramon Mercader) va néixer a Barcelona l’any 1913, fill del matrimoni entre la revolucionaria comunista cubana Eustaquia María Caridad del Río Hernández i el català Pau Mercader i Marina, que van tenir cinc fills entre 1911 i 1921.\nLa cubana Caridad del Río Hernández, la mare de Ramón Mercader.\nDe ben petit, en Ramon va marxar a viure a França amb la seva mare Caridad i els seus quatre germans, després que els seus pares trenquessin la seva relació amorosa. La Caridad, provinent d’una rica família cubana establerta a Barcelona uns anys abans i casada amb en Pau Mercader, provinent de la burgesia barcelonina, anà radicalitzant el seu ideari polític fins al punt de trencar el seu matrimoni i marxar a França. El jove Ramon va aprendre a parlar el francès i el castellà (a més del català) com a llengües maternes, al viure al país gal els primers setze anys de la seva vida.\nEl 1929 en Ramon va tornar a Barcelona, la seva ciutat natal, on ben aviat va connectar amb els cercles marxistes i filo-soviètics de la ciutat comtal, per bé que va mantenir-se durant uns quants anys amb un peu a cada cantó dels Pirineus. La seva germana Montserrat, sense anar més lluny, arribà a ser un càrrec important del Partit Socialista Francès durant els anys del Front Popular.\nAmb l’esclat de la guerra civil espanyola l’any 1936, en Ramon Mercader va optar per posar-se al servei del partit comunista hegemònic en aquell moment a Catalunya, el PSUC, per combatre el feixisme, al igual que el seu germà gran Pau Mercader, que va morir en acció armada durant la defensa de Madrid. El propi Ramon fou ferit a Osca durant els primers mesos de la guerra al capdavant d’un batalló de milicians del PSUC (Juliol-Agost de 1936).\nEn Ramon Mercader al front d'Osca l'estiu de 1936.\nL’orientació filo-soviètica d’en Ramon (inculcat per la seva mare Caridad), les ferides de guerra patides al seu braç i el seu domini nadiu del francès i el castellà va facilitar que els serveis secrets soviètics (la temible NKVD) el reclutessin per combatre els focus i grups crítics amb la direcció de Iosif Stalin al capdavant de la Unió Soviètica tant a Espanya com a França. La última peça de l’engranatge va ser la relació afectiva de la seva mare, Caridad Mercader, amb l’agent de la NKVD i home de confiança de Bèria, en Leonid Eitington. El jove Ramon Mercader (que llavors tenia uns 23 anys) s’havia convertit en un membre dels serveis secrets soviètics.\nDurant la Guerra Civil en Ramon Mercader va marxar a Paris amb una missió concreta: infiltrar-se en els cercles trotskistes per tal d’apropar-se a la figura de Lev Trotski, considerat un traïdor i un element subversiu per part del Kremlin.\nL’any 1938 a la capital francesa en Ramon Mercader va fer-se passar per un estudiant belga de la Sorbonne anomenat Jacques Mornard, suposat fill d’un diplomàtic belga. A la Sorbona en Mercader va conèixer a la americana Sylvia Ageloff, assistent personal de Trotski i que estava temporalment a la capital gala. La feina de Mercader començava a donar els seus fruits: l’any 1939 va ser nomenat membre de la Quarta Internacional (contrària a la tercera, encapçalada per la Unió Soviètica).\nLa senyoreta Sylvia Ageloff, seduida per en Mercader per arribar a contactar amb Lev Trotski.\nEl setembre de 1939 la senyoreta Ageloff va tornar al seu Brooklyn natal, i en aquesta ocasió, ho va fer acompanyada de Ramon Mercader, amb qui mantenia algun tipus de relació personal afectiva. Als Estats Units, en Mercader es va fer passar per un ciutadà Canadenc francòfon anomenat Frank Jackson, tot aprofitant el passaport d’un combatent canadenc de les Brigades Internacionals. En Mercader va explicar-li a la seva companya que aquest canvi d’identitat tenia la finalitat d’evitar ser cridat a files per l’exèrcit belga durant la Segona Guerra Mundial.\nAl mes d’octubre d’aquell 1939 en Mercader es va traslladar a Ciutat de Mèxic, ciutat on s’hi exiliava Lev Trotski, i va utilitzar a la senyoreta Ageloff per tal d’accedir-hi tot presentant-se com un gran admirador i seguidor de les seves idees. Durant la seva estança a Mèxic en Ramon va reunir-se de nou amb la seva mare Caridad i el seu enllaç de la NKVD i alhora company sentimental de la mare revolucionària, Leonid Eitingon.\nA Mèxic en Mercader va guanyar-se la confiança dels cercles Trotskistes i va començar a guanyar-se la confiança del cercle més íntim del líder rus. Aprofitant aquest fet, en Mercader va sol·licitar una reunió en privat amb el propi Trotski sota el pretext de consultar-li un seguit de documents. Després d’un temps, el propi Trotski va accedir a rebre’l a casa seva el 20 d’agost de 1940.\nMercader va anar a la seva cita amb Trotski acompanyat de la seva mare i d’en Eitingon. El pla era senzill: desplaçar-se a la casa que Trotski tenia a Coyoacán (al sud de la capital asteca), infiltrar-se en el despatx de Trotski, eliminar-lo sense cridar massa l’atenció i fugir de la seva finca en un cotxe on l’esperaven la seva mare i l’enllaç soviètic.\nTot anava segons el pla i en Trotski va rebre a Mercader al seu despatx. Amb l’excusa de consultar amb més llum els documents que en Mercader li havia portat, el líder rus va aproximar-se a la finestra del seu despatx, i quan aquest li va girar l’esquena, en Ramon Mercader li va clavar un cop sec al cap amb un piolet de muntanya. Els crit de dolor de Trotski van ser espectaculars (el propi Mercader va afirmar que mai fou capaç d’oblidar-ho), per bé que l’estocada no va ser mortal, i de fet, el líder rus no va arribar a perdre la consciència.\nAlertats pels crits de dolor i l’enrenou procedent del despatx, els guardes personals de Trotski van entrar a la cambra i al veure l’escena, van llençar-se sobre en Mercader, per bé que el propi Trotski, encara conscient, va exclamar: “No el mateu! Aquest home té una història que explicar!”. Mentrestant, a les afores de la finca, el cotxe ocupat per la Caridad i en Eitingon va marxar del lloc dels fets sense esperar la tornada d’en Ramon Mercader.\nMalferit, en Trotski fou enviat a un hospital, on va morir al dia següent a causa de greus lesions cerebrals i una abundant pèrdua de sang. Al conèixer els fets, la senyoreta Sylvia Ageloff va intentar suïcidar-se.\nEn Trotski, ferit de mort a l'hospital després de l'acció de Mercader.\nCoco Chanel, una agent del Tercer Reich?\ndijous, 25/08/2011 (Ferran Vital)\nCoco Chanel és un model de la dona feta a si mateixa. D’orígens humils, va saber relacionar-se amb les persones adequades en els moments oportuns per prosperar socialment i laboralment. Mordaç i divertida, es va convertir en una amiga de Winston Churchill, en l’amant del duc de Westminster, íntima de Picasso. Però a vegades la senyora Chanel no va saber escollir les seves amistats: quan Hitler va envair París, no va dubtar a col·laborar amb les tropes invasores, també. Coco Chanel va dir una vegada: “Per ser irreemplaçable has de ser diferent.” I ella ho va ser. Potser fins i tot més del que ens hem imaginat fins ara. Nous documents, publicats en un llibre que acaba de ser publicat als Estats Units titulat “Dormint amb el seu enemic – La guerra secreta de Coco Chanel” demostren que la dissenyadora de moda francesa i icona social del seu temps va ser un espia nazi.\nLa genial Coco Chanel va ser una agent al servei del Tercer Reich?\nL’autor de la biografia, el senyor Hal Vaughan, afirma al seu llibre -entre altres subtileses- que la famosa dissenyadora era ferotgement anti-semita fins i tot abans de l’arribada al poder d’Adolf Hitler a Alemanya. A més a més, l’autor afirma a la seva obra que la famosa francesa odiava els sindicats obrers, el socialisme, el comunisme i la maçoneria , a més dels jueus. Els elements de la relació entre la dissenyadora i el Reich no són noves, però Vaughan es basa en nombrosos documents recuperats en els arxius francesos, alemanys, britànics i nord-americans, que li han servit per afegir noves dades i nous detalls d’aquesta història oblidada.\nTot es va iniciar el 1940 quan, als 57 anys, va ser reclutada per la Abwehr (servei de la intel.ligència alemanya amb finalitats defensives). Des d’aquest moment va treballar per als alemanys amb el número de sèrie F-7124 i el nom clau de Westminster, (convé recordar que el duc de Westminster era amic i amant de la dissenyadora francesa).\nCoco Chanel i el seu amant, el duc de Westminster.\nL’agent Westminster, segons el llibre de Vaughan, va fer diverses missions a Espanya, el Marroc i, per descomptat, a París. Gràcies al seu treball com agent d’espionatge, la senyora Chanel va conèixer al baró Hans Gunther von Dincklage, anomenat “Spatz“, que era un oficial nazi d’alt rang amb qui suposadament va mantenir una llarga relació. I gràcies a la seva relació amb en Spatz, la genial dissenyadora Coco Chanel va poder viure durant els anys d’ocupació alemanya al setè pis del luxós i exclusiu hotel Ritz de París, hotel que durant aquells anys va ser freqüentat per alts dirigents nazis, com ara Goëring o Goebbels.\nLligada a aquesta història principal, en Vaughan desvela l’intent de la dissenyadora francesa per tal de fer-se amb la companyia Chanel tot arraconant els germans Paul i Pierre Wertheimer, propietaris d’un 70% de la companyia de perfums i bellesa, aprofitant-se de la condició hebrea dels rics Wertheimer. Coco Chanel, que només tenia 10% de la companyia, va intentar explotar les seves connexions amb els nazis per expulsar els Wertheimer, sense èxit.\nL’aventura d’espionatge de la dissenyadora francesa va acabar amb el final de la guerra, quan va ser arrestada per les tropes aliades, per bé que fou alliberada unes hores més tard, gràcies a la intervenció directa del seu amic Winston Churchill. Malgrat els rumors, Coco Chanel sempre va negar la seva suposada col·laboració amb el règim nazi.\nPublicat a Curiositats i anècdotes, Dones i història, Històries d'un món real | Deixa-hi un comentari


Notícies - El futur de la comissaria de Policia Nacional i l'okupació d'un immoble al centre, al torn de precs i preguntes\nLa comissaria de la Policia Nacional a Sant Cugat es troba al carrer Vallès / Foto: Cugat Mèdia\nEl futur de la comissaria de la Policia Nacional, situada al carrer Vallès, i l'okupació d'un immoble aquest dissabte al carrer de les Escaletes són alguns dels temes que s'han abordat aquest dilluns al torn de precs i preguntes del ple. Els regidors de l'oposició també han demanat informació al govern sobre els Premis Sant Cugat, el Tribut Metropolità i la situació de Torre Negra.\nEl portaveu de Cs, Aldo Ciprian, (00') ha demanat informació al govern sobre els 'rumors' que, assegura, apunten que la comissaria de la Policia Nacional del carrer Vallès tancarà. El primer tinent d'alcaldia, Pere Soler (13'), ha explicat que s'han engegat converses amb la subdelegació de govern sobre el futur d'aquest espai. El ple ja va donar llum verda a una moció lamentant el mal estat de les instal·lacions.\nEl regidor taronja també ha explicat (1'30'') que té constància que durant un mes es van posar gairebé 100 multes d'aparcament, de les quals un terç eren a l'entorn de l'Hospital General. Ciprian considera que hi ha un problema d'aparcament i demana solucions. El govern li donarà més informació en comissió informativa.\nEl regidor de Cs Sergio Blázquez (2'35'') ha demanat a l'Ajuntament si farà alguna cosa per l'okupació d'un immoble al carrer de les Escaletes. En el mateix sentit, la regidora de Junts Sandra Casat (5'40'') ha preguntat el posicionament dels grups del govern al respecte. L'alcaldessa, Mireia Ingla (14'), ha dit que, malgrat conèixer la situació per la premsa, no ha rebut cap informació de cap particular sobre el tema i que, per tant, l'executiu local no es posiciona.\nEl regidor de Junts Joan Puigdomènech (3'20'') ha demanat informació sobre el registre de grups d'interès de la ciutat. El govern s'ha compromès a facilitar-li més informació.\nPuigdomènech també ha demanat (4'20'') que el govern defensi els interessos de Sant Cugat en la ponència sobre el pla especial de protecció de la natura, que afecta Collserola i els municipis integrats a aquesta àrea verda. El tinent d'alcaldia de Desenvolupament Urbà, Francesc Duch, ha recordat que l'Ajuntament defensarà els interessos dels veïns, en particular dels de Sol i Aire i Mas Fortuny. De tot plegat donaran més informació a la propera comissió informativa.\nLa regidora de Junts Cristina Paraira (6'10'') ha exposat que hi ha futurs agents de la Policia Local a l'acadèmia que no disposen d'uniforme. El regidor de Seguretat Ciutadana, Francesc Carol (20'25''), ha explicat que quan aquests futurs policies van arribar a l'acadèmia la licitació per als uniformes no estava feta i que es va haver de fer un contracte menor. Assegura que ja estan uniformats.\nLa portaveu de Junts, Carmela Fortuny (7'), ha aprofitat el seu torn per felicitar el govern i els treballadors municipals per la gestió feta durant el pas del temporal Gloria a Sant Cugat.\nEl regidor de Junts Josep Maria Vallès (8'35'') ha preguntat al govern si enguany tindrà lloc una nova edició dels Premis Sant Cugat. L'alcaldessa, Mireia Ingla (18'40''), assegura que l'executiu farà algun tipus d'acte de reconeixement a entitats o persones, però ha subratllat que la fórmula no té per què ser l'habitual. A més, ha explicat que la data no serà l'habitual.\nEl regidor de Junts Albert Salarich (9'20'') ha preguntat si les parades del mercat dels dijous del carrer Major es traslladaran a l'avinguda Cerdanyola. La tinenta d'alcaldia de Comerç, Elena Vila (21'30''), diu que no hi ha cap proposta sobre la taula, en aquest sentit. Sí que ha explicat que s'està estudiant moure de lloc les quatre parades que s'instal·len actualment al carrer Endevallada.\nSalarich també ha demanat informació sobre l'esllavissada (10')) que ha afectat l'avinguda Pere Planas, a la Floresta. L'alcaldessa ha informat que s'ha hagut de desallotjar una família per qüestions de seguretat; el tinent d'alcaldia Duch ha detallat que s'estan duent a terme actuacions d'emergència per reprendre la normalitat.\nEl regidor de Junts Carles Brugarolas (11'20'') ha preguntat l'estat del contenciós administratiu que l'anterior govern va anunciar sobre el tribut metropolità. El tinent d'alcaldia de Presidència, Hisenda, Serveis Urbans, Mobilitat i Seguretat, Pere Soler, ha explicat que encara es troba en suspensió.\nBrugarolas també ha demanat que Duch aclareixi com l'executiu aborda la situació de Torre Negra. Ha respost l'alcaldessa (27'), que ha posat sobre la taula el compromís del govern per defensar l'entorn, però fer-ho parlant amb tothom 'per trobar solucions'.